text:
i po závažných zraněních anatomicky i funkčně dokonale zhojené bez poruch funkce nervů v úrovni kotníku a nohy pod ní. A A A
 S95 Poraněni krevních cév kotníku a nohy
 S96 Poranění svalu a šlachy kotníku a nohy
 S97 Drtivé poranění kotníku a nohy Mimo Dg S98
 S99 Jiná a neurčená poraněni kotníku a nohy
 a} Akutní stavy. Léčení
 b) Následné stavy po ukončeni léčení s těžkými a trvalými poruchami funkce komiku a nohy pod ním, stavy s těžkým, trvalým a nezlepšitelným omezením pohybů, u nichž chronická zátěž zhoršuje průběh onemocnění. D D C-D
 c) Následné stavy po těžkých zraněních, zhojené jen s méně závažnou poruchou funkce kotníku a nohy pod ním, stavy se zřetelným omezením pohybů, stavy, u nichž chronická zátěž zhoršuje průběh onemocněni. Následné stavy s těžkou, avšak dočasnou a zlepšitelnou poruchou funkce. D C-D C-D
 d) Následné stavy i po závažných zraněních, zhojené jen s mírnou poruchou funkce kotníku a nohy pod ním, či omezením pohybů, po skončeném léčení. D A-C A-C
 e) Následné stavy bez poruch funkce kotníku a nohy pod ním, bez omezeni pohybů, po skončeném léčení. A A A
 S98 Traumatická amputace kotníku a nohy
 a) Traumatická amputace nohy v úrovni kotníku nebo pod kotníkem oboustranná. D D D
 b) Traumatická amputace nohy v úrovni komiku nebo pod kotníkem jednostranná. Ztráta 2 a více prstů na jedné noze nebo na obou nohách. Ztráta palce na jedné noze nebo na obou nohách. D C-D C-D
 c) Ztráta 1 prstu na jedné noze nebo na obou nohách. Ztráta nehtového článku na několika prstech jedné nohy nebo na obou nohách. Ztráta nehtového článku palce na jedné noze nebo na obou nohách. D A-C A
 d) ztráta nehtového článku na jednom prstu nebo na dvou prstech (mimo palec) jedné nohy nebo na obou nohách. A A A
 T00 Povrchni poranění postihující vice částí těla
 T01 Otevřené rány postihující více částí těla
 b) Následné stavy po ukončení léčení s těžkými a trvalými poruchami funkce, s těžkým, trvalým a nezlepšitelným omezením pohybů, stavy s těžkým a trvalým zohavením. D D C-D
 c) Následné stavy po těžkých zraněních, zhojené jen s méně závažnou poruchou funkce, stavy se zřetelným omezením pohybů a bez nápadnějšího zohaveni. D C-D A-C
 d) Následné stavy i po závažných zraněních zhojené jen s mírnou poruchou funkce či omezením pohybů, stavy bez zohavení. D A-C A-C
 e) Následné stavy bez poruch a bez zohaveni. A A A
 T02 Zlomeniny více části těla
 T03 Vymknutí,podvrtnutí a natažení vice částí těla
 T04 Rozdrcení více částí těla
 T05 Traumatická amputace více částí těla
 b) Následné stavy po ukončení léčení s těžkými a trvalými poruchami funkce v postižené oblasti, stavy s těžkým, trvalým a nezlepšitelným omezením pohybů. D D D
 c) Následné stavy zhojené jen s méně závažnou poruchou funkce postižené části těla a vnitřních orgánů, stavy se zřetelným omezením pohybů, stavy, u nichž chronická zátěž zhoršuje průběh onemocněni. D D C-D
 d) Následné stavy i po závažných zraněních, zhojené jen s mírnou poruchou funkce čí omezením pohybů. D A-C A-C
 e)


text:
Následné stavy dobře zhojené bez poruch funkce a bez subjektivních obtíží. A A A
 T06 Jiná poranění více části těla, nezařazené jinde
 T06.0 Poranění mozku a mozkových nervů s poraněním nervů a míchy v úrovni krku
 T06.1 Poraněni nervů a míchy postihující mnohočetné části těla
 T06.2 Poranění nervů postihující více části těla
 b) Následné stavy po ukončení léčení s těžkými, zřetelnými a trvalými poruchami funkce míchy, nervových pleteni nebo periferních nervů, opakovaně léčebně neovlivnitelné stavy. D D D
 c) Následné stavy i po závažných zraněních, zhojené jen s méně závažnou poruchou funkce míchy, nervových pleteni nebo periferních nervů, recidivující stavy. D D C-D
 d) Následné stavy jen s nepatrnými poruchami funkce míchy, nervových pletení nebo periferních nervů. D A-C A-C
 e) Následné stavy i po závažných zraněních anatomicky i funkčně dokonale zhojené bez poruch funkce michy, nervových pletení nebo periferních nervů. A A A
 T06.3 Poranění cév postihující vice častí těla
 T06.4 Poranění svalů a šlach postihující více částí těla
 T06.5 Poranění nitrohrudních orgánů spolu s orgány nitrobřišními a pánevními
 T06.8 Jiná určená poraněni postihující vice části těla
 b) Následné stavy po ukončeni Léčení s těžkými a trvalými poruchami funkce postižené části těla a vnitřních orgánů, stavy s těžkým, trvalým a nezlepšitelným omezením pohybů, stavy po trvalých zohaveních, stavy způsobující úplnou nepoužitelnost končetiny, stavy u nichž chronická zátěž zhoršuje průběh onemocnění. D D D
 c) Následné stavy po těžkých zraněních, zhojené jen s méně závažnou poruchou funkce postižené části těla a vnitřních orgánů, stavy se zřetelným omezením pohybů, stavy po méně nápadných zohaveních, stavy, u nichž chronická zátěž zhoršuje průběh onemocněni. D 0 C-D
 d) Následné stavy i po závažných zraněních, zhojené jen s mírnou poruchou funkce či omezením pohybů, stavy bez zohaveni. D A-C A-C
 e) Následné stavy bez poruch funkce, stavy bez zohavení, po skončeném Léčení. A A A
 T08 Zlomenina páteře,úroveň neurčena
 b) Následné stavy po ukončení Léčení s těžkými, zřetelnými a trvalými poruchami funkce centrální nervové soustavy, nervových pletení nebo periferních nervů, opakovaně léčebně neovlivnitelné stavy s těžkým, trvalým a nezlepšitelným omezením pohybů, pohyblivosti páteře nebo kloubů. D D D
 c) Následné stavy i po závažných zraněních, zhojené jen s méně závažnou poruchou funkce centrální nervové soustavy, nervových pletení nebo periferních nervů, stavy s lehkým omezením pohybů. Stavy vzdorující léčení nebo často recidivující. D D C-D
 d) Následné stavy jen s nepatrnými poruchami funkce centrální nervové soustavy, nervových pletení nebo periferních nervů, po skončeném léčení. D A-C A-C
 e) Následné stavy i po závažných zraněních anatomicky i funkčně dokonale zhojené bez poruch funkce centrální nervové soustavy, nervových pletení nebo periferních nervů či omezení pohybů. A A A
 T09 Jiné poranění páteře a trupu,úroveň neurčena
 T09.0 Povrchní poranění trupu, úroveň neurčená
 T09.1 Otevřená rána trupu, úroveň neurčena
 T09.2 Vymknuti, podvrtnuti a natažení neurčeného kloubu a vazu trupu
 b) Následné stavy po ukončení léčení s těžkými a trvalými poruchami funkce, s těžkým, trvajícím a nezlepšitelným omezením pohybu trupu. D D D
 c) Následné stavy po těžkých zraněních, zhojené jen s méně závažnou poruchou funkce, stavy se zřetelným omezením

type: other


text:
pohybů trupu, stavy vzdorující léčení nebo často recidivující. D D C-D
 d) Následné stavy i po závažných zraněních zhojené jen s mírnou poruchou funkce či omezením pohybů trupu. D A-C A-C
 T09.3 Poraněni míchy, úroveň neurčena
 T09.4 Poranění neurčeného nervu, páteřního nervového kořene a pleteně trupu
 b) Následné stavy po ukončení léčení s těžkými, zřetelnými a trvalými poruchami funkce centrální nervové soustavy, nervových pleteni nebo periferních nervů, opakovaně léčebně neovlivnitelné stavy s těžkým, trvalým a nezlepšitelným omezením pohybů, pohyblivosti pátere nebo kloubů. D D D
 c) Následné stavy i po závažných zraněních, zhojené jen s méně závažnou poruchou funkce centrální nervové soustavy, nervových pletení nebo periferních nervů, stavy s lehkým omezením pohybů. Stavy vzdorující léčení nebo často recidivující. D C-D C-D
 T09.5 Poranění neurčeného svalu a šlachy trupu
 T09.6 traumatická amputace trupu, úroveň neurčena
 T09.8 Jiná určená poranění trupu, úroveň neurčena
 T09.9 Neurčené poranění trupu, úroveň neurčena
 b) Následné stavy po ukončení léčení s těžkými a trvalými poruchami funkce v postižené oblasti, stavy s těžkým, trvalým a nezlepšitelným omezením pohybů trupu. D D D
 c) Následné stavy zhojené jen s méně závažnou poruchou funkce postižené části těla a vnitřních orgánů, stavy s zřetelným omezením pohybů trupu. Stavy, u nichž chronická zátěž zhoršuje průběh onemocnění. D D C-D
 d) Následné stavy i po závažných zraněních, zhojené jen s mírnou poruchou funkce či omezením pohybů trupu. D A-C A-C
 T10 Zlomenina horní končetiny, úroveň neurčena
 T11 Jiná poranění horní končetiny, úroveň neurčena
 T11.0 Povrchní poranění horní končetiny, úroveň neurčena
 T11.1 Otevřená rána horní končetiny, úroveň neurčena
 T11.2 Vymknutí, podvrtnuti a natažení neurčeného kloubu a vazu horní končetiny, úroveň neurčena
 T11.4 Poraněni neurčené cévy horní končetiny, úroveň neurčena
 T11.5 Poranění neurčeného svalu a šlachy horní končetiny, úroveň neurčena
 T11.8 Jiná určená poraněni horní končetiny, úroveň neurčena
 T11.9 Neurčené poraněni horní končetiny, úroveň neurčena
 b) Následné stavy po ukončeni Léčení s těžkými a trvalými poruchami funkce horní končetiny, stavy s těžkým, trvalým a nezlepšitelným omezením pohybů, stavy, u nichž chronická zátěž zhoršuje průběh onemocnění. D D D
 c) Následné stavy po těžkých zraněních, zhojené jen s méně závažnou poruchou funkce horní končetiny, stavy se zřetelným omezením pohybů, stavy, u nichž chronická zátěž zhoršuje průběh onemocněni. D C-D C-D
 d) Následné stavy i po závažných zraněních, zhojené jen s mírnou poruchou funkce horní končetiny, či omezením pohybů. D A-C A-C
 T11.3 Poranění neurčeného nervu horní končetiny, úroveň neurčena Léčení
 a) Akutní stavy.
 b) Následné stavy po ukončení léčení s těžkými, zřetelnými a trvalými poruchami nervů v úrovni horní končetiny, opakovaně léčebně neovlivnitelné stavy. D D D
 c) Následné stavy i po závažných zraněních, zhojené jen s méně závažnou poruchou nervů v úrovni horní končetiny, recidivující stavy a stavy vzdorující léčení. D D C-D
 d) Následné stavy zhojené jen s nepatrnou poruchou funkce nervů v úrovni horní končetiny po skončeném léčení. D A-C A-C
 e) Následné stavy i po závažných zraněních anatomicky i funkčně dokonale zhojené bez poruch funkce nervů v úrovni horní končetiny. A A A
 T11.6 Traumatická amputace horní končetiny, úroveň neurčena
 T12 Zlomenina


text:
dolní končetiny úroveň neurčena
 T13 J. poraněni dolní končetiny úroveň neurčena
 T13.0 Povrchní poranění dolní končetiny, úroveň neurčena
 T13.1 Otevřená rána dolní končetiny, úroveň neurčena
 b) Následné stavy po ukončení léčení s těžkými a trvalými poruchami funkce dolní končetiny, stavy s těžkým a nezlepšitelným omezením pohybů. D D D
 c) Následné stavy zhojené jen s méně závažnou poruchou funkce dolní končetiny, stavy se zřetelným omezením pohybů, stavy, u nichž chronická zátěž zhoršuje průběh onemocnění. D D C-D
 d) Následné stavy i po závažných zraněních, zhojené jen s mírnou poruchou funkce dolní končetiny či s omezením pohybů. D A-C A-C
 e) Následné stavy bez poruch funkce dolní končetiny či omezení pohybů, po skončeném léčení. A A A
 T13.3 Poranění neurčeného nervu dolní končetiny, úroveň neurčena
 b) Následné stavy po ukončení léčení s těžkými, zřetelnými a trvalými poruchami nervů v úrovni dolní končetiny, opakovaně léčebně neovlivnitelné stavy. D D D
 c) Následné stavy i po závažných zraněních, zhojené jen s méně závažnou poruchou nervů v úrovni dolní končetiny, recidivující stavy. D D C-D
 d) Následné stavy s nepatrnými poruchami nervů v úrovni dolní končetiny. D A-C A-C
 e) Následné stavy i po závažných zraněních anatomicky i funkčně dokonale zhojené bez poruch funkce nervů v úrovni dolní končetiny. A A A
 T13.4 Poraněni neurčené cévy dolní končetiny, úroveň neurčena
 T13.5 Poranění neurčeného svalu a šlachy dolní končetiny, úroveň neurčena
 T13.8 Jiná určená poranění dolní končetiny, úroveň neurčena
 T13.9 Neurčená poraněni dolní končetiny, úroveň neurčena
 T14 Poranění neurčené části těla
 T14.0 Poranění neurčené části těla
 T14.1 Otevřená rána neurčené části těla
 b) Následné stavy po ukončení léčení s těžkými a trvalými poruchami funkce dolní končetiny, stavy s těžkým, trvalým a nezlepšitelným omezením pohybů, stavy, u nichž chronická zátěž zhoršuje průběh onemocnění. Stavy s těžkým a trvalým zohavením. D D D
 c) Následné stavy po těžkých zraněních, zhojené jen s méně závažnou poruchou funkce dolní končetiny, stavy se zřetelným omezením pohybů, stavy, u nichž chronická zátěž zhoršuje průběh onemocnění. Stavy bez nápadnějšího zohaveni. D D C-D
 d) Následné stavy i po závažných zraněních zhojené jen smírnou poruchou funkce dolní končetiny či omezením pohybů, stavy bez zohavení. D A-C A-C
 e) Následné stavy bez poruch funkce dolní končetiny či omezeni pohybů po skončeném Léčení, stavy bez zohavení. A A A
 T13.6 Traumatická amputace dolní končetiny, úroveň neurčena
 a) Oboustranná. D 0 D
 T14.2 Zlomenina neurčené části těla
 T14.3 Vymknutí, podvrtnuti a natažení neurčené části těla
 c) Následné stavy zhojené jen s méně závažnou poruchou funkce postižené části těla a vnitřních orgánů, stavy se zřetelným omezením pohybů, stavy, u nichž chronická zátěž zhoršuje průběh onemocnění. D D C-D
 d) Následné stavy i po závažných zraněních, zhojené jen s mírnou poruchou funkce či omezením pohybů. D A-C A-C
 T14.4 Poranění nervu(ů) neurčené části těla
 b) Následné stavy po ukončení léčení s těžkými, zřetelnými a trvalými poruchami funkce nervových pleteni nebo nervů, stavy opakovaně léčebně neovlivnitelné. D D D
 c) Následné stavy i po závažných zraněních, zhojené jen s méně závažnou poruchou funkce nervových pleteni nebo nervů, stavy recidivující.


text:
D D C-D
 d) Následné stavy s nepatrnými poruchami funkce nervových pletení nebo nervů po skončeném léčení. D A-C A-C
 e) Následné stavy i po závažných zraněních anatomicky i funkčně dokonale zhojené bez poruch funkce nervových pleteni nebo nervů. A A A
 T14.5 Poranění cév(y) neurčené části těla
 T14.6 Poranění svalů a šlach neurčené části těla
 T14.7 Drtivé poranění (rozdrceni) a traumatická amputace neurčené části těla
 T14.8 Jiná poranění neurčených částí těla
 T14.9 Poraněni, NS
 b) Následné stavy po ukončení léčení s těžkými a trvalými poruchami funkce postižené části těla a vnitřních orgánů včetně psychických poruch, stavy s těžkým, trvalým a nezlepšitelným omezením pohybů, stavy po trvalých zohaveních, stavy způsobující' úplnou nepoužitelnost končetiny, stavy, u nichž chronická zátěž zhoršuje průběh onemocnění. D D D
 c) Následné stavy po těžkých zraněních, zhojené jen s méně závažnou poruchou funkce postižené části těla a vnitřních orgánů, stavy se zřetelným omezením pohybů, stavy po méně nápadných zohaveních, stavy, u nichž chronická zátěž zhoršuje průběh onemocnění. D D C-D
 d) Následné stavy i po závažných zraněních, zhojené jen s mírnou poruchou funkce či omezením pohybů, stavy bez zohavení. D A-C A-C
 e) Následné stavy i po závažných zraněních zhojené bez poruch funkce či omezení pohybů, bez psychických poruch, stavy bez zohavení, po skončeném léčení. A A A
 T15-T19 Očinky cizího tělesa vniklého přirozeným otvorem těla
 T20-T32 Popáleniny a poleptáni
 T36-T50 Otrava léky.léčivy, návykovými a biologickými látkami
 T51-T65 Toxické účinky látek ze zdrojů převážně mimo lékařství
 T79 Některé časné komplikace úrazů
 T81.1 Šok během nebo následující po výkonu, jinde nezařazený
 a) Následné stavy léčbou ovlivnitelné s těžkou a trvalou poruchou funkce, stavy po ukončení léčení s těžkými a trvalými poruchami funkce postižené části těla a vnitřních orgánů, stavy s těžkým, trvalým a nezlepšitelným omezením pohybů, stavy po trvalých zohaveních, stavy, způsobující úplnou nepoužitelnost končetiny nebo části těla. D D D
 b) Následné stavy po závažnějším postiženi do 1 roku po ukončení léčby, nebo tam, kde později přetrvává i mírná funkční porucha, stavy po závažnějších postiženích, zhojené jen s méně závažnou poruchou funkce postižené části těla a vnitřních orgánů, stavy se zřetelným omezením pohybů, stavy po méně nápadných zohaveních, stavy často recidivující. D D C-D
 c) Následné stavy i po závažnějším postižení, kde za 1 rok po ukončení léčby není přítomna funkční porucha, stavy zhojené jen s mírnou poruchou funkce či omezením pohybů, stavy bez zohavení. D A-C A-C
 d) Následné stavy i po závažnějším postižení bez poruch funkce či omezeni pohybů po skončeném léčení, stavy bez zohavení. A A A
 T80-T88 Komplikace zdravotní péče nezařazené jinde Mimo DgT81.1 uvedena výše.
 T90-T98 Následky poraněni, otravy a jiných následků vnějších příčin Následné stavy po skončeném léčení posuzovat dle poruch funkce postižených orgánů a závažnosti následků, posuzovat dle položek uvedených pod Dg S00 - T 78
 ZRAKOVÁ OSTROST 1 2 3 4 5 6 7
 pod 0,05 0,05-0,06 0,10 0,16 0,25 0,33-0,66 1,0
 pod 3/60 3/60-5/60 6/60 636 6/24 6/18-6/9 6/6
 pod 2,5/50 2,5/50-4/50 5/50 5/30 5/20 5/15-5/7,5 5/5
 1 pod 0,05 I D D D D D D


text:
D
 pod 3/60 II D D D D D D D
 pod 2,5/50 III D D D D D C-D C-D
 2 0,05-0,08 I D D D D D D D
 3/60-5/60 II D D D D D D D
 2,5/50-4/50 III D D D D D C-D C-D
 3 0,10 I D D D D D D D
 6/60 II D D D D D D D
 5/50 III D D D D D C-D C-D
 4 0,16 I D D D D D D D
 636 II D D D D D C-D C-D
 5/30 III D D D D D C-D C-D
 5 0,25 I D D D D D D D
 6/24 II D D D D C-D C-D C-D
 5/20 II D D D D C-D C-D C-D
 6 0,33-0,66 I D D D D D D D
 6/18-6/9 II D D D C-D C-D A-C A-C
 5/15-5/7,5 III C-D C-D C-D C-D C-D A A
 7 1,0 I D D D D D D A
 6/6 II D D D C-D C-D A-C A
 5/5 III C-D C-D C-D C-D C-D A A
 Používáni tabulky pro posuzováni refrakčních vad
 Hodnoty zrakové ostrosti jednoho oka jsou uvedeny v řádcích 1 - 7, druhého oka ve sloupcích I - 7.
 V rubrice, v níž se hodnoty zrakové ostrosti jednoho i druhého oka protínají, je zapsána značka příslušné zdravotní klasifikace, která platí pro snížení zrakové ostrosti již korigované.
 Pokud rozdíl síly skel pro jedno a druhé oko přesahuje - 3,0 D, platí vždy zdravotní klasifikace o jeden stupeň nižší, než je pro zjištěnou zrakovou ostrost v tabulce stanovena.
 VC % FEV 1 % PaO2 PaCO2 pH Pap Porucha
 90-80 79-60 79-60 Okolo 55 7,35-7,30 > 20-30 Lehká
 79-60 59-45 Okolo 60 Okolo 60 7,29 > 40 Středně těžká
 59-40 < 45 < 60 > 60 < 7,29 > 40 Těžká
 Příloha č. 3 k vyhlášce č. 324/2001 Sb.
 1) § 13 zákona č. 238/2000 Sb.
 2) § 2 odst. 2 zákona č. 186/1992 Sb., o služebním poměru příslušníků Policie České republiky, ve znění zákona č. 26/1993 Sb.
 § 10 odst. 1 písm. c) zákona č. 238/2000 Sb.
 3) § 9 odst. 2, § 18a, § 35a a § 40 zákona č. 20/1966 Sb., o péči o zdraví lidu, ve znění zákona č. 548/1991 Sb. a zákona č. 258/2000 Sb.
 § 63 odst. 2 písm. a) a odst. 3 zákona č. 186/1992 Sb.
 § 10 zákona č. 238/2000 Sb.
 4) § 3 písm. c) zákona č. 186/1992 Sb.
 5) § 77 zákona č. 20/1966 Sb., ve znění zákona č. 548/1991 Sb.
 § 2 zákona č. 32/1957 Sb., o nemocenské péči v ozbrojených silách, ve znění zákona č. 238/2000 Sb.
 § 29 zákona č. 32/1957 Sb., ve znění zákona č. 37/1993 Sb., zákona č. 308/1993 Sb. a zákona č. 113/1997 Sb.
 § 29 vyhlášky č. 62/1968 Sb., o poskytování léčebně preventivní péče v ozbrojených silách a Sboru národní bezpečnosti a o součinnosti orgánů státní zdravotní správy při poskytování této


text:
péče (léčebný řád).
 Zákon č. 18/1997 Sb., o mírovém využívání jaderné energie a ionizujícího záření (atomový zákon) a o změně a doplnění některých zákonů, ve znění zákona č. 83/1998 Sb., zákona č. 71/2000 Sb. a zákona č. 132/2000 Sb.
 Zákon č. 19/1997 Sb., o některých opatřeních souvisejících se zákazem chemických zbraní a o změně a doplnění zákona č. 50/1976 Sb., o územním plánování a stavebním řádu (stavební zákon), ve znění pozdějších předpisů, zákona č. 455/1991 Sb., o živnostenském podnikání (živnostenský zákon), ve znění pozdějších předpisů, a zákona č. 140/1961 Sb., trestní zákon, ve znění pozdějších předpisů, ve znění zákona č. 249/2000 Sb.
 Zákon č. 157/1998 Sb., o chemických látkách a chemických přípravcích a o změně některých dalších zákonů, ve znění zákona č. 352/1999 Sb., zákona č. 132/2000 Sb. a zákona č. 258/2000 Sb.
 7) Vyhláška č. 255/1999 Sb., o technických podmínkách věcných prostředků požární ochrany, ve znění vyhlášky č. 352/2000 Sb.
 8) Nařízení vlády č. 252/1992 Sb., o podmínkách pro poskytování a výši zvláštního příplatku za vykonávání činností ve ztížených a zdraví škodlivých pracovních podmínkách, ve znění nařízení vlády č. 77/1994 Sb.
 9) § 41 odst. 2 písm. e) zákona č. 361/2000 Sb., o provozu na pozemních komunikacích a o změnách některých zákonů.
 10) § 31 odst. 1 písm. f) zákona č. 133/1985 Sb., o požární ochraně, ve znění zákona č. 203/1994 Sb. a zákona č. 237/2000 Sb.
 § 22 odst. 1 vyhlášky č. 21/1996 Sb., kterou se provádějí některá ustanovení zákona České národní rady o požární ochraně.
 11) § 17 odst. 1 zákona č. 238/2000 Sb.
 12) § 17 odst. 1 písm. c) zákona č. 238/2000 Sb.


text:
Pl.ÚS 33/11 ze dne 3. 5. 2012
 N 95/65 SbNU 259
 Platy soudců XIII - obecné snížení platové základny na 2,5 násobek průměrné měsíční mzdy a její přechodné snížení v letech 2012 - 2014
 pléna Ústavního soudu ve složení František Duchoň, Vlasta Formánková, Vojen Güttler, Pavel Holländer, Vladimír Kůrka, Dagmar Lastovecká, Jan Musil, Jiří Mucha, Jiří Nykodým, Pavel Rychetský, Miloslav Výborný a Michaela Židlická ze dne 3. května 2012 sp. zn. Pl. ÚS 33/11 ve věci návrhu Městského soudu v Brně na zrušení ustanovení bodu 2 čl. I části první zákona č. 425/2010 Sb., kterým se mění zákon č. 236/1995 Sb., o platu a dalších náležitostech spojených s výkonem funkce představitelů státní moci a některých státních orgánů a soudců a poslanců Evropského parlamentu, ve znění pozdějších předpisů, a zákon č. 201/1997 Sb., o platu a některých dalších náležitostech státních zástupců a o změně a doplnění zákona č. 143/1992 Sb., o platu a odměně za pracovní pohotovost v rozpočtových a v ně-kterých dalších organizacích a orgánech, ve znění pozdějších předpisů, ve znění pozdějších předpisů, pokud se týká soudců okresních, krajských a vrchních soudů, Nejvyššího soudu a Nejvyššího správního soudu, in eventum na zrušení slova "2,5násobek" v § 3 odst. 3 zákona č. 236/1995 Sb., o platu a dalších náležitostech spojených s výkonem funkce představitelů státní moci a některých státních orgánů a soudců a poslanců Evropského parlamentu, ve znění zákona č. 309/2002 Sb. a zákona č. 425/2010 Sb., a na zrušení ustanovení § 3b odst. 2 zákona č. 236/1995 Sb., o platu a dalších náležitostech spojených s výkonem funkce představitelů státní moci a některých státních orgánů a soudců a poslanců Evropského parlamentu, ve znění zákona č. 425/2010 Sb., (nález byl vyhlášen pod č. 181/2012 Sb.).
 I. Ustanovení obsažené v § 3 odst. 3 zákona č. 236/1995 Sb., o platu a dalších náležitostech spojených s výkonem funkce představitelů státní moci a některých státních orgánů a soudců a poslanců Evropského parlamentu, ve znění zákona č. 425/2010 Sb., a vyjádřené slovy "2,5násobek" se zrušuje uplynutím dne 31. prosince 2012.
 Ústavnímu soudu byl dne 3. listopadu 2011 doručen návrh Městského soudu v Brně na zrušení ustanovení bodu 2 čl. I části první zákona č. 425/2010 Sb., kterým se mění zákon č. 236/1995 Sb., o platu a dalších náležitostech spojených s výkonem funkce představitelů státní moci a některých státních orgánů a soudců a poslanců Evropského parlamentu, ve znění pozdějších předpisů, a zákon č. 201/1997 Sb., o platu a některých dalších náležitostech státních zástupců a o změně a doplnění zákona č. 143/1992 Sb., o platu a odměně za pracovní pohotovost v rozpočtových a v některých dalších organizacích a orgánech, ve znění pozdějších předpisů, ve znění pozdějších předpisů, pokud se týká soudců okresních, krajských a vrchních soudů, Nejvyššího soudu a Nejvyššího správního soudu, in eventum na zrušení slova "2,5násobek" v § 3 odst. 3 zákona č. 236/1995 Sb., o platu a dalších náležitostech spojených s výkonem funkce představitelů státní moci a některých státních orgánů a soudců a poslanců Evropského parlamentu, ve znění zákona č. 309/2002 Sb. a zákona č.


text:
425/2010 Sb., spolu s návrhem na přednostní rozhodnutí v předmětné věci podle § 39 zákona č. 182/1993 Sb., o Ústavním soudu, ve znění zákona č. 48/2002 Sb. Předmětný návrh byl doplněn podáními navrhovatele, doručenými Ústavnímu soudu dne 8. listopadu 2011 a 26. března 2012, obsahujícími přílohy, zejména údaje publikované Českým statistickým úřadem, Ministerstvem financí, obsažené ve zprávě Rady Evropy o stavu odměňování soudců a státních zástupců, jakož i ve veřejných médiích. V doplnění návrhu doručeném Ústavnímu soudu dne 26. března 2012 nadto navrhovatel rozšířil petit o návrh na zrušení ustanovení § 3b odst. 2 zákona č. 236/1995 Sb., o platu a dalších náležitostech spojených s výkonem funkce představitelů státní moci a některých státních orgánů a soudců a poslanců Evropského parla-mentu, ve znění zákona č. 425/2010 Sb.
 Městský soud v Brně předmětný návrh podal dle § 64 odst. 3 zákona č. 182/1993 Sb., o Ústavním soudu, ve znění pozdějších předpisů, a to poté, co v souvislosti se svojí rozhodovací činností v souladu s čl. 95 odst. 2 Ústavy České republiky (dále jen "Ústava") dospěl k závěru, že
 • ustanovení bodu 2 čl. I části první zákona č. 425/2010 Sb., kterým se mění zákon č. 236/1995 Sb., o platu a dalších náležitostech spojených s výkonem funkce představitelů státní moci a některých státních orgánů a soudců a poslanců Evropského parlamentu, ve znění pozdějších předpisů, a zákon č. 201/1997 Sb., o platu a některých dalších náležitostech státních zástupců a o změně a doplnění zákona č. 143/1992 Sb., o platu a odměně za pracovní pohotovost v rozpočtových a v některých dalších organizacích a orgánech, ve znění pozdějších předpisů, ve znění pozdějších předpisů, pokud se týká soudců okresních, krajských a vrchních soudů, Nejvyššího soudu a Nejvyššího správního soudu, in eventum ustanovení vyjádřené slovy "2,5násobek" v § 3 odst. 3 zákona č. 236/1995 Sb., o platu a dalších náležitostech spojených s výkonem funkce představitelů státní moci a některých státních orgánů a soudců a poslanců Evropského parlamentu, ve znění zákona č. 309/2002 Sb. a zákona č. 425/2010 Sb., a
 jichž má být při řešení věci sp. zn. 35 C 35/2011 použito, jsou v rozporu s čl. 1 odst. 1 ve spojení s čl. 81 a čl. 82 odst. 1 Ústavy, dále s čl. 2 odst. 1 Ústavy, s čl. 1 Listiny základních práv a svobod (dále jen "Listina") a s čl. 1 Dodatkového protokolu k Úmluvě o ochraně lidských práv a základních svobod (dále jen "Protokol").
 V uvedené věci sp. zn. 35 C 35/2011 je Městským soudem v Brně rozhodováno o žalobě, kterou se soudce Okresního soudu Brno-venkov domáhá vůči České republice - Okresnímu soudu Brno-venkov zaplacení částky dané rozdílem mezi nárokem žalobce na plat ve smyslu § 28 až 31 zákona č. 236/1995 Sb., o platu a dalších náležitostech spojených s výkonem funkce představitelů státní moci a některých státních orgánů a soudců a poslanců Evropského parlamentu, ve znění pozdějších předpisů, (dále též jen "zákon č. 236/1995 Sb.", případně "zákon o platu") a nárokem na víceúčelovou paušální náhradu výdajů (dále jen "náhrada výdajů") ve smyslu § 32 odst.


text:
1 písm. a) zákona č. 236/1995 Sb., a to dle původního žalobního nároku za leden, dle jeho rozšíření i za září 2011, a mezi skutečně vyplaceným platem a náhradou výdajů snížených s účinností od 1. ledna 2011 zákonem č. 425/2010 Sb., kterým se mění zákon č. 236/1995 Sb., o platu a dalších náležitostech spojených s výkonem funkce představitelů státní moci a některých státních orgánů a soudců a poslanců Evropského parlamentu, ve znění pozdějších předpisů, a zákon č. 201/1997 Sb., o platu a některých dalších náležitostech státních zástupců a o změně a doplnění zákona č. 143/1992 Sb., o platu a odměně za pracovní pohotovost v rozpočtových a v některých dalších organizacích a orgánech, ve znění pozdějších předpisů, ve znění pozdějších předpisů.
 S ohledem na původní žalobní nárok žalobce v řízení před Městským soudem v Brně uvedený soud předmětné řízení ve věci sp. zn. 35 C 35/2011 přerušil a v souladu s § 64 odst. 3 zákona č. 182/1993 Sb., ve znění pozdějších předpisů, podal Ústavnímu soudu návrh na zrušení ustanovení § 3 odst. 1 a 3 zákona č. 236/1995 Sb., ve znění zákona č. 425/2010 Sb. Ústavní soud o návrhu rozhodl nálezem ze dne 2. srpna 2011 sp. zn. Pl. ÚS 16/11 (N 135/62 SbNU 99; 267/2011 Sb.) tak, že zrušil ustanovení § 3b odst. 1 zákona č. 236/1995 Sb., a to dnem vyhlášení tohoto nálezu ve Sbírce zákonů.
 Jak již bylo uvedeno, žalobce po splatnosti platu za září 2011 rozšířil žalobu o doplatek platu a náhrady výdajů za tento měsíc. Žalobce tedy za měsíc září 2011 požaduje jak doplatek platu a náhrady výdajů za období do vyhlášení nálezu Ústavního soudu ze dne 2. srpna 2011 sp. zn. Pl. ÚS 16/11 a následného vyhlášení sdělení Ministerstva práce a sociálních věcí o výši platové základny pro rok 2011, tak za období po vyhlášení nálezu a sdělení. Číselně vyjádřeno, činí rozdíl v platu za září 2011 částku 17 754,50 Kč a na náhradě výdajů částku 763,60 Kč. Navrhovatel svým usnesením ze dne 24. 10. 2011 č. j. 35 C 35/2011-125 změnu žaloby připustil. Žalobce po splatnosti platu za leden 2012 rozšířil žalobu o doplatek platu a náhrady výdajů za tento měsíc, a to ve výši 17 100 Kč, což je rozdíl mezi vyplaceným platem a náhradou výdajů určených v závislosti na výši platové základny stanovené v ustanovení § 3b odst. 2 zákona o platu pro roky 2012 až 2014 a platem a náhradou výdajů určených v závislosti na platové základně představující trojnásobek průměrné nominální měsíční mzdy fyzických osob v nepodnikatelské sféře za předminulý kalendářní rok. Usnesením ze dne 14. 2. 2012 č. j. 35 C 35/2011-168 Městský soud v Brně změnu žaloby připustil. Usnesení nabylo právní moci dne 24. 2. 2012.
 - posouzení ústavnosti platových restrikcí vůči soudcům pro konkrétní období konkrétního roku spadá do rámce vymezeného principem soudcovské nezávislosti [nález Ústav-ního soudu sp. zn. Pl. ÚS 55/05 ze dne 16. 1. 2007 (N 9/44 SbNU 103; 65/2007 Sb.), bod 49];
 - svévolný zásah zákonodárce do oblasti materiálního zajištění soudců, v tom rámci


text:
i platové restrikce, nutno do rámce chráněného principem jejich nezávislosti podřadit ze dvou důvodů. Nezávislost soudců je v první řadě podmíněna jejich morální integritou a odbornou úrovní, zároveň ale je spjata i s jejich přiměřeným materiálním zajištěním. Druhým důvodem podřazení zákazu svévolného zásahu do materiálního zajištění soudců (platových restrikcí) do rámce principu jejich nezávislosti je vyloučit možnost, eventualitu nátlaku moci zákonodárné, resp. výkonné na rozhodování soudců. Jinými slovy, vyloučit svévolné zásahy do materiálního zajištění soudců jako eventuální formu "penalizace" soudců ze strany legislativy a exekutivy, a tím i formy nátlaku na jejich rozhodování [nález Ústavního soudu sp. zn. Pl. ÚS 43/04 ze dne 14. 7. 2005 (N 139/38 SbNU 59; 354/2005 Sb.)];
 - za další formu platové restrikce je třeba považovat i zmrazení zákonem předpokládaného růstu příjmů soudců nebo i jiných ústavních činitelů, přičemž např. "trvalé" zmrazení platu by Ústavní soud nepochybně posuzoval jako krok ústavně nepřípustný. Platové poměry soudců v širokém smyslu mají být stabilní nesnižovatelnou veličinou, pokud nenastanou zcela výjimečné, mimořádné okolnosti státu [nález Ústavního soudu sp. zn. Pl. ÚS 13/08 ze dne 2. 3. 2010 (N 36/56 SbNU 405; 104/2010 Sb.; bod 41); obdobně nález sp. zn. Pl. ÚS 55/05 (bod 55)];
 Z dalších mezinárodních dokumentů navrhovatel upozorňuje na zprávu Evropské komise pro demokracii prostřednictvím práva (Benátská komise), přijatou ve dnech 12. až 13. března 2010 (příloha č. 6 - část III, článek 6) [http://www.venice.coe.int], v níž se uvádí: "Benátská komise je toho názoru, že finanční ohodnocení soudců musí korespondovat s důstojností jejich profese a že adekvátní ohodnocení je nezbytným předpokladem ochrany soudců před nežádoucími externími vlivy ... Výše ohodnocení by měla být stanovena s ohledem na společenské poměry v zemi a porovnána s mírou ohodnocení vyšších úředníků." Konečně v rámci srovnávací analýzy argumentuje i závěry Poradního výboru soudců v rámci aktivit Rady Evropy, Conseil consultatif de juges européens (CCJE) z roku 2001 [stanovisko č. 1 (Avis No 1)], v nichž (body č. 61 a 62) je zdůrazněna potřeba takových zákonných ustanovení, která budou bránit snižování platu soudců a která zajistí faktické zvyšování platů tak, aby byla udržena jejich hodnota ve vztahu k životním nákladům (http://wcd.coe.int/).
 V další části svého návrhu Městský soud v Brně rekapituluje vývoj právní úpravy ma-teriálního zabezpečení soudců, a to zejména vývoj jejích intencí, jakož i změnu relací ve vztahu k materiálnímu zabezpečení zaměstnanců ve veřejné správě. Materiální zabezpečení soudců platem a víceúčelovou náhradou výdajů bylo zakotveno ve 2. polovině 90. let v zákoně č. 236/1995 Sb., přičemž plat soudce byl konstruován jako součin platové základny a koeficientu vyjadřujícího jeho služební zařazení, náhrada výdajů byla určena podílem z platové základny ve výši 5,5 %. Platová základna byla odvozena z nejvyššího tarifu úředníka ministerstva jako dvojnásobek. Navrhovatel akcentuje skutečnost, že zásadou, jíž byla tato úprava vedena a která zazněla při projednávání této koncepce odměňování soudců, byla mj. zásada neměnnosti platových relací mezi jednotlivými funkcemi a zásada shodného a automatického pohybu platů a dalších náležitostí okruhu funkcionářů státu a státních zaměstnanců; současně byl vysloven předpoklad, že "jednou provždy odpadne často nedůstojné a politicky zneužitelné jednání


text:
o výši platu v Parlamentu" (stenozáznam 34. schůze PČR, PS 1993-1996, část 6/32 - příloha č. 9). V roce 2002 [zákon č. 309/2002 Sb., o změně zákonů souvisejících s přijetím zákona o službě státních zaměstnanců ve správních úřadech a o odměňování těchto zaměstnanců a ostatních zaměstnanců ve správních úřadech (služební zákon), tzv. doprovodný zákon k návrhu služebního zákona, vládní návrh předložen Poslanecké sněmovně jako tisk 794 - příloha č. 10] byla konstrukce platové základny změněna (s účinností od 1. ledna 2004) tak, že tvoří trojnásobek průměrného platu v nepodnikatelské sféře na fyzické osoby za předminulý rok podle zveřejněných údajů ČSÚ (§ 3 odst. 3 zákona o platu). Navrhovatel k této změně uvádí, že jejím důsledkem byl pokles relace platu soudce ve vztahu k platu ve veřejné sféře, přičemž dle něj důvody, které vedly k razantnímu snížení relace platu soudců a zaměstnanců ve veřejné sféře (z původní relace cca 4,3 na 3,0) nebyly nikdy přesvědčivě podány a Parlament se jimi fakticky vůbec nezabýval. Tisk 794 v důvodové zprávě k čl. XXXV uváděl, že vazba platového tarifu zaměstnanců ministerstev a platové základny ústavních činitelů vedla k rozdílům v přírůstcích platu, a dále - a to zejména - poukazoval na navrhovaný služební zákon, který měl podstatně zpřísnit podmínky výkonu služby ve státní správě a vést k "tomu odpovídajícímu platovému ocenění úředníků". Při zachování dosavadního způsobu stanovení platové základny by se platy ústavních činitelů automaticky zvýšily, "aniž by se změnily podmínky výkonu jejich funkcí". Proto byla navržena změna, "aby se vytvořila stabilní vazba mezi platy ústavních činitelů a vývojem mezd v nepodnikatelské sféře. Ve vztahu k možnostem diferenciace v platech ... je možné považovat za přiměřenou relaci platové základny k průměrné mzdě v nepodnikatelské sféře ve výši trojnásobku." Městský soud ale k tomu poznamenává, že základní předpoklad pro snížení platové základny a změnu její konstrukce však naplněn vůbec nebyl: služební zákon dodnes nenabyl účinnosti a úředníkům státní správy jsou zachovány povinnosti v intencích zákoníku práce. K přehodnocení výše platové základny však již nedošlo. Konstrukce platové základny jako trojnásobku průměrného platu fyzických osob v nepodnikatelské sféře za předminulý rok (tedy s dvouletým časovým skluzem) představovala dle navrhovatele sice podstatný zásah do úrovně platu soudců, ovšem v situaci po velkých povodních roku 2002 se mohla jevit akceptovatelným zásahem pro budoucí vývoj odměňování soudců. Změna souvisela s přechodem na 16třídní systém odměňování úředníků, u nichž nejvyšší tarify vzrostly mezi lety 2002 a 2004 z 18 570 Kč na 27 700 Kč (nařízení vlády č. 330/2003 Sb., o platových poměrech zaměstnanců ve veřejných službách a správě), a zachování původního systému stanovení platové základny by vedlo k jejímu odpovídajícímu růstu, což, jak navrhovatel uvádí, výkonná moc nechtěla akceptovat. Proto dle něj byly platy soudců od roku 2002 ponechány na stejné úrovni, aby platová základna potřebným způsobem poklesla, přičemž považuje za příznačné, že v důvodové zprávě k tisku 133 se tato restrikce nazývá "evoluční metoda nápravy chybně stanovené platové základny".
 Navrhovatel dále analyzuje proklamované legislativní účely napadené právní úpravy. Vycházeje z nástinu vývoje prvního desetiletí po roce 2000, klade si


text: otázku, nakolik záměry fixovat relaci platů ústavních činitelů a zaměstnanců veřejné sféry na úrovni trojnásobku byly čestné a skutečné. Pochybnosti o tom, že už tehdy bylo skutečnou intencí do budoucna platy všech ústavních činitelů ponížit daleko více a dosáhnout tak nivelizace ve výsledku, dle něj vyvěrají z následujících faktů: Podle zákona č. 427/2003 Sb., kterým se pro rok 2004 stanoví mimořádné opatření při určování výše platu a některých náhrad výdajů spojených s výkonem funkce představitelů státní moci a některých státních orgánů, poslanců Evropského parlamentu, soudců a státních zástupců, výše dalšího platu těchto osob za první pololetí roku 2004, a kterým se mění některé související zákony, (vládní návrh tisk 392) měla platová základna roku 2002 zůstat zmrazena až do roku 2006, přičemž až od roku 2007 se měla použít vazba na průměrný plat v nepodnikatelské sféře - zde jako argument byla uváděna potřeba "solidarity s důsledky realizace reformy veřejných financí". Skutečným důvodem dle jeho názoru byla skutečnost, že státní rozpočet nedisponoval tehdy takovým objemem finančních prostředků, který by finan-coval přechod na 16třídní systém odměňování v podobě, kterou si jeho autoři představovali (také nenabyl účinnosti služební zákon). Proto byla prosazena "solidarita" ústavních činitelů, jejichž platy měly být zmrazeny do roku 2007. Ve skutečnosti byly zmrazeny "pouze" v letech 2002-2004, neboť k 1. 1. 2005 Senát pozměňovacím návrhem při projednávání návrhu zákona o zrušení všech forem dalších platů zajistil odmražení platové základny a plnou aplikaci pravidla o trojnásobku (jiný postup ani nebyl možný, neboť růst platů v nepodnikatelské sféře zaznamenával vysoká tempa, takže platová základna poklesla na úroveň trojnásobku velmi rychle během let 2003 a 2004). Tento zákon (č. 626/2004 Sb., o změně některých zákonů v návaznosti na realizaci reformy veřejných financí v oblasti odměňování) byl Poslaneckou sněmovnou schválen dne 26. 11. 2004 a vláda již 8. 12. 2004 předkládá Poslanecké sněmovně návrh (tisk 839) zákona, jehož účelem bylo úroveň platů dosaženou po rozmražení 1. 1. 2005 fixovat na další tři roky - to ve vztahu k soudcům - (2005, 2006, 2007), ostatním představitelům dokonce snížit na dřívější výši před 1. 1. 2005. Mělo se tak zajistit [důvodová zpráva k tisku 839 (IV. volební období)], "aby od roku 2006 nedošlo k dalšímu obtížně zdůvodnitelnému prohloubení v nepoměru v úrovni platů uvedených osob v neprospěch těch osob, kterým se platová základna v roce 2005 nezvýší". "Úsporná" opatření v odměňování zaměstnanců ve veřejné sféře přitom dle navrhovatele byla pouze zdánlivá, jelikož tempo růstu průměrného platu v nepodnikatelské sféře v letech 2002-2007 (což bylo období tehdy plánovaných restrikcí pro ústavní činitele) bylo ročně 5 až 10 %. Plat ve veřejné správě mezi rokem 2004 a 2005 vzrostl podle údajů ČSÚ z 20 490 na 22 307 Kč, tj. o 1 817 Kč (8,9 %), přičemž u aparátu ústředních úřadů bylo zaznamenáno zvýšení průměrného platu z 22 978 na 25 824 Kč mezi lety 2004 a 2005 (o 2 846 Kč, tj. 12,4 %). Nejvyšší tarify pro odměňování úředníků ministerstev podle nařízení vlády č. 330/2003 Sb. rostly mezi lety 2004-2006 z 27 700 na 33 250 Kč


text:
(o 5 550 Kč, tj. o 20 %). Dle navrhovatele byla tedy skutečnost zcela odlišná od důvodů, které měly vést k zmrazení platu ústavních činitelů v letech 2002-2007 (platy ve veřejné sféře rostly vysokými tempy), ba i zásadně odlišná od záměrů, kterými byl zákonodárce veden při změně koncepce platové základny k 1. 1. 2004; služební zákon nenabyl účinnosti a rozsah povinností a omezení úředníků, které měly nalézt svůj odraz ve výši platů, nedoznal zásadních změn.
 Poslanecká sněmovna přerušila projednávání návrhu zákona (tisk 839) a již se k němu nevrátila, tehdejší rozpravy (rok 2005) však dle přesvědčení Městského soudu v Brně ukázaly, k jakým důsledkům vede neustálý tlak vlády na opakované zásahy do platů ústavních činitelů (navrhovatel v této souvislosti upozorňuje na skutečnost, že poslanci vládě vytýkali koncepční neujasněnost a absenci jakýchkoli analýz). Další zásah do odměňování soudců byl proveden čl. XLVIII zákona č. 261/2007 Sb., o stabilizaci veřejných rozpočtů, v podobě "mimořádného opatření při určování výše platu a některých náhrad výdajů představitelů státní moci a některých státních orgánů a soudců v letech 2008 až 2010". Toto "mimořádné opatření" spočívalo ve zmrazení platové základny na úrovni dosažené 31. 12. 2007 a v suspendaci pravidla obsaženého v § 3 odst. 3 zákona o platu (relace trojnásobku) pro vymezené období let 2008-2010. Způsob stanovení platové základny byl tímto zákonem (důvodovou zprávou - tisk 222) označen za automatickou valorizaci, které nebude využito "po dobu stanovenou ke konsolidaci veřejných financí" (tisk 222/0, část 2/22). Konstrukce platové základny, z níž se odvíjí výše platu soudce a víceúčelové náhrady, spočívající na principu trojnásobku průměrného platu fyzických osob v nepodnikatelské sféře za předminulý rok, tak byla suspendována na předem vymezené období tří let do 31. 12. 2010. Platová základna činila 56 847 Kč (sdělení Ministerstva práce a sociálních věcí č. 582/2006 Sb., o vyhlášení výše platové základny pro určení platu a některých náhrad výdajů podle zákona č. 236/1995 Sb., o platu a dalších náležitostech spojených s výkonem funkce představitelů státní moci a některých státních orgánů a soudců a poslanců Evropského parlamentu, ve znění pozdějších předpisů, v roce 2007).
 Z pohledu ústavněprávní argumentace namítá navrhovatel - vycházeje z nástinu vývoje materiálního zabezpečení soudců po roce 1995 - v první řadě dotčení v legitimním očekávání. Vychází přitom z konstatování, dle něhož ustanovení § 3 odst. 3 zákona o platu (stanovící pravidlo pro určení platové základny jako trojnásobku průměrného platu v nepodnikatelské sféře za předminulý rok) bylo do zákona o platu začleněno zákonem č. 309/2002 Sb. s účinností od 1. 1. 2004, bylo jeho součástí v této podobě po dobu sedmi let, a to jako pravidlo, které nahradilo původní konstrukci svazující platovou základnu s nejvyšším tarifem úředníka ministerstva. V době od přijetí zákona č. 309/2002 Sb. tak všichni soudci (ale též ostatní ústavní činitelé) požívali legitimního očekávání, že tato již snížená úroveň jejich příjmů je úrovní společensky akceptovanou a že jim jako součást materiálního zabezpečení patřícího do rámce soudcovské nezávislosti bude poskytována. Jestliže pak byla tato úroveň po předem vymezenou dobu suspendována, měli soudci legitimní očekávání, že uplynutím této doby budou


text:
opět příjemci platu, který bude zaručovat onu společensky ustálenou relaci. Poslanecká sněmovna vládní návrh předložený jí dne 12. 10. 2010 schválila dne 10. 12. 2010, tj. 20 dnů před uplynu-tím tříletého moratoria, čímž snížila předmětnou relaci na 2,5násobek - v absolutním vyjádření z částky 69 297 Kč (průměrný plat v roce 2009: 23 099 Kč x 3 = 69 297 Kč) na částku 57 747 Kč. Senát schválil návrh zákona za šest dnů poté dne 16. 12. 2010 a prezident republiky jej podepsal následující den po doručení 17. 12. 2010. Postup zákonodárce dle navrhovatele dokumentuje obavy z možného opožděného přijetí tohoto zákona. Zásah do tohoto legitimního očekávání nastal pouhých několik dnů před uplynutím doby, po které by došlo k návratu do očekávaných relací. Zákon byl vyhlášen 30. 12. 2010, kdy k obnovení očekávaných relací zbýval jediný den.
 Očekávání soudců bylo dle Městského soudu v Brně reálné, zcela legitimní a velmi silné (podpořené lety platových a jiných restrikcí v oblasti materiálního zabezpečení, jak na ně bude poukázáno v jiné části návrhu). Zákonodárce tak snížením relace platové základny k průměrné mzdě v nepodnikatelské sféře zasáhl legitimní očekávání soudců ve smyslu čl. 1 Protokolu a čl. 1 Ústavy (princip legitimního očekávání jako součást demokratického právního státu). Navrhovatel je dále přesvědčen, že tento zásah nebyl dostatečně odůvodněn veřejným zájmem. Jakékoli zasahování do práv a svobod chráněných Úmluvou o ochraně lidských práv a základních svobod a Ústavou musí sledovat legitimní cíl. Podle důvodové zprávy a stenografických záznamů z projednávání návrhu zákona (tisku 133, senátního tisku 9) byla novelizace § 3 odst. 3 do zákona o platu včleněna jako pojistka řešící předem důsledky případného derogačního výroku Ústavního soudu (navrhovatel v této souvislosti vyslovuje údiv nad přesvědčením exekutivy a patrně i zákonodárce, že takto lze vytvořit "materiální jádro" platového zákona, které se bude nacházet mimo dosah Ústavního soudu). Už tento cíl považuje za hrubě rozporný s principem demokratického právního státu (předkládat a přijímat zákony jako pojistky proti případným zásahům Ústavního soudu). Odkazuje přitom na nález Ústavního soudu sp. zn. Pl. ÚS 16/11, v němž bylo obsaženo konstatování, že takovýto postup zákonodárce je nutno hodnotit jako vybočení z rámce zásad demokratické ústavní politické kultury. Po derogačním nálezu sp. zn. Pl. ÚS 16/11 pro rok 2011 musí být aplikována tato snížená platová základna ve výši 2,5násobku průměrné mzdy v nepodnikatelské sféře za rok 2009, v letech 2012 až 2014 ovšem mají být opět aplikována ustanovení určující ad hoc platovou základnu, a to v částce nižší než v roce 2011 (jak uvádí navrhovatel, tato ustanovení ovšem podle nálezu Ústavního soudu sp. zn. Pl. ÚS 16/11 nelze pro nedostatek aktivní legitimace posoudit v komplexu změn, které přinesl zákon č. 425/2010 Sb.). Městský soud v Brně poněkud ironicky na tomto místě připomíná, že záměr šetřit ve všech oblastech financovaných ze státního rozpočtu, deklarovaný důvodovou zprávou k tisku 133 (vládní návrh zákona), sám o sobě nesporně je záměrem úctyhodným; aby byl ústavně konformním, musí být prokázáno, že se daný normativní prostředek shoduje s proklamovaným účelem a obstojí z hlediska potřebnosti (možné plurality možných


text:
normativních prostředků ve vztahu k zamýšlenému účelu a jejich subsidiarity z hlediska omezení Ústavou chráněné hodnoty).
 Platy soudců byly zmrazeny v letech 2002-2005 a poté opět v letech 2007-2010. Dle Městského soudu v Brně restrikce, má-li být skutečně jen restrikcí, a nikoli trvalým zásahem do zabezpečení soudců, musí být relativně krátkodobá a musí poté, co důvody, pro které byla zavedena, opadnou, vést k návratu k původně nastaveným hodnotám. Normativní prostředek, jenž zákonodárce zvolil (snížení platové základny z trojnásobku na 2,5násobek, tedy o 16,6 %), vykazuje dle navrhovatele zřetelné znaky svévole, jež je v rozporu s principy právního státu, neboť tento prostředek byl zvolen jako "pojistka" proti derogaci ustanovení Ústavním soudem a postrádá proporcionalitu ve vztahu k opatřením v oblasti odměňování v nepodnikatelské sféře. Uvádí dále, že dle údajů Českého statistického úřadu v roce 2011 bylo na odměňování ve veřejné sféře vyčleněno o 10 % objemu mzdových prostředků méně než v roce předchozím, přičemž se odhaduje pokles nominálního průměrného platu v nepodnikatelské sféře okolo 1 %, v roce 2010 pak došlo k nominálnímu poklesu o 0,8 %. Jedná se dle něj o prvé negativní dopady úsporných opatření v oblasti veřejné správy do odměňování, nicméně tyto dopady považuje za neproporcionální ve vztahu k moci soudní, a to vzhledem k restrikcím vůči soudní moci počínaje rokem 2000, dále vzhledem k hospodářské situaci České republiky do roku 2010 i v roce 2011, k vývoji relace platové základny a průměrného platu fyzických osob v nepodnikatelské sféře v období 1996-2014, k vývoji relace průměrného platu soudců a průměrného platu (na přepočtené stavy) v nepodnikatelské sféře v nominální i reálné výši v období let 1997-2010 a konečně vzhledem k vývoji odměňování úředníků ústředních orgánů státní správy podle mediálně publikovaných údajů.
 Vycházeje z uvedeného, navrhovatel konstatuje tvrzení vlády jako předkladatele zákona č. 425/2010 Sb. v důvodové zprávě (tisk 133), dle něhož takto stanovená platová základna "je přiměřeně vyšší než v předchozích letech" (do 31. 12. 2010 zmrazená základna činila 56 847 Kč, základna podle § 3 odst. 3 zákona o platu od 1. 1. 2011 činí 57 747,50 Kč), a vyslovuje závěr, že nominální rozdíl + 900,50 Kč po letech stagnace znamenajících hluboký propad reálné hodnoty platu, navíc pro období jediného roku s vizí návratu k dříve zmrazené hodnotě pro období dalších tří let, uvedený trend poklesu platů soudců nemění. Vláda dle navrhovatele nijak neodůvodnila (kromě vyčíslení nákladů pro státní rozpočet spojených s obnovením zákonného mechanismu platové základny jako trojnásobku průměrného platu ve veřejné sféře), proč považuje takovýto zásah (snížení základny o téměř 17 %, pokud uvažujeme o základně ve výši trojnásobku dosažené v roce 2005) do zákonných a dlouhodobě legitimně vnímaných relací jako potřebný a nezbytný.
 Navrhovatel k jím tvrzené disproporci vztahu úrovně platů soudců a platů ve veřejné sféře uvádí i argument další. Jestliže ustanovení § 3 odst. 3 zákona o platu používá pro stanovení platové základny údaj o průměrném platu fyzických osob, činí platovou základnu závislou na údaji, jenž byl již ČSÚ v zásadě pro statistiku opuštěn v roce 2009 a nezohledňuje délku pracovních úvazků


text:
zaměstnanců, trpí tedy zkreslením. Průměrný plat soudce byl vypočten z objemu vyplacených hrubých platů vůči přepočtenému stavu soudců. Rok 1997 byl zvolen jako výchozí s ohledem na počátek nového odměňování soudců, růst cen je uveden podle údajů ČSÚ. Výkyvy v křivce průměrného platu soudce jsou způsobeny - podle názoru navrhovatele - doplacením tzv. dalších platů za roky 2002, 2003, 2004 v roce 2003 a 2005 jako důsledku nálezů Ústavního soudu. Z těchto údajů vyplývá, že pokud by měla být mezi průměrnými platy v nepodnikatelské sféře a průměrnými platy soudců zachována relace z roku 1997, bylo by třeba stanovit platovou základnu na úrovni 3,4násobku. Jestliže by měla být zachována relace roku 2005 (kdy došlo k přechodnému "odmražení" platové základny), bylo by třeba dle navrhovatele zvýšit platovou základnu na 3,2násobek průměrného platu. Soudci byli dle něj postiženi do roku 2010 bezprecedentním poklesem reálné hodnoty průměrného platu ve srovnání s průměrným platem v nepodnikatelské sféře - v rozmezí let 2005-2010 vzrostl reálně průměrný plat v nepodnikatelské sféře na 106 % (je-li rok 2005 100 %), zatímco průměrný plat soudce klesal až na hodnotu 82 % v roce 2010. Takovým poklesem reálné hodnoty příjmu za práci nebyl postižen žádný jiný zaměstnanec veřejné sféry. Tento vývoj navrhovatel považuje za relevantní pro účely hodnocení proporcionality snížení platové základny k 1. 1. 2011. Zachování relace trojnásobku považuje za garanci, že propad odměňování soudců bude částečně zastaven.
 Navrhovatel připomíná Programové prohlášení vlády, v němž tato "vnímá funkci soudce jako vrchol všech právnických profesí", a do protikladu k této tezi klade údaje o relaci platu soudce a platů ve veřejné sféře. Soudce okresního soudu s osmi lety praxe měl dle něj mít v roce 2011 měsíční plat ve výši 54 600 Kč, po zásahu Ústavního soudu nálezem sp. zn. Pl. ÚS 16/11 činí výše tohoto platu v roce 2011 58 400 Kč, v roce 2014 má činit 57 500 Kč. Ve vztahu k průměrnému platu ve veřejné sféře dosaženému v těchto letech půjde o 2,5-2,3násobek. Průměrný plat vysokoškoláka v roce 2010 podle údajů ČSÚ činil 45 909 Kč, průměrný plat právníka 51 244 Kč podle údajů ČSÚ, z čehož plyne, že uvedený plat soudce je jen mírně nad těmito průměrnými platy. Údaje o skutečné úrovni platů ústřední státní správy vedou navrhovatele k vyslovení hypotézy, že platy vyšších úředníků ministerstev (ředitelů, vrchních ředitelů a náměstků ministrů) běžně přesahují plat soudce dvakrát i třikrát. Odměny udělované těmto úředníkům dosahují statisícových až milionových částek v ročním úhrnu - podle údajů plynoucích z veřejných médií jen na pololetní odměny ministerstva použila v roce 2011 více než 100 miliónů Kč (snížení platové základny soudců o 5 % v roce 2011 mělo přinést 104,5 mil Kč). Státní závěrečný účet za rok 2010 dostupný na www.mf.cr (část C. Zpráva o výsledcích hospodaření státního rozpočtu) dle navrhovatele ukazuje, že u ústředních orgánů státní správy nedošlo v roce 2010 k podstatnějšímu poklesu průměrného platu proti roku 2009 (-0,8 %). Podle údajů ČSÚ činila průměrná mzda vysokoškoláka v třídě vedoucí a řídící zaměstnanci v roce 2010 86 198 Kč.


text:
Obecně průměrné platy osob s vysokoškolským vzděláním vzrostly od roku 2002 do roku 2009 o 32 % (z 31 835 Kč na 46 801 Kč), zatímco shora uvedený plat soudce s osmi lety praxe v období let 2002-2009 vykazuje růst o 10 % nižší (v roce 2002 činil 47 000 Kč, v roce 2009 57 500 Kč); plat soudce tedy nerostl ani takovým tempem jako platy vysokoškoláků obecně.
 Ze všech těchto skutečností vyvozuje jako důsledek snížení společenské prestiže soudcovského povolání a na tomto místě odkazuje na nálezy Ústavního soudu sp. zn. Pl. ÚS 12/10 a Pl. ÚS 16/11, dle nichž "... nivelizace ve svých důsledcích vede zákonitě i k sestupu soudcovského stavu uvnitř středostavovské společenské vrstvy, jeho příjmové degradaci ve vztahu k ostatním právnickým povoláním a k umenšování jeho potřebné společenské prestiže."
 Ve vztahu k tvrzené protiústavnosti ustanovení § 3b odst. 2 zákona o platu navrhovatel dále uvádí, že zákonodárce pro stanovení platové základny v letech 2012-2014 zvolil metodu výslovně stanovené, pevné, ad hoc pro tento účel vypočítané částky: pro roky 2012-2014 jde o částku o 2 Kč vyšší, než platila v letech 2008-2010, a o 898,50 Kč nižší než v roce 2011. V této souvislosti odkazuje na stanovisko, jímž Ústavní soud v nálezu sp. zn. Pl. ÚS 16/11 odmítl argumentaci obsaženou v důvodové zprávě (tisk 133) k návrhu zákona č. 425/2010 Sb. o evoluční nápravě v minulosti "chybně" nastavené platové základny a proporcionalitě vůči deklarovaným úsporám ve veřejné sféře. Ke zvolené metodě regulace odměňování soudců poukazuje na názor obsažený v nálezu sp. zn. Pl. ÚS 55/2000 ze dne 18. 4. 2001 (N 62/22 SbNU 55; 241/2001 Sb.) [jakož i v nálezech sp. zn. Pl. ÚS 29/09 ze dne 3. 11. 2009 (N 233/55 SbNU 197; 387/2009 Sb.) a Pl. ÚS 24/08 ze dne 17. 3. 2009 (N 56/52 SbNU 555; 124/2009 Sb.)]: "K základním principům materiálního právního státu náleží maxima všeobecnosti právní regulace." Konstatuje, že zákonodárce platové restrikce koncipoval v minulosti různě; typickou metodou například bylo, že suspendoval použití obecného pravidla pro konstrukci platové základny a určil, že dosažená úroveň platové základny se použije pro určitý počet let (tzv. zmrazení). O jinou situaci však jde v nyní předložené věci - zákonodárce stanovící v § 3b odst. 2 zákona o platu konkrétní, absolutními čísly vyjádřenou hodnotu platové základny soudců vytvořil individuální akt namířený proti jmenovitě určeným adresátům na vymezené období (aniž blíže uvedl, jak k vymezené částce dospěl). Jde o situaci, které dle navrhovatele chtěl zákon o platu přijímaný v polovině 90. let výslovně předcházet, tzn. eliminovat situace, kdy zákonodárce ad hoc třeba každý rok podle momentálních politických nálad bude určovat, jak odmění soudce. V předložené věci je navíc dle něj zřetelné, že jde o úpravu, jež odpovídá časovému rozsahu volebního období.
 Součástí komparativní argumentace je i poukaz na judikaturu evropských ústavních soudů. Ústavní soud Polské republiky připouští zásahy do platů soudců až za situace, v níž polská Ústava zakazuje obecně zadlužovat stát [tedy v situaci, kdy by veřejný dluh přesáhl 3/5 hodnoty ročního hrubého domácího produktu (rozhodnutí sp. zn.


text:
K 12/03)]. Ústavní soud Slovenské republiky v nálezu sp. zn. PL. ÚS 12/05 vyslovil neústavnost zákona (zákonů), které po několik let (2003-2006) odkládaly účinnost zákona, podle kterého soudcům náležel další plat. S poukazem na princip legitimního očekávání, jasnosti, stability a právní jistoty vyvěrající z obecného principu právního státu není podle názoru tohoto Ústavního soudu možno hovořit o "dočasnosti", pokud zásahy trvají několik let. Tuto argumentaci také použil Ústavní soud Lotyšské republiky (sp. zn. 2009-11-0), a to v podstatně horší ekonomické situaci než v naší zemi a v situaci, kdy vztah platu soudce na počátku kariéry a průměrného platu vykazoval příznivější tendenci než v České republice [podle zprávy Rady Evropy - komise pro efektivnost soudnictví (CEPEJ) 2010 - příloha č. 8].
 K právním účinkům navrhované derogace Městský soud v Brně uvádí, že v předmětné věci jde o situaci obdobnou té, již posuzoval Ústavní soud v nálezu sp. zn. Pl. ÚS 2/02 ze dne 9. 3. 2004 (N 35/32 SbNU 331; 278/2004 Sb.), kdy usoudil, že je namístě zrušit novelizaci zákona, přičemž důsledkem je obnovení právního stavu před neústavním zásahem. Je přesvědčen, že ve vztahu k zásahu do § 3 odst. 3 zákona o platu zákonem č. 425/2010 Sb. je nutno hovořit ne pouze o změně zákona, nýbrž materiálně o ad hoc odklonu od obecně stanovených pravidel jasně vymezených předchozím zněním zákona. Obecné pravidlo platové základny nemělo být použito až do roku 2015, ledaže mělo vejít v účinnost jako "pojistka" proti zásahu Ústavního soudu (což skutečně nastalo a pro rok 2011 vešla v život ona "pojistka"). Koncipovat zákon jako "pojistku" proti Ústavnímu soudu navíc bez jakéhokoli potřebného diskursu se soudní mocí (zásadní změna platové základny nebyla se soudní mocí nijak projednána) znamená dle něj rezignovat na ústavní konformitu legislativního procesu. Proto zastává názor, že jsou splněny podmínky pro derogaci derogace (tedy pro zrušení novelizace provedené ve vztahu k § 3 odst. 3 zákona o platu zákonem č. 425/2010 Sb.). Domnívá se, že takovému postupu ne-brání ani odůvodnění nálezu sp. zn. Pl. ÚS 16/11, ve kterém Ústavní soud posuzoval obdobné argumenty, ovšem s ohledem na závěry přijaté tehdy k aktivní legitimaci navrhovatele. Tyto argumenty lze však dle něj vztáhnout toliko ve vztahu k nově včleněnému ustanovení § 3b odst. 1 zákona o platu, které bylo zrušeno Ústavním soudem. Proto návrh petitu formuluje eventuálně; pro případ, že by Ústavní soud nesdílel názor navrhovatele na derogaci novelizace provedené zákonem č. 425/2010 Sb. (primární petit), navrhuje se pro ten případ zrušit hranici násobku průměrného platu v nepodnikatelské sféře účinnou pro rok 2011 (eventuální petit), a otevřít tak prostor pro zákonodárce, aby tuto ústavně nekonformní úpravu pro oblast soudní moci změnil.
 Podle § 42 odst. 4 a § 69 zákona č. 182/1993 Sb., ve znění pozdějších předpisů, zaslal Ústavní soud předmětný návrh i Senátu Parlamentu České republiky. Ve svém vyjádření ze dne 7. prosince 2011 jeho předseda Milan Štěch uvádí, že navrhovatel, Městský soud v Brně, předložil 3. listopadu 2011 Ústavnímu soudu - formou eventuální - návrh na zrušení ustanovení zákonů týkajících se úpravy platové základny pro


text:
soudce, spočívající v trvalé změně koeficientu používaného při výpočtu platové základny (snížení z trojnásobku na 2,5násobek). Jedná se dle něj o záležitost, která navazuje na předchozí návrh, který byl u Ústavního soudu projednáván v řízení vedeném pod sp. zn. PI. ÚS 16/11. Součástí zmíněného řízení byl - kromě jiného - také návrh na zrušení ustanovení bodu 2 v čl. I části první zákona č. 425/2010 Sb., eventuálně zrušení ustanovení § 3 odst. 3 zákona č. 236/1995 Sb., což Ústavní soud odmítl s podrobným odůvodněním vycházejícím z toho, že ve vztahu k těmto ustanovením navrhovatel v době rozhodování předmětné věci Ústavním soudem nesplňoval podmínky aktivní legitimace dle čl. 95 odst. 2 Ústavy. Na tuto situaci bylo následně reagováno v řízení vedeném u obecného soudu, kdy ve vazbě na zmíněný nález Ústavního soudu došlo jednak ze strany soudu k vyloučení určité části věci k samostatnému řízení, jednak došlo ze strany žalobce k rozšíření žaloby a soud změnu žaloby připustil. Podle navrhovatele v souvislosti s nyní podaným návrhem na zrušení napadené zákonné úpravy jde - z hlediska aktivní legitimace navrhovatele - o návrh podaný poté, co má být dotčená zákonná úprava na případ žalobce výslovně aplikována, a navrhovatel dospěl k závěru, že ustanovení, které má být při řešení věci použito, je v rozporu s ústavním pořádkem České republiky.
 K vyžádání Ústavního soudu bylo dne 25. dubna 2012 doručeno vyjádření předsedy Senátu Parlamentu České republiky k doplnění návrhu týkajícího se zrušení ustanovení § 3b odst. 2 zákona č. 236/1995 Sb., o platu a dalších náležitostech spojených s výkonem funkce představitelů státní moci a některých státních orgánů a soudců a poslanců Evropského parlamentu, ve znění zákona č. 425/2010 Sb. Předseda Senátu v něm odkazuje na své původní vyjádření ze dne 15. dubna 2011 k původně podanému návrhu Městského soudu v Brně ve věci vedené pod sp. zn. Pl. ÚS 16/11.
 Dle ustanovení § 44 odst. 2 zákona č. 182/1993 Sb. může Ústavní soud se souhlasem účastníků od ústního jednání upustit, nelze-li od něj očekávat další objasnění věci. Vzhledem k tomu, že jak navrhovatel v podání doručeném Ústavnímu soudu dne 16. dubna 2012, tak i účastník řízení v přípise předsedkyně Poslanecké sněmovny Parlamentu České republiky, doručeném Ústavnímu soudu dne 25. dubna 2012, a předsedy Senátu Parlamentu České repub-liky, doručeném Ústavnímu soudu téhož dne, vyjádřili svůj souhlas s upuštěním od ústního jednání, a dále vzhledem k tomu, že Ústavní soud má za to, že od jednání nelze očekávat další objasnění věci, bylo od ústního jednání v předmětné věci upuštěno.
 Ustanovení bodu 2 čl. I zákona č. 425/2010 Sb. zní: "V § 3 odst. 3 se slovo ,trojnásobek' nahrazuje slovem ,2,5násobek'."
 Ustanovení § 3 odst. 3 zákona č. 236/1995 Sb. stanoví: "Platová základna činí od 1. ledna do 31. prosince kalendářního roku 2,5násobek průměrné nominální měsíční mzdy fyzických osob v nepodnikatelské sféře dosažené podle zveřejněných údajů Českého statistic-kého úřadu za předminulý kalendářní rok. Výši platové základny pro příslušný kalendářní rok vyhlašuje Ministerstvo práce a sociálních věcí ve Sbírce zákonů sdělením."
 Dle ustanovení § 3b odst. 2 zákona č.


text:
236/1995 Sb. platí: "Od 1. ledna 2012 do 31. prosince 2014 činí platová základna pro soudce 56 849 Kč."
 Ve vztahu k bodu I návrhu Ústavní soud konstatuje, že ve své ustálené judikatuře opakovaně zaujal právní názor, dle něhož novela právního předpisu nemá samostatnou normativní existenci, nýbrž se stává součástí novelizovaného právního předpisu [nálezy sp. zn. Pl. ÚS 5/96 ze dne 8. 10. 1996 (N 98/6 SbNU 203; 286/1996 Sb.), Pl. ÚS 33/01 ze dne 12. 3. 2002 (N 28/25 SbNU 215; 145/2002 Sb.), Pl. ÚS 7/03 ze dne 18. 8. 2004 (N 113/34 SbNU 165; 512/2004 Sb.), I. ÚS 504/10 ze dne 21. 3. 2011 (N 51/60 SbNU 609), I. ÚS 1927/09 ze dne 21. 3. 2011 (N 50/60 SbNU 593), usnesení sp. zn. Pl. ÚS 25/2000 ze dne 15. 8. 2000 (U 27/19 SbNU 271), Pl. ÚS 3/10 ze dne 20. 4. 2010, Pl. ÚS 33/08 ze dne 11. 2. 2009 (ve Sbírce nálezů a usnesení Ústavního soudu nepublikována; dostupná na http://nalus.usoud.cz), nález sp. zn. Pl. ÚS 16/11 (viz výše)]. Ústavní soud připustil posuzování novely právního předpisu v případě, je-li namítána její protiústavnost z důvodu neexistence normotvorné kompetence nebo kvůli nedodržení ústavně předepsaného způsobu jejího přijetí a vydání [srov. např. nálezy sp. zn. Pl. ÚS 33/97 ze dne 17. 12. 1997 (N 163/9 SbNU 399; 30/1998 Sb.), Pl. ÚS 5/02 ze dne 2. 10. 2002 (N 117/28 SbNU 25; 476/2002 Sb.), Pl. ÚS 7/03 ze dne 18. 8. 2004 (N 113/34 SbNU 165; 512/2004 Sb.), Pl. ÚS 13/05 ze dne 22. 6. 2005 (N 127/37 SbNU 593; 283/2005 Sb.) a Pl. ÚS 77/06 ze dne 15. 2. 2007 (N 30/44 SbNU 349; 37/2007 Sb.)]. Tyto právní závěry plně dopadají i na posuzovanou věc. V souvislosti s posouzením podmínek aktivní legitimace navrhovatele k podání návrhu na zrušení předmětného ustanovení pak zakládají důvod pro přijetí závěru o jejich nenaplnění. Pro uvedené Ústavní soud návrh Městského soudu v Brně na zrušení ustanovení bodu 2 čl. I části první zákona č. 425/2010 Sb., kterým se mění zákon č. 236/1995 Sb., z důvodu zjevné neopodstatněnosti dle § 43 odst. 2 písm. a), b) zákona č. 182/1993 Sb., ve znění pozdějších předpisů, odmítl.
 Nadto k argumentaci navrhovatele týkající se opětovného nabytí platnosti a účinnosti novelou změněného zákonného ustanovení jako účinku derogace této novely nálezem Ústavního soudu je nutno odkázat na nálezy sp. zn. I. ÚS 1696/09 ze dne 8. 2. 2011 (N 13/60 SbNU 127) a I. ÚS 504/10 ze dne 21. 3. 2011 (N 51/60 SbNU 609), jež podrobně shrnují předchozí judikaturu k dané problematice [obsaženou zejména v nálezech sp. zn. Pl. ÚS 5/94 ze dne 30. 11. 1994 (N 59/2 SbNU 155; 8/1995 Sb.), Pl. ÚS 21/01 ze dne 12. 2. 2002 (N 14/25 SbNU 97; 95/2002 Sb.), Pl. ÚS 2/02 ze dne 9. 3. 2004 (N 35/32 SbNU 331; 278/2004 Sb.), Pl. ÚS 6/02 ze dne 27. 11. 2002 (N 146/28 SbNU 295; 4/2003 Sb.)]. V obecné rovině pak Ústavní soud v nálezech sp. zn. I. ÚS 1696/09 a I. ÚS


text:
504/10 konstatuje následující: "V právním řádu České republiky není výslovné úpravy, která by předjímala znovunabytí platnosti jednou zrušeného zákona, mělo-li by být obnovení platnosti spjato s projevem vůle jiného státního orgánu než Parlamentu; obecně je proto nutné vycházet z toho, že jednou zrušený zákon bez jeho opětovné vůle směřující k obnovení platnosti a účinnosti zákona tyto vlastnosti znovu nabýt nemůže. Z této zásady však Ústavní soud učinil nutnou výjimku, která však i v této otázce respektuje svrchovanost Parlamentu. Jak z rozhodnutí sp. zn. Pl. ÚS 2/02 plyne, Ústavní soud poskytl Parlamentu čas, aby otázky upravené zákonem, jenž byl posléze protiústavním zákonem zrušen, znovu posoudil a přijal přiměřenou právní úpravu, která bude respektovat základní práva a svobody. V citovaném rozhodnutí Ústavní soud předjímal i možnost, že zákonodárce apel strážce ústavnosti nevyslyší, a vzhledem ke specifické situaci - ochraně základního práva vzešlého z legitimního očekávání - stanovil další právní následky svého rozhodnutí." Z pohledu posuzované věci Ústavní soud dospívá k závěru, dle něhož na ni dopadá obecné pravidlo plynoucí z nálezu sp. zn. I. ÚS 504/10 (jakož i z předchozí judikatury) a nejsou v jejím případě naplněny podmínky pro přijetí výjimky z uvedeného pravidla. Domáhá-li se navrhovatel vyslovení obdobného závěru, jaký učinil Ústavní soud v nálezu sp. zn. Pl. ÚS 2/02, v němž po zrušení derogačního ustanovení konstatoval obnovení stavu založeného derogovanými ustanoveními, je nutno konstatovat, že na rozdíl od věci sp. zn. Pl. ÚS 2/02 v rozhodovaném případě by případná derogace ustanovení bodu 2 čl. I části první zákona č. 425/2010 Sb., kterým se mění zákon č. 236/1995 Sb., nepředstavovala derogaci derogace.
 • ústavní postavení soudců na straně jedné a představitelů moci zákonodárné a výkonné, zvláště pak státní správy, na straně druhé se vzhledem k principu dělby moci a principu nezávislosti soudců odlišuje, z čehož plyne i rozdílný dispoziční prostor pro zákonodárce k platovým restrikcím vůči soudcům ve srovnání s dispozičním prostorem k takovýmto re-strikcím v jiných oblastech veřejné sféry,
 Svévolný zásah zákonodárce do oblasti materiálního zajištění soudců, v tom rámci i platové restrikce, nutno ve smyslu ustálené judikatury Ústavního soudu do rámce chráněného principem jejich nezávislosti podřadit ze dvou důvodů. Nezávislost soudců je v první řadě podmíněna jejich morální integritou a odbornou úrovní, zároveň ale je spjata i s jejich přiměřeným materiálním zajištěním. Tento komponent principu nezávislosti soudců byl zakotven i v doporučení Výboru ministrů Rady Evropy č. r. (94) 12 ze dne 13. října 1994 ohledně nezávislosti, efektivnosti a role soudců, dle něhož se mezi "řádné pracovní podmínky" soudců řadí i "zajištění přiměřenosti postavení a odměňování soudců s ohledem na důstojnost jejich profese a pracovní zatížení" (zásada III, bod 1b). Obdobná maxima je obsažena i v čl. 6.1 Evropské charty o statutu soudce, přijaté účastníky multilaterálního setkání organizovaného Radou Evropy ve dnech 8. až 10. července 1998, dle něhož soudci z povolání mají právo na plat, jehož výše má být stanovena tak, aby je chránila před tlakem směřujícím k ovlivnění jejich rozhodnutí a všeobecně k ovlivnění jejich chování při nalézání práva, kterým by mohla být ohrožena jejich nezávislost a


text:
nestrannost. V této souvislosti Ústavní soud opakovaně poukazuje na skutečnost (viz nález sp. zn. Pl. ÚS 12/10), že "na snižování schodků veřejných rozpočtů se již dlouhodobě podílí profesní skupina, u níž je zákonem velmi výrazně omezena možnost dosahování jiných příjmů než platových". Důvodem druhým podřazení zákazu svévolného zásahu do materiálního zajištění soudců (platových restrikcí) do rámce principu jejich nezávislosti je vyloučit možnost, eventualitu nátlaku moci zákonodárné, resp. výkonné na rozhodování soudců. Jinými slovy, vyloučit svévolné zásahy do materiálního zajištění soudců jako eventuální formu "penalizace" soudců ze strany legislativy a exekutivy, a tím i formy nátlaku na jejich rozhodování.
 V nálezu sp. zn. Pl. ÚS 13/08 pak Ústavní soud vyslovil tezi, jež představuje i klíčové hledisko posouzení ústavnosti napadených ustanovení zákona o platu: "Krok zákonodárce, jímž (by) došlo nikoliv k pozastavení tempa růstu platu soudců, nýbrž k byť i jen částečnému odnětí již dosažené úrovně jejich materiálního zabezpečení, stěží by mohl Ústavní soud z hlediska principů demokratického právního státu aprobovat. Zvláště to platí, pokud by se ukázalo, že takováto zásadně nepřípustná restrikce zasahuje toliko nebo především příjmové poměry soudců, a nikoliv současně příjmy jiných ,služebníků' státu."
 Důvodová zpráva k návrhu napadeného zákona označuje původně zákonodárcem stanovený mechanismus určení platové základny představitelů státní moci za "nerealistický" a vyžadující u soudců z hlediska principu nezávislosti "evoluční metodu nápravy", přičemž cílem dané zákonné novelizace je: "v souvislosti s nezbytnými úspornými opatřeními ve veřejných rozpočtech nalézt takové řešení, které by umožnilo snížit platy představitelů všech tří státních mocí, které jsou hrazeny ze státního rozpočtu, avšak neodporovalo principům proporcionality úpravy platů u soudců, kteří požívají zvýšené ústavní ochrany". Celý komplex změn v proporcích materiálního zabezpečení soudců ve vztahu k zaměstnancům veřejné správy je pak v důvodové zprávě označen jako "zmírnění neodůvodněných rozdílů v úrovni platů a k dosažení proporcionality při vynakládání prostředků na platy ze shodného zdroje, tedy ze státního rozpočtu. V žádném ohledu pak nelze navržené řešení posuzovat jako omezení důstojnosti soudců ani jako výraz ústavně nepřípustného tlaku moci zákonodárné a moci výkonné na moc soudní, protože platy soudců budou i po realizaci navržených opatření vysoce nadstandardní a navržené opatření se v mnohem zvýšené míře dotýká i představitelů moci zákonodárné a výkonné." Na okraj důvodů přijetí ustanovení § 3b odst. 2 zákona o platu pak důvodová zpráva uvádí, že se jím "na rozdíl od představitelů, u soudců vrátí platová základna cca na úroveň roku 2007 až 2009".
 Ve vztahu k ustanovením § 3 odst. 3 a § 3b odst. 2 zákona o platu Ústavní soud předně připomíná, že poukaz důvodové zprávy na hodnotící zprávu Evropské komise o České republice z roku 2000, ve které bylo uvedeno, že "platy soudců jsou relativně vysoké", přičemž v jiných oblastech, např. pokud jde o policii a správní struktury, bylo poukázáno na nízkou úroveň platů, nelze než považovat za nepřípadný, jelikož relace platové základny a průměrného platu soudců a platové základny a průměrného platu ve veřejné správě - dle údajů navrhovatele, jež nijak nebyly účastníkem řízení zpochybněny - představovala, jak konstatoval Ústavní soud již v nálezu sp. zn. Pl. ÚS


text:
16/11, v roce 1999 hodnotu 3,7, v roce 2011 již pouze hodnotu 2,34. Soudce s mnohaletou praxí pobírá přibližně pouze 2/3 platu lépe honorovaných vyšších státních úředníků a nedosahuje ani zdaleka průměru jejich příjmů. V roce 2003 činil plat uvedeného soudce 47 000 Kč a průměrný plat ředitele odboru ústředního orgánu státní správy 50 187 Kč, v roce 2009 se tento rozdíl rozevřel na 57 400 Kč (soudce) a 66 734 Kč (ředitel odboru).
 V nálezu sp. zn. Pl. ÚS 11/02 ze dne 11. 6. 2003 (N 87/30 SbNU 309; 198/2003 Sb.) Ústavní soud na okraj uvedeného trendu uvedl, že "platové poměry soudců v širokém smyslu mají být stabilní nesnižovatelnou veličinou, nikoli pohyblivým faktorem, s nímž kalkuluje to či ono vládní uskupení například proto, že se mu zdají platy soudců příliš vysoké ve srovnání s platy státních zaměstnanců nebo ve srovnání s jinou profesní skupinou". Opuštění jakýchkoli racionálních relací mezi úrovní platu soudců a úrovní platů ve veřejné správě se v úpravě zákona o platu promítlo ve svých absurdních důsledcích i vůči platům soudců Ústavního soudu, v důsledku čehož pak předsedové senátů nejvyšších soudů a předsedové kolegií těchto soudů mají vyšší plat než soudci Ústavního soudu (v roce 2011 o 0,8 %, resp. 4,9 %, v letech 2012 až 2014 o 6,2 %, resp. 10,4 %).
 Ústavnímu soudu na okraj ustanovení § 3 odst. 3 a § 3b odst. 2 zákona o platu nezbývá než zopakovat konstatování, jež vyslovil již v nálezu sp. zn. Pl. ÚS 12/10: "soudcovské platy i na rozdíl od platů ostatních ,služebníků státu' po dlouhé období i s následující zamýšlenou perspektivou podléhají pouze restrikcím. Opatření ve vztahu k nim se pak již nejeví jako mimořádná a proporční, ale jako cílený proces směřující k tomu, aby se soudcovské platy vrátily do nižších úrovní, a tedy aby se touto cestou odstranila ze zorného úhlu moci zákonodárné a výkonné v minulosti učiněná ,chyba' při stanovení pravidel pro výpočty soudcovských platů v polovině 90. let 20. století. Taková nivelizace pak ve svých důsledcích vede zákonitě i k sestupu soudcovského stavu uvnitř středostavovské společenské vrstvy, jeho příjmové degradaci ve vztahu k ostatním právnickým povoláním a k umenšování jeho potřebné společenské prestiže." Na této skutečnosti nic nemění ani tvrzení předkladatele zákona, dle něhož úprava obsažená v § 3b odst. 2 zákona o platu soudců vrací platovou základnu "cca" na úroveň roku 2007 až 2009. Naopak, restrikce obsažená ve snížení koeficientu pro určení platové základny z hodnoty trojnásobku na hodnotu 2,5násobku průměrné nominální měsíční mzdy fyzických osob v nepodnikatelské sféře (§ 3 odst. 3 zákona o platu, ve znění zákona č. 425/2010 Sb.) představuje nepřiměřený a pouze vůči soudcům zaměřený zásah, nesplňuje ty podmínky, jež pro akceptaci restrikcí platů soudců vytyčil Ústavní soud v již nastíněné judikatuře.
 Jakkoli tedy Ústavní soud před přijetím daného zákona zřetelně zformuloval maximu, dle které princip rovnosti v oblasti restrikcí v odměňování státních zaměstnanců, ústavních činitelů a soudců lze akcentovat před principem komplexně chápané nezávislosti soudců za zcela výjimečných okolností, a tím vymezil prostor ústavní konformity platové restrikce


text:
vůči soudcům, nicméně zákonodárce se touto maximou v procesu přijímání zákona č. 425/2010 Sb. neřídil. Za výše uvedených okolností nelze akceptovat tezi o nutných úsporách veřejných výdajů cestou restrikcí platu soudců, přičemž posuzovaná zákonná úprava postrádá jakýkoli argument "výjimečnými okolnostmi", jež by odůvodňovaly prioritu principu rovnosti v oblasti restrikcí v odměňování státních zaměstnanců, ústavních činitelů a soudců před principem komplexně chápané nezávislosti soudců.
 Soudci obecných soudů a soudci Ústavního soudu (a obdobně i státní zástupci) tak zůstávají jedinými "služebníky" státu, jimž se takové kompenzace, jakož i společenského uznání za výkon funkce nedostává. Tento deficit zákona č. 6/2002 Sb., o soudech, soudcích, přísedících a státní správě soudů a o změně některých dalších zákonů (zákon o soudech a soudcích), ve znění pozdějších předpisů, zákona č. 182/1993 Sb., o Ústavním soudu, ve znění pozdějších předpisů, jakož i zákona č. 283/1993 Sb., o státním zastupitelství, ve znění pozdějších předpisů, představuje neakcesorickou nerovnost, ve vztahu k soudcům obecných soudů a soudcům Ústavního soudu pak z pohledu doporučení Výboru ministrů Rady Evropy CM/Rec(2010)12 i omezení jedné z garancí soudcovské nezávislosti (dle níž mají penze soudců být v rozumném vztahu k dřívějšímu platu). Tato vnitrostátní disproporce má svůj pandán i v disproporci mezinárodní (kupř. ve vztahu k postavení soudců ústavních soudů s Českou republikou srovnatelných středoevropských zemí Polska a Slovenska - viz § 16a zákona Národnej rady Slovenskej republiky č. 38/1993 Z. z., o organizácii Ústavného súdu Slovenskej republiky o konaní pred ním a o postavení jeho sudcov, resp. Artykul 6 Ustawy o Trybunale Konstytucyjnym z 1. 8. 1997, Dziennik Ustaw Nr 102, poz. 643, z 2000 r. Nr 48, poz. 552 i Nr 53, poz. 638, z 2001 r. Nr 98, poz. 1070, z 2005 r. Nr 169, poz. 1417 oraz z 2009 r. Nr 56, poz. 459).
 Vycházejíc z takto vyložených důvodů, je nutno považovat platovou restrikci vůči soudcům obsaženou v ustanovení § 3 odst. 3 a § 3b odst. 2 zákona č. 236/1995 Sb., ve znění zákona č. 425/2010 Sb., za rozpornou s čl. 1 odst. 1 ve spojení s čl. 82 odst. 1 Ústavy, pročež plénum Ústavního soudu rozhodlo o derogaci předmětného zákonného ustanovení, jak je uvedeno ve výroku tohoto nálezu.


text:
Zrušení smlouvy o nájmu bytu bez výpovědní lhůty | Law Portal
 Zrušení smlouvy o nájmu bytu bez výpovědní lhůty
 25th Červen 2013
 Úprava nájmu bytu obecně chrání zájmy nájemce více než zájmy pronajímatele. Můžeme zde nalézt analogii např. ke vztahům v právu spotřebitelském či pracovněprávním. V tomto článku se budu věnovat jednomu typu zrušení nájmu bytu. Vynechám tedy zcela problematiku výpovědi nájmu – s přivolením soudu, bez přivolení, tříměsíční výpovědní dobu a další instituty s výpovědí spojené. Tomuto problému jsem se věnoval jinde1. Zde se chci věnovat dalšímu typu skončení, a to odstoupení od smlouvy, tedy jejímu okamžitému skončení.
 Pozn. – Všechna ustanovení z článku jsou součástí zákona č. 40/1964 Sb., občanský zákoník.
 Možnost odstoupení
 První otázka, která se nabízí, zní, zdali je vůbec od smlouvy o nájmu bytu možné odstoupit. Ustanovení § 679 odst. 3,
 které upravuje odstoupení od nájmu ze strany pronajímatele, totiž leží v obecných ustanoveních o nájmu a můžeme namítnout, že zvláštní ustanovení § 685 odst. 3 („Nájem bytu je chráněn; pronajímatel jej může vypovědět jen z důvodů stanovených v zákoně„) má před obecným přednost, i když část za středníkem mluví pouze o výpovědi. Komentáře k občanskému zákoníku2 však uvádí, že se odstoupení od smlouvy o nájmu vztahuje i na nájem bytu. Taková ochrana nájemce by totiž byla nepřiměřenou zátěží pronajímatele, který by tak v každém případě rušení smlouvy musel nájemce trpět další 3 měsíce bez dalšího. Toto, ač poněkud krkolomněji, stanoví i druhá věta ustanovení § 679 odst. 3.
 Další otázkou jsou důvody odstoupení, které § 679 odst. 3 definuje jako „vznikající škoda“ či „hrozící značná škoda“. Škoda je ex definitione materiální újma, tedy jakákoli újma vyčíslitelná v penězích. Logicky tedy i samotné peníze. Nebudu se více rozepisovat o extrémních případech podpalování, vytápění, plísní, nepovolených stavebních úprav aj., které zcela jistě pod tyto definice spadají.
 Nicméně např. typickou finanční újmu – neplacení nájemného – zákon uvádí jako výpovědní důvod dle § 711 odst. 2 písm. b) (výpověď bez přivolení soudu), přičemž se mnohdy může jednat o škodu značnou, která každým měsícem narůstá. Jak je to tedy se „skodou“ dle § 679 odst. 3? Ve skutečnosti zákon nezavádí výjimku z pravidla, neboť i dle Fialy, Kindla a kol. lze považovat neplacení nájemného za důvod k odstoupení, nicméně v případě odstoupení musí „být závadné chování nájemce větší intenzity, než jak je vyžadováno k naplnění skutkové podstaty výpovědního důvodu„3.
 Žaloba na neplatnost?
 V případě výpovědi (podrobněji viz článek ve Zdrojích, bod 1) zákon dává nájemci možnost napadnout výpověď u soudu, a to ve lhůtě 60 dnů od doručení výpovědi. Nájemce přitom nemá povinnost vystěhovat se z bytu, dokud soud o platnosti výpovědi nerozhodne4. Jak je to však u odstoupení?
 Zákon nijak nespecifikuje žalobu na neplatnost odstoupení jako to činí u „žaloby na určení neplatnosti výpovědi“, nicméně nájemce zcela jistě může u soudu obecněji namítnout neplatnost právního úkonu. U odstoupení však absentuje výslovné upravení suspenzivního charakteru takové žaloby čili odkladného účinku, jako je tomu u žaloby na určení neplatnosti výpovědi.
 Procesně správnější než žaloba na neplatnost právního úkonu by


text:
nejspíš byla žaloba na určení, že nájemní vztah stále trvá. Obecně však určovací žaloby odkladný účinek nemají. Avšak „šedá je teorie, zelený strom života“, neboť nájemník se dobrovolně zcela jistě neodstěhuje. Pronajímateli tedy nezbude, než podat žalobu na vyklizení nemovitosti, v rámci které se bude řešit platnost onoho odstoupení.
 Dokud soud o žalobě na vyklizení nemovitosti nerozhodne, stav se zachová a nájemník v bytě zůstane. Bohužel tedy neexistuje legální způsob, jak se nájemníka „zbavit“ v rámci dnů.
 1) http://www.asociace-sos.cz/skonceni-najmu-bytu/
 2) např. Občanský zákoník. Komentář. Josef Fiala, Milan Kindl a kolektiv. ISBN: 978-80-7357-395-9
 3) Tamtéž. V orig. bez zvýraznění.
 4) § 711 odst. 3 a 4
 Zdroj obrázku: Flickr, J. Star
 20.7.2017 at 16:25
 MAM SMLOUVU NA URCITO KDYZ DAL NENI PRODLOUZENA MAJITEL NEZASLE PISEMNE VYPOVED ANI NEUDA DUVOD A DA 10DNU NA VYKLIZENI CO MAM DELAT BYT PLATIM ZUSTAVAM NADALE A PLATIM VYHROZUJE ZE PODA EXEKUCI NA VYKLIZENI BYTU DAVAM K PROZKOUMANI K SOUDU A ZA PORUSENI PODMINEK NAJMU NAJEMCEM BOJIM SE ZE PROHRAJI SOUD A VSE ZAPLATIM


text:
bytova druzstva
 Původní právní úprava bytových družstev, která byla obsažena v zákoně č. 513/1991 Sb., obchodní zákoník, ve znění pozdějších předpisů, byla od 1. 1. 2014 zrušena. Právní úprava problematiky bytových družstev se tak přesunula zejména do zákona č. 90/2012 Sb., zákon o obchodních korporacích, kde v § 727 a násl., naleznete speciální právní úpravu bytových družstev.
 Zákon o obchodních korporacích a občanský zákoník přináší pro bytová družstva nejen celou řadu novinek, ale také několik klíčových povinností.
 Hlavní povinností je uvést do 6 měsíců od účinnosti zákona č. 90/2012 Sb., zákon o obchodních korporacích, stanovy nebo jiné zakladatelské dokumenty do souladu s novou právní úpravou. Ustanovení stanov bytových družstev, která jsou v rozporu s tzv. kogentními ustanoveními zákona č. 90/2012 Sb., zákon o obchodních korporacích, nebo zákona č. 89/2012 Sb., občanský zákoník, jsou od 1. 1. 2014 automaticky neplatná. Protože však ani jeden z uvedených zákonů nedefinuje taxativním výčtem, která ustanovení jsou kogentní a která dispozitivní, je velmi náročné říci, která ustanovení stávajících stanov bytových družstev jsou od 1. 1. 2014 neplatná, a která zůstávají i nadále v platnosti.
 Do 2 let od nabytí účinností zákona č. 90/2012 Sb., zákon o obchodních korporacích, se dále bytová družstva mohou dohodnout, zda se podřídí nové právní úpravě jako celku, nebo zda se chtějí řídit původní právní úpravou a pouze ve stanovách upravit neplatná ustanovení a nahradit je platnou úpravou.
 Bytovým družstvům je tak možné doporučit přijmout zcela nové stanovy, které budou v plném souladu s novou právní úpravou, a podřídit se nové právní úpravě. Tento postup se jeví jako jednodušší, než revidovat složitě původní stanovy a posuzovat, která ustanovení jsou platná a která nikoli, a nadále v budoucnu neustále kombinovat původní a novou právní úpravu.
 Vzorové stanovy bytových družstev jsme pro naše klienty připravili. V případě zájmu o využití těchto stanov nás proto neváhejte kontaktovat.
 Mezi novinky, které zákon č. 90/2012 Sb., zákon o obchodních korporacích, a zákon č. 89/2012 Sb., občanský zákoník, pro bytová družstva přináší, patří zejména:
 - název bytového družstva musí obsahovat spojení „bytové družstvo“,
 - bytové družstvo musí mít informační desku, která bude přístupná každý pracovní den v běžnou pracovní dobu všem členům. Informační deska může být také zpřístupněna prostřednictvím internetových stránek bytového družstva,
 - pro svolání členské schůze je nezbytné uveřejnit pozvánku na členskou schůzi na internetových stránkách bytového družstva. Uveřejněním pozvánky na internetových stránkách bytového družstva se pozvánka považuje za doručenou. Pozvánka musí být na internetových stránkách uveřejněna až do okamžiku konání členské schůze,
 - bytové družstvo proto musí mít internetové stránky,
 - bytové družstvo může využít hlasování tzv. per rollam, tj. hlasovat korespondenčně bez toho, aby se musela sejít členská schůze. Tuto možnost však musí připouštět stanovy bytového družstva,
 - součástí členských práv a povinností je nově také právo na uzavření nájemní smlouvy,
 - již není možné chtít ukončit pouze nájem bytu, jako to bylo možné za původní právní úpravy. Nově je možné ukončit pouze členství a společně se zánikem členství zaniká automaticky i nájem bytu,
 - je nově stanoveno, jak se bude určovat výše


text:
Obchodní podmínky | Okruháři.cz
 Tyto obchodní podmínky (dále jen „OP“) platí pro nákup zboží a služeb v internetovém obchodě www.okruhari.cz, který je provozován společností Okruháři, s.r.o., se sídlem Ostrovačická 935, 64100 Brno, IČO: 02704897, DIČ: CZ02704897, sp. zn. C 82173, vedená u Krajského soudu v Brně (dále jen „Prodávající či Provozovatel“). Tyto OP upravují v souladu s ustanovením § 1751 odst. 1 zákona č. 89/2012 Sb., občanského zákoníku, vzájemná práva a povinnosti stran v oblasti prodeje služeb a zboží mezi Provozovatelem a druhou smluvní stranou (dále jen „Kupující“). OP dále upravují práva a povinnosti smluvních stran při využívání webové stránky Prodávajícího umístněné na adrese www.okruhari.cz (dále jen „Webová stránka“) a další související právní vztahy. Odchylná ujednání ve smlouvě mají vždy přednost před ustanovením těchto OP. Ustanovení OP tvoří nedílnou součást kupní smlouvy. Smlouva a OP jsou vyhotoveny v českém jazyce. Smlouvu s Prodávajícím lze uzavřít v českém jazyce. Veškeré smluvní vztahy se řídí právním řádem České republiky. Kupující podáním objednávky potvrzuje, že se seznámil s těmito OP a že s nimi souhlasí. Na tyto OP je Kupující dostatečným způsobem před vlastním uskutečněním objednávky upozorněn a má možnost se s nimi podrobně seznámit.
 DEFINOVÁNÍ ÚČASTNÍKŮ PRÁVNÍHO VZTAHU
 Kupujícím je spotřebitel nebo osoba která spotřebitelem není, obvykle podnikatel.
 Kupující se v případě zakoupení účasti na bezpečnostní motocyklové akci stává tzv. Účastníkem.
 Podnikatelem se rozumí jiná osoba než spotřebitel, tedy zejména:
 osoba, která podniká na základě jiného než živnostenského oprávnění podle zvláštních předpisů (např. příslušníci svobodných povolání),
 osoba, která provozuje zemědělskou výrobu a je zapsána do evidence podle zvláštního právního předpisu.
 Smlouvou nebo kupní smlouvou se rozumí smlouva uzavřená o konkrétním prodeji zboží či služeb prostřednictvím internetového obchodu Prodávajícího a v souladu s těmito OP mezi Prodávajícím a Kupujícím. Jsou-li předmětem prodeje služby, nebo je-li předmět prodeje smíšený, uplatní se pro její výklad kromě těchto OP přiměřeně ustanovení o kupní smlouvě, stejně jako ustanovení o příslušných dílčích smluvních typech dle zákona č. 89/2012 Sb., občanského zákoníku, v platném znění.
 Právní vztahy mezi Prodávajícím a Kupujícím, který je Podnikatelem, výslovně neupravené těmito OP ani výslovně neupravené kupní smlouvou uzavřenou mezi Prodávajícím a Kupujícím, se řídí příslušnými ustanoveními zákona č. 89/2012 Sb., občanského zákoníku, v platném znění, jakož i předpisy souvisejícími.
 UZAVÍRÁNÍ KUPNÍ SMLOUVY
 Rozhraní Webové stránky (dále jen „webové rozhraní“) obsahuje nabídku služeb a zboží Prodávajícího, nabídka služeb Prodávajícího spočívá například v kurzu bezpečné jízdy na motocyklu, zážitkových kurzech apod.
 Ceny jsou ve webovém rozhraní standardně uvedeny jako smluvní, včetně daně z přidané hodnoty (dále jen „DPH“) a bez nákladů souvisejících s dodáním zboží. Po dokončení výběru služeb a zboží jsou Kupujícímu zobrazeny informace o nákladech spojených s balením a dodáním služeb a zboží. Pro Kupujícího, který je spotřebitelem, jsou před odesláním objednávky zobrazeny konečné ceny včetně DPH a všech dalších poplatků. Nabídka Prodávajícího a ceny jsou aktuální a platné a zůstávají v platnosti po dobu, kdy jsou zobrazovány ve webovém rozhraní. Tímto ustanovením není omezena možnost Prodávajícího uzavřít smlouvu za individuálně sjednaných podmínek.
 Přijetí nabídky s dodatkem nebo odchylkou ve smyslu § 1740