text:
údajů.
 § 21a (2) Policie poskytování zvláštní ochrany a pomoci podle odstavce 1 ukončí
 a) na žádost orgánu cizího státu nebo soudního orgánu, nebo
 b) po předchozím oznámení orgánu cizího státu nebo soudnímu orgánu.
 Náklady na poskytování zvláštní ochrany a pomoci nese stát.
 [1] Například § 50 zákona č. 273/2008 Sb., o Policii České republiky, § 55 odst. 2 a § 209 zákona č. 141/1961 Sb., o trestním řízení soudním (trestní řád), ve znění pozdějších předpisů.
 [2] § 116 zákona č. 40/1964 Sb., občanský zákoník.
 [3] § 115 občanského zákoníku.
 [4] § 5 odst. 1 písm. c) zákona č. 101/2000 Sb., o ochraně osobních údajů a o změně některých zákonů, ve znění pozdějších předpisů.
 [5] Zákon č. 412/2005 Sb., o ochraně utajovaných informací a o bezpečnostní způsobilosti, ve znění pozdějších předpisů.
 [6] § 9 občanského zákoníku.
 [7] § 30 občanského zákoníku.
 [8] § 37 zákona č. 94/1963 Sb., o rodině, ve znění pozdějších předpisů.
 [9] § 2 odst. 1 zákona č. 513/1991 Sb., obchodní zákoník.
 [10] § 74 zákona č. 412/2005 Sb., o ochraně utajovaných informací a o bezpečnostní způsobilosti.
 [11] Zákon č. 150/2002 Sb., soudní řád správní, ve znění pozdějších předpisů.
 Zákon č. 137/2001ze dne 29. března 2001 o zvláštní ochraně svědka a dalších osob v souvislosti s trestním řízením a o změně zákona č. 99/1963 Sb., občanský soudní řád, ve znění pozdějších předpisů
 § 2 Ohrožená a chráněná osoba
 § 3 Zvláštní ochrana a pomoc
 [+] ČÁST DRUHÁ POSKYTOVÁNÍ ZVLÁŠTNÍ OCHRANY A POMOCI
 § 6 Chráněná osoba je povinna
 [+] ČÁST TŘETÍ OPRÁVNĚNÍ A POVINNOSTI POLICIE A VĚZEŇSKÉ SLUŽBY
 § 14 Konspirativní prostředky
 § 15 Zabezpečovací technika
 § 17 Jiná oprávnění
 [+] ČÁST ČTVRTÁ SPOLEČNÁ USTANOVENÍ
 § 21 Mezinárodní spolupráce
 § 22 Náklady


text:
33 Odo 97/2006
 Dotčené předpisy: § 153a předpisu č. 99/1963Sb., § 114b předpisu č. 99/1963Sb., § 49 odst. 1 předpisu č. 99/1963Sb.
 Nejvyšší soud České republiky rozhodl v senátě složeném z předsedkyně JUDr. Blanky Moudré a soudců Víta Jakšiče a JUDr. Václava Dudy ve věci žalobců a) Z. T. a b) L. T., proti žalovanému J. U., o zaplacení částky 50.000,- Kč s příslušenstvím, vedené u Okresního soudu Praha - východ pod sp. zn. 3 C 582/2003, o dovolání žalovaného proti rozsudku Krajského soudu v Praze ze dne 26. dubna 2005, č. j. 31 Co 134/2005-36, takto:
 II. Žalovaný je povinen do tří dnů od právní moci tohoto usnesení zaplatit žalobcům na nákladech dovolacího řízení částku 4.463,- Kč k rukám JUDr. L. K., advokáta.
 Žalobci se po žalovaném domáhali zaplacení částky 50.000,- Kč představující zálohu na kupní cenu, kterou mu zaplatili poté, co účastníci uzavřeli smlouvu o smlouvě budoucí kupní. Přestože zamýšlená kupní smlouva uzavřena nebyla (a právní důvod plnění tak dodatečně odpadl), žalovaný si uvedenou částku ponechal a nevrátil ji (tím na jejich úkor získal bezdůvodné obohacení).
 Okresní soud Praha - východ rozsudkem ze dne 20. ledna 2004, č. j. 3 C 582/2003-14, uložil žalovanému povinnost zaplatit žalobcům do tří dnů od právní moci rozsudku částku 50.000,- Kč s 3 % úrokem z prodlení ročně od 1. 1. 2003 do zaplacení a rozhodl o nákladech řízení. Učinil tak poté, co žalobě vyhověl vydáním platebního rozkazu ze dne 21. srpna 2003, č. j. Ro 868/2003-5, jehož součástí bylo i usnesení s výzvou podle § 114b odst. 1 o. s. ř., aby se žalovaný v případě, že podá odpor, ve lhůtě třiceti dnů od podání odporu vyjádřil ve věci. Zároveň byl poučen o následcích neuposlechnutí této výzvy ve smyslu § 114b odst. 5 o. s. ř. Proti platebnímu rozkazu, který byl žalovanému doručen do vlastních rukou dne 2. 11. 2003, podal N. T., advokát, který se označil za zástupce žalovaného, jeho jménem odpor; v něm bylo pouze uvedeno, že odpor bude dodatečně odůvodněn prostřednictvím právního zástupce. Odpor byl podán k poštovní přepravě dne 14. 11. 2003. Teprve dne 19. 12. 2003 byla soudu doložena plná moc ze dne 1. 12. 2003, jíž žalovaný zmocnil uvedeného advokáta k zastupování. Žalovaný se ve stanovené třicetidenní lhůtě ode dne podání odporu ve věci nevyjádřil a ani nesdělil, jaký důvod mu v tom bránil. Soud prvního stupně dovodil, že nastala fikce uznání nároku žalovaným ve smyslu § 114b odst. 5 o. s. ř., a rozhodl rozsudkem pro uznání (§ 153a odst. 3 o. s. ř.), neboť shledal, že jsou v dané věci naplněny všechny zákonné předpoklady pro jeho vydání.
 Krajský soud v Praze rozsudkem ze dne 26. dubna 2005, č. j. 31 Co 134/2005-36, rozsudek soudu prvního stupně potvrdil a rozhodl o nákladech odvolacího řízení. Zcela se ztotožnil se soudem prvního stupně, že byly splněny zákonné předpoklady pro rozhodnutí formou rozsudku pro uznání (§ 114b a § 153a o. s. ř.). Nepřípadnou přitom shledal námitku žalovaného, že usnesení s výzvou podle § 114b odst. 1

type: other


text:
o. s. ř. mělo být doručeno jeho zástupci. Poukázal v této souvislosti na to, že oznámení o zastupování žalovaného N. T. spolu s plnou mocí bylo doručeno soudu až 19. 12. 2003 (tedy po uplynutí lhůty k vyjádření) a teprve tímto dnem se stalo vůči soudu účinným.
 Proti rozsudku odvolacího soudu podal žalovaný dovolání, jehož přípustnost opřel o § 237 odst. 1 písm. c/ o. s. ř., a výslovně v něm označil dovolací důvod podle § 241a odst. 2 písm. a/ o. s. ř. Odvolacímu soudu vytkl, že z obsahu odporu podaného zástupcem žalovaného bylo zcela zřejmé, že je v řízení zastoupen advokátem, který odpor i sepsal. Pokud soud prvního stupně následně usnesením vyzval žalovaného, aby odpor odůvodnil, a doručil je pouze žalovanému, zatížil řízení vadou, která mohla mít za následek nesprávné rozhodnutí ve věci. Jestliže žalovaný k odporu nedoložil plnou moc udělenou svému zástupci, měl být soudem vyzván k doložení plné moci. Usnesení soudu prvního stupně, jímž byl žalovaný vyzván k odůvodnění odporu, je proto neúčinné a lhůta pro zdůvodnění odporu doposud nepočala běžet. Namítl rovněž, že nebyly splněny všechny zákonné předpoklady pro vydání rozsudku pro uznání, jelikož jeho zástupci nebylo dosud doručeno usnesení vydané podle § 114b odst. 1, 2 a 5 o. s. ř. Z těchto důvodů navrhl napadené rozhodnutí zrušit a věc vrátit odvolacímu soudu k dalšímu řízení.
 Žalobci nepovažují dovolání žalovaného za přípustné ve smyslu § 237 odst. 1 písm. c/ o. s. ř., jelikož napadený rozsudek nemá po právní stránce zásadní význam. Důvody, o které žalovaný své dovolání opírá, jsou ryze procesní. Usnesení s výzvou a poučením podle § 114b o. s. ř. bylo správně doručováno žalovanému, neboť v té době nebyl nikým zastoupen; nebylo proto důvodu uvedené usnesení znovu doručovat jeho zástupci.
 Podle článku II bodu 3. přechodných ustanovení zákona č. 59/2005 Sb., kterým se mění zákon č. 99/1963 Sb., občanský soudní řád, ve znění pozdějších předpisů, a některé další zákony, dovolání proti rozhodnutím odvolacího soudu vydaným přede dnem nabytí účinnosti tohoto zákona (tj. před 1. 4. 2005) nebo vydaným po řízení provedeném podle dosavadních právních předpisů se projednají a rozhodnou podle dosavadních právních předpisů. Bylo-li napadené rozhodnutí vydáno po řízení provedeném odvolacím soudem podle dosavadních právních předpisů (čl. II bod 2. přechodných ustanovení zákona č. 59/2005 Sb.), bylo rovněž dovolání projednáno a o něm rozhodnuto podle dosavadních právních předpisů (tj. podle zákona č. 99/1963 Sb., občanského soudního řádu, ve znění před novelou provedenou zákonem č. 59/2005 Sb. - dále opět jen o. s. ř. ).
 Nejvyšší soud České republiky jako soud dovolací (§ 10a o. s. ř.) po zjištění, že dovolání bylo podáno včas, k tomu oprávněným subjektem (účastníkem řízení) při splnění zákonné podmínky advokátního zastoupení dovolatele (§ 240 odst. 1, § 241 odst. 1 a 4 o. s. ř.), se dále zabýval otázkou přípustnosti dovolání.
 Podle § 236 odst. 1 o. s. ř. dovoláním lze napadnout pravomocná rozhodnutí odvolacího soudu, pokud to zákon připouští. Přípustnost dovolání proti rozhodnutí odvolacího soudu, jímž bylo potvrzeno rozhodnutí soudu prvního stupně, se řídí § 237


text:
odst. 1 písm. b/ a c/ o. s. ř. V posuzovaném případě nemůže být přípustnost založena § 237 odst. 1 písm. b/ o. s. ř., neboť napadeným rozsudkem byl potvrzen v pořadí první rozsudek soudu prvního stupně, který byl ve věci vydán. Přípustnost dovolání tak může být zvažována pouze v intencích § 237 odst. 1 písm. c/ o. s. ř.
 Rozhodnutí odvolacího soudu má po právní stránce zásadní význam ve smyslu tohoto ustanovení zejména tehdy, řeší-li právní otázku, která v rozhodování dovolacího soudu dosud nebyla vyřešena nebo která je odvolacími soudy nebo dovolacím soudem rozhodována rozdílně, nebo řeší-li právní otázku v rozporu s hmotným právem (§ 237 odst. 3 o. s. ř.).
 Z toho, že přípustnost dovolání je podle § 237 odst. 1 písm. c/ o. s. ř. spjata se závěrem o zásadním významu rozhodnutí po stránce právní, vyplývá, že také dovolací přezkum se otevírá pouze pro posouzení otázek právních, navíc takových, které se vyznačují zásadním významem. Způsobilým dovolacím důvodem je tudíž pouze důvod uvedený v § 241a odst. 2 písm. b/ o. s. ř., jímž lze vytýkat, že rozhodnutí odvolacího soudu spočívá na nesprávném právním posouzení věci. Úspěšné uplatnění dovolacího důvodu podle § 241a odst. 2 písm. a/ o. s. ř., jímž lze namítnout, že řízení je postiženo vadou, která mohla mít za následek nesprávné rozhodnutí ve věci, přichází v takovémto dovolání v úvahu jen za situace, kdy dovolací soud dospěje k závěru, že je dán zásadní právní význam napadeného rozhodnutí, tedy že je dovolání přípustné. Sám o sobě však tento dovolací důvod, i kdyby byl dán, přípustnost dovolání podle § 237 odst. 1 písm. c/ o. s. ř. založit nemůže.
 Vzhledem k tomu, že dovolací soud je ve smyslu § 242 odst. 3 o. s. ř. vázán uplatněným dovolacím důvodem včetně jeho obsahového vymezení (až na výjimky zde uvedené v případě přípustného dovolání), mohou se předmětem dovolacího přezkumu stát jen ty právní otázky, z jejichž řešení vychází rozhodnutí odvolacího soudu a jež byly dovoláním napadeny.
 I když žalovaný v dovolání výslovně odkazuje na dovolací důvod podle § 241a odst. 2 písm. a/ o. s. ř., z jeho obsahu (§ 41 odst. 2 o. s. ř.) je patrné, že namítá-li nesprávnost postupu soudu prvního stupně, který usnesení s výzvou podle § 114b odst. 1 o. s. ř. nedoručil jeho zástupci, uplatňuje ve skutečnosti dovolací důvod podle § 241a odst. 2 písm. b/ o. s. ř. Jeho prostřednictvím se pokouší zpochybnit správnost závěru odvolacího soudu, že v posuzovaném případě byly naplněny veškeré zákonné předpoklady pro vydání rozsudku pro uznání.
 Podle § 114b odst. 1, 2 a 3 o. s. ř. vyžaduje-li to povaha věci nebo okolnosti případu, může předseda senátu, s výjimkou věcí, v nichž nelze uzavřít a schválit smír (§ 99 odst. 1 a 2 o. s. ř.), a věcí uvedených v § 118b a § 120 odst. 2 o. s. ř., místo výzvy podle § 114a odst. 2 písm. a/ o. s. ř., nebo nebylo-li takové výzvě řádně a včas vyhověno, žalovanému usnesením uložit, aby se ve věci


text:
písemně vyjádřil a aby v případě, že nárok uplatněný v žalobě zcela neuzná, ve vyjádření vylíčil rozhodující skutečnosti, na nichž staví svoji obranu, a k vyjádření připojil listinné důkazy, jichž se dovolává, popřípadě označil důkazy k prokázání svých tvrzení. K podání vyjádření určí lhůtu, která nesmí být kratší než třicet dnů od doručení usnesení. Usnesení může být vydáno, i když soud rozhodl o věci platebním rozkazem. Lhůtu k podání vyjádření v tom případě soud určí až ode dne podání odporu proti platebnímu rozkazu. Usnesení nelze vydat nebo doručit po prvním jednání ve věci. Usnesení s výzvou musí být žalovanému doručeno do vlastních rukou, náhradní doručení je vyloučeno. Usnesení nesmí být žalovanému doručeno dříve než žaloba (§ 114b odst. 4 o. s. ř.). Jestliže se žalovaný bez vážného důvodu na výzvu soudu včas nevyjádří a ani ve stanovené lhůtě soudu nesdělí, jaký vážný důvod mu v tom brání, má se za to, že nárok, který je proti němu žalobou uplatňován, uznává; o tomto následku (§ 153a odst. 3 o. s. ř.) musí být poučen (§ 114b odst. 5 o. s. ř.).
 Jedním z kvalifikovaných předpokladů vydání rozsudku pro uznání je doručení usnesení s výzvou žalovanému do vlastních rukou.
 Podle § 49 odst. 1 věty první o. s. ř. má-li účastník zástupce s procesní plnou mocí, doručuje se písemnost pouze tomuto zástupci. Podle § 114b odst. 4 o. s. ř. se usnesení podle § 114b odst. 1 o. s. ř. doručuje do vlastních rukou účastníku řízení. Jestliže si však účastník zvolí zástupce (§ 24 o. .s. ř.), který je vybaven plnou mocí pro celé řízení (§ 25 odst. 1 a § 28 odst. 1, 2 o. s. ř.), doručuje se usnesení pouze tomuto zástupci. Udělení plné moci je přitom třeba soudu vždy prokázat. Je-li vydání rozsudku pro uznání podmíněno řádným doručením usnesení vydaného podle § 114b odst. 1 o. s. ř. účastníku do vlastních rukou, pak v případě, kdy je účastník v řízení zastoupen zástupcem s procesní plnou mocí, musí být tato podmínka splněna ve vztahu k tomuto zástupci. Jestliže by totiž soud v tomto případě doručil jen účastníku, nebyl by splněn předpoklad pro vydání rozsudku pro uznání ve smyslu § 114b odst. 4 o. s. ř., neboť ten je spojen jedině s řádným (účinným) doručením.
 V posuzovaném případě bylo usnesení s výzvou podle § 114b odst. 1 o. s. ř. a poučením podle § 114b odst. 5 o. s. ř. (které bylo součástí vydaného platebního rozkazu) žalovanému doručováno soudem prvního stupně v době, kdy podle obsahu spisu neměl žádného zástupce s procesní plnou mocí, a nic tomu ani nenasvědčovalo. Uvedené usnesení bylo žalovanému doručeno dne 2. 11. 2003 a teprve v odporu proti platebnímu rozkazu, který soudu došel dne 18. 11. 2003, je uvedeno, že žalovaný je zastoupen N. T. Plná moc, kterou mu žalovaný udělil k zastupování v řízení ze dne 1. 12. 2003, byla soudu doložena až dne 19. 12. 2003. Soud prvního stupně tak neměl důvod postupovat při doručování usnesení podle § 49 odst. 1 o. s. ř.,


text:
neboť mu předtím nebyla předložena plná moc zástupce. Z uvedeného vyplývá, že se jednalo o doručení účinné a požadovaný zákonný předpoklad vydání rozsudku pro uznání ve smyslu § 114b odst. 4 o. s. ř. byl proto splněn. Dalšími výhradami žalovaného se dovolací soud nezabýval. Namítaná okolnost, že žalovaný (ač zastoupen) byl soudem vyzýván k odůvodnění odporu, nemá oporu v obsahu spisu, neboť soud žalovaného k ničemu takovému nevyzýval. Okolnost, zda byla či nebyla soudem učiněna výzva k doložení plné moci po podání odporu, jsou zcela bez významu z hlediska posouzení, zda byly splněny předpoklady vydání rozsudku pro uznání.
 Lze tak uzavřít, že se žalovanému prostřednictvím uplatněného dovolacího důvodu podle § 241a odst. 2 písm. b/ o. s. ř. a jeho obsahové konkretizace nepodařilo zpochybnit správnost rozsudku odvolacího soudu. Napadené rozhodnutí tudíž nemá ve věci samé po právní stránce zásadní význam a dovolání není ve smyslu § 237 odst. 1 písm. c/ o. s. ř. přípustné. Dovolací soud proto podle § 243b odst. 5 věty první a § 218 písm. c/ o. s. ř. dovolání odmítl.
 O náhradě nákladů dovolacího řízení bylo rozhodnuto podle § 243b odst. 5 věty první, § 224 odst. 1, § 151 odst. 1 a § 146 odst. 3 o. s. ř., za stavu, kdy žalobcům vznikly náklady v souvislosti s podáním vyjádření k dovolání prostřednictvím advokáta. Tyto náklady sestávají z odměny advokáta ve výši 3.600,- Kč (§ 2 odst. 1, § 3 odst. 1 bod 5. ve spojení s § 17 odst. 2 a § 10 odst. 3, § 15 ve spojení s § 14 odst. 1, a § 18 odst. 1 vyhlášky č. 484/2000 Sb., v platném znění), z paušální částky náhrad hotových výdajů v částce 2 x 75,- Kč (§ 2 odst. 1, § 13 odst. 1 a 3 vyhlášky č. 177/1996 Sb., v platném znění) a z částky 713,- Kč odpovídající dani z přidané hodnoty, kterou je advokát povinen z odměny za zastupování a náhrad odvést podle zákona č. 235/2004 Sb., o dani z přidané hodnoty (§ 137 odst. 3 OSŘ).


text:
Meze vyšetřovací zásady v řízení o povolení k obchodování s ... | Sbírka rozhodnutí Nejvyššího správního soudu
 Meze vyšetřovací zásady v řízení o povolení k obchodování s cennými papíry
 Ej 103/2004
 Cenné papíry: meze vyšetřovací zásady v řízení o povolení k obchodování s cennými papíry; prověřování předpokladů pro činnost obchodníka s cennými papíry
 Neprovedení zákonného zmocnění k vydání prováděcího předpisu
 Vyloučení odkladného účinku rozkladu:
 nebo rozhodnutím?
 k § 45 odst. 3 a § 46 odst. 1 zákona č. 591/1992 Sb., o cenných papírech (v textu též „zákon o cenných papírech“)
 k § 10 odst. 5 a § 32 zákona č. 15/1998 Sb., o Komisi pro cenné papíry a o změně a doplnění dalších zákonů
 I. Zákon č. 591/1992 Sb., o cenných papírech, v § 45 odst. 3 ukládá žadateli o povolení k obchodování s cennými papíry povinnost v žádosti uvést, jaké má věcné, personální a organizační předpoklady pro výkon činnosti obchodníka s cennými papíry. Je na správním orgánu tyto předpoklady posoudit (§ 46 odst. 1) a rozhodnout, zda udělí povolení k obchodování či nikoliv. Není však jeho povinností usměrňovat žadatele v tom, jaké konkrétní předpoklady pro povolovanou činnost si má vytvořit, ani zjišťovat, zda si žadatel vytvořil pro zamýšlenou činnost další předpoklady, o nichž jej neinformoval, ale pouze konfrontovat vytvořené a správnímu orgánu sdělené předpoklady a posoudit jejich soulad se zákonnými požadavky kladenými na výkon této činnosti.
 II. Rozhodování o zrušení, změně či zachování platnosti dříve vydaných povolení k obchodování s cennými papíry podle § 32 zákona č. 15/1998 Sb., o Komisi pro cenné papíry a o změně a doplnění dalších zákonů, není rozhodováním na základě volného uvážení správního orgánu. O diskreční právo správního orgánu by se jednalo tehdy, byla-li by správnímu orgánu dána volnost zvolit jedno z více právně dovolených řešení. Jestliže však správní orgán posuzuje na základě podkladů shromážděných v řízení, zda má prověřovaná osoba vytvořeny předpoklady pro další výkon činnosti obchodníka s cennými papíry v rozsahu dříve vydaného povolení, v jiném rozsahu, nebo zda je do budoucna vůbec nemá, jde o volné hodnocení důkazů, jež správnímu orgánu obecně náleží (§ 34 odst. 5 správního řádu).
 III. Neexistence prováděcích předpisů, které měly být na základě zmocnění vydány k provedení zákona č. 591/1992 Sb., o cenných papírech, sama o sobě nemůže zpochybnit oprávnění správního orgánu vést řízení a rozhodovat podle § 32 zákona č. 15/1998 Sb., o Komisi pro cenné papíry a o změně a doplnění dalších zákonů, popř. podle § 46 zákona č. 591/1992 Sb., o cenných papírech, pokud správní orgán předpoklady pro výkon, resp. další výkon, činnosti obchodníka s cennými papíry posuzuje ve vztahu k ustanovením tohoto zákona a zvláštních zákonů, které ukládají povinnosti obchodníkovi s cennými papíry.
 IV. Smyslem § 33 odst. 2 správního řádu je dát účastníku řízení ve fázi předcházející vydání rozhodnutí možnost vznést výhrady k podkladům, které rozhodující správní orgán pro své rozhodnutí shromáždil, a ke způsobu jejich opatření. Jestliže měl žalobce možnost do spisu nahlížet a této možnosti v krátkém časovém odstupu před vydáním rozhodnutí i využil, měl i možnost navrhnout doplnění


text:
podkladů, a nebyl tedy na svých právech zkrácen.
 V. Řízení a rozhodování podle § 32 zákona č. 15/1998 Sb., o Komisi pro cenné papíry a o změně a doplnění dalších zákonů, není možno podřadit pod výkon státního dozoru, neboť se v něm nerozhoduje o plnění povinností stanovených zákonem pro výkon činnosti obchodníka s cennými papíry, ale prověřují se předpoklady pro další výkon činnosti obchodníka s cennými papíry. Na rozhodnutí o zrušení povolení k obchodování s cennými papíry se proto nevztahuje ustanovení § 10 odst. 5 tohoto zákona a o případném odnětí odkladného účinku rozkladu je třeba rozhodovat postupem podle § 55 odst. 2 správního řádu.
 (Podle rozsudku Nejvyššího správního soudu ze dne 4. 2. 2004, čj. 6 A 15/2000-63)
 Společnost s ručením omezeným A. v P. proti Komisi pro cenné papíry o zrušení povolení k obchodování s cennými papíry.
 Rozhodnutím Komise pro cenné papíry (dále jen „Komise“) ze dne 8. 6. 1999 bylo žalobci zrušeno v celém rozsahu povolení k obchodování s cennými papíry, udělené mu rozhodnutím Ministerstva financí ze dne 25. 7. 1994 podle § 45 odst. 2 zákona o cenných papírech, a to z důvodu nesplnění některých věcných, ekonomických a organizačních předpokladů pro výkon činnosti obchodníka s cennými papíry. Dalším výrokem správní orgán I. stupně rozhodl, že povinnost vypořádat již uzavřené smlouvy a jiné smluvní nebo zákonné závazky není tímto rozhodnutím dotčena.
 K rozkladu podanému žalobcem změnilo Prezidium Komise pro cenné papíry (dále jen „prezidium“) svým rozhodnutím ze dne 20. 12. 1999 rozhodnutí správního orgánu I. stupně tak, že povolení k obchodování s cennými papíry udělené účastníkovi řízení rozhodnutím Ministerstva financí ze dne 25. 7. 1994 v plném rozsahu zrušilo podle § 32 bodu 1 zákona č. 15/1998 Sb., o Komisi pro cenné papíry a o změně a doplnění dalších zákonů (dále jen „zákon o Komisi“).
 Žalobce se žalobou podanou k Vrchnímu soudu v Praze domáhal zrušení obou rozhodnutí pro jejich nezákonnost i pro vady řízení, které vydání napadených rozhodnutí předcházelo.
 V souladu s ustanovením § 132 s. ř. s. věc převzal Nejvyšší správní soud a řízení dokončil podle ustanovení části třetí hlavy druhé dílu prvního soudního řádu správního (řízení o žalobě proti rozhodnutí správního orgánu). Žalobu neshledal důvodnou a postupem dle ustanovení § 78 odst. 7 s. ř. s. ji zamítl.
 Žalobce v žalobě především namítal, že výrok rozhodnutí správního orgánu I. stupně je nekonkrétní a nepřezkoumatelný, neboť správní orgán rozhodl o odnětí povolení k obchodování s cennými papíry z důvodu nesplnění „některých věcných, ekonomických a organizačních předpokladů“, aniž ve výroku specifikoval, které konkrétní požadavky žalobce neplní.
 Další žalobní námitka spočívala v tom, že zákon o cenných papírech v § 45 odst. 3 písm. a) až c) uvádí konkrétní údaje, které je osoba žádající o povolení k obchodování s cennými papíry nebo prověřovaná osoba povinna sdělit; v § 45 odst. 3 písm. d) pak stanoví, že tato osoba je povinna uvést věcné, personální a organizační předpoklady pro výkon činnosti obchodníka s cennými papíry. Co se rozumí věcnými, personálními a organizačními předpoklady, zákon blíže nevymezuje; rámcový charakter úpravy


text:
neopustila ani novelizace dotčených ustanovení (provedená zákonem o Komisi). Podrobnější pravidla pro plnění povinností uvedených v § 47a, § 47b a § 45a zákona o cenných papírech měl stanovit prováděcí předpis, k jehož vydání zákon zmocnil Ministerstvo financí; ten však vydán nebyl.
 Podle žalobce tak od účinnosti zákona o Komisi do doby vydání příslušného prováděcího právního předpisu není správní orgán zmocněn posuzovat plnění podmínek činnosti obchodníka s cennými papíry v rámci svého volného uvážení, neboť nejsou stanovena pravidla pro jeho rozhodování. Ani Komise rozhodující v I. stupni, ani prezidium nebyly oprávněny volně posuzovat, zda konkrétní postupy a opatření obchodníka s cennými papíry odpovídají pravidlům, která má na mysli zákon o cenných papírech v části třetí, v novelizovaném znění. Správní orgán měl při posuzování předpokladů brát v úvahu, že žalobce splnil podmínky zákona o cenných papírech, ve znění platném k 1. 4. 1998, bylo mu vydáno povolení k obchodování s cennými papíry, a protože právním předpisem nebyla stanovena podrobnější pravidla pro plnění povinností, jak je předpokládá novela zákona o cenných papírech, měl přizpůsobit postupy a opatření platnému zákonu o cenných papírech a nemohl je přizpůsobit neexistujícímu prováděcímu předpisu.
 Žalobce dále, s odkazem na judikaturu Ústavního soudu i Evropského soudu pro lidská práva, poukazoval na to, že podmínky nebo omezení Ústavou zaručeného práva na podnikání musí být stanoveny zákonem, a to tak, aby zákon byl jasný, přesný a předvídatelný ve svých důsledcích. Tak tomu v daném případě podle žalobce není. Pojmy „věcné, personální a organizační předpoklady pro výkon činnosti obchodníka s cennými papíry“ jsou podle žalobce neurčité. Okolnost, že nebyly vydány prováděcí předpisy, nemůže podle žalobce být v neprospěch obchodníka s cennými papíry, a nemůže tak rozšiřovat diskreční pravomoc správního orgánu.
 Žalobce v rámci tohoto žalobního bodu poukazoval i na to, že Komise zaslala účastníkům řízení Doporučení pro prověření předpokladů pro některé účastníky kapitálového trhu (dále jen „Doporučení“); to je však jen metodickým návodem, který nemá právní závaznost. Přestože Komise sama účastníky řízení instruovala o tom, že toto Doporučení není závazné a že správnímu orgánu bude postačovat vysvětlení, nevzala žalobcovo vysvětlení na vědomí a na základě Doporučení pak rozhodla o zrušení povolení z důvodu nesplnění některých předpokladů.
 Žalobce vytýkal, že důkazní stav byl v řízení o rozkladu doplněn o další zásadní důkazy, v rozporu s ustanovením § 33 odst. 2 správního řádu žalobci nebyla dána možnost uplatnit zákonné právo se k takto doplněnému podkladu pro rozhodnutí vyjádřit a navrhnout jeho doplnění. Před vydáním rozhodnutí jej správní orgán I. stupně neseznámil s tím, že by mu v případě neexistence dokumentů (Organizační řád, Reklamační řád apod.) postačovalo vysvětlení, proč tyto dokumenty neexistují a jakým jiným alternativním způsobem obchodníci s cennými papíry plnění příslušných povinností zajišťují. Žalobce dovodil, že žalovaná mu tak nedala možnost se k podkladům rozhodnutí vyjádřit.
 Konečně žalobce namítal, že jej správní orgán I. stupně poškodil, když rozhodl s vyloučením odkladného účinku rozkladu a v rozporu s požadavkem ustanovení § 55 správního řádu naléhavost vyloučení odkladného účinku nezdůvodnil.
 Žalovaná námitky žalobce zpochybnila. Poukázala na to, že zákonodárce tím, že ji oprávnil, aby


text:
v příslušném řízení vycházela z posouzení věcných, personálních, organizačních a ekonomických předpokladů pro výkon činnosti obchodníka s cennými papíry, aniž je blíže vymezil, záměrně vytvořil široký diskreční prostor pro žalovanou jako aplikující orgán státní správy k odbornému posouzení, zda konkrétní okolnosti naplňují požadavek dostatečného zázemí pro činnost obchodníka s cennými papíry. Žalovaná má za to, že vymezený prostor správní diskrece využila přesně v souladu s jeho smyslem.
 K nevydání prováděcích předpisů žalovaná uvedla, že zákon o Komisi neobsahuje zmocnění k provedení pojmů „věcné, personální a organizační předpoklady k činnosti obchodníka s cennými papíry“, ale výhradně k podrobnostem vztahujícím se k ustanovení § 47a, § 47b, popř. § 45a zákona o cenných papírech. Konkretizace předpokladů, jejichž posouzení bylo základem řízení podle § 32 zákona o Komisi, byla ponechána plně na správním uvážení žalované, bez ohledu na to, zda dojde k vydání předmětných prováděcích předpisů.
 Žalovaná poukázala též na to, že její správní uvážení v uvedeném řízení nebylo bezbřehé, bylo limitováno zákonným rámcem činnosti a organizace obchodování s cennými papíry a vycházelo i z jejích odborných znalostí tuzemského kapitálového trhu. Žalovaná rovněž odmítla žalobcovo tvrzení, že rozhodovala podle metodiky, jejíž nezávaznost opakovaně deklarovala a jíž pouze předem naznačila obecné meze své budoucí správní diskrece.
 Pokud jde o vytýkané porušení ustanovení § 33 odst. 2 správního řádu, žalovaná dovodila, že zákonným požadavkům dostála. V průběhu celého řízení postupovala v plné součinnosti se žalobcem, naposledy dne 13. 12. 1999 umožnila žalobci nahlédnout do spisu a pořídit si z něj výpisy v souladu s ustanovením § 23 správního řádu; v reakci na tuto možnost doplnil žalobce podáním ze dne 17. 12. 1999 další podklady pro rozhodnutí, ke kterým žalovaná v žalobou napadeném rozhodnutí rovněž přihlížela. Ve II. stupni rozhodovala výhradně na základě podkladů shromážděných orgánem I. stupně nebo postupně doplněných žalobcem, a tedy jemu důvěrně známých.
 Podle názoru žalované plyne vyloučení odkladného účinku rozkladu přímo ze zákona (§ 10 odst. 5 zákona o Komisi), podle něhož nemá rozklad podaný proti rozhodnutí žalované o odnětí povolení podle zvláštních zákonů odkladný účinek. Odnětí povolení vydané podle § 32 odst. 1 zákona o Komisi je takovým rozhodnutím podle zvláštního zákona, neboť citované ustanovení má charakter přechodného ustanovení k souběžné novelizaci zákona o cenných papírech provedené v části třetí zákona o Komisi; terminologický rozdíl mezi § 10 odst. 5 a § 32 odst. 1 zákona o Komisi (odejmutí povolení – zrušení povolení) nepovažuje žalovaná za důvod pro vynětí rozhodnutí o zrušení povolení z dosahu ustanovení § 10 odst. 5 zákona, neboť hmotněprávní důsledky míří na totožný stav – nucené odebrání povolení z důvodu nesplnění požadavků pro výkon činností stanovených zákonem o cenných papírech po novele provedené zákonem o Komisi.
 Postupně uvedené žalobní námitky Nejvyšší správní soud uvážil a až na poslední z nich učinil závěr o jejich nedůvodnosti, byť se s argumenty žalované ztotožnil jen částečně. Přitom se řídil následujícími úvahami:
 Ustanovení § 32 zákona o Komisi opravňuje správní orgán zahájit řízení o prověření předpokladů k dalšímu výkonu činnosti obchodníka s cennými papíry a na základě výsledků posouzení jeho


text:
předpokladů pro výkon této činnosti rozhodnout o tom, že povolení vydaná před účinností novely zákona o cenných papírech provedené zákonem o Komisi se zrušují, mění nebo zůstávají v platnosti. Pro určitost výroku takového rozhodnutí je proto třeba, aby správní orgán jednoznačně vyjádřil, v jakém řízení rozhoduje, o jaké věci rozhoduje a jaký závěr činí. Jestliže žalovaná ve výroku napadeného rozhodnutí odkazem na užití ustanovení § 32 bodu 1 zákona o Komisi specifikovala řízení a předmět, o němž rozhoduje, konkretizovala žalobcovo povolení k výkonu činnosti, jehož další trvání prověřuje, a jednoznačně, v souladu s příslušným zákonným ustanovením, vyjádřila svůj závěr o zrušení uděleného povolení, je výrok napadeného rozhodnutí dostatečně určitý a konkrétní.
 Zákon o Komisi ve své části třetí novelizoval zákon o cenných papírech. V této novele mimo jiné, byť v obecné poloze, podstatně šířeji vymezil povinnosti obchodníků s cennými papíry; vymezil minimální výši základního jmění obchodníka s cennými papíry (§ 45a), pravidla organizace vnitřního provozu (§ 47a) a pravidla jednání ve vztahu k zákazníkům (§ 47b). I když novela tyto nově vymezené povinnosti stanoví s určitou mírou obecnosti (s předpokladem podrobnějšího rozvedení v prováděcích předpisech), je nepochybné, jaké požadavky na obchodování s cennými papíry klade, což znamená i podstatné zvýšení nároků kladených na činnost obchodníků s cennými papíry po účinnosti této novely ve srovnání se stavem před novelizací. Proto také, i když ustanovení § 45 odst. 3 zákona, vymezující náležitosti žádosti o povolení k obchodování s cennými papíry, a stejně tak i ustanovení § 46 odst. 1, vázající rozhodnutí o povolení k obchodování s cennými papíry na posouzení věcných, personálních a organizačních předpokladů pro výkon činnosti obchodníka s cennými papíry, zůstalo novelizací nedotčeno, je nepochybné, že po účinnosti novely musí správní orgán při rozhodování o povolení k obchodování s cennými papíry vycházet z posouzení předpokladů pro výkon této činnosti ve vztahu k nově zákonem vymezeným nárokům kladeným na obchodníky s cennými papíry a jim nově a šířeji vymezenému okruhu povinností. Novelizace zákona o cenných papírech tak – při formálně zachovaném rozsahu náležitostí žádosti o povolení obchodování s cennými papíry i obsahu jejich posuzování – tato ustanovení naplnila novým obsahem.
 Zakládá-li proto ustanovení § 32 bodu 1 zákona o Komisi, které je v důsledku svého zařazení do části třetí tohoto zákona přechodným ustanovením vztahujícím se k novelizaci zákona o cenných papírech, Komisi oprávnění zahájit správní řízení s osobami, jimž bylo uděleno povolení k obchodování s cennými papíry podle zákona o cenných papírech před touto novelizací (tzv. „přelicencování“), a ukládá-li bod 2. tohoto ustanovení prověřovaným osobám povinnost doložit věcné, personální a organizační předpoklady pro další výkon činnosti obchodníka s cennými papíry s tím, že správní orgán má při rozhodování vycházet z posouzení věcných, personálních, organizačních a ekonomických předpokladů prověřovaných osob pro výkon této činnosti a z posouzení vzájemné slučitelnosti současného výkonu činností uvedených v § 46 odst. 2 zákona o cenných papírech z hlediska zabránění vzniku střetu zájmů, zakládá tak Komisi oprávnění posoudit, zda ten, komu bylo uděleno povolení k obchodování s cennými papíry před účinností novely, má vytvořeny předpoklady pro výkon


text:
činnosti po účinnosti této novely zákona o cenných papírech. Rozhodování podle § 32 zákona o Komisi tak u osob, jimž bylo obchodování s cennými papíry již dříve povoleno, sleduje stejný účel jako řízení o udělení povolení k obchodování s cennými papíry podle § 46 odst. 1 zákona o cenných papírech u nových žadatelů, tedy ověřit, zda mají předpoklady k takové činnosti, a to v nových, zákonem vymezených podmínkách pro tuto činnost.
 Zákon o cenných papírech v § 45 odst. 3 ukládá žadateli o povolení k obchodování s cennými papíry povinnost v žádosti uvést, jaké má věcné, personální, organizační předpoklady pro výkon činnosti obchodníka s cennými papíry. Je na správním orgánu tyto předpoklady posoudit (§ 46 odst. 1) a na základě tohoto posouzení rozhodnout, zda udělí povolení k obchodování s cennými papíry či nikoliv. Není jeho povinností usměrňovat žadatele v tom, jaké konkrétní předpoklady pro povolovanou činnost si má vytvořit, aby zákonným požadavkům na výkon této činnosti kladeným dostál, ale pouze konfrontovat předpoklady, které si žadatel pro zamýšlený výkon činnosti obchodníka s cennými papíry vytvořil a správnímu úřadu sdělil, se zákonnými požadavky kladenými na výkon této činnosti a posoudit, zda zákonným požadavkům vyhovují či nikoliv. Je proto věcí žadatele o udělení povolení, aby si pro zamýšlenou činnost vytvořil takové věcné, personální a organizační předpoklady k zajištění plnění povinností, které zákon obchodníkovi s cennými papíry ukládá a uvedl je v žádosti; po správním orgánu, i když se na toto řízení vztahuje správní řád, nelze požadovat, aby zjišťoval, zda si žadatel vytváří či vytvořil pro zamýšlenou činnost i další předpoklady, o nichž ho neinformoval.
 Nejinak je tomu i v případě přechodného ustanovení § 32 zákona o Komisi. Závěr o existenci předpokladů pro další výkon činnosti podle § 32 bodu 2 zákona o Komisi, a tím i o dalším osudu již dříve vydaného povolení k obchodování s cennými papíry, je tak výsledkem hodnotící úvahy rozhodujícího správního orgánu o důkazech v řízení shromážděných, jimiž prověřovaná osoba správnímu orgánu doložila věcné, personální a organizační a ekonomické předpoklady pro další výkon činnosti obchodníka s cennými papíry.
 Žalobce (ale ostatně i žalovaný, jak tomu nasvědčuje jeho vyjádření k žalobě) se mýlí, má-li za to, že rozhodování o zrušení, změně či zachování platnosti dříve vydaných povolení k obchodování s cennými papíry podle § 32 zákona o Komisi je rozhodováním na základě volného uvážení správního orgánu. O diskreční právo správního orgánu by se jednalo tehdy, byla-li by správnímu orgánu dána volnost zvolit jedno z více právně dovolených řešení. Tak tomu ovšem v dané věci není. Předpoklad zákona, že výsledkem tohoto řízení může být zrušení, změna nebo zachování platnosti dříve vydaného povolení, neznamená, že správní orgán by se mohl volně rozhodnout, zda povolení zruší, změní nebo zachová, ale pouze to, že správní orgán na základě v řízení shromážděných podkladů a jejich
 se zákonem založenými povinnostmi obchodníků s cennými papíry může (resp. pokud takové řízení vyvolal, tak pak i musí) posoudit, zda prověřovaná osoba má vytvořeny předpoklady pro další výkon činnosti obchodníka s cennými papíry v rozsahu odpovídajícím dříve vydanému povolení, nebo


text:
sice předpoklady pro další výkon této činnosti má, ale v jiném rozsahu, než k jakému ji opravňuje dříve vydané povolení, anebo do budoucna předpoklady pro obchodování s cennými papíry nemá; takovému úsudku pak musí odpovídat i závěr o zachování, změně nebo zrušení dříve vydaného povolení. Nejedná se tedy o volné správní uvážení, ale o volné hodnocení důkazů, které správnímu orgánu obecně náleží (§ 34 odst. 5 správního řádu).
 Žalobci lze přisvědčit v tom, že zákon sám konkrétně nestanoví, co se rozumí věcnými, personálními a organizačními předpoklady, neobsahuje však ani zmocnění tyto pojmy vymezit prováděcím předpisem. Jak již bylo výše vyloženo, je účelem řízení podle § 32 zákona o Komisi prověřit, zda ten, komu bylo uděleno povolení před účinností novely, má vytvořeny předpoklady pro výkon této činnosti i nadále. Hodnotící úvaha správního orgánu je tak limitována zákonným vymezením požadavků na obchodníky s cennými papíry a povinnostmi, jež jim zákon pro výkon této činnosti nově ukládá.
 Zákon o cenných papírech v § 45a, § 47a a § 47b předpokládá vydání prováděcích předpisů, jimiž budou v těchto ustanoveních obsažené podmínky pro obchodování s cennými papíry podrobně upraveny. To se nestalo. Samo nevydání prováděcích předpisů však nebrání tomu, aby správní orgán mohl posuzovat splnění předpokladů pro výkon činnosti obchodníka s cennými papíry podle § 46 odst. 1 zákona o cenných papírech nebo pro další výkon této činnosti podle § 32 bodu 2 zákona o Komisi.
 Je nepochybně nežádoucím stavem, nerespektuje-li moc výkonná požadavek zákonodárce vydat prováděcí předpis, k jehož vydání byla zákonem zmocněna. Je však současně třeba mít na zřeteli, že v intencích čl. 79 odst. 3 Ústavy se prováděcí předpis může pohybovat jen v mezích zákona a k jeho provedení. I kdyby příslušné vyhlášky vydány byly, nemohly by nad rámec zákona založit povinnosti jiné nebo více povinností, než jak činí sám zákon, či omezit okruh povinností stanovených zákonem, k jehož provedení mají být vydány. Nedostatek existence prováděcích předpisů sám o sobě nemůže zpochybnit oprávnění správního orgánu vést řízení a rozhodovat podle § 32 zákona o Komisi, popř. podle § 46 zákona o cenných papírech, za předpokladu, že správní orgán předpoklady pro výkon, resp. další výkon, činnosti obchodníka s cennými papíry posuzuje ve vztahu k ustanovením zákona o cenných papírech a zvláštních zákonů, které ukládají povinnosti obchodníkovi s cennými papíry.
 Ustanovení § 33 odst. 2 správního řádu ukládá správnímu orgánu povinnost umožnit účastníkům řízení vyjádřit se před vydáním rozhodnutí k jeho podkladu i ke způsobu jeho zjištění, popřípadě navrhnout potřebná doplnění. Jestliže v dané věci měl žalobce možnost do spisu nahlížet a této možnosti v krátkém časovém odstupu před vydáním rozhodnutí i využil, stejně jako využil možnosti navrhnout potřebná doplnění zasláním dalších podkladů, k nimž žalovaná v rozhodnutí přihlížela, a jestliže podklady rozhodnutí shromážděné v rozkladovém řízení, z nichž pak orgán rozhodující o rozkladu vycházel ve svém rozhodnutí, byly předloženy výhradně žalobcem samým, nebyl na svých právech zkrácen.
 Správní orgán I. stupně naproti tomu pochybil, jestliže dovodil, že odnětí odkladného účinku rozkladu nastalo ze zákona, neboť měl o případném odnětí odkladného účinku rozhodovat postupem


text:
podle § 55 odst. 2 správního řádu. Ustanovení § 10 odst. 5 zákona o Komisi je součástí části první dílu druhého (§ 7 až § 12) zákona o Komisi, který upravuje státní dozor. Podle ustanovení § 7 odst. 2 podléhá státnímu dozoru plnění povinností stanovených vymezenému okruhu subjektů zákonem o Komisi a zvláštními zákony a dále plnění povinností a podmínek stanovených v pravomocných rozhodnutích Komise. Ustanovení § 10 pak upravuje pravidla řízení ve věcech opatření k nápravě a sankcí.
 Řízení a rozhodování podle § 32 zákona o Komisi není možno podřadit pod výkon státního dozoru. V tomto řízení se totiž nerozhoduje o plnění povinností stanovených zákonem pro výkon činnosti obchodníka s cennými papíry, ale prověřují se předpoklady pro další výkon činnosti obchodníka s cennými papíry.
 Poté, co žalovaný rozhodl o rozkladu, nebylo již možno toto pochybení správního orgánu I. stupně napravit; pokud však rozkladový orgán právem dospěl v rozhodnutí o rozkladu k závěru, že jsou dány důvody pro zrušení žalobcova povolení k obchodování s cennými papíry, nemohl ani nesprávný právní názor o odnětí odkladného účinku rozkladu vést ke zrušení napadeného rozhodnutí soudem.


text:
Josefina Czerninová - Právě dnes
 Josefina Czerninová
 Úřednice, které vrátily občanství Czerninové, čeká další soud. Osvobození neplatí
 Dvě úřednice, které uznaly občanství Josefíně Czerninové, půjdou znovu před soud. Nejvyšší soud zrušil dřívější rozsudky. Vyhověl tak dovolání nejvyššího státního zástupce Pavla Zemana. Podle něj obžalované ženy chybovaly a občanství přidělily neo...
 9.října » Rádio Praha
 Nejvyšší státní zástupce Pavel Zeman trvá na tom, aby úřednice, které v roce 1999 rozhodly o občanství Josefíny Czerninové, stanuly před soudem. Podal dovolání proti rozhodnutí pražských soudů, které letos trestní stíhání opětovně zastavily. Rozho...
 Praha/Brno - Nejvyšší státní zástupce Pavel Zeman podal dovolání proti rozhodnutí pražských soudů zastavit trestní stíhání úřednic, které v roce 1999 rozhodly o občanství Josefíny Czerninové.
 Úřednice, které rozhodly o občanství Czerninové, k soudu nepůjdou
 Praha - Obvodní soud pro Prahu 1 zastavil stíhání dvou úřednic, které čelily obžalobě kvůli tomu, že v roce 1999 rozhodly o občanství Josefíny Czerninové. Tím otevřely cestu potomkům šlechtičny k restituci části majetku.
 Soud zastavil stíhání úřednic v kauze Czerninů
 9.června » Právo
 Obvodní soud pro Prahu 1 zastavil trestní stíhání dvou pražských úřednic, které v roce 1999 rozhodly o občanství Josefíny Czerninové, a tím otevřely cestu potomkům šlechtičny k restituci části majetku.
 Bývalé úřednice musejí znovu k soudu
 20.ledna » Právo
 Obvodní soud pro Prahu 1 musí znovu řešit případ dvou někdejších pražských úřednic, které v roce 1999 rozhodly o občanství Josefiny Czerninové a otevřely potomkům cestu k restituci části majetku. Nejvyšší soud (NS) nyní vyhověl dovolání Nejvyššího...
 Brno, Praha - Obvodní soud pro Prahu 1 musí znovu řešit případ dvou někdejších pražských úřednic, které v roce 1999 rozhodly o občanství Josefiny Czerninové. Otevřely tak potomkům šlechtičny cestu k restituci části majetku. Nejvyšší soud nyní vyho...
 Karl Eugen Czernín
 Karel Eugen Czernin
 Tato informační stránka o Josefina Czerninová zobrazuje poslední internetové články, ve kterých se výraz "Josefina Czerninová" vyskytuje. Výsledný seznam není redigován.


text:
Rozhodnutí Nejvyššího soudu ČR 22 Cdo 2792/2016 | Judikatura | Pravo4u.cz - služby pro právníky
 Nejvyšší soud České republiky rozhodl v senátě složeném z předsedy JUDr. Jiřího Spáčila, CSc., a soudců Mgr. Davida Havlíka a Mgr. Michala Králíka, Ph.D., ve věci žalobkyně FLOHMARKT s. r. o., identifikační číslo osoby 27170128, se sídlem v Praze 4, Budějovická 615/47, zastoupené JUDr. Arturem Ostrým, advokátem se sídlem v Praze 5, Arbesovo náměstí 257/7, proti žalovaným 1) J. Š., 2) A. Š. a 3) Z. Š., zastoupeným JUDr. Vladimírou Šaškovou, advokátkou se sídlem v Praze 2, Blanická 845/9, o nahrazení projevu vůle, vedené u Obvodního soudu pro Prahu 5 pod sp. zn. 17 C 414/2013, o dovolání žalobkyně proti rozsudku Městského soudu v Praze ze dne 2. 2. 2016, č. j. 12 Co 307/2015-279, takto:
 Obvodní soud pro Prahu 5 rozsudkem ze dne 18. 5. 2015, č. j. 17 C 414/2013-237, ve znění opravného usnesení ze dne 11. 11. 2015, č. j. 17 C 414/2013-261, zamítl žalobu, kterou se žalobkyně domáhala, aby byla žalovaným uložena povinnost uzavřít s žalobkyní konkrétní, v žalobě popsanou dohodu o hospodaření se společnými věcmi, nebytovými prostory o výměře 562,1 m2 v 1. a 2. nadzemním podlaží bytového domu na pozemku st. p. č. 2961/1, v katastrálním území S., obci P., zapsaném na listu vlastnictví č. 13234, vedeném Katastrálním úřadem pro hlavní město Prahu, Katastrálním pracovištěm Praha, a pozemkem par. č. 2961/2, ve stejném katastrálním území, vedeném na listu vlastnictví č. 2200 týmž katastrálním úřadem. Uložil žalobkyni povinnost zaplatit žalovaným na náhradě nákladů řízení 31 500 Kč.
 Soud prvního stupně vyšel ze zjištění, že žalobkyně je vlastnicí ideální jedné poloviny domu na pozemku par. č. 2961/1 v katastrálním území S.; žalovaní jsou podílovými spoluvlastníky téže nemovitosti s velikostí podílů: žalovaný 1) id. 2/18, žalovaná 2) id. 2/6 a žalovaná 3) id. 1/18. Jedná se o bytový dům s nebytovými prostory v prvním a druhém nadzemním podlaží (provozně propojené prostory o celkové rozloze 562,1 m2, sloužícími jako herna, bar a kanceláře). Nebytové prostory užíval žalovaný 1) od roku 2005 na základě nájemní smlouvy. Ke dni 2. 8. 2007 se stal sám podílovým spoluvlastníkem nemovitosti a k předmětným nebytovým prostorům uzavřel podnájemní smlouvy s třetími osobami (spol. SYNOT TIP, a. s., SLOT Group, a. s., CRAKEN a. s., BONWER WIN, a. s., INCRA a. s. a SAZKA, a. s.) za účelem provozování kasina. Od roku 2005 nedošlo mezi účastníky ke změně dohody o užívání předmětných prostor, ani nebyla uzavřena nová nájemní smlouva. V dubnu roku 2011 se stala spoluvlastnicí podílu ve výši id. 1/2 žalobkyně, která koupila podíl od dědiců původní spoluvlastnice N. K.
 Žalobkyně nesouhlasí s konkludentní dohodou spoluvlastníků, podle které nebytové prostory užívá a o jejich užívání rozhoduje výhradně žalovaný 1) a za jejich užívání platí ostatním spoluvlastníkům náhradu. Navrhla proto ostatním spoluvlastníkům konkrétní změnu dohody o správě společné věci, ti ji však nepřijali; proti žalobkyni s podílem id. 1⁄2 tak stojí ostatní s podílem celkem ve stejné výši; proto žádá o rozhodnutí soud.
 Soud prvního stupně posoudil věc podle


text:
§ 1129 odst. 2 zákona č. 89/2012 Sb., občanský zákoník (dále také „o. z.“), i když ve skutečnosti žalobkyně přehlasována nebyla, šlo o rovnost hlasů. Upozornil, že nabytím spoluvlastnického podílu žalovaným 1) nájemní smlouva zanikla podle § 584 zákona č. 40/1964 Sb., občanský zákoník, v posledním účinném znění (dále také „obč. zák.“); proto nemohla být platně uzavřena smlouva podnájemní a třetí osoby tak v současné době užívají předmětné prostory bez právního důvodu. Ačkoli soud v tomto případě není vázán konkrétním návrhem řešení, zvolený způsob nesmí překročit návrh žalobkyně co do předmětu sporu – rozhodnout lze pouze o konkrétní neshodě, nikoli celkově upravit spoluvlastnický vztah. Podle judikatury dovolacího soudu se nelze žalobou podle § 139 odst. 2 obč. zák. domáhat, aby soud fakticky převzal správu nad věcí, nejsou-li se spoluvlastníci schopni dohodnout na základních otázkách hospodaření se společnou věcí. Soud prvního stupně uzavřel, že žalobě nelze vyhovět a zároveň není dán prostor ani pro jiné řešení, neboť soud nemůže účastníkům uložit povinnost, která nemá oporu v hmotném právu. Podstata sporu spočívá v tom, že žalobkyně nesouhlasí se způsobem užívání předmětných prostor třetími osobami. Užívají-li však třetí osoby předmětné prostory za konkludentního souhlasu části spoluvlastníků, není řešením sporu nahrazení projevu vůle spočívající ve stanovení podmínek budoucího nájmu, nýbrž nanejvýš udělení souhlasu s žalobou na vyklizení.
 Odvolací soud vyšel ze shodných skutkových zjištění a ztotožnil se rovněž s právním hodnocením, že žalobkyně se – s ohledem na užívání prostor třetími osobami – navrhovaným způsobem úpravy správy společné věci domáhat nemůže. Rovněž zopakoval, že nejsou dány podmínky pro jiné rozhodnutí o věci, neboť rozpory účastníků jsou tak zásadního charakteru, že by soudem zvolené řešení představovalo faktické převzetí správy společné věci; to by však bylo rozporné např. s rozsudkem Nejvyššího soudu ze dne 10. 12. 2009, sp. zn. 22 Cdo 4347/2007 (dostupný, stejně jako další odkazovaná rozhodnutí dovolacího soudu, na webových stránkách Nejvyššího soudu http://nsoud.cz). Důvodem pro zamítnutí žaloby je také v existenci dlouhodobé konkludentní dohody o užívání předmětných prostor. Podle judikatury dovolacího soudu (rozsudek ze dne 31. 3. 2011, sp. zn. 22 Cdo 4455/2008) změna v osobě jednoho ze spoluvlastníků není podstatnou změnou, která by měla vliv na vázanost spoluvlastníků uzavřenou dohodou.
 Proti rozsudku krajského soudu podává žalobkyně (dále také „dovolatelka“) dovolání, jehož přípustnost opírá o § 237 zákona č. 99/1963 Sb., občanský soudní řád, ve znění pozdějších předpisů (dále jen „o. s. ř.“). Tvrdí, že rozhodnutí závisí na otázce hmotného nebo procesního práva, při jejímž řešení se odvolací soud odchýlil od ustálené rozhodovací praxe dovolacího soudu.
 Podle hlavy II. – ustanovení přechodných a závěrečných – dílu 1 – přechodných ustanovení – oddílu 1 – všeobecných ustanovení - § 3028 odst. 1, 2 zákona č. 89/2012 Sb., o. z., tímto zákonem se řídí práva a povinnosti vzniklé ode dne nabytí jeho účinnosti. Není-li dále stanoveno jinak, řídí se ustanoveními tohoto zákona i právní poměry týkající se práv osobních, rodinných a věcných; jejich vznik, jakož i práva a povinnosti z nich vzniklé přede dnem nabytí účinnosti tohoto zákona se však posuzují podle dosavadních právních předpisů.


text:
„Spoluvlastnictví věci vyvolává dvě skupiny právních vztahů, jednak mezi spoluvlastníky a osobami třetími, jednak mezi spoluvlastníky samotnými“ (viz např. rozsudek Nejvyššího soudu ze dne 10. 10. 2012, sp. zn. 31 Cdo 503/2011, uveřejněný pod číslem 17/2013 Sbírky soudních rozhodnutí a stanovisek).
 Žaloba požadující, aby soud rozhodl o neshodě o změně dohody o hospodaření se společnou věcí (nyní o správě společné věci) se opírá o § 139 odst. 2 obč. zák. (nyní o § 1139 o. z.), neboť se jedná o neshodu při hospodaření se společnou věcí (při správě společné věci) – viz opět rozsudek Nejvyššího soudu ze dne 10. 12. 2009, sp. zn. 22 Cdo 4347/2007.
 V dané věci jsou sporné strany spoluvlastníky nemovitosti, žalující společnost až od roku 2011 a v rozsahu id. 1⁄2, žalovaní v souhrnu též v rozsahu id. 1⁄2. Část společné nemovitosti – nebytové prostory – užívají třetí osoby na základě smlouvy, uzavřené s prvním žalovaným (soud prvního stupně považuje tyto smlouvy za neplatné). Odvolací soud uvedl, že spoluvlastníci jsou vázáni dohodou o hospodaření se společnou věcí (v poměrech nového občanského zákoníku „o správě společné věci“), uzavřené konkludentně „nejpozději od roku 2007“; ze spisu se podává, že žalobkyně se domáhá nahrazení této dohody novou, podle které sporné prostory nebudou nadále ve výlučném užívání žádného z účastníků, budou pronajímány podle principu nejvyšší nabídky nájemného a výtěžek i náklady se budou dělit podle výše spoluvlastnických podílů. Protože se nepodařilo dosáhnout potřebné většiny hlasů k uzavření dohody, domáhá se žalobkyně podle § 1139 odst. 2 o. z. nahrazení vůle žalovaných v soudním řízení.
 Odvolací soud odkázal na rozsudek Nejvyššího soudu ze dne 31. 3. 2011, sp. zn. 22 Cdo 4455/2008, ve kterém se uvádí, že účastníci dohody podílových spoluvlastníků o hospodaření se společnou věcí „jsou svými smluvními projevy vázáni, nedojde-li ke změně poměrů nebo není-li dohoda nahrazena novou dohodou všech spoluvlastníků”. Tento právní názor na danou věc nedopadá; netvrdí se v něm, že by dohodu nebylo možné změnit, ale to, že až do změny je závazná. Do doby, než dohoda změněna bude, je jí spoluvlastník (i jeho právní nástupce) vázán. Otázka, zda je dovolatelka vázána předchozí dohodou spoluvlastníků o správě společné věci, tak není pro souzenou věc podstatná, neboť existenci současné dohody dovolatelka nezpochybňuje a nezpochybňuje ani její závaznost; právě až nyní podanou žalobou se domáhá rozhodnutí soudu o její změně na základě § 1129 odst. 1 o. z. ve spojení s § 1139 odst. 2 o. z.
 Podle § 11 o. z. obecná ustanovení o vzniku, změně a zániku práv a povinností ze závazků v části čtvrté tohoto zákona se použijí přiměřeně i na vznik, změnu a zánik jiných soukromých práv a povinností. Stejně jako závazek, i dohoda spoluvlastníků o správě společné věci tak může být změněna. O změnitelnosti dohody o správě společné věci ostatně nebylo pochyb ani za účinnosti občanského zákoníku č. 40/1964 Sb. (viz rozsudek Nejvyššího soudu ze dne 19. 2. 2008, sp. zn. 22 Cdo 626/2007, uveřejněný např. v časopise Právní rozhledy 13/2008, str. 497, podle kterého „rozhodnutí o hospodaření se společnou věcí mohou spoluvlastníci


text:
kdykoliv změnit za podmínek uvedených v § 139 odst. 2 obč. zák.“), ani za účinnosti obecného zákoníku občanského z roku 1811 (srovnej ROUČEK, František a SEDLÁČEK, Jaromír: Komentář k československému obecnému zákoníku občanskému a občanské právo platné na Slovensku a v Podkarpatské Rusi, díl III., str. 622, a tam uvedenou judikaturu, podle které „dohoda podílníků společné věci o správě není pro vždy závazná“.). Viz též výše uvedený právní názor, vycházející z obsahu rozhodnutí ve věci sp. zn. 22 Cdo 4347/2007.
 Pro případ, kdy se při rozhodování záležitosti týkající se společné věci nedosáhne potřebné většiny hlasů, dává zákon kterémukoli ze spoluvlastníků právo navrhnout, aby rozhodl soud, aniž by toto právo jakkoli dále podmiňoval (srovnej § 1129 odst. 1 a § 1139 odst. 2 o. z.). Není tak správné ani tvrzení, že případné rozhodnutí soudu o správě společné věci – o jejím dalším užívání a dohodě o něm – by nemělo oporu v hmotném právu. Závěr, že se jedná o rozhodnutí o významné záležitosti (správu mimořádnou), dovolatelka nezpochybnila, a tak se jím dovolací soud nezabýval.
 Nejvyšší soud opakovaně uvedl, že vlastnickou – vindikační nebo negatorní – žalobu může podat kterýkoliv z podílových spoluvlastníků vůči každému, kdo neoprávněně zasahuje do jeho spoluvlastnického práva (srov. rozsudky ze dne 3. 6. 1999, sp. zn. 2 Cdon 1794/96, ze dne 18. 10. 2006, sp. zn. 28 Cdo 2496/2006, ze dne 31. 3. 2009, sp. zn. 22 Cdo 2243/2006, ze dne 23. 2. 2016, sp. zn. 22 Cdo 800/2014, ze dne 17. 5. 2016, sp. zn. 33 Cdo 4540/2015). Dovolací soud v rozhodnutí sp. zn. 2 Cdon 1794/96, dále uzavřel, že „trpění ani souhlas ostatních podílových spoluvlastníků ... s užíváním předmětu spoluvlastnictví třetí osobou není sám o sobě pro rozhodnutí v této věci určující. Rozhodující skutečností je, zda užívání předmětných nemovitostí žalovaným ... je oprávněným či neoprávněným zásahem do práv žalobce na jeho ochranu při výkonu práv vyplývajících z jeho spoluvlastnictví. Sporné konání žalovaného by mohlo být oprávněné, pokud by mu právně relevantním způsobem vzniklo právo předmětné pozemky užívat“. Již z toho je zřejmé, že právní názor soudu prvního stupně není v souladu s judikaturou dovolacího soudu. Žalobkyně nepotřebuje k podání žaloby na vyklizení souhlas žalovaných spoluvlastníků; v řízení o takové žalobě ovšem budou moci žalované třetí osoby (které nebyly účastníky řízení o soudní úpravu poměrů spoluvlastníků) namítat, že jim svědčí právo založené žalovanými (existencí takového práva se dovolací soud, vázán obsahem dovolání, nezabýval).
 V této souvislosti soudy zjevně vyšly mimo jiné z úvahy, že užívají-li nyní sporné prostory třetí osoby, je předčasné rozhodovat o způsobu jejich užívání (o jejich správě), patrně proto, že rozhodnutí nebude ihned realizovatelné. To není správný názor. Užívání sporných nebytových prostor třetími osobami sice představuje faktickou komplikaci, ovšem v případě, že je neoprávněné, samo o sobě nebrání pronájmu třetí osobě (vyklizení lze provést později, resp. lze s neoprávněnými uživateli uzavřít nájemní smlouvy odpovídající konkrétní úpravě vztahů mezi spoluvlastníky); je-li toto užívání oprávněné, pak rozhodnutí o jiném než dosavadním způsobu užívání může být významné při ukončení dosavadních nájemních vztahů nebo, v případě, že


text:
tyto vztahy prozatím nebude možné ukončit, se uplatní v okamžiku, kdy právo nájmu zanikne jinak. Je možná i novace nájemní smlouvy tak, aby vyhovovala tomu, co bude nadále závazné mezi spoluvlastníky. Vyhovění žalobě by tak samo o sobě nemuselo být podnětem ke sporu o vyklizení dosavadních uživatelů, ale mohlo by vést jen k úpravě nájemného a k jinému dělení nákladů a výnosů z něj. Úvaha o nutnosti nejprve vyklidit dosavadní uživatele a teprve potom řešit spor mezi spoluvlastníky tak není případná – lze se napřed domáhat soudní úpravy poměrů spoluvlastníků a poté vyklizení třetí osoby ze společné nemovité věci, lze však postupovat i opačně, je-li věc užívána bez právního důvodu.
 Vloženo: 03. September 2018


text:
Radiodiagnostika, včetně intervenční radiologie a kardiologie – Ministerstvo zdravotnictví
 Úvod » Programy a strategie » Lékařské ozáření » Seznamy osob oprávněných k provádění externích klinických auditů » Radiodiagnostika, včetně intervenční radiologie a kardiologie
 Vytvořeno: 13. 2. 2020 Poslední aktualizace: 22. 7. 2020
 Seznam oprávněných osob dle § 77 odst. 3 zákona č. 373/2011 Sb.
 OLE audity s.r.o.
 (dříve Ing. Dušan Olejár – OLE, s.r.o.)
 Dne 9. 12. 2013 vydalo Ministerstvo zdravotnictví rozhodnutí, jímž společnosti Ing. Dušan Olejár – OLE, s.r.o. se sídlem Praha 6, Lužná 591/4, 160 00, IČO: 271 40 776 udělilo oprávnění k provádění externího klinického auditu pro zdravotní služby, jejichž součástí je lékařské ozáření v oblasti radiodiagnostiky, včetně intervenční radiologie a kardiologie.
 Rozhodnutí nabylo právní moci 30. 12. 2013.
 Dne 11. 2. 2014 obdželo Ministerstvo zdravotnictví informaci o změně názvu společnosti Ing. Dušan Olejár – OLE, s.r.o. na OLE audity s.r.o. Dne 12. 3. 2014 vydalo Ministerstvo zdravotnictví rozhodnutí (právní moci nabylo dne 30. 3. 2014), jež nahradilo původní rozhodnutí o udělení oprávnění, ve kterém tuto změnu respektuje.
 a) datum, od kterého lze externí klinický audit provádět – 30. 12. 2013
 b) oblasti lékařského ozáření, pro které se oprávnění uděluje – radiodiagnostika, včetně intervenční radiologie a kardiologie
 b) oblasti lékařského ozáření, pro které se oprávnění uděluje – radiodiagnostika, včetně intervenční radiologie a kardiologie (dále radioterapie a nukleární medicína)
 Dne 14. 7. 2015 vydalo Ministerstvo zdravotnictví rozhodnutí, jímž společnosti KLINICKÉ AUDITY, s.r.o. se sídlem Oblouková 295, Skorotice, 403 40, Ústí nad Labem, IČO: 034 87 709 udělilo oprávnění k provádění externího klinického auditu pro zdravotní služby, jejichž součástí je lékařské ozáření v oblasti radiodiagnostiky, včetně intervenční radiologie a kardiologie.
 Rozhodnutí nabylo právní moci 31. 7. 2015.
 a) datum, od kterého lze externí klinický audit provádět – 31. 7. 2015
 Dne 5. 5. 2016 vydalo Ministerstvo zdravotnictví rozhodnutí, jímž společnosti Imaging Audit s.r.o. se sídlem Pekárenská 220/1, Praha 4 – Michle, 141 00, IČO: 036 23 629 udělilo oprávnění k provádění externího klinického auditu pro zdravotní služby, jejichž součástí je lékařské ozáření v oblasti radiodiagnostiky, včetně intervenční radiologie a kardiologie, a nukleární medicíny.
 b) oblasti lékařského ozáření, pro které se oprávnění uděluje – radiodiagnostika, včetně intervenční radiologie a kardiologie (dále nukleární medicína)
 PPaudit s.r.o.
 Dne 30. 6. 2016 vydalo Ministerstvo zdravotnictví rozhodnutí, jímž společnosti PPaudit s.r.o. se sídlem Ječná 818, 375 01, Týn nad Vltavou, IČO: 044 10 327 udělilo oprávnění k provádění externího klinického auditu pro zdravotní služby, jejichž součástí je lékařské ozáření v oblasti radiodiagnostiky, včetně intervenční radiologie a kardiologie.
 Rozhodnutí nabylo právní moci 2. 7. 2016.
 a) datum, od kterého lze externí klinický audit provádět – 2. 7. 2016
 Česká společnost pro akreditaci ve zdravotnictví s.r.o.
 Dne 8. 12. 2016 vydalo Ministerstvo zdravotnictví rozhodnutí, jímž České společnosti pro akreditaci ve zdravotnictví s.r.o. se sídlem Hněvotín 530, 783 47, IČO: 294 46 520 udělilo oprávnění k provádění externího klinického auditu pro zdravotní služby, jejichž součástí je lékařské ozáření v oblasti radiodiagnostiky, včetně intervenční radiologie a kardiologie.
 Rozhodnutí nabylo právní moci 25. 12. 2016.
 a) datum, od kterého


text:
lze externí klinický audit provádět – 25. 12. 2016
 Česká společnost fyziků v medicícně, z.s.
 Dne 24. 1. 2020 vydalo Ministerstvo zdravotnictví rozhodnutí, jímž České společnosti fyziků v medicícně, z.s. se sídlem Družstevní ochoz 961/54, Nusle, 140 00 Praha 4, IČO: 266 60 482 udělilo oprávnění k provádění externího klinického auditu pro zdravotní služby, jejichž součástí je lékařské ozáření v oblasti radiodiagnostiky, včetně intervenční radiologie a kardiologie.
 Rozhodnutí nabylo právní moci dne 13. 2. 2020.
 a) datum, od kterého lze externí klinický audit provádět – 13. 2. 2020
 b) oblasti lékařského ozáření, pro které se oprávnění uděluje – radiodiagnostika, včetně intervenční radiologie a kardiologie (dále nukleární medicína, radioterapie)
 Všem poskytovatelům zdravotních služeb, jejíž součástí je lékařské ozáření v oblasti radiodiagnostiky, včetně intervenční radiologie a kardiologie, vyvstává tímto povinnost dle § 97 odst. 2 písm. c) zákona č. 373/2011 Sb. uzavřít smlouvu podle § 81 odst. 1 téhož zákona na provedení externího klinického auditu na všech svých pracovištích poskytujících lékařské ozáření v oblasti radiodiagnostiky, včetně radiologie a kardiologie do 1 roku ode dne uveřejnění seznamu podle § 77 odst. 3 zmiňovaného zákona.


text:
Obchodněprávní judikatura, strana 4 z 33 | Judikatura | Pravo4u.cz - služby pro právníky
 Rozhodnutí Ústavního soudu III. ÚS 3701/15
 K nezbytnosti účasti zájemce o členství v družstvu na jeho ustanovující schůzi
 Závěr zastávaný obecnými soudy o nezbytné účasti zájemce o členství v družstvu na jeho ustavující schůzi neměl oporu v normách obchodního zákoníku č. 513/1992 Sb., regulujících založení družstva, a pokud tuto podmínku soudy bezpodmínečně vyžadovaly, zasáhly do práva na soudní ochranu zaručeného čl. 36 odst. 1 Listiny základních práv a svobod.
 Vydáno: 10. January 2017
 Rozhodnutí Nejvyššího soudu ČR 29 Cdo 1817/2016
 K návrhu na vyslovení neplatnosti usnesení členské schůze
 U S N E S E N Í Nejvyšší soud České republiky rozhodl v senátu složeném z předsedy JUDr. Filipa Cilečka a soudců JUDr. Petra Šuka a JUDr. Jiřího Zavázala v právní věci navrhovatele Ing. F. H., zastoupeného JUDr. Alenou Chloupkovou, advokátkou, se sídlem v Jihlavě, Havlíčkova 5053/22, PSČ 586 01, za účasti Zemědělského družstva Okříšky, družstva, se sídlem v ...
 Vydáno: 26. October 2016
 Rozhodnutí Nejvyššího soudu ČR 29 Cdo 5036/2015
 Péče řádného hospodáře a podnikatelský úsudek
 ČESKÁ REPUBLIKA ROZSUDEK JMÉNEM REPUBLIKY Nejvyšší soud České republiky rozhodl v senátu složeném z předsedy JUDr. Filipa Cilečka a soudců JUDr. Petra Šuka a JUDr. Jiřího Zavázala v právní věci žalobce Mgr. Tomáše Gartšíka, advokáta, se sídlem v Brně, Divadelní 616/4, PSČ 602 00, jako insolvenčního správce dlužnice DIPRO stavebniny s. r. o., se sídlem v Brně, Jundrovská 618/31, PSČ ...
 Rozhodnutí Nejvyššího soudu ČR 29 NSČR 62/2016
 K oddlužení a osvobození od placení zbytku dluhů
 U S N E S E N Í Nejvyšší soud České republiky rozhodl v senátě složeném z předsedy JUDr. Petra Gemmela a soudců JUDr. Zdeňka Krčmáře a Mgr. Milana Poláška v insolvenční věci dlužnice Lenky Křivánkové, narozené 14. března 1977, bytem v Libavé – Kozlově 1057, vedené u Krajského soudu v Ostravě - pobočky v Olomouci pod sp. zn. KSOL ...
 Vydáno: 31. August 2016
 Rozhodnutí Nejvyššího soudu ČR 32 Cdo 4752/2014
 Právo veřitele na plnění ze záruky s ohledem na text záruční listiny
 ČESKÁ REPUBLIKA ROZSUDEK JMÉNEM REPUBLIKY Nejvyšší soud České republiky rozhodl v senátě složeném z předsedkyně JUDr. Hany Gajdziokové a soudců JUDr. Miroslava Galluse a JUDr. Marka Doležala v právní věci žalobkyně PRAGOINTER - OCEL s. r. o., se sídlem v Praze 2, Nad Petruskou 3/2280, identifikační číslo osoby 25633333, zastoupené JUDr. Miroslavem Bartoněm, advokátem se sídlem v Praze 2, Záhřebská ...
 Rozhodnutí Nejvyššího soudu ČR 25 Cdo 1409/2015
 Odpovědnost zadavatele za správnost a úplnost zadávací dokumentace
 25 Cdo 1409/2015 ČESKÁ REPUBLIKA ROZSUDEK JMÉNEM REPUBLIKY Nejvyšší soud České republiky rozhodl v senátu složeném z předsedkyně senátu JUDr. Marty Škárové a soudců JUDr. Petra Vojtka a JUDr. Roberta Waltra v právní věci žalobkyně MarS a.s., se sídlem v Jevíčku, Okružní II 239, IČO: 481 52 366, zastoupená JUDr. Radkem Ondrušem, advokátem se sídlem v Brně, Bubeníčkova 502/42, proti ...
 Vydáno: 26. July 2016
 Rozhodnutí Nejvyššího soudu ČR 20 Cdo 1721/2016
 Vydání vymoženého plnění insolvenčnímu správci
 Povinnost soudního exekutora vydat insolvenčnímu správci do


text:
majetkové podstaty povinného dlužníka celé vymožené plnění bez odpočtu nákladů exekuce nastupuje i tehdy, byl-li insolvenční návrh odmítnut pro procesní vady, avšak před nabytím právní moci takového usnesení do řízení řádně vstoupil další insolvenční navrhovatel, a na základě jeho návrhu byl zjištěn úpadek povinného.
 Vydáno: 18. August 2016
 Rozhodnutí Nejvyššího soudu ČR 29 Cdo 3207/2013
 Přípustnost smluvního převzetí dluhu ze směnky
 29 Cdo 3207/2013 ROZSUDEK Nejvyšší soud České republiky rozhodl v senátě složeném z předsedy JUDr. Jiřího Zavázala a soudců JUDr. Petra Gemmela a Mgr. Milana Poláška v právní věci žalobce STRODEN MANAGEMENT LIMITED, se sídlem Parou, 1A, P.C. 6035, Larnaca, Kyperská republika, reg. č. HE 117 862, zastoupeného Mgr. Karlem Somolem, advokátem, se sídlem v Praze 1, Karlovo náměstí 671/24, ...
 Vydáno: 30. June 2016
 Rozhodnutí Nejvyššího soudu ČR 29 NSCR 55/2014
 Rozhodnutí Nejvyššího soudu ČR 29 ICdo 41/2014
 Dokud exekuční soud v exekučním řízení, případně insolvenční soud v incidenčním sporu neurčí (neuvede v důvodech svého rozhodnutí), že rozhodčí nález nemá žádné právní účinky, jelikož byl vydán mimo rámec pravomoci rozhodce, je nutno posuzovat promlčení nároků z něj plynoucích jako u rozhodčího nálezu, jenž takovou vadou netrpí.


text:
Nařízení, kterým se provádí zákon ze dne 7. listopadu 1946, č. 222 Sb., o poště (poštovní zákon). 223/1946 - Zákony.Judikáty.info
 Nařízení, kterým se provádí zákon ze dne 7. listopadu 1946, č. 222 Sb., o poště (poštovní zákon). 223/1946 účinný od 12.01.1947
 Platnosť od: 13.12.1946
 Účinnosť od: 12.01.1947
 Nariadenie vlády 223/1946 s účinnosťou od 12.01.1947
 Vláda republiky Československé nařizuje podle § 15 zákona ze dne 7. listopadu 1946, č. 222 Sb., ...
 Poštovními zařízeními podle § 4 poštovního zákona se rozumějí zejména poštovní úřady, ...
 Věci uvedené v § 5, odst. 1 poštovního zákona, jakož i listiny potřebné k uskutečnění poštovních ...
 Podrobné podmínky, za kterých lze pošty používati, stanoví, zvláště se zřetelem k jednotlivým ...
 Poštovní řád nabývá účinnosti dnem vyhlášení v poštovním věstníku. Jeho vydání se oznámí ...
 Poplatky, které pošta vybírá za dopravu poštovních zásilek a za jiné poštovní úkony (poštovní ...
 Nové poštovní poplatky nabývají platnosti nejdříve 14 dní po vyhlášení v Úředním listě. ...
 Poštovní poplatky se zapravují zpravidla při podání poštovní zásilky, nebo jde-li o jinou službu ...
 Zapravují-li se poštovní poplatky při podání poštovní zásilky, je odesilatel povinen doplatiti ...
 Nároky na zaplacení nezapravených poštovních poplatků, jiné částky a zvláštní výdaje (odstavec ...
 Zdráhá-li se odesilatel nebo adresát zaplatiti nezapravené poštovní poplatky, jiné částky nebo ...
 Nárok na vrácení přeplacených poštovních poplatků a zvláštních výdajů třeba uplatniti ...
 Pošta nedopravuje:
 věci, jejichž doprava je zakázána zákonem;
 věci, jejichž doprava je nebezpečná, t. j. věci, jež by mohly ohroziti lidskou bezpečnost nebo ...
 poštovní zásilky, jejichž vnějšek nebo zjevný obsah je urážlivý, hanlivý, nemravný nebo ...
 Zvláštní ustanovení poštovního řádu, vydané v dohodě s ministry dopravy a zdravotnictví, ...
 Věci (zásilky) uvedené v odstavci 1 se označují v tomto nařízení slovy „věci vyloučené ...
 Pošta může prodati poštovní zásilky, má-li důvodnou obavu, že by se jejich obsah za dopravy ...
 Pošta může zničiti poštovní zásilky, zkazil-li se jejich obsah za dopravy, nebo jsou-li neodbytné ...
 Při otvírání poštovních zásilek v případech uvedených v § 8, odst. 4 poštovního zákona ...
 Při prodeji poštovních zásilek podle ustanovení odstavce 1 jest dbáti toho, aby byly prodány ...
 Čistý výtěžek z prodeje poštovních zásilek, jejichž odesilatele nebylo lze vypátrati (odstavec ...
 Odesilatel poštovní zásilky odpovídá poště za veškeré škody, které způsobila zásilka za ...
 Utrpěla-li poštovní zásilka na své úpravě teprve po převzetí k dopravě, nestíhá odesilatele ...
 Uvede-li odesilatel věcí vyloučených z dopravy podle ustanovení § 4, odst. 1, písm. b) nebo věcí ...
 Věci vyloučené z dopravy podle ustanovení § 4, odst. 1, písm. a) nebo b) a za okolností zmíněných ...
 U doporučené zásilky odpovídá pošta za ztrátu; výši náhrady stanoví ministr pošt obecně ...
 U cenného psaní a u balíku s udanou cenou nebo bez udané ceny odpovídá pošta za ztrátu, úbytek ...
 U cenného psaní a u balíku s udanou cenou nehradí pošta nikdy více než udanou cenu. Obsahuje-li ...
 U balíku bez udané ceny nehradí pošta nikdy více než částku, kterou stanoví ministr pošt obecně ...
 U poštovní poukázky odpovídá pošta za


text:
vplacené peníze.
 U poštovní zásilky na dobírku odpovídá pošta stejně jako u zásilky téhož druhu bez dobírky. ...
 U cenných psaní a u balíků s udanou cenou nebo bez udané ceny odpovídá pošta v rozsahu stanoveném ...
 U poštovního příkazu odpovídá pošta za ztrátu příkazního psaní jako za doporučenou zásilku. ...
 U poštovní výběrky podané doporučeně odpovídá pošta za ztrátu jako za doporučenou zásilku. ...
 Jiné náhrady škody, než náhrady uvedené v předchozích odstavcích, pošta neposkytuje.
 Pošta není povinna nahraditi podle § 7 škodu, vzniklou ztrátou, úbytkem, poškozením nebo zpožděním ...
 zavinil-li škodu odesilatel nebo adresát nebo vznikla-li škoda z povahy zasílané věci, při čemž ...
 byla-li škoda způsobena vyšší mocí;
 byla-li na cenném psaní nebo balíku v podvodném úmyslu udána a v řízení o náhradě požadována ...
 jde-li o věci vyloučené z dopravy (§ 4, odst. 1) nebo o věci podmínečně připuštěné k dopravě ...
 vznikla-li škoda na cizím poštovním území a není-li s příslušnou cizí poštovní správou ...
 Byla-li na poštovní zásilce po převzetí k dopravě zjištěna škoda, na jejímž vzniku nese pošta ...
 Odpovídá-li v případě odstavce 1, písm. e) cizí poštovní správa za poštovní zásilku, musí ...
 Odpovědnost pošty za škodu vzniklou úbytkem, poškozením nebo zpožděním v dopravě cenných ...
 Odpovědnost zmíněná v odstavci 1 však nezaniká:
 zjistí-li se škoda při otevření zásilky podle ustanovení § 8, odst. 4, č. 2 poštovního zákona; ...
 zjistí-li škodu adresát při přejímání cenného psaní podaného otevřeně;
 žádá-li příjemce o zjištění škody u dodacího poštovního úřadu v úředních hodinách ...
 Uplatniti nárok na náhradu je oprávněn odesilatel poštovní zásilky. Přijme-li však adresát ...
 Nárok na náhradu třeba uplatniti do jednoho roku po podání poštovní zásilky prohlášením, ...
 Uplatňuje-li odesilatel nebo adresát nárok na náhradu za ztracenou poštovní zásilku, musí předložiti ...
 Rozhodovati o nároku odesilatelově na náhradu přísluší ředitelství pošt, jež je nadřízeno ...
 Zrušuje se vládní nařízení ze dne 19. června 1936, č. 175 Sb., o používání pošty, jakož ...
 Toto nařízení nabývá účinnosti 30. dnem po vyhlášení; provede je ministr pošt v dohodě se ...


text:
Úřad pro ochranu hospodářské soutěže | Návrh soutěžitele na povolení spojení soutěžitelů
 Návrh soutěžitele na povolení spojení soutěžitelů podaný Úřadu pro ochranu hospodářské soutěže (dále též "Úřad").
 Dle § 12 odst. 2 zákona se za spojení soutěžitelů považuje, pokud jeden nebo více podnikatelů anebo jedna nebo více osob, které nejsou podnikateli, ale kontrolují alespoň jednoho soutěžitele, získá možnost přímo či nepřímo kontrolovat jiného soutěžitele nebo jeho část, zejména nabytím účastnických cenných papírů, obchodních nebo členských podílů anebo smlouvou nebo jinými způsoby, které jim umožňují takového soutěžitele nebo jeho část kontrolovat.
 Kontrolou se rozumí možnost vykonávat na základě právních nebo faktických skutečností rozhodující vliv na činnost jiného soutěžitele nebo jeho část, zejména na základě
 V případě, že ke spojení soutěžitelů dochází jedním z výše uvedených způsobů, je pro určení, zda spojení podléhá povolení Úřadu či nikoli, zásadní velikost obratů dosažených spojujícími se soutěžiteli.
 1. v případě spojení podle § 12 odst. 1 zákona alespoň jedním z účastníků fúze,
 2. v případě spojení podle § 12 odst. 2 zákona soutěžitelem nebo jeho částí, nad nímž je získávána kontrola, nebo
 3. v případě spojení podle § 12 odst. 5 zákona alespoň jedním ze soutěžitelů zakládajících společně kontrolovaného soutěžitele
 je vyšší než 1,5 miliardy Kč a zároveň celosvětový čistý obrat dosažený za poslední účetní období dalším spojujícím se soutěžitelem je vyšší než 1,5 miliardy Kč. Metoda výpočtu obratu je pak stanovena v § 14 zákona.
 Obraťte se na Úřad pro ochranu hospodářské soutěže, třída Kpt. Jaroše 7, 604 55 Brno, tel: 542 167 111.
 Povinnou součástí každého návrhu na povolení spojení je řádně a úplně vyplněný dotazník k povolení spojení dle přílohy č. 1 vyhlášky, resp. řádně a úplně vyplněný zjednodušený dotazník k povolení spojení dle přílohy č. 2 vyhlášky, jedná-li se o návrh, který se má projednávat ve zjednodušeném řízení (viz § 16a zákona). Rovněž je vhodné předložit jako součást návrhu na povolení spojení i doklad o zaplacení správního poplatku.
 Návrh, včetně všech jeho součástí a příloh, se předkládá v českém jazyce. U cizojazyčných listin a dokladů se předkládá jejich úředně ověřený překlad do českého jazyka, pokud zvláštní právní předpis nebo mezinárodní smlouva, kterou je Česká republika vázána, nestanoví jinak. Bližší detaily vztahující se k náležitostem návrhu na povolení spojení soutěžitelů lze nalézt v Oznámení Úřadu o náležitostech návrhu na povolení spojení soutěžitelů.
 Správní poplatek za podání návrhu na povolení spojení soutěžitelů činí 100 000 Kč a jeho úhrada se provádí prostřednictvím platby na účet Úřadu pro ochranu hospodářské soutěže, vedený u ČNB v Brně, číslo účtu: 19-24825621/0710 (ze zahraničí IBAN: CZ27 0710 0000 1900 2482 5621, BIC: CNBACZPP; je nutno připočíst poplatek za transakci). Konstantní symbol pro bezhotovostní platbu - 1148, konstantní symbol pro platbu v hotovosti (poštovní poukázkou typu A) - 1149. Jako variabilní symbol uveďte kmenovou část daňového identifikačního čísla poplatníka.
 Nepodléhá-li spojení povolení Úřadu, vydá o tom do 30 dnů od zahájení řízení rozhodnutí.
 V případech, kdy spojení podléhá povolení Úřadu a kdy jím nevznikne nebo nebude posíleno dominantní postavení spojujících se soutěžitelů nebo některého z nich, které by


text:
mělo za následek podstatné narušení hospodářské soutěže, Úřad vydá v téže lhůtě rozhodnutí, kterým spojení povolí.
 Pokud je takový návrh podán a Úřad dospěje k závěru, že spojení nepodléhá jeho povolení, vydá o tom do 20 dnů od zahájení řízení rozhodnutí ve věci. V případech, kdy spojení podléhá povolení Úřadu, ale nebude vzbuzovat vážné obavy z podstatného narušení hospodářské soutěže, Úřad vydá v téže lhůtě rozhodnutí, kterým spojení povolí. Zjistí-li Úřad, že by spojení mohlo vzbuzovat vážné obavy z podstatného narušení hospodářské soutěže, vyzve do 20 dnů účastníky řízení, aby podali úplný návrh na povolení spojení; lhůta pro vydání rozhodnutí dle § 16 odst. 2 zákona začíná běžet ode dne doručení úplného návrhu na povolení spojení Úřadu.
 Úřad může v průběhu správního řízení vyžadovat informace, které jsou nezbytné pro posouzení dopadů předmětného spojení soutěžitelů; účastník řízení je povinen tyto údaje úplně a správně doplnit.
 Návrh na povolení spojení soutěžitelů může být doručen i elektronickou poštou do datové schránky Úřadu: fs2aa2t
 Soutěžiteli lze rovněž uložit pořádkovou pokutu až do výše 300 000 Kč nebo 1 % z čistého obratu dosaženého soutěžitelem za poslední ukončené účetní období, jestliže nesplní povinnost poskytnout Úřadu na jeho písemnou žádost ve lhůtě jím stanovené úplné, správné a pravdivé podklady a informace, včetně obchodních knih, jiných obchodních záznamů nebo jiných záznamů, které mohou mít význam pro objasnění předmětu řízení.


text:
Soud zrušil i druhý osvobozující verdikt nad Nečasovou a zpravodajci v kauze zneužití vojenské rozvědky. Případ bude počtvrté řešit obvodní soud | Hospodářské noviny (IHNED.cz)
 Nagyová Jana Nečas Petr rozvědka korupce soud
 Soud zrušil i druhý osvobozující verdikt nad Nečasovou a zpravodajci v kauze zneužití vojenské rozvědky. Případ bude počtvrté řešit obvodní soud
 27. 12. 2016 12:10 (aktualizováno 13:53)
 Městský soud v Praze zrušil osvobozující rozsudek nad Janou Nečasovou a třemi bývalými vojenskými zpravodajci.
 Případ se týká zneužití Vojenského zpravodajství Janou Nečasovou (dříve Nagyovou) pro uspíšení rozvodu bývalého premiéra Petra Nečase.
 Kauzou se bude muset počtvrté zabývat Obvodní soud pro Prahu 1.
 Jana Nečasová s bývalým premiérem Petrem Nečasem.
 Ani druhý rozsudek, kterým soudkyně Obvodního soudu pro Prahu 1 Helena Králová zprostila bývalou ředitelku kabinetu – a nyní manželku – tehdejšího premiéra Janu Nečasovou (Nagyovou) obžaloby ze zneužití Vojenské rozvědky, neplatí.
 Její verdikt již podruhé zrušil odvolací Městský soud v Praze.
 O tom, že den před Vánoci rozhodl v neveřejném jednání a případ vrací k prvoinstančnímu soudu, informoval v aplikaci Infosoud.
 Králová již jak Nečasovou, tak trojici zpravodajských důstojníků – Jana Pohůnka, Ondreje Páleníka a Milana Kovandu – zprostila obžaloby poprvé loni v květnu, podruhé pak letos v červnu.
 Jaké chyby nyní soud Králové vytýká, není zatím jasné. "Ještě není vypracované písemné odůvodnění," uvedla mluvčí Městského soudu v Praze Markéta Puci a upozornila, že soud nemůže případ komentovat do doby, než bude výsledek doručen všem účastníkům řízení. Není tak ani zřejmé, zda odvolací senát tentokrát nerozhodl, že se má případem zabývat jiný soudce. To může udělat v případě, že první instance opakovaně nerespektuje jeho názor.
 Případ rozhodovala soudkyně Helena Králová již třikrát. Poprvé udělila trestním příkazem Nečasové roční podmíněný trest a podobně potrestala i trojici zpravodajců. Protože se ale všichni odsouzení odvolali, nařídila hlavní líčení. Po něm pak všechny aktéry loni v květnu osvobodila. Verdikt ale odmítla veřejně odůvodnit a sklidila za to velkou kritiku.
 Její rozsudek letos v březnu zrušil odvolací soud a Králové vytkl, že v rozsudku nekriticky přijala obhajobu Nečasové i zpravodajců a ignorovala výpovědi svědků či odposlechy hovorů, které údajně dokládaly, že motivem Jany Nečasové bylo získat osobní informace o Radce Nečasové, své sokyni v lásce.
 Případem se proto Králová zabývala letos v červnu znovu, ale svůj původní verdikt rychle potvrdila. Ve zdůvodnění rozsudku uvedla, že nové důkazy, které jí nařídil doplnit odvolací soud, do případu nic nepřinesly. Podle ní z nahrávek vyplynulo jen to, že bývalý premiér Petr Nečas miloval svou tehdejší sekretářku Janu Nagyovou (nyní Nečasovou) a rozvod možná řešil trochu neobratně.
 Před soudem nyní stojí Jana Nečasová ještě v druhém případě: spolu se svým současným manželem čelí obžalobě z korupce, protože trojici poslanců nabízeli lukrativní posty ve státní správě výměnou za to, že se vzdají poslaneckého mandátu a nechají projít úsporný daňový balíček. Nečasová se současně zpovídá z krácení daní, protože nezaplatila daň za luxusní kabelky, které si nechávala darovat. Projednávání je ale přerušeno, jelikož soud musí rozhodnout o tom, zda žalobci nejsou podjatí.
 Soud s Nečasem a jeho ženou v kauze poslaneckých


text:
trafik se odročil na neurčito - čtěte ZDE
 Nelibá drbárna paní Nečasové - čtěte ZDE
 Rathovy odposlechy byly nezákonné - čtěte ZDE
 Vyšetřovatel korupce na ŘSD, který byl obviněn z úniku informací, je nevinný. Chce návrat k policii a odškodné - čtěte ZDE
 Concorde byl citlivý a bylo nutné myslet napřed, říká jediný Čech, který jej pilotoval. K novým nadzvukovým projektům je spíš skeptický Přečteno 46 867x


text:
Právní aktuality 11.10 - 25.10.2010 | Legislativní monitor | eLAW - právní portál
 Právní aktuality 11.10 - 25.10.2010
 22-10-2010 ::: Vyšlo ve Sbírce zákonů: Novela vyhlášky o způsobu zabezpečování bezplatného stravování, výstrojních a přepravních náležitostí a o zabezpečování ubytování vojáků z povolání
 Dne 22. 10. 2010 byla ve Sbírce zákonů zveřejněna pod č. 290/2010 Sb. vyhláška, kterou se mění vyhláška Ministerstva obrany č. 266/1999 Sb., o způsobu zabezpečování bezplatného stravování, výstrojních a přepravních náležitostí a o zabezpečování ubytování vojáků z povolání, ve znění pozdějších předpisů.
 Ministerstvo obrany přijatou novelou např. upřesňuje poskytování bezplatného stravování vojákům, kteří se po povolání do služebního poměru výcvikem připravují k získání základních vojenských znalostí, dotýká se problematiky výdeje vojenské výstroje do vlastnictví či vojenské výstroje při pohřbu.
 22-10-2010 ::: Vyšlo ve Sbírce zákonů: Novela nařízení vlády o technických požadavcích na provozní a technickou propojenost evropského železničního systému
 Dne 22. 10. 2010 bylo ve Sbírce zákonů zveřejněno pod č. 289/2010 Sb. nařízení vlády, kterým se mění nařízení vlády č. 133/2005 Sb., o technických požadavcích na provozní a technickou propojenost evropského železničního systému, ve znění nařízení vlády č. 371/2007 Sb.
 Novelizace uvedeného nařízení je projevem transpozice směrnice EP a Rady č. 2008/57/ES, o interoperabilitě železničního systému ve Společenství, do právního řádu ČR. Cílem novely pak má dle stanoviska Legislativní rady vlády být harmonizace české právní úpravy s právem EU co se provozní a technické propojenosti evropského železničního systému týče.
 22-10-2010 ::: Vyšlo ve Sbírce zákonů: Novela nařízení vlády o obsahových náplních jednotlivých živností
 Dne 22. 10. 2010 bylo ve Sbírce zákonů zveřejněno pod č. 288/2010 Sb. nařízení vlády, kterým se mění nařízení vlády č. 278/2008 Sb., o obsahových náplních jednotlivých živností.
 Vláda dle stanoviska Legislativní rady vlády tímto novelizačním nařízením reaguje na novou právní úpravu některých živností v živnostenském zákoně a na změny dalších právních předpisů, které souvisejí s obsahem činností do živností spadajících. Mění tak rozsah činností, které lze v rámci určitých živností vykonávat.
 Nařízení nabývá účinnosti dnem 1. 1. 2011.
 20-10-2010 ::: Vyšlo ve Sbírce zákonů: Vyhláška o provedení některých ustanovení zákona o podmínkách obchodování s povolenkami na emise skleníkových plynů v oblasti letectví
 Dne 20. 10. 2010 byla ve Sbírce zákonů zveřejněna pod č. 287/2010 Sb. vyhláška o provedení některých ustanovení zákona o podmínkách obchodování s povolenkami na emise skleníkových plynů v oblasti letectví.
 Vyhláška byla Ministerstvem životního prostředí vydána k provedení ust. § 7 odst. 2, § 7 odst. 5, § 9 odst. 3 a § 9 odst. 6 zákona č. 695/2004 Sb., o podmínkách obchodování s povolenkami na emise skleníkových plynů a o změně některých zákonů, ve znění pozdějších předpisů, když upravuje rozsah a postup zjišťování, vykazování a ověřování množství emisí skleníkových plynů a údajů o tunokilometrech, náležitosti plánů pro zjišťování emisí a tunokilometrů, podstatné změny pro zjišťování a vykazování emisí a údajů o tunokilometrech, které je nutné oznámit, a formuláře žádosti o přidělení povolenek.
 19-10-2010 ::: Vyšlo ve Sbírce mezinárodních smluv: Platnost Dohody mezi ČR a Maltou o podpoře a vzájemné ochraně investic byla ukončena
 Dne 19. 10. 2010 bylo ve


text:
Sbírce mezinárodních smluv zveřejněno pod č. 89/2010 Sb.m.s. sdělení Ministerstva zahraničních věcí o sjednání Dohody mezi Českou republikou a Maltou o ukončení platnosti Dohody mezi Českou republikou a Maltou o podpoře a vzájemné ochraně investic, podepsané dne 9. dubna 2002 ve Valletě.
 Na základě této dohody byla ukončena platnost Dohody mezi Maltou a Českou republikou a podpoře a vzájemné ochraně investic, a to ke dni 30. 9. 2010.
 19-10-2010 ::: Vyšlo ve Sbírce mezinárodních smluv: Dohoda mezi vládou ČR a vládou republiky Makedonie o hospodářské a průmyslové spolupráci
 Dne 19. 10. 2010 bylo ve Sbírce mezinárodních smluv zveřejněno pod č. 84/2010 Sb.m.s. sdělení Ministerstva zahraničních věcí o sjednání Dohody mezi vládou České republiky a vládou Republiky Makedonie o hospodářské a průmyslové spolupráci.
 Dohoda byla uzavřena za účelem podpory a rozvoje vzájemných hospodářských vztahů a hospodářské a průmyslové spolupráce, a to především v oblastech energetického sektoru, zemědělského průmyslu a lesnictví, automobilového, leteckého a kosmického průmyslu, tvorby výrobních prostředků, informačních technologií, technologií ochrany životního prostředí, infrastruktury, dopravních systémů, stavebnictví, společných projektů na třetích trzích, technických standardů, certifikace, metrologie a dalších.
 Dohoda vstoupila v platnost dne 9. 8. 2010.
 14-10-2010 ::: Vyšlo ve Sbírce zákonů: Novela nařízení vlády o stanovení hodnoty kontrolní pásky určené ke značení lihu vyrobeného na daňovém území ČR nebo na daňové území ČR dovezeného
 Dne 14. 10. 2010 bylo ve Sbírce zákonů zveřejněno pod č. 284/2010 Sb. nařízení vlády, kterým se mění nařízení vlády č. 172/2006 Sb., o stanovení hodnoty kontrolní pásky určené ke značení lihu vyrobeného na daňovém území České republiky nebo na daňové území České republiky dovezeného.
 Vláda dle důvodové zprávy nařízením reaguje na požadavek Státní tiskárny cenin s. p., když zvyšuje hodnotu kontrolní pásky určené ke značení lihu vyrobeného na daňovém území České republiky nebo na daňové území České republiky dovezeného.
 14-10-2010 ::: Vyšlo ve Sbírce zákonů: Vláda stanovila výši všeobecného vyměřovacího základu za rok 2009 a výši přepočítacího koeficientu pro úpravu všeobecného vyměřovacího základu za rok 2009
 Dne 14. 10. 2010 bylo ve Sbírce zákonů zveřejněno pod č. 283/2010 Sb. nařízení vlády, kterým se pro účely důchodového pojištění stanoví výše všeobecného vyměřovacího základu za rok 2009 a výše přepočítacího koeficientu pro úpravu všeobecného vyměřovacího základu za rok 2009 a upravují částky pro stanovení výpočtového základu.
 Nařízením vláda nově stanovila výši všeobecného vyměřovacího základu za rok 2009, přepočítací koeficient pro úpravu všeobecného vyměřovacího základu za rok 2009 a zvýšení částek pro stanovení výpočtového základu uvedených v § 15 zákona č. 155/1995 Sb. a naposledy zvýšených nařízením vlády č. 365/2008 Sb.
 14-10-2010 ::: Vyšlo ve Sbírce zákonů: Nařízení vlády o zvýšení příplatků k důchodu v roce 2011
 Dne 14. 10. 2010 bylo ve Sbírce zákonů zveřejněno pod č. 282/2010 Sb. nařízení vlády o zvýšení příplatků k důchodu v roce 2011.
 V souvislosti se zvýšením důchodů v roce 2011 vláda tímto nařízením zvyšuje také příplatky k důchodu příslušníkům odboje dle zákona č. 198/1993 Sb., o protiprávnosti komunistického režimu a o odporu proti němu, ve znění pozdějších předpisů, a podle zákona č. 357/2005 Sb., o ocenění účastníků národního boje


text:
za vznik a osvobození Československa a některých pozůstalých po nich, o zvláštním příspěvku k důchodu některým osobám, o jednorázové peněžní částce některým účastníkům národního boje za osvobození v letech 1939 až 1945 a o změně některých zákonů, ve znění pozdějších předpisů.
 14-10-2010 ::: Vyšlo ve Sbírce zákonů: Nařízení vlády o zvýšení důchodů v roce 2011
 Dne 14. 10. 2010 bylo ve Sbírce zákonů zveřejněno pod č. 281/2010 Sb. nařízení vlády o zvýšení důchodů v roce 2011.
 Vláda nařízením naplňuje valorizační podmínky dle zákona č. 155/1995 Sb., o důchodovém pojištění, ve znění pozdějších předpisů, když na základě tohoto nařízení dojde od 1. 1. 2011 ke zvýšení starobních, invalidních, vdovských, vdoveckých a sirotčích důchodů.
 11-10-2010 ::: Z nalézací činnosti Ústavního soudu
 Ústavní soud dne 29. 9. 2010 ve věci vedené pod sp. zn. Pl. ÚS 16/08 v plénu rozhodl o návrhu na zrušení ustanovení § 89 věty druhé zákona č. 120/2001 Sb., o soudních exekutorech a exekuční činnosti (exekuční řád) a o změně dalších zákonů, ve znění zákona č. 347/2007 Sb., které stanoví, že "V případě zastavení exekuce pro nemajetnost povinného hradí paušálně určené či účelně vynaložené výdaje exekutorovi oprávněný“.
 Ústavní soud uvedl, že neshledal ke zrušení ustanovení důvody, a návrh zamítnul, když ve výroku II. svého nálezu konstatoval, že předmětné ustanovení je nutno ústavně konformně interpretovat v návaznosti na ustanovení § 89 věty první exekučního řádu tak, že v případě zastavení exekuce pro nemajetnost povinného, je povinnost oprávněného hradit paušálně určené či účelně vynaložené výdaje exekutorovi odvislá od posouzení míry jeho zavinění na zastavení exekuce.
 11-10-2010 ::: Z Úředního věstníku EU: Rozhodnutí ECB o ověřování pravosti a upotřebitelnosti eurobankovek a jejich navracení zpět do oběhu
 Dne 9. 10. 2010 bylo v Úředním věstníku EU řady L, č. 267, str. 1-20, zveřejněno rozhodnutí Evropské centrální banky ze dne 16. září 2010 o ověřování pravosti a upotřebitelnosti eurobankovek a jejich navracení zpět do oběhu.
 Rozhodní bylo Evropskou centrální bankou vydáno v zájmu ochrany důvěryhodnosti eurobankovek a možnosti řádného rozpoznávání padělků, když eurobankovky musí být v oběhu udržovány v dobrém stavu tak, aby mohla být snadno a spolehlivě ověřována jejich pravost. Z toho plyne nutnost kontrolovat jejich vhodnost pro další oběh. Nové rozhodnutí tedy stanovuje společná pravidla a postupy pro ověřování pravosti a upotřebitelnosti eurobankovek a jejich navracení zpět do oběhu v souladu s čl. 6 odst. 1 nařízení (ES) č. 1338/2001.