text:
za splněné, přičemž k projednání dovolání nepostačuje pouhá citace textu ustanovení § 237 o. s. ř. či jeho části [k tomu srovnej např. usnesení Nejvyššího soudu ze dne 27. srpna 2013, sp. zn. 29 NSČR 55/2013 (dostupné na www.nsoud.cz) ].
 V posuzovaném případě trpí dovolání vadou, pro niž nelze v dovolacím řízení pokračovat, neboť žalobce řádně nevymezil předpoklad přípustnosti dovolání, když pouze citoval text ustanovení § 237 o. s. ř.
 Nad rámec uvedeného Nejvyšší soud připomíná, že přípustnost dovolání by nezaložila ani žalobcem předkládaná otázka vymezení pravidel pro rozhodování o náhradě nákladů řízení ve sporech o vypořádání společného jmění manželů. Řešení této otázky je v soudní praxi Nejvyššího soudu ustálené a odvolací soud se od přijatých závěrů neodchýlil.
 Podle § 142 odst. 1, 2 o. s. ř. účastníku, který měl ve věci plný úspěch, přizná soud náhradu nákladů potřebných k účelnému uplatňování nebo bránění práva proti účastníku, který ve věci úspěch neměl. Měl-li účastník ve věci úspěch jen částečný, soud náhradu nákladů poměrně rozdělí, popřípadě vysloví, že žádný z účastníků nemá na náhradu nákladů právo.
 Podle § 150 o. s. ř. jsou-li tu důvody hodné zvláštního zřetele, nebo odmítne-li se účastník bez vážného důvodu zúčastnit prvního setkání s mediátorem nařízeného soudem, nemusí soud výjimečně náhradu nákladů řízení zcela nebo zčásti přiznat.
 Ústavní soud České republiky v nálezu ze dne 22. září 2011, sp. zn. I. ÚS 1441/11, uveřejněném v časopise Soudní rozhledy, 2012, č. 11 12, str. 421, vyložil, že při rozhodování o náhradě nákladů řízení ve sporech o vypořádání společného jmění manželů se vychází z principu procesního úspěchu ve věci (§ 142 o. s. ř.). Použití § 150 o. s. ř. představuje výjimku z tohoto pravidla, a nikoliv výchozí princip, na kterém by mělo být rozhodování o náhradě nákladů řízení v těchto sporech založeno.
 Závěr upřednostňující procesní úspěch ve věci ovšem není v soudní praxi nikterak nový a sdílela jej v poměrech řízení o vypořádání bezpodílového spoluvlastnictví již dřívější soudní praxe (k tomu srovnej např.: Z rozboru a zhodnocení rozhodovací činnosti soudů v České socialistické republice ve věcech vypořádání bezpodílového spoluvlastnictví manželů a stanoviska občanskoprávního kolegia Nejvyššího soudu ČSR k výkladu zákonných ustanovení o bezpodílovém spoluvlastnictví, ze dne 3. února 1972, Cpj 86/71, uveřejněného pod č. 42/1972 ve Sbírce soudních rozhodnutí a stanovisek). V daném směru byla soudní praxe zcela ve shodě i se závěry vyslovenými v odborné literatuře (k tomu srovnej např.: Soukup, J. v: Handl, V., Rubeš, J.: Občanský soudní řád. Komentář. I. díl. Praha: Panorama: 1985, str. 644).
 Jestliže dovolatel dále namítá, že by zde byl na místě i postup dle § 150 o. s. ř. , nevymezuje v souvislosti s touto námitkou žádnou otázku hmotného nebo procesního práva, na jejímž vyřešení by napadené rozhodnutí záviselo.
 Jelikož dovolání žalobce trpí vadou, pro niž nelze v dovolacím řízení pokračovat, Nejvyšší soud ho podle § 243c odst. 1 o. s. ř. odmítl.
 V Brně dne 22. září 2015
 Mgr. David H a v l í k


text:
254/2001 Sb., Zákon o vodách a o zmìnì nìkterých zákonù (vodní zákon), ve znìní úèinném k 1.1.2018 | Rádce pro podnikovou ekologii, odpady, ochranu ovzdu1í, EMS, nakládání s chemickými látkami a integrovanou prevenci.
 § 16 - Povolení k vypou1tìní odpadních vod s obsahem zvlá1» nebezpeèné závadné látky do kanalizace
 § 88 - Poplatek za odebrané mno3⁄4ství podzemní vody
 § 89 - Poplatky za vypou1tìní odpadních vod do vod povrchových
 § 90 - Vý1e poplatku za vypou1tìní odpadních vod do vod povrchových
 § 91 - Sledování, mìøení a evidence zneèi1tìní odpadních vod
 § 92 - Rozbory a kontrola zneèi1tìní odpadních vod
 § 94 - Poplatkové pøiznání
 § 96 - Odklad placení poplatkù
 § 97 - Prominutí èásti poplatkù
 § 99 - Správa poplatkù
 § 100 - Poplatek za povolené vypou1tìní odpadních vod do vod podzemních
 § 103 - Úrok z prodlení
 § 125 - Poru1ení poplatkových povinností
 254/2001 Sb., Zákon o vodách a o zmìnì nìkterých zákonù (vodní zákon), ve znìní úèinném k 1.1.2018
 (10) Povodí je území, ze kterého...

type: other


text:
Společná a střídavá výchova | epravo.cz
 ID: 10963upozornění pro uživatele
 V souvislosti s rozvodem manželství, ve kterém se rozvádějí rodiče nezletilého dítěte byly do našeho právního řádu zavedeny novelou zákona o rodině č. 91/1998 Sb. dva nové právní instituty společná a střídavá výchova. Před rozhodnutím, kterým se rozvádí manželství rodičů nezletilého dítěte, musí soud upravit práva a povinnosti rodičů k dítěti pro dobu po rozvodu, zejména určí, komu bude dítě svěřeno do výchovy a jak má každý z rodičů přispívat na jeho výživu.
 Zákon o rodině ve svém ustanovení § 26 odst. 2 stanoví: Jsou-li oba rodiče způsobilí dítě vychovávat a mají-li o výchovu zájem, může soud svěřit dítě do společné, popřípadě střídavé výchovy obou rodičů, je-li to v zájmu dítěte a budou-li tak lépe zajištěny jeho potřeby.Rozhodnutí o úpravě výkonu rodičovské zodpovědnosti může být nahrazeno dohodou rodičů (dohoda se musí týkat nejen svěření do výchovy, ale také musí upravovat výši vyživovací povinnosti), která ke své platnosti potřebuje schválení soudu.
 Společnou výchovou rozumíme situaci, kdy druhý rodič neztrácí po rozvodu právo rozhodovat o dítěti, i když dítě žije trvale pouze jedním s rodičů. V praxi to znamená, že soud nerozhodne o svěření dítěte do výchovy jednomu z rodičů, ale poměry dítěte zůstanou stejné jako před rozvodem. Poměry dítěte pro dobu po rozvodu tedy nejsou nijak upraveny. Toto rozhodnutí však musí být v zájmu dítěte, není proto možné za situace, kdy se rodiče dohadují o svěření dítěte do své péče. Soud tak nerozhoduje o společné výchově, ale schvaluje dohodu rodičů o společné výchově dítěte. Tato forma výchovy bude přicházet do úvahy spíše u dětí dospělejších.
 Pod institutem střídavé výchovy si můžeme představit střídavý pobyt dítěte u každého z rodičů po určité časové období. Při rozhodování o střídavé výchově dítěte je třeba zvážit veškeré okolnosti (zejména věk dítěte, vzdálenost bydliště rodičů, dohodu o trvalém bydlišti dítěte, osobnostní rysy rodičů, citové vazby dítěte na rodiče a jednotlivé příbuzné osoby) a zejména, zda nastalá situace bude v zájmu dítěte. Střídavý typ výchovy není samozřejmě vhodný pro všechny děti, nedoporučuje se u dětí raného školního věku (samozřejmě dítě musí navštěvovat stále stejnou školu nebo jiný typ školního zařízení). U dětí předškolního věku by doba pobytu u jednoho z rodičů neměla být delší dva týdny.
 Ještě jednou je třeba zdůraznit, že soud při rozhodování o výchově dítěte (event. schvalování dohody rodičů) musí sledovat především zájem dítěte s ohledem na jeho osobnost, zejména vlohy, schopnosti a vývojové možnosti, a se zřetelem na životní poměry rodičů. Dále soud dbá, aby bylo respektováno právo dítěte na péči obou rodičů a udržování pravidelného osobního styku s nimi a právo druhého rodiče, jemuž nebude dítě svěřeno, na pravidelnou informaci o dítěti. Soud přihlédne rovněž k citové orientaci a zázemí dítěte, výchovné schopnosti a odpovědnosti rodiče, stabilitě budoucího výchovného prostředí, ke schopnosti rodiče dohodnout se na výchově dítěte s druhým rodičem, k citovým vazbám dítěte na sourozence, prarodiče a další příbuzné a též k hmotnému zabezpečení ze strany rodiče včetně bytových poměrů.
 Týká-li se rozhodování dítěte staršího věku, musí soud brát zřetel


text:
VUCO s.r.o. v likvidaci Tábor IČO 49061020 kontakty (19.10.2019) | Finance.cz
 VUCO s.r.o. v likvidaci Tábor IČO: 49061020
 Tato stránka obsahuje výpis dat z různých rejstříků pro firmu VUCO s.r.o. v likvidaci, která sídlí v obci Tábor a bylo jí přiděleno IČO 49061020.
 Firma s názvem VUCO s.r.o. v likvidaci se sídlem v obci Tábor byla založena v roce 1993. Společnost je stále aktivní. V jejím vedení se dosud vystřídalo 4 osob. Společnost podniká(podnikala) v oboru OBCHODNÍ ČINNOST - nákup zboží za účelem jeho dalšího prodeje a prodej , Vedení účetnictví , Výroba, obchod a služby neuvedené v přílohách 1 až 3 živnostenského zákona a další.
 Základní údaje o VUCO s.r.o. v likvidaci IČO: 49061020
 Krajský soud v Českých Budějovicích 6.10.1993
 VUCO s.r.o. v likvidaci
 Společnost s ručením omezeným 6.10.1993
 Obchodní společnost VUCO s.r.o. se sídlem Tábor, Budějovická 1700, PSČ 390 01, identifikační číslo 490 61 020, byla usnesením Krajského soudu v Českých Budějovicích ze dne 7.6.2011, č.j. 13Cm 348/2011-5, které nabylo právní moci dne 8.7.2011, zrušena s li kvidací. 18.11.2011
 Aktuální kontaktní údaje VUCO s.r.o. v likvidaci
 Kontakty na VUCO s.r.o. v likvidaci IČO: 49061020
 Budějovická 1700/21 , Tábor 390 02 6.10.2016
 Budějovická 1700/21 , Tábor 390 02 6.10.1993 - 6.10.2016
 Obory činností VUCO s.r.o. v likvidaci IČO: 49061020
 Zednictví 5.11.1998 - 7.11.2001
 Výroba svíček a dalších výrobků z parafinu 5.11.1998 - 21.9.2017
 Vykládkové a nakládkové práce vyjma činností vyžadující zvláštní oprávnění 5.11.1998 - 21.9.2017
 Úklidové práce 5.11.1998 - 21.9.2017
 Vedení účetnictví 15.3.1994 - 7.11.2001
 Poradenská činnost v oblasti účetnictví včetně vedení účetnictví 6.10.1993 - 15.3.1994
 Obchodní činnost - nákup zboží za účelem jeho dalšího prodeje a prodej 6.10.1993 - 21.9.2017
 Živnost č. 4 Poradenská činnost v oblasti účetnictví včetně vedení účetnictví
 Živnost č. 5 Vykládkové a nakládkové práce vyjma činností vyžadující zvláštní oprávnění
 Živnost č. 6 Výroba svíček a dalších výrobků z parafinu
 Vedení firmy VUCO s.r.o. v likvidaci IČO: 49061020
 Jménem společnosti jedná kterýkoliv z jednatelů samostatně, Podepisování jménem společnosti se děje tak, že k napsanému nebo vytištěnému obchodnímu jménu společnosti připojí svůj svůj vlastnoruční podpis kterýkoliv z jednatelů. 6.10.1993
 Milan Gubik 6.10.2016
 Nádražní 521, Hejnice 463 62
 Josef Novotný 6.10.1993 - 6.2.1995
 Ing. Hana Hoffmanová 6.10.1993 - 7.11.2001
 od 6.10.1993 do 4.9.2001
 František Hoffmann 7.11.2001 - 19.2.2008
 od 4.9.2001 do 2.7.2007
 Milan Gubik 21.3.2008 - 6.10.2016
 546, Hejnice 463 62
 JUDr. Inka Růnová 6.10.2016
 Lesní 1699/22, České Budějovice 370 06
 Ing. Inka Růnová 27.6.2012 - 6.10.2016
 L. B. Schneidera 569/3, České Budějovice 370 01
 Milan Gubik
 Vlastníci firmy VUCO s.r.o. v likvidaci IČO: 49061020
 Sbírka Listin VUCO s.r.o. v likvidaci IČO: 49061020
 C 3336/SL 14 insolvenční rozhodnutí Krajský soud v Českých Budějovicích 9.4.2015 9.4.2015 17.4.2015 3
 C 3336/SL 12 ostatní Usn. 13Cm 1558/2011-3 Krajský soud v Českých Budějovicích 26.3.2012 19.7.2012 1
 C 3336/SL 11 ostatní - usnesení 13 Cm 348/2011-5 Krajský soud v Českých Budějovicích 22.11.2011 2
 C 3336/SL 9 podpisové vzory + čestné prohlášení Krajský soud v Českých Budějovicích 3.3.2008 3.4.2008 1
 C 3336/SL 8 ostatní rozhodnutí jed. spol. Krajský soud v Českých Budějovicích 28.1.2008


text:
1
 C 3336/SL 7 smlouva o prodeji/převodu obchodního podílu Krajský soud v Českých Budějovicích 2.2.2006 27.7.2007 2
 C 3336/SL 6 podpisové vzory a čest.prohlášení Krajský soud v Českých Budějovicích 11.9.2001 29.10.2001 1
 C 3336/SL 5 převod, zastav.obch.podíl - Sml.o převodu OP Krajský soud v Českých Budějovicích 4.9.2001 29.10.2001 2
 C 3336/SL 4 notářský zápis 114/2001 Krajský soud v Českých Budějovicích 4.9.2001 29.10.2001 2
 C 3336/SL 3 notářský zápis 82/96 Krajský soud v Českých Budějovicích 13.5.1996 23.11.1998 3
 C 3336/SL 2 notářský zápis 384/98 - Změna ZL Krajský soud v Českých Budějovicích 29.10.1998 23.11.1998 2
 C 3336/SL 1 zakladatelské dokumenty -ZL Krajský soud v Českých Budějovicích 23.11.1998 3
 Hodnocení VUCO s.r.o. v likvidaci
 Výpis dat pro firmu VUCO s.r.o. v likvidaci obsahuje pouze taková data, která lze dle zákona č. 101/2000 Sb., o ochraně osobních údajů, zveřejňovat i bez souhlasu subjektu těchto údajů.
 výpis firmy VUCO s.r.o. v likvidaci, 49061020 na obchodním rejstříku
 výpis firmy VUCO s.r.o. v likvidaci, 49061020 na živnostenském rejstříku
 VUCO s.r.o. v likvidaci - 49061020 - Tábor , Budějovická 1700/21
 VUCO PLUS s.r.o. - 26037963 - Tábor , Budějovická 1700/21


text:
26 Cdo 2496/2003
 Dotčené předpisy: § 107 odst. 5 předpisu č. 99/1963Sb.
 Nejvyšší soud České republiky rozhodl v senátě složeném z předsedy JUDr. Miroslava Feráka a soudců JUDr. Roberta Waltra a Doc. JUDr. Věry Korecké, CSc., v právní věci žalobkyně M. N. proti žalované Z. K., zastoupené advokátkou, o umožnění užívání bytu, vedené u Okresního soudu ve Strakonicích pod sp. zn. 7 C 386/99, o dovolání žalobkyně proti rozsudku Krajského soudu v Českých Budějovicích ze dne 25. července 2003, č. j. 5 Co 1424/2003-194, takto:
 Krajský soud v Českých Budějovicích rozsudkem ze dne 25. 7. 2003, č.j. 5 Co 1424/2003-194, potvrdil rozsudek Okresního soudu ve Strakonicích ze dne 14. 3. 2003, č.j. 7 C 386/99-171, jímž byla zamítnuta žaloba, aby žalovaná byla povinna žalobkyni umožnit užívání bytu v domě čp. 44 v B., který se skládá ze dvou pokojů kuchyně, verandy, chodby, koupelny s WC a šatny, to vše v přízemí a podkrovního pokojíku a přiléhající stodoly se sklepem a kolny (dále jen předmětný byt ).
 Soudy obou stupňů vycházely ze skutkového zjištění, že výlučným vlastníkem nemovitosti, v níž se nachází předmětný byt, byl manžel žalobkyně, který kupní smlouvou ze dne 2. 4. 1999 převedl nemovitost na žalovanou, aniž ve smlouvě sjednal pro sebe a žalobkyni právo dalšího bydlení v předmětném bytě, a dne 18. 5. 1999 zemřel. V řízení vedeném u Okresního soudu ve Strakonicích pod sp. zn. 5 C 351/99 mezi týmiž účastnicemi byla pravomocně zamítnuta žaloba na určení, že manžel žalobkyně byl ke dni svého úmrtí vlastníkem nemovitosti, v níž se nachází předmětný byt. Soudy obou stupňů dovodily, že žalobkyni nesvědčí žádný právní důvod k užívání předmětného bytu, neboť jej užívala jen na základě práva odvozeného od rodinněprávního vztahu ke svému manželovi jako vlastníku nemovitosti, které však zaniklo převodem nemovitosti na žalovanou. Konstatovaly dále, že právo užívat byt nelze založit ani aplikací ustanovení § 3 odst. 1 občanského zákoníku, dle něhož lze pouze odepřít výkon existujícího práva, který by byl v rozporu s dobrými mravy.
 Proti rozsudku odvolacího podala žalobkyně dne 10. 10. 2003 dovolání.
 Z kopie úmrtního listu vystaveného Úřadem městské části P. a ze zprávy notářky M. U., pověřené výkonem činnosti soudního komisaře Okresním soudem ve Strakonicích, dovolací soud zjistil, že žalobkyně M. N. dne 9. 6. 2004 zemřela.
 Podle § 19 občanského soudního řádu (dále jen o.s.ř. ) způsobilost být účastníkem řízení má ten, kdo má způsobilost mít práva a povinnosti; jinak jen ten, komu ji zákon přiznává. Podle § 7 občanského zákoníku způsobilost fyzické osoby mít práva a povinnosti vzniká narozením (má ji i počaté dítě, narodí-li se živé) a zaniká smrtí. Podle ustanovení § 107 odst. 1 věty první o.s.ř. jestliže účastník ztratí po zahájení řízení způsobilost být účastníkem řízení dříve, než řízení bylo pravomocně skončeno, posoudí soud podle povahy věci, zda v řízení může pokračovat. Podle § 107 odst. 5 o.s.ř. neumožňuje-li povaha věci v řízení pokračovat, soud řízení zastaví. Řízení zastaví soud zejména tehdy, zemře-li manžel před pravomocným skončením řízení o rozvod, o neplatnost manželství nebo o určení, zda tu


text:
manželství je nebo není, pokud zákon nedovoluje, aby se v řízení pokračovalo; bylo-li již o věci rozhodnuto, soud současně toto rozhodnutí zruší. Podle § 243c odst. 1 o.s.ř. pro řízení u dovolacího soudu platí přiměřeně ustanovení o řízení před soudem prvního stupně, pokud není stanoveno něco jiného; ustanovení § 92 a 95 až 99 a 107a však pro řízení u dovolacího soudu neplatí.
 Žalobkyně se domáhala umožnění užívání bytu pouze pro svou osobu a ani netvrdila existenci právního důvodu takového užívání, jenž by byl způsobilý přejít v důsledku její smrti na její právní nástupce (vlastnictví, nájem bytu).
 Zemřela-li v průběhu soudního řízení fyzická osoba, která uplatnila právo vázané výlučně na její osobu, musí být řízení podle § 107 odst. 1 a 5 o.s.ř. zastaveno, neboť vzhledem k povaze věci, nelze v soudním řízení pokračovat s dědici zemřelého.
 Jelikož jediným účastníkem dovolacího řízení zůstala žalovaná, nepřichází v úvahu rozhodnutí o náhradě nákladů dovolacího řízení mezi účastníky.


text:
29 Cdo 3032/2007
 Nejvyšší soud České republiky rozhodl v senátě složeném z předsedy JUDr. Petra Gemmela a soudců JUDr. Zdeňka Krčmáře a Mgr. Petra Šuka v právní věci žalobkyně Č. s., a. s., proti žalovanému Ing. P. K., zastoupenému advokátkou, o zaplacení částky 2.815.350,- Kč s příslušenstvím, vedené u Krajského soudu v O. pod sp. zn. 4 Cm 442/98, o dovolání žalovaného proti usnesení Vrchního soudu v O. ze dne 20. března 2007, č.j. 7 Cmo 372/2006-166, takto:
 Vrchní soud v O. v záhlaví označeným usnesením potvrdil usnesení ze dne 22. června 2006, č.j. 4 Cm 442/98-143, jímž Krajský soud v O. k návrhu žalobkyně připustil, aby do řízení na místo žalobkyně vstoupila společnost C. (L.) Nº, 11 S.A. se sídlem 2, B. K. A., L. L., L. v., (dále jen společnost ). S odkazem na závěry usnesení ze dne 29. března 2005, sp. zn. 29 Odo 982/2004, jímž Nejvyšší soud zrušil usnesení ze dne 22. dubna 2004, č.j. 7 Cmo 75/2004-70, kterým odvolací soud potvrdil rozhodnutí soudu prvního stupně ze dne 5. prosince 2003, č.j. 4 Cm 442/98-62, o vstupu společnosti do řízení (§ 107a občanského soudního řádu - dále jen o. s. ř. ), zdůraznil, že byly splněny všechny předpoklady vyžadované shora uvedeným ustanovením pro vstup společnosti (nabyvatelky práva) do řízení na místo žalobkyně.
 Proti rozhodnutí odvolacího soudu podal žalovaný dovolání, odkazuje co do dovolacích důvodů na ustanovení § 241a odst. 2 písm. a) a § 241a odst. 3 o. s. ř., tj. namítaje, že: 1/ řízení je postiženo vadou, která mohla mít za následek nesprávné rozhodnutí ve věci a 2/ rozhodnutí vychází ze skutkového zjištění, které nemá podle obsahu spisu v podstatné části oporu v provedeném dokazování.
 Dovolatel snáší argumenty na podporu uplatněných dovolacích důvodů a požaduje, aby Nejvyšší soud rozhodnutí soudů obou stupňů zrušil.
 Nejvyšší soud již v rozhodnutí uveřejněném pod číslem 31/2004 Sbírky soudních rozhodnutí a stanovisek formuloval a odůvodnil závěr, podle kterého předmětem řízení o návrhu ve smyslu ustanovení § 107a o. s. ř. není posouzení, zda tvrzené právo (povinnost), které mělo být převedeno, nebo které mělo přejít na jiného, dosavadnímu účastníku svědčí či nikoliv, popř. zda podle označené právní skutečnosti bylo převedeno (přešlo) na jiného, když takové posouzení se týká již posouzení věci samé. K tomuto závěru se přihlásil rovněž v rozhodnutí uveřejněném pod číslem 37/2004 Sbírky soudních rozhodnutí a stanovisek, s tím, že právní skutečností, se kterou právní předpisy spojují převod nebo přechod práva nebo povinnosti účastníka řízení (§ 107a o. s. ř.), je i smlouva o postoupení pohledávky.
 Odvolacímu soudu tak nelze důvodně vytýkat, že se při řešení otázky procesního nástupnictví nezabýval platností smlouvy o postoupení pohledávky.
 Nedůvodnými Nejvyšší soud shledává rovněž výhrady, jejichž prostřednictvím dovolatel zpochybňuje existenci (a doložení) právního úkonu, ze kterého žalobkyně dovozuje převod práva, o něž v řízení jde. Z obsahu spisu je totiž zřejmé, že jde o smlouvu o postoupení pohledávky č. BBL03P2023 podepsanou smluvními stranami ve dnech 17. a 24. července 2003. Námitky ohledně (ne)správnosti skutkových zjištění pak jsou právně irelevantní, když dovolací důvod podle


text:
ustanovení § 241a odst. 3 o. s. ř. dovolatel u dovolání přípustného podle ustanovení § 239 o. s. ř. k dispozici nemá.
 Za neopodstatněné Nejvyšší soud považuje i výtky dovolatele ohledně absence oprávnění Mgr. A. Z. jednat v řízení za žalobkyni. Ze skutečnosti, že pověření jmenované k jednání za právnickou osobu [§ 21 odst. 1 písm. b) o. s. ř.] ze dne 13. října 2004 bylo žalobkyní doloženo až v průběhu odvolacího řízení, totiž nelze dovodit, že by nebyla oprávněna za žalobkyni navrhnout, aby soud rozhodl o procesním nástupnictví ve smyslu § 107a o. s. ř. Totéž platí o výhradě, podle které bylo pověření doloženo pouze ve fotokopii. Ustanovení § 21 odst. 5 o. s. ř. sice určuje, že každý, kdo jedná za právnickou osobu, musí své oprávnění prokázat, nevyžaduje však, aby tak musel učinit výhradně originály příslušných listin. Jako nedůvodné Nejvyšší soud hodnotí i námitky dovolatele, že původní zástupce společnosti Mgr. P. N. nemohl za společnost udělit souhlas se vstupem do řízení (k tomu srov. plná moc č.l. 60a, o jejíž platnosti nemá důvod pochybovat, jakož i závěry rozhodnutí uveřejněného pod číslem 64/2007 Sbírky soudních rozhodnutí a stanovisek).
 Konečně na správnost rozhodnutí odvolacího soudu nemůže mít vliv ani argumentace, podle níž měl soud prvního stupně řízení ve smyslu ustanovení § 111 odst. 3 o. s. ř. zastavit, když - podle názoru dovolatele - návrh na pokračování v řízení (viz č.l. 45-46) byl učiněn osobami, které k tomu nebyly oprávněny. Z dalšího průběhu řízení totiž jednoznačně vyplývá, že žalobkyně uvedený procesní úkon schválila (srov. závěry již zmíněného usnesení ze dne 29. března 2005, sp. zn. 29 Odo 982/2004).


text:
Download "Zápis z jednání Koordinačního výboru s Komorou daňových poradců ČR konaného dne 21. 10. 2009 OBSAH"
 1 Ministerstvo financí Letenská 15, Praha 1 Zápis z jednání Koordinačního výboru s Komorou daňových poradců ČR konaného dne OBSAH ČÁST A PROJEDNANÉ PŘÍSPĚVKY Příspěvky uzavřeny k Daň z příjmů 267/ Daňové dopady změny právního důvodu pohledávky str. 3 Předkládá: JUDr. Martin Kopecký 279/ Ukládání peněžních prostředků ve výši rezerv tvořených podle horního zákona na zvláštní vázaný účet str. 14 Předkládají: Jan Čapek Jana Karásková 284/ Sjednocení výkladu ustanovení 30a a 24 odst. 15 zákona o daních z příjmů. str. 23 Předkládají: Simona Hornochová Libor Frýzek 286/ Uplatnění srážkové daně na dividendový příjem při postoupení práva na výplatu dividendy doplnění ke Koordinačnímu výboru 258/ str. 36 Předkládají: Petr Toman Jana Svobodová Neuzavřené příspěvky doplněné o stanoviska MF Daň z příjmů 281/ Paušální výdaj na dopravu. str. 38 Předkládají: Ing. Otakar Machala Ing. Jiří Hanák Ing. Jiří Nesrovnal DPH 285/ Sjednocení přístupu k vystavování dobropisů z pohledu DPH str. 51 Předkladatel: Milan Tomíček 1
 2 ČÁST B NEPROJEDNANÉ PŘÍSPĚVKY Nové příspěvky doplněné o předběžná stanoviska MF Daň z příjmů 289/ Některé další problémy týkající se 30a ZDP a 24 odst. 15 ZDP... str. 59 Předkládají: Ing. Jiří Nesrovnal Ing. Radislav Tkáč Ing. Jana Svobodová Přehled příspěvků odložených na příští jednání KV DPH 248/ Vymezení pojmu obrat ve vztahu k některým finančním činnostem osvobozeným od DPH a jejich zohlednění při výpočtu koeficientu podle 76 odst. 2 zákona o DPH - Rozšíření příspěvku č. 184/ Předkládají: Andrea Mojžíšová 285/ Sjednocení přístupu k vystavování dobropisů z pohledu DPH Předkládá: Mgr. Milan Tomíček 290/ Pronájem dopravních prostředků a ve světle novely zákona obsažené v tisku 887 Předkládá: Mgr. Milan Tomíček Daň z příjmů 287/ Stanovení nákladů na poskytování zaměstnaneckých benefitů ve formě možnosti používat zařízení zaměstnavatele z pohledu DPPO, DPFO a DPH Předkládá: JUDr. Ing. Dana Trezziová 288/ Problematika vícestranného zápočtu a jeho daňové dopady Předkládá: Ing. Zdeněk Urban 2
 3 ČÁST A PROJEDNANÉ PŘÍSPĚVKY Příspěvky uzavřeny k DAŇ Z PŘÍJMŮ Příspěvek 267/ MF předkládá doplněné stanovisko PŘÍSPĚVEK UZAVŘEN 267/ Daňové dopady změny právního důvodu pohledávky Předkladatel: JUDr. Martin Kopecký, daňový poradce, č. osvědčení 3826 Úvod Cílem tohoto příspěvku je vyjasnit daňové dopady při změně právního důvodu pohledávky. Popis problému V praxi dochází k případům, kdy se subjektivně nebo objektivně změní právní důvod určité pohledávky, popř. původní pohledávka je nahrazena pohledávkou novou. Přitom se však nezmění ekonomická podstata celé transakce, např. dodávka zboží nebo služeb za úplatu. V souvislosti s tím vzniká otázka, jaký má tato změna právního důvodu pohledávky u dodavatele (věřitele) vliv na zdanění původní resp. nové pohledávky z pohledu daně z příjmů podle zákona č. 586/1992 Sb., o daních z příjmů ( ZDP ) a jaký je režim souvisejících daňových opravných položek vytvářených k pohledávce podle zákona č. 593/1992 Sb., o rezervách pro zjištění základu daně z příjmů ( ZoR ). Příklady situací, kdy objektivně nebo subjektivně dochází ke změně titulu k pohledávce, jsou uvedeny na následujících modelových situacích: 1. Bezdůvodné obohacení Popis situace Poplatník


text:
poskytne a vyfakturuje plnění, např. za zboží dodané na základě kupní smlouvy, a vyfakturovanou cenu zaúčtuje jako svůj výnos z prodaného zboží a příslušný zisk z této transakce následně zdaní. Zákazník je následně v prodlení s placením dohodnuté kupní ceny a poplatník proto ve věci zaplacení příslušné pohledávky podá žalobu. Protože se poplatník řádně účastní vedeného soudního řízení, vytváří v souladu se ZoR daňové opravné položky postupně až do 100% rozvahové hodnoty nezaplacené pohledávky. V průběhu soudního řízení však vyjde najevo, že uzavřená kupní smlouva je neplatná (např. smlouva byla uzavřena osobou bez jednatelského oprávnění nebo cena není určena dostatečně určitě). Proto soud v meritorním rozhodnutí určí, že uzavřená neplatná kupní smlouva není právním titulem pro zaplacení a namísto nároku z neplatné kupní smlouvy přizná poplatníkovi 3
 4 nárok na vrácení bezdůvodného obohacení včetně příslušenství. Toto vrácení může být provedeno buď ve formě vrácení původního plnění, nebo častěji ve formě náhrady v penězích. V případě přisouzení peněžního nároku se nárok přiznaný soudem, který je určen např. na základě posudku soudem jmenovaného znalce, může lišit (a obvykle se liší) od ceny sjednané v původní (neplatné) kupní smlouvě. Mezi uskutečněním původní dodávky (a jejím zdaněním) a následným pravomocným rozhodnutím soudu ve věci může uplynout více zdaňovacích období (tzn., že může dojít k marnému uplynutí lhůty pro podání dodatečného daňového přiznání podle 41 ZSDP). Právní rozbor Z 451 občanského zákoníku plyne, že nárok na vydání bezdůvodného obohacení vzniká v okamžiku získání majetkového prospěchu bez právního důvodu, tzn. ve výše uvedené situaci již v okamžiku plnění (tj. dodání zboží) na základě neplatné kupní smlouvy, kdy absolutní neplatnost existovala objektivně již od počátku, tzn. následné soudní rozhodnutí je pouze deklaratorní 1 (bez ohledu na to, kdy se strany subjektivně o této neplatnosti dozví). Existence tohoto nároku není vázána na rozhodnutí soudu o existenci tohoto nároku (rozhodnutí soudu je svojí povahou deklaratorní, nikoliv konstitutivní) a soud v případném soudním řízení pouze autoritativně osvědčí existenci tohoto nároku a jeho výši. V určitých případech však může být nejprve uzavřena platná smlouva a důvod pro její neplatnost může vzniknout až následně po uzavření platné smlouvy 2 (např. odstoupením od smlouvy s účinky ex tunc ve smyslu 48 odst. 2 ObčZ). Účetní souvislosti Právní předpisy účetní vyjádření bezdůvodného obohacení výslovně neřeší. Podle názoru předkladatele by účtování daného příjmu mělo sledovat jeho právní titul. Proto by příjem vyplývající z nároku na vrácení bezdůvodného obohacení měl být součástí ostatních provozních příjmů ve smyslu 27 vyhlášky č. 500/2002 Sb. O bezdůvodném obohacení nelze účtovat v rámci obchodní marže podle 20 vyhlášky, popř. jako součást výkonů podle 21 vyhlášky, neboť prodej zboží, výrobků nebo služeb je podmíněn existencí příslušného právního titulu, tj. v tomto případě platné kupní smlouvy (i když z ekonomického pohledu není mezi nárokem z kupní smlouvy a nárokem z bezdůvodného obohacení žádný rozdíl). Pokud je o původní dodávce zboží, výrobků nebo služeb účtováno v rámci obchodní marže nebo výkonů, pak v okamžiku, kdy se účetní jednotka dozví, že k dodávce došlo na základě neexistujícího nebo neplatného právního titulu, je povinna provést


text:
opravu účtování podle 35 zákona o účetnictví. Protože však oprava je provedena pouze v rámci jednotlivých složek výnosů, nemá tato oprava vliv na výsledek hospodaření účetní jednotky, a to bez ohledu na to, kdy bude oprava provedena (tzn., zda v rámci běžného účetního období nebo až v dalších účetních obdobích, pokud účetní závěrka za běžné účetní období již byla schválena a opravu již nelze provést). 1 Jehlička, O., Švestka, J., Škárová, M. a kol. Občanský zákoník, Komentář. 6. vydání. Praha : C. H. Beck 2001, s Viz např. rozsudek Nejvyššího soudu ČSSR R 26/1975 4
 5 Daňové souvislosti Podle 23 odst. 2 písm. a) a 23 odst. 10 ZDP se pro zjištění základu daně vychází z výsledku hospodaření určeného z účetnictví daňového poplatníka, pokud pro konkrétní položku ZDP nestanoví zvláštní daňový režim odlišný od účetního režimu. Ve vztahu k bezdůvodnému obohacení ZDP žádný zvláštní daňový režim nestanoví. Proto jsou příjmy z bezdůvodného obohacení součástí příjmů z jednotlivých právních důvodů (smlouva, náhrada škody, bezdůvodné obohacení, zánik bez právního nástupce, atd.). Podle bodu 4 písm. d) pokynu MF D-300 k 23 ZDP (který lze považovat za kodifikovanou správní praxi daňové správy viz rozsudek Nejvyššího správního soudu 1 Ans 1/ ) se pro zjištění základu daně uplatní částky ovlivňující základ daně k rozhodnému datu, kterým je například v návaznosti na absolutní neplatnost právního úkonu datum, kdy měl neplatný právní úkon původně vzniknout (tj. uzavření smlouvy, která je následně posouzena jako neplatná od samotného počátku 3 ). V souvislosti s touto situací vznikají následující otázky: 1.1 Je třeba na základě soudního rozhodnutí o neplatnosti kupní smlouvy od jejího počátku a o přiznání nároku z bezdůvodného obohacení provést odpis původní pohledávky z neplatné kupní smlouvy a zaúčtovat novou pohledávku z titulu bezdůvodného obohacení, která však věcně a časově souvisí s obdobím, kdy bylo příslušné plnění dodáno a nikoliv v období, kdy o nároku z bezdůvodného obohacení pravomocně rozhodl soud? 1.2 Je třeba podat dodatečné daňové přiznání na pohledávku z bezdůvodného obohacení za zdaňovací období, kdy nárok z bezdůvodného obohacení vznikl? 1.3 Má změna titulu pro pohledávku vliv na tvorbu, resp. rozpuštění dosud vytvořených daňových opravných položek? Názor předkladatele: Předmětem daně z příjmu jsou ve smyslu 18 odst. 1 ZDP všechny příjmy z veškeré činnosti a z nakládání s veškerým majetkem bez ohledu na právní důvod těchto příjmů, pokud výslovně ZDP s určitým právním titulem pro pohledávku nespojuje vynětí ze zdanění, osvobození od daně nebo zvláštní podmínky zdanění (např. zdanění až na základě uhrazení pohledávky u pohledávek z titulu smluvních sankcí). Pokud soud v nalézacím řízení pravomocně určí, že titulem pro pohledávku dodavatele zboží není neplatná kupní smlouva, ale nárok na vrácení bezdůvodného obohacení (tzn. dojde k subjektivní změně právního důvodu k pohledávce), pak se na ekonomické podstatě celé transakce nic nemění (za předkládám, že původní plnění již nelze vrátit, a předmětem nároku je finanční vyrovnání ve smyslu 458 odst. 1 OZ). To znamená, že změna právního důvodu (pokud nejde o kvalifikovaný důvod - 2 odst. 2 ZoR) nemá vliv na zdanění pohledávky, kterou dodavatel původně


text:
v dobré víře zaúčtoval jako pohledávku z prodaného zboží a následně na základě rozhodnutí soudu zjistí, že šlo o pohledávku z bezdůvodného obohacení. 3 Viz rozsudek Nejvyššího správního soudu, čj. 4 Afs 24/
 6 Jestliže soud rozhodne, že nárok z bezdůvodného obohacení je nižší než původní (zdaněná) pohledávka z kupní smlouvy, pak o tento rozdíl sníží poplatník své zdanitelné výnosy ve zdaňovacím období, kdy o neexistenci této části nároku pravomocně rozhodne soud. Pokud nárok z bezdůvodného obohacení bude vyšší než původní (zdaněná) pohledávky, pak analogicky tento rozdíl bude zdanitelným příjmem dodavatele, a to ve zdaňovacím období, kdy o tomto nároku pravomocně rozhodne soud a kdy také bude poplatníkem zaúčtována do jeho výnosů 4. I když je tímto postupem narušena věcná a časová souvislost vzniku příjmu a jeho zdanění, nelze po poplatníkovi spravedlivě žádat zdanění příjmu, kterého si nemohl být vědom ani při nejlepší vůli a který byl autoritativně zjištěn až následně v nalézacím soudním řízení. V tomto případě by nebylo možné vytvořit ani daňově relevantní dohadnou položku na kladný rozdíl mezi přiznaným nárokem z bezdůvodného obohacení a původním příjmem z (neplatné) kupní smlouvy, neboť v okamžiku vzniku pohledávky nebyla jistá jak její výše, tak i její existence 5. Podmínkou pro tento postup je, že poplatník je v dobré víře 6 ohledně platnosti sporné smlouvy, jejíž neplatnost následně deklaruje soud. To znamená, že poplatník ani při náležité péči nemohl s dostatečnou jistotou seznat, že jde o neplatnou smlouvu a že hodnota plnění se může lišit od neplatně sjednané ceny. V takovém případě odpovídá principu legitimní očekávání poplatníka 7, že předmětem zdanění jsou pouze ty příjmy, kterých si poplatník mohl a měl být vědom při zachování řádné péče a s přihlédnutím ke všem relevantním okolnostem konkrétního případu. Co se týče režimu daňových opravných položek, předkladatel je toho názoru, že rozhodnutí soudu o změně titulu k pohledávce (z kupní smlouvy na bezdůvodné obohacení), ke které byly tvořeny v minulosti opravné položky, nemá na existenci těchto opravných položek vliv, neboť pohledávky z bezdůvodného obohacení nejsou kvalifikovány v 2 odst. 2 ZoR jako pohledávky, ke kterým daňové opravné položky nelze tvořit. Navíc rozhodnutí soudu, ze kterého vyplývá změna právního titulu k pohledávce, má deklaratorní povahu, tzn., že i když subjektivně ke změně titulu dojde až v okamžiku nabytí právní moci soudního rozhodnutí, objektivně jde už od počátku o pohledávku z titulu vrácení bezdůvodného obohacení (a nikoliv z titulu kupní smlouvy). Pokud dodavatel tvořil z důvodu nezaplacené kupní ceny po lhůtě splatnosti daňové opravné položky v souladu se ZoR, nemá rozhodnutí soudu, kterým dojde k překvalifikaci na pohledávku z bezdůvodného obohacení, vliv na oprávněnost tvorby opravných položek v minulosti. Pokud soud rozhodne, že nárok z bezdůvodného obohacení poplatníka je nižší než původní nárok z neplatné kupní smlouvy, pak poplatník má povinnost na základě soudního rozhodnutí rozpustit příslušné opravné položky k této neexistující části pohledávky, a to ve zdaňovacím období, kdy soud pravomocně rozhodne o výši nároku, a současně o soudem nepřiznanou část sníží své zdanitelné výnosy. 4 Viz rozsudek Nejvyššího správního, čj. 2 Afs 17/ Tento


text:
přístup odpovídá i bodu 4 písm. a) komentáře pokynu D-300 k 23, podle kterého se pro zjištění základu daně uplatní částky ovlivňující základ daně k rozhodnému datu, kterým je např. v návaznosti na vydané rozhodnutí soudu datum nabytí právní moci tohoto rozhodnutí. 6 Rozsudek Nejvyššího správního soudu čj. 1 Afs 15/ , rozsudek Nejvyššího správního soudu čj. 2 Afs 108/ , 7 Rozsudek Nejvyššího správního soudu čj. 8 Afs 68/ včetně zde citované judikatury Ústavního soudu 6
 7 2. Smlouva o narovnání Daňové dopady smlouvy o narovnání byly již řešeny v příspěvku Ing. Petra Tomana 8, který však předmětnou otázku řešil pouze ve vztahu k závazku na straně dlužníka v případě, kdy dochází k nahrazení původního sporného nebo pochybného závazku závazkem novým. Předchozí příspěvek se však nezabýval dopadem dohody o narovnání na tvorbu a existenci souvisejících daňových opravných položek na straně věřitele. Účetní zachycení Účetní předpisy pro podnikatele dopady dohody o narovnání výslovně neřeší. Podle názoru předkladatele však dohoda o narovnání neznamená povinnost účetní jednotky provést opravu v účetnictví v případě, kdy původní sporná nebo pochybná pohledávka je ve smyslu 585 občanského zákoníku nahrazena novou pohledávkou ve stejné výši. 9 Dohoda o narovnání totiž nemůže vystupovat sama o sobě, ale vztahuje se k předchozím sporným nebo pochybným právům (přičemž jejím účelem není zjistit, jak se věci skutečně mají a zda původní závazky jsou platné) 10. Názor předkladatele Podle názoru předkladatele má být na straně věřitele postupováno analogicky jako na straně dlužníka. To znamená, že výnosy ze sporných nebo pochybných pohledávek, které byly při jejich vzniku zdaněny, nejsou následnou dohodou o narovnání dotčeny. Nová pohledávka, která nahradila původní pohledávku, nadále nese daňový režim původní pohledávky, pokud jde o její věcnou a časovou souvislost s původním zdaňovacím obdobím. Pouze pokud se liší výše původní sporné nebo pochybné pohledávky a výše nové pohledávky vyplývající z dohody o narovnání, pak tento rozdíl je účetním a daňovým případem ve zdaňovacím období, kdy nabyla účinnost smlouva o narovnání. Tento názor vychází z pokynu MF D-300 k 23 ZDP bod 4 písm. h), podle kterého se pro zjištění základu daně uplatní částky ovlivňující základ daně k rozhodnému datu, kterým je v návaznosti na dohodu o narovnání datum účinnosti dohody o narovnání nebo jiné obdobné smlouvy nebo dohody. Pokud strany nebudou z objektivních důvodů v letech, kterých se bude dohoda o narovnání týkat, z důvodu opatrnosti účtovat o dohadných položkách (např. z důvodu problematické existence nedořešených vlastnických vztahů z titulu restitučních nároků, kdy v praxi dochází k uzavření případů často až po mnoha letech) pak v roce účinnosti dohody o narovnání provedou v účetnictví opravu účetních zápisů se zahrnutím v dohodě o narovnání sjednaných částek do nákladů a výnosů v souladu s ČÚS č. 19, popř. provedou opravu účetnictví proti výsledku minulých období. V souladu s pokynem D-300 daňový náklad, resp. výnos vzniká ke dni účinnosti dohody o narovnání. Co se týká daňových opravných položek, nemá uzavření dohody o narovnání na tyto opravné položky žádný vliv, pokud ve smlouvě o narovnání není jinak upravena původní lhůta 8 Příspěvek


text:
KV KDP ČR a MF ČR č. 05/ Daňové aspekty dohody o narovnání. 9 Pokud by se výše původní pohledávky podle kupní smlouvy a nové pohledávky podle smlouvy o narovnání změnila, pak tento rozdíl by byl zaúčtován ve prospěch ostatních provozních výnosů, resp. na vrub ostatních provozních nákladů. 10 Jehlička, O., Švestka, J., Škárová, M. a kol. Občanský zákoník, Komentář. 6. vydání. Praha : C. H. Beck 2001, s
 8 splatnosti sporných nebo pochybných pohledávek. To znamená, že pouze na základě dohody o narovnání není třeba původní opravné položky rozpouštět a začít tvořit nové opravné položky podle ZoR (tzn. po uzavření smlouvy o narovnání čekat alespoň 6 měsíců), byť došlo ke změně titulu této pohledávky Zpětná účinnost smlouvy Poplatník začne fakticky užívat nemovitost (např. od ) s tím, že si podmínky nájmu dohodne s vlastníkem nemovitosti v písemné smlouvě až následně. Po určité době (např. k ) uzavřou strany písemnou nájemní smlouvu se zpětnou účinností od včetně určení nájemného za užívání předmětné nemovitosti 12. Protože k nebyla ještě známa přesná výše nájemného, nemohli uživatel (nájemce) ani vlastník nemovitosti zaúčtovat příslušný náklad, resp. výnos z nájemného do svých daňových nákladů, resp. zdanitelných výnosů, popř. mohli toto nájemné zaúčtovat pouze na základě kvalifikovaného odhadu formou dohadné položky. Pokud by nájemní smlouva uzavřena nebyla, došlo by na straně vlastníka k plnění bez právního důvodu a vzniknul by mu vůči uživateli (nájemci) nárok na vrácení bezdůvodného obohacení v penězích ve výši obvyklého nájemného. Následným uzavřením smlouvy však bude tato smlouva právním důvodem pro tento závazek za celou dobu užívání. Názor předkladatele Domnívám se, že následné uzavření smlouvy se zpětnou účinností nemá vliv na daňový režim již dříve zaúčtované pohledávky resp. závazku z platného právního vztahu s účinky ex tunc. Na tento závazek, resp. pohledávku se od počátku bude hledět jako na pohledávku, resp. závazek z následně uzavřené smlouvy. To ve výše uvedeném případě znamená, že pokud strany budou již od účtovat na základě kvalifikovaného odhadu o výnosu, resp. nákladu z nájemného, pak uzavření smlouvy s platností od a účinností od nebude mít vliv na již dříve uplatněné zdanitelné výnosy, resp. daňově uznatelné náklady. Pokud by vznikl rozdíl mezi odhadnutým nájemným a nájemným následně dohodnutým ve smlouvě, pak by šlo o účetní a daňový případ roku 2009, tj. období, kdy nastala platnost smlouvy (bez ohledu na to, kdy nastala účinnost smlouvy). Pokud si strany ústně dohodnout výši nájemného a jeho splatnost, pak v případě prodlení na straně uživatele může vlastník (pronajimatel) začít tvořit opravné položky podle ZoR. Na překážku tvorby opravné položky není, že v okamžiku tvorby opravné položky neexistuje platná nájemní smlouva (z důvodu nedostatku formy) a tato platná nájemní smlouva je uzavřena až následně se zpětnou účinností. 11 Vliv na původní lhůtu splatnosti nemá, pokud je ve smlouvě o narovnání pouze určena náhradní lhůta k plnění, po jejímž marném uplynutí věřitel podá na dlužníka žalobu na plnění. 12 Možnost zpětné účinnosti soukromoprávních smluv judikoval Nejvyšší soud ČR ve svém rozhodnutí 28 Cdo 3033/2005 z 22. srpna
 9 Závěr 1. Bezdůvodné obohacení Vzhledem k


text:
tomu, že podle 23 odst. 10 ZDP zdanění primárně vychází z účetnictví, bude se změna právního důvodu pohledávky řídit jejím účetním zachycením při respektování věcné a časové souvislosti (viz pokyn D-300 k 23 bod 4). Protože důvod pro změnu zaúčtování pohledávky vznikl až v roce, kdy nabylo právní moci rozhodnutí, které závazně potvrdilo právní důvod vzniku pohledávky, je změna právního důvodu pohledávky účetním a daňovým případem roku, kdy rozhodnutí nabylo právní moci. To znamená, že poplatník se nevrací (např. formou dodatečného daňového přiznání) do zdaňovacího období, kdy původně právní titul k pohledávce vznikl. Není proto podstatné, zda lhůta pro podání dodatečného daňového přiznání ( 41 a 47 ZSDP) pro původní zdaňovací období již uplynula nebo ne, protože poplatník povinnost k podání dodatečného daňového přiznání nemá. Správný postup je zachycen na příkladu níže: Věřitel Vznik původní pohledávky z poskytnutí služby 100 Kč 311/601 v roce 2004 (zdanitelný výnos) Zánik původní pohledávky na základě 100 Kč 546/311 rozhodnutí soudu v roce 2009 (daňově uznatelný náklad podle 24/2/zc) Rozhodnutí soudu o bezdůvodném obohacení a vznik nové pohledávky Alternativa A (vyšší nárok než původní cena) 120 Kč 315/648 Alternativa B (nižší nárok než původní cena) 80 Kč 315/648 Výsledkem u věřitele v roce 2009 je, že v případě Alternativy A bude základ daně ve výši 20 Kč (tzn. v souladu s 24 odst. 2 písm. zc) ZDP bude dodaněn pouze rozdíl mezi novou a původní již zdaněnou pohledávkou) a v případě Alternativy B bude daňová ztráta snižující základ daně z ostatních činností ve výši 20 Kč (náklad na účtu 546 bude daňově účinný dle 24 odst. 2 písm. zc) ZDP do výše souvisejícího příjmu ve výši 80 Kč a zbývající část nákladu na účtu 546 ve výši 20 Kč bude připočitatelnou položkou na ř. 40 dle 25 odst. 1 písm. z) ZDP a současně bude položkou snižující výsledek hospodaření na ř. 140 dle 23 odst. 4 písm. d) ZDP tato částka byla v roce 2004 již součástí zdanitelného výnosu ve výši 100 Kč, který byl účtován na účet 601). U opravných položek vytvořených k původní pohledávce není třeba jejich přeúčtování (tj. rozpuštění a nová tvorba) a změna právního důvodu pohledávky na ně nemá vliv (s obecnými výjimkami pro tvorbu opravných položek podle ZoR). Pokud původní pohledávka vznikla v roce 2007, bude účetní a daňový režim celého případu stejný (tzn., že věřitel nepodává v souvislosti se změnou právního důvodu pohledávky dodatečné daňové přiznání na rok 2007). 9
 10 Dlužník Vznik původního závazku z poskytnutí služby 100 Kč 518/321 v roce 2004 (daňově uznatelný náklad podle 24/1 ZDP) Zánik původního závazku na základě 100 Kč 321/648 rozhodnutí soudu v roce 2009 (zdanitelný výnos) Rozhodnutí soudu o bezdůvodném obohacení a vznik nového závazku Alternativa A (vyšší nárok než původní cena) 120 Kč 548/325 Alternativa B (nižší nárok než původní cena) 80 Kč 548/325 Výsledkem u dlužníka v roce 2009 je, že v případě Alternativy A bude daňová ztráta (snižující základ daně z ostatních činností) ve výši 20 Kč a v případě Alternativy B bude základ daně ve


text:
výši 20 Kč. Na daňový režim závazku s titulu náhrady bezdůvodného obohacení se uplatní režim 24 odst. 1 a odst. 2 ZDP. Pokud původní závazek vznikl v roce 2007, bude účetní a daňový režim celého případu stejný (tzn., že věřitel nepodává v souvislosti se změnou právního důvodu pohledávky dodatelné daňové přiznání na rok 2007 na nižší daňovou povinnost). 2. Smlouva o narovnání V roce nabytí účinnosti smlouvy o narovnání dochází k zániku původní pohledávky a vzniku nové pohledávky, která nahrazuje původní. Nová pohledávka však s sebou nese daňový režim původní pohledávky. Protože nová pohledávka vzniká nabytím účinnosti smlouvy o narovnání, poplatník se nevrací (např. formou dodatečného daňového přiznání) do zdaňovacího období, kdy byla uzavřena původní smlouva a vznikl právní titul k původní pohledávce. Není proto podstatné, zda lhůta pro podání dodatečného daňového přiznání ( 41 a 47 ZSDP) pro původní zdaňovací období již uplynula nebo ne. Správný postup je zachycen na příkladu níže: Věřitel Vznik původní pohledávky z poskytnutí služby 100 Kč 311/601 v roce 2004 (zdanitelný výnos) Zánik původní pohledávky 100 Kč 546/311 (daňově uznatelný náklad podle 24/2/zc) Vznik nové pohledávky na základě dohody o narovnání Alternativa A (vyšší cena než původní) 120 Kč 315/648 Alternativa B (nižší cena než původní) 80 Kč 315/648 Výsledkem u věřitele v roce 2009 je, že v případě Alternativy A bude základ daně ve výši 20 Kč (tzn. v souladu s 23 odst. 4 písm. d) ZDP bude dodaněn pouze rozdíl mezi novou a původní již zdaněnou pohledávkou) a v případě Alternativy B bude daňová ztráta (snižující základ daně z ostatních činností) ve výši 20 Kč. U opravných položek vytvořených k původní pohledávce není třeba jejich přeúčtování (tj. rozpuštění a nová tvorba) a nahrazení původní pohledávky novou pohledávkou na ně nemá vliv (s obecnými výjimkami pro tvorbu opravných položek podle ZoR). 10
 11 Pokud původní pohledávka vznikla v roce 2007, bude účetní a daňový režim celého případu stejný (tzn., že věřitel nepodává v souvislosti se zánikem původní pohledávky a vznikem nové pohledávky dodatečné daňové přiznání na rok 2007). Dlužník Vznik původního závazku z poskytnutí služby 100 Kč 518/321 v roce 2004 (daňově uznatelný náklad podle 24/1 ZDP) Zánik původního závazku na základě 100 Kč 321/648 dohody o narovnání v roce 2009 (zdanitelný výnos) Vznik nového závazku Alternativa A (vyšší cena než původní) 120 Kč 548/325 Alternativa B (nižší cena než původní) 80 Kč 548/325 Výsledkem u dlužníka v roce 2009 je, že v případě Alternativy A bude daňová ztráta (snižující základ daně z ostatních činností) ve výši 20 Kč a v případě Alternativy B bude základ daně ve výši 20 Kč. Pokud původní závazek vznikl v roce 2007, bude účetní a daňový režim celého případu stejný (tzn., že věřitel nepodává v souvislosti se změnou právního důvodu pohledávky dodatelné daňové přiznání na rok 2007). 3. Zpětná účinnost smlouvy Zpětná účinnost smlouvy nemá žádné přímé účetní a daňové dopady za předpokladu, kdy již při nabytí platnosti smlouvy bylo o závazních, resp. pohledávkách vyplývajících ze smlouvy účtováno, jako by již smlouva nabyla účinnosti. Předkladatel navrhuje, aby


text:
ministerstvo financí potvrdilo výše uvedené závěry. Stanovisko Ministerstva financí: K tvorbě daňově uznatelných opravných položek Pro možnost tvorby daňově uznatelných opravných položek (dále jen OP ) k pohledávkám je rozhodující splnění podmínek stanovených zákonem č. 593/192 Sb., o rezervách pro zjištění základu daně z příjmů (dále jen ZoR ). OP: V ZoR můžeme identifikovat čtyři okruhy podmínek pro možnost zahájení tvorby 1. podmínky, které musí být splněny při vzniku pohledávky (výnosová, nepromlčená, splatná...), 2. tituly vzniku pohledávky, u kterých nelze k pohledávce vytvářet OP (zálohy, ručení, smluvní pokuty, penále...), 3. podmínky časové a 4. podmínky soudního řešení pohledávky. Pro využití možnosti tvorby OP musí daná pohledávka vždy splňovat všechny podmínky stanovené ZoR, tzn. jak podmínky při vzniku pohledávky, tak i další dva okruhy, tj. 11
 12 podmínku soudního řešení pohledávky či časový test, pokud jsou pro možnost tvorby OP tímto zákonem vyžadovány. Pří zániku pohledávky je nutné vytvořené OP vždy zrušit, neboť jak je výše uvedeno, při dohodě o narovnání původní pohledávka zaniká. K bezdůvodnému obohacení z titulu absolutní neplatnosti právního úkonu Z hlediska ZDP je uvedená oblast po dohodě s KDP řešena v úzké vazbě na soukromoprávní vztahy. Dopady absolutní neplatnosti právního úkonu a s ní související plnění z titulu bezdůvodného obohacení jsou řešeny v Pokynu D-300 tak, že i daňové dopady, včetně případné tvorby a rozpuštění OP, se řeší formou dodatečného daňového přiznání. MF si uvědomuje, že stávající řešení této problematiky může v případech prekluze a s tím souvisejícím omezením v podobě reálného uplatnění dodatečného daňového přiznání může jednoho z poplatníků zvýhodnit a druhého poškodit. Je však nezbytné upozornit, že z hlediska vztahu k veřejným rozpočtům je současná právní úprava důsledně neutrální bez jakéhokoliv fiskálního prospěchu. S ohledem na výše uvedené proto řešení stanovené Pokynem D-300 považuje MF za odpovídající výklad dané problematiky. Ke smlouvě o narovnání Obecně není účelem narovnání zjistit, jak se věci ve skutečnosti mají a korekcí upravovat původní vztahy. Cílem je předejít dalším nesrovnalostem nebo sporům tím, že původní závazek, v němž se sporné právo vyskytlo, se zruší a nahradí závazkem novým. Lze proto konstatovat, že obecně je smlouvou o narovnání podle 585 obč. zákoníku řešen vztah účastníků závazkového právního vztahu, přitom účastníci odstraňují spornost nebo pochybnost vzájemných práv tím, že je po vzájemné dohodě ruší a původní závazky a pohledávky nahrazují novými. Výsledkem dohody je tedy zánik dosavadního závazku a vznik závazku nového. Ve výše uvedené souvislosti jsou z daňového hlediska významné následující skutečnosti: Z hlediska tvorby OP v případě uzavření smlouvy o narovnání (kdy je dosavadní závazek nahrazen závazkem novým): - není nezbytné pro daňové vypořádání původní smlouvy podávat dodatečné daňové přiznání a vracet se zpět, neboť v minulosti smluvní vztah trval a zanikl až uzavřením smlouvy o narovnání, - vždy vznikne povinnost rozpustit OP vytvořené k původní pohledávce (která tímto zaniká), - je možno realizovat tvorbu OP k pohledávce nové, za předpokladu splnění všech výše uvedených podmínek, zejména, že jde o pohledávku výnosovou a po splatnosti). 12
 13 Pro úplnost uvádíme, že nová pohledávka má nejen novou splatnost, ale je i


text:
pohledávkou dle soukromého práva právně odlišnou. Pro daňové účely je lze akceptovat z hlediska tvorby OP pouze proto, že jde o výnosovou a ostatní podmínky ZoR splňující pohledávku. Je však třeba respektovat soukromoprávní podstatu daného smluvního vztahu (zejména nahrazení původní pohledávky pohledávkou novou) a pokud bylo např. v případě původní pohledávky zahájeno soudní řízení a v návaznosti na to byla v minulosti uplatněna vyšší tvorba OP, pak se nejedná o řízení spojené s novou pohledávkou, které by umožňovalo vyšší tvorbu OP k pohledávce nové. V případě, kdy je původní pohledávka 100 nahrazena novou pohledávkou 120, bude rozdíl (tj. 20) zdaněn ve zdaňovacím období, ve kterém nabyla účinnost smlouva o narovnání. Pokud je původní pohledávka 100 nahrazena novou pohledávkou 80, bude rozdíl ve výši 20 představovat daňově uznatelný náklad (výdaj) ve zdaňovacím období, ve kterém nabyla účinnost smlouva o narovnání, a to za podmínky, že v tomto zdaňovacím období představovala pohledávka zdanitelný příjem zdaňovaný v základu daně. Závěrem je nutné konstatovat, že každý případ je třeba posuzovat individuálně a uvedený popis systémového řešení nemůže představovat universální řešení konkrétních případů. 13
 14 Příspěvek 279/ MF předkládá stanovisko PŘÍSPĚVEK UZAVŘEN 279/ Ukládání peněžních prostředků ve výši rezerv tvořených podle horního zákona na zvláštní vázaný účet Předkládá: Jan Čapek, daňový poradce, číslo osvědčení 1310 Jana Karásková, daňový poradce, číslo osvědčení 2625 Cílem příspěvku je odstranit některé výkladové nejasnosti týkající se ukládání peněžních prostředků ve výši rezerv tvořených podle horního zákona 13 a vymezených v 10 odst. 2 zákona o rezervách 14 a souvisejícího čerpání těchto peněžních prostředků. Přestože se příspěvek primárně zabývá rezervami tvořenými podle horního zákona, vzhledem ke srovnatelné právní úpravě (povinnost ukládat peněžní prostředky ve výši rezerv na zvláštní vázaný účet) lze níže uvedené závěry aplikovat rovněž i na další rezervy vytvářené podle 9 a 10 zákona o rezervách. V příspěvku předpokládáme, že tvorba i čerpání předmětných rezerv je schváleno příslušným obvodním báňským úřadem a že peněžní prostředky jsou ukládány pouze na samostatný účet v bance se sídlem na území České republiky (dále jen zvláštní vázaný účet ). Dále předpokládáme, že tvorba i čerpání rezerv je zaúčtováno v souladu s českými účetními předpisy. V příspěvku se nezabýváme rezervami vytvořenými do 31. prosince Vymezení účelu tvorby rezervy Ustanovení 31 odst. 6 horního zákona stanoví povinnost vytvářet rezervu finančních prostředků na sanaci pozemků dotčených dobýváním. Ustanovení 37a odst. 1 horního zákona stanoví povinnost vytvářet rezervu finančních prostředků na vypořádání důlních škod. Zákon o rezervách v 10 odst. 2 vymezuje (s odkazem na horní zákon) jako daňově uznatelnou také (i) rezervu finančních prostředků na sanaci pozemků dotčených těžbou a (ii) rezervu na vypořádání důlních škod. Ustanovení 10a zákona o rezervách stanoví povinnost uložit peněžní prostředky ve výši rezerv vymezených v 10 odst. 2 zákona o rezervách na zvláštní vázaný účet. Poplatník přitom pro jednotlivý účel tvorby rezervy zřídí vždy pouze jeden zvláštní vázaný účet, který je veden v českých korunách nebo v eurech. Podle ustanovení 10a odst. 1 zákona o rezervách mohou být peněžní prostředky zvláštního vázaného účtu čerpány pouze na účely, na které byly


text:
rezervy vytvořeny. 13 Zákon č. 44/1988 Sb., o ochraně a využití nerostného bohatství (horní zákon), ve znění pozdějších předpisů 14 Zákon č. 593/1992 Sb., o rezervách pro zjištění základu daně z příjmů, ve znění pozdějších předpisů 14
 15 Vymezení účelu tvorby rezervy je tak mimo jiné nezbytné pro obhájení správného postupu v okamžiku čerpání rezervy (a souvisejících peněžních prostředků soustředěných na zvláštním vázaném účtu). Zákon o rezervách však pojem účel tvorby rezervy blíže nespecifikuje. Návrh řešení V návaznosti na výše uvedený právní rámec doporučujeme přijmout následující dílčí sjednocující závěr, že pojem účel tvorby rezervy ve smyslu 10a zákona o rezervách odpovídá členění rezerv podle horního zákona, resp. zákona o rezervách. Obecně tak existují dva účely tvorby horních rezerv, a to (i) sanace pozemků dotčených těžbou / dobýváním (zahrnující rekultivaci) a (ii) vypořádání důlních škod. Stanovisko Ministerstva financí: Účel tvorby rezervy je vymezen zvláštním předpisem. V uvedeném případě se jedná o horní zákon, který dle našeho názoru zná pouze dva účely tvorby rezervy, a to sanace pozemků dotčených těžbou nebo vypořádání důlních škod. 2. Počet zvláštních vázaných účtů pro jednotlivý účel Při aplikaci pouze gramatického výkladu zákona o rezervách by bylo možné dovodit, že pro jednotlivý účel je poplatník povinen zřídit právě jeden zvláštní vázaný účet. Dle názorů autorů však použití pouze doslovného gramatického výkladu v této souvislosti nemůže obstát. Domníváme se, že smyslem a účelem příslušného ustanovení zákona o rezervách nemohlo být, aby poplatník byl nucen deponovat zpravidla velmi významnou částku u jedné banky. Takový postup by, zejména v dnešní době, neúměrně zvyšoval expozici poplatníka vůči jedné bance, a tím také kreditní riziko nesené poplatníkem. Uvedený výklad by proto byl bezpochyby v přímém rozporu se smyslem příslušné zákonné úpravy, kterým je naopak zajištění odpovídajících zdrojů na odstranění následků činnosti, v souvislosti s nimiž byly rezervy vytvořeny 15. V souladu s judikaturou Ústavního soudu, interpret právní normy by neměl vycházet pouze z doslovného znění příslušného zákonného ustanovení, nýbrž se od něj smí a musí odchýlit v případě, kdy to vyžaduje ze závažných důvodů účel zákona, historie jeho vzniku, systematická souvislost nebo některý z principů, jenž mají svůj základ v ústavně konformním právním řádu jako významovém celku. Návrh řešení Tvorba rezerv, její výše i čerpání podléhá schválení příslušného obvodního báňského úřadu ( OBÚ ). V návaznosti na výše uvedené doporučujeme přijmout dílčí sjednocující závěr, že poplatník je oprávněn zřídit pro jednotlivý účel rezervy i více zvláštních vázaných účtů, pokud je tento postup prokazatelně odůvodněn potřebou omezit expozici poplatníka vůči jedné bance, popř. vůči měnovému riziku, a pokud je tento postup současně schválen rozhodnutím OBÚ. 15 Důvodová zpráva k zákonu č. 223/2006 Sb. 15
 16 Stanovisko Ministerstva financí: Za předpokladu, že horní zákon zná pouze dva účely tvorby rezervy, může poplatník, který postupuje při tvorbě rezervy podle tohoto zákona, zřídit pro ukládání prostředků rezerv maximálně dva zvláštní vázané účty. Zřízení více vázaných účtů by bylo přípustné, pouze v případě, kdy by podle horního zákona bylo možné vytvářet rezervu na více účelů, vždy však se souhlasem příslušného OBÚ. I v těchto případech by však


text:
vždy musel být dodržen princip na jeden účel jeden účet, který je výslovně stanoven v 10a odst. 1 ZoR. 3. Úrokové výnosy z prostředků rezerv na zvláštním vázaném účtu Podle ustanovení 10a odst. 1 zákona o rezervách lze na zvláštní vázaný účet ukládat kromě samotných prostředků rezerv rovněž výnosy z prostředků těchto rezerv. Ty zákon definuje jako výnosy z peněžních prostředků vázaných na zvláštním vázaném účtu. Výnosy z peněžních prostředků na zvláštním vázaném účtu jsou přitom osvobozeny od daně podle 4 odst. 1 písm. zm) a 19 odst. 1 písm. zl) zákona o daních z příjmů, stanou-li se příjmem zvláštního vázaného účtu podle zákona o rezervách. Zákon o rezervách v 10a odst. 2 písm. a) dále stanoví, že tvorba rezerv je daňově uznatelným nákladem, pouze pokud budou peněžní prostředky ve výši zaúčtované tvorby rezervy převedeny na zvláštní vázaný účet nejpozději do termínu podání daňového přiznání. Popis problému Pokud poplatník každoročně převádí na zvláštní vázaný účet částku odpovídající právě výši vytvořených rezerv a tyto prostředky jsou na příslušném bankovním účtu dále úročeny (tj. banka o připsaný úrok zvyšuje zůstatek účtu), musí nutně nastat situace, že zůstatek zvláštního vázaného účtu převyšuje celkový stav vytvořených rezerv (o částku připsaného úroku). Otázkou je, jak s tímto přebytkem účtu naložit vzhledem k tomu, že prostředky na zvláštním vázaném účtu lze podle zákona použít pouze na účely, na které byly vytvořeny příslušné rezervy. Zákon o rezervách výslovně neupravuje, z jakých zdrojů mají být peněžní prostředky ve výši vytvořených rezerv na zvláštní vázaný účet převedeny. Pokud tedy banka připisuje úroky z peněžních prostředků na zvláštním vázaném účtu na tento účet, lze tyto výnosy považovat rovněž za částku převedenou na zvláštní vázaný účet ve smyslu 10a odst. 2 písm. a) zákona o rezervách. Dle autorů proto není v rozporu s právními předpisy postup, kdy poplatník o částku připsaného úroku sníží částku převáděnou na zvláštní vázaný účet v dalším období. V důsledku tohoto postupu se zůstatek zvláštního vázaného účtu bude přesně rovnat zůstatku natvořených rezerv Specifická situace může nastat, pokud částka tvorby rezervy v dalším období nedosahuje ani výše připsaného úroku. Touto situací se zabýváme v části 4. Čerpání výnosů prostředků rezerv. 16
 17 Alternativně lze s bankou dohodnout, aby úroky z prostředků uložených na zvláštním vázaném účtu nezvyšovaly zůstatek tohoto účtu, ale byly bankou připisovány na jiný (např. běžný) účet poplatníka. V takovém případě tyto výnosy nelze osvobodit od daně z příjmů. Zároveň však tyto výnosy nebudou vázány na účel tvorby rezervy a poplatník je může použít volně dle svého uvážení. Návrh řešení: Na základě výše uvedeného doporučujeme přijmout následující dílčí sjednocující závěry: a) výnosy z peněžních prostředků, které jsou příjmem zvláštního vázaného účtu, tj. jsou na něj připisovány bankou, jsou osvobozeny od daně z příjmů; b) o částku výnosů z peněžních prostředků, které zvyšují zůstatek zvláštního vázaného účtu, lze snížit částku peněžních prostředků povinně převáděných poplatníkem na zvláštní vázaný účet podle 10a odst. 2 písm. a) zákona o rezervách; c) pokud výnosy z peněžních prostředků nebudou připisovány na zvláštní vázaný účet, nelze tyto výnosy osvobodit od daně


text:
z příjmů a poplatník může tyto prostředky použít volně dle svého uvážení. Stanovisko Ministerstva financí: Souhlas s dílčími závěry označenými písmeny a) až c). K závěru pod písmenem b) pro úplnost uvádíme, že rezerva musí být vytvářena v souladu s horním zákonem a ZoR pouze upravuje podmínky, za nichž je tato tvorba daňově uznatelným nákladem. Pokud tedy poplatník uloží do stanoveného termínu na zvláštní vázaný účet peněžní prostředky ve výši zaúčtované tvorby rezervy (tj. ve výši podle horního zákona schválené příslušným OBÚ), posuzováno včetně výnosů z peněžních prostředků připsaných do stanoveného termínu na zvláštní vázaný účet bankou, pak lze při splnění všech podmínek ZoR a podmínek stanovených horním zákonem tvorbu rezervy uplatnit jako daňově uznatelný náklad. 4. Čerpání výnosů z prostředků rezerv na zvláštním vázaném účtu Dle závěru přijatém v předchozím bodě, pokud budou výnosy z prostředků na zvláštním vázaném účtu připisovány na tento účet, lze o jejich výši snížit částku peněžních prostředků povinně převáděných na zvláštní vázaný účet v souladu s 10a odst. 2 písm. a) zákona o rezervách. Tak bude docíleno stavu, že zůstatek zvláštního vázaného účtu bude přesně odpovídat výši natvořených rezerv. Tento postup však není možné použít, pokud výše tvorby rezervy v následujícím roce je nižší než částka připsaného úroku, resp. pokud již rezerva dále není vytvářena. Obdobný problém může dále nastat za situace, kdy dochází k rozpouštění rezerv pro nepotřebnost, např. z důvodu snížení předpokládaných nákladů na daný účel. Podle našeho názoru mohou být v takových případech přebytečné peněžní prostředky převedeny ze zvláštního vázaného účtu a poplatník může tyto prostředky použít pro jiné účely, než na které je tvořena příslušná rezerva. Částka přebytečných peněžních prostředků se stanoví jako rozdíl mezi celkovou výší peněžních prostředků, včetně připsaných výnosů, na 17
 18 zvláštním vázaném účtu a celkovým stavem natvořené rezervy pro daný účel (po zohlednění souvisejícího čerpání a rozpuštění) k poslednímu dni termínu pro podání daňového přiznání. V případě převedení výnosů ze zvláštního vázaného účtu, které jsou osvobozeny podle 4 odst. 1 písm. zm), příp. 19 odst. 1 písm. zl) zákona o daních z příjmů, zůstane toto osvobození zachováno. Uvedená ustanovení totiž podmiňují osvobození výnosů z peněžních prostředků pouze tím, že tyto výnosy jsou příjmem zvláštního vázaného účtu. Návrh řešení: Na základě výše uvedeného doporučujeme přijmout následující dílčí sjednocující závěry: a) v případě existence přebytečných peněžních prostředků z důvodů popsaných výše lze tyto peněžní prostředky převést ze zvláštního vázaného účtu a použít je pro jiné účely, než na které byla vytvořena příslušná rezerva; b) osvobození výnosů z peněžních prostředků na zvláštním vázaném účtu zůstává zachováno. Stanovisko Ministerstva financí: Peněžní prostředky zvláštního vázaného účtu nelze použít na jiné účely, než na které byly vytvořeny. Pokud již byly provedeny veškeré činnosti, na jejichž úhradu byla rezerva vytvořena, lze zůstatek rezervy se souhlasem příslušného OBÚ zrušit. 5. Zvláštní vázaný účet v EUR V souladu s 10a odst. 1 zákona o rezervách může poplatník zřídit pro jednotlivý účel tvorby rezervy zvláštní vázaný účet v českých korunách (CZK) nebo v eurech (EUR). Pro volbu měny účtu zákon žádné další požadavky ani kritéria


text:
nestanoví a ponechává tak toto rozhodnutí zcela na uvážení poplatníka. Poplatník proto může ukládat prostředky rezerv na zvláštním vázaném účtu vedeném v EUR i v případě, že výdaje, na které je rezerva tvořena, budou vynaloženy v českých korunách. Vzhledem k tomu, že měna účtu nemá přímou provázanost na měnu očekávaného výdaje, lze rovněž připustit, aby poplatník pro jednotlivý účel rezervy otevřel jeden účet v CZK a současně druhý účet v EUR. Uložení peněžních prostředků současně na účtu vedeném v CZK a účtu vedeném v EUR nijak neohrožuje dostatečné krytí rezerv peněžními prostředky. Opačný výklad, totiž že poplatník může zřídit účet pouze jeden účet, a to buď v CZK nebo EUR, je podle našeho názoru neopodstatněně restriktivní a zabraňuje poplatníkovi účinně řídit měnové riziko vyplývající z pohybu kurzu CZK. Návrh řešení: Na základě výše uvedeného doporučujeme přijmout následující dílčí sjednocující závěry: a) volba měny zvláštního vázaného účtu závisí pouze na uvážení poplatníka, toto rozhodnutí přitom není vázáno na měnu očekávaného čerpání peněžních prostředků; 18
 19 b) peněžní prostředky na jeden účel tvorby rezervy mohou být současně uloženy na dvou zvláštních vázaných účtech, jeden vedený v CZK a jeden vedený v EUR; c) převody peněžních prostředků mezi zvláštními vázanými účty zřízenými na jeden účel (tj. mezi účtem vedeným v EUR a účtem vedeným v CZK) mohou být prováděny podle uvážení poplatníka a nejedná se přitom o čerpání rezerv. Stanovisko Ministerstva financí: Souhlas se závěrem pod písmenem a). Na každý účel tvorby rezervy musí být zřízen jeden zvláštní vázaný účet, a proto nelze souhlasit s dílčími závěry uvedenými pod písmeny b) a c). 6. Kurz rozhodný pro plnění a čerpání prostředků zvláštního vázaného účtu Zákon o rezervách ukládá povinnost převést na zvláštní vázaný účet peněžní prostředky ve výši zaúčtované tvorby rezerv. Dle účetních předpisů pro podnikatele je však tvorba rezerv účtována vždy pouze v české měně, zatímco zvláštní vázaný účet může být veden také v EUR. Vzniká proto otázka, jak určit kurz rozhodný pro převod prostředků na zvláštní vázaný účet tak, aby byly splněn požadavek zákona o rezervách (výše prostředků na zvláštním vázaném účtu je rovna stavu vytvořených rezerv). Obdobná otázka se týká situace, kdy je zvláštní vázaný účet veden v EUR, ale čerpání rezervy probíhá v českých korunách. Kurz rozhodný pro převod prostředků na zvláštní vázaný účet Zákon o rezervách problematiku kurzů pro účely posouzení, zda peněžní prostředky byly převedeny na zvláštní vázaný účet ve výši zaúčtované tvorby rezervy v souladu s 10a odst. 2 zákona o rezervách, výslovně neřeší. Podle našeho názoru je logickým a správným řešením vycházet z účetního kurzu použitého účetní jednotkou ke dni podání příkazu k převodu peněžních prostředků (EUR) na zvláštní vázaný účet. V případě nákupu EUR pak lze rovněž použít kurz, za který byla příslušná cizí měna nakoupena. 17 Pokud by převod peněžních prostředků na zvláštní vázaný účet probíhal ve více platbách, byl by rozhodným kurzem na základě stejné logiky účetní kurz dne, kdy byl podán poslední příkaz k převodu. K případným následným pohybům kurzu mezi dnem podání příkazu k převodu peněžních prostředků od poplatníka a


text:
posledním dnem termínu pro podání daňového přiznání by se již pro účely posouzení oprávněnosti daňové tvorby za běžné období nepřihlíželo. Alternativní možností je vycházet z účetního kurzu k poslednímu dni termínu pro podání daňového přiznání. Takový výklad je však prakticky nerealizovatelný vzhledem k časovému posunu mezi podáním příkazu k úhradě a převedením peněžních prostředků. Pokud by poplatník čekal s převodem peněžních prostředků až do okamžiku zjištění příslušného kurzu (posledního dne termínu pro podání daňového přiznání), nebylo by již možné ve stejný den podmínku převodu prostředků na zvláštní vázaný účet splnit. Pokud by naopak poplatník 17 Ustanovení 24 odst. 6 poslední věta zákona č. 563/1992 Sb., o účetnictví ve znění pozdějších předpisů 19
 20 převod peněžních prostředků provedl s dostatečným předstihem, zjistil by (v případě poklesu kurzu EUR) částku daňově neznatelné rezervy až v poslední den termínu pro podání daňového přiznání. Výše uvedený výklad neobstojí jednomu ze základních požadavků na právní předpisy, totiž jejich předvídatelnosti a seznatelnosti následků, které mohou vyvolat. Kurz rozhodný pro čerpání prostředků ze zvláštního vázaného účtu Obdobná otázka týkající se stanovení rozhodného kurzu vyvstává v situaci, kdy je zvláštní vázaný účet veden v EUR, ale náklady, na které byla tvořena rezerva, jsou vynaloženy v CZK. Hodnota použitého kurzu totiž ovlivňuje, jaká částka EUR může být při čerpání peněžních prostředků uvolněna ze zvláštního vázaného účtu (zákon o rezervách stanoví, že peněžní prostředky mohou být čerpány pouze na účely, na které byly rezervy vytvořeny). Domníváme se, že v uvedeném případě by ze zvláštního vázaného účtu měla být čerpána právě taková částka v EUR, která odpovídá částce nákladů v CZK ke dni čerpání prostředků ze zvláštního vázaného účtu za použití účetního kurzu ke dni podání příkazu k převodu peněžních prostředků (EUR) ze zvláštního vázaného účtu. V případě prodeje EUR za CZK pak lze rovněž použít kurz, za který byla příslušná cizí měna prodána. Návrh řešení: Na základě výše uvedeného doporučujeme přijmout následující dílčí sjednocující závěry: a) kurz rozhodný pro posouzení, zda částka převedená na zvláštní vázaný účet odpovídá tvorbě rezerv ve smyslu 10a odst. 2 písm. a) zákona o rezervách, je účetní kurz ke dni podání příkazu k převodu peněžních prostředků (EUR) na zvláštní vázaný účet (podání posledního příkazu k převodu); b) k případnému pohybu kurzu mezi dnem podání příkazu k převodu prostředků a poslednímu dni termínu pro podání daňového přiznání se pro účely posouzení, zda částka převedená na zvláštní vázaný účet odpovídá tvorbě rezerv ve smyslu 10a odst. 2 písm. a) zákona o rezervách, nepřihlíží; c) v případě čerpání peněžních prostředků ze zvláštního vázaného účtu vedeného v EUR na úhradu příslušných nákladů vynaložených v CZK, by měla být čerpána taková částka v EUR, která odpovídá částce nákladů v CZK za použití účetního kurzu ke dni podání příkazu k převodu prostředků ze zvláštního vázaného účtu. Stanovisko Ministerstva financí: Opět je zde nutné připomenout, že tvorba rezervy, její výše i čerpání podléhá schválení příslušného obvodního báňského úřadu. Z hlediska ZoR lze s dílčími závěry uvedenými pod písmeny a) až c) souhlasit. 20
 21 7. Kurzové rozdíly z peněžních prostředků na zvláštním


text:
vázaném účtu Další nejasnosti se týkají posouzení kurzových rozdílů vznikajících při přepočtu EUR uložených na zvláštním vázaném účtu na českou měnu v následujících obdobích. Pro ilustraci uvádíme následující příklad. V období 1 je natvořena rezerva ve výši CZK. Poplatník v období 2 převede ke krytí této rezervy na zvláštní vázaný účet částku 40 EUR (kurz ke dni podání příkazu k převodu 25 CZK/EUR). K poslednímu dni období 2 je kurz ČNB 27 CZK/EUR. Poplatník v souladu s účetními předpisy zaúčtuje kurzový zisk ve výši 80 CZK. Zůstatek zvláštního vázaného účtu k poslednímu dni období 2 je roven částce CZK. První otázkou vztahující se k zaúčtovaným kurzovým rozdílům je jejich daňové ošetření. Domníváme se, že tyto kurzové rozdíly by měly být daňově účinné, tj. zdanitelné v případě kurzových zisků a daňově uznatelné v případě kurzových ztrát ve výši zaúčtované v účetnictví poplatníka. Druhá otázka se týká obdobného problému jaký byl řešen v části 3 tohoto příspěvku. Jak vyplývá z výše uvedeného ilustrativního příkladu, v důsledku pohybu kurzu EUR a skutečnosti, že tvorba rezerv se účtuje pouze v CZK bude docházet k tomu, že zůstatek zvláštního vázaného účtu vedeného v EUR bude po aktuálním přepočtu na CZK vyšší (v případě kurzových zisků) nebo nižší (v případě kurzových ztrát) než celkový stav vytvořených rezerv. Podle našeho názoru by poplatník (stejně jako v případě připisovaných úrokových výnosů) měl o tyto kurzové rozdíly upravovat výši peněžních prostředků povinně převáděných na zvláštní vázaný účet podle v 10a odst. 2 písm. a) zákona o rezervách. Pokud by výsledkem pohybu kurzu byla kurzová ztráta, měl by poplatník o příslušnou částku příspěvek převáděný na zvláštní vázaný účet navýšit. V případě realizace kurzového zisku by bylo možné o příslušnou částku příspěvek převáděný na zvláštní vázaný účet snížit. Související otázkou zůstává, k jakému datu použít kurz pro výpočet tohoto kurzového rozdílu. Podle našeho názoru by v tomto případě mělo být postupováno stejným způsobem, jako tomu je v případě posouzení splnění povinnosti ve smyslu 10a odst. 2 písm. a) zákona o rezervách, tj. použít účetní kurz ke dni podání příkazu k převodu peněžních prostředků na zvláštní vázaný účet (resp. podání posledního příkazu k převodu). Návrh řešení: Na základě výše uvedeného doporučujeme přijmout následující dílčí sjednocující závěry: a) kurzové zisky, resp. ztráty, z peněžních prostředků uložených na zvláštním vázaném účtu vedeném v EUR jsou daňově účinné (zdanitelné, daňově uznatelné) ve výši zaúčtované poplatníkem v souladu s účetními předpisy; b) o částky kurzových zisků a ztrát realizovaných z peněžních prostředků uložených na zvláštním vázaném účtu vedeném v EUR lze snížit, resp. zvýšit, částku peněžních prostředků převáděných na zvláštní vázaný účet v souladu s 10a odst. 2 písm. a) zákona o rezervách; 21
 Zápis z jednání Koordinačního výboru s Komorou daňových poradců ČR ze dne 16.12.2015
 Zápis z jednání Koordinačního výboru s Komorou daňových poradců ČR ze dne 16.12.2015 PŘÍSPĚVEK JE V BODECH 1,2,3 UZAVŘEN BEZ ROZPORU ke dni 16.12.2015, V BODECH 4,5,6,7,8 UZAVŘEN S ROZPOREM SPRÁVA DANÍ


text:
Úřad průmyslového vlastnictví | Životní situace - průmyslový vzor
 ÚPV > Úřední deska > Poskytování informací podle zákona č. 106/1999 Sb. > Životní situace - průmyslový vzor
 Ochrana průmyslového vzoru zápisem do rejstříku je určena pro řešení designérská, s tím, že zápisem do veřejně přístupného státního rejstříku vznikne předmět veřejného práva a vlastník tohoto práva obdrží od zápisného Úřadu průmyslového vlastnictví (dále též "Úřad") osvědčení o zápisu tohoto práva do rejstříku.
 Průmyslovým vzorem se rozumí vzhled výrobku nebo jeho části, spočívající zejména ve znacích linií, obrysů, barev, tvaru, struktury nebo materiálů výrobku samotného, nebo jeho zdobení. Jde o vizuálně vnímatelnou vlastnost výrobku, nikoliv např. o technickou nebo konstrukční podstatu řešení výrobku. Výrobkem je průmyslově nebo řemeslně vyrobený prostorový nebo plošný předmět. Grafika (ornamentace, zdobení) jako taková, sama o sobě, bez spojení s konkrétním výrobkem, průmyslovým vzorem není.
 Přihlašovatel si pro podání přihlášky i další řízení o přihlášce před Úřadem může ustanovit zástupce.
 Pokud je přihlašovatelem osoba, která nemá na území České republiky bydliště nebo sídlo, musí být při podání přihlášky a dalším řízení o přihlášce před Úřadem zastoupena k tomu oprávněnou osobou, tj. advokátem nebo patentovým zástupcem zapsaným v rejstříku patentových zástupců. Fyzické osoby, které jsou státními příslušníky členského státu Evropské unie, nebo státu, který je smluvní stranou smlouvy o Evropském hospodářském prostoru a jsou usazeny na území České republiky anebo poskytují služby na území České republiky, a právnické osoby, které mají svou správu nebo sídlo své podnikatelské činnosti na území členského státu Evropské unie nebo státu, který je smluvní stranou smlouvy o Evropském hospodářském prostoru, a jsou usazeny na území České republiky anebo poskytují služby na území České republiky, nemusí být povinně zastupovány před Úřadem, pokud uvedou adresu v České republice za účelem doručování úředních písemností
 Ne každý průmyslový vzor je možné chránit. Průmyslový vzor lze chránit, je-li v okamžiku jeho přihlášení k ochraně nový a má-li individuální povahu. Nový je, nebyl-li přede dnem podání přihlášky nebo přede dnem vzniku práva přednosti zpřístupněn veřejnosti shodný průmyslový vzor. Za takové zpřístupnění se však zejména nepovažuje případ, když byl průmyslový vzor zpřístupněn původcem průmyslového vzoru nebo jeho právním nástupcem během 12 měsíců přede dnem podání přihlášky [viz § 6 zákona č. 207/2000 Sb., o ochraně průmyslových vzorů a o změně zákona č. 527/1990 Sb., o vynálezech, průmyslových vzorech a zlepšovacích návrzích (dále též "zákon o ochraně průmyslových vzorů")].
 O zápis průmyslového vzoru do rejstříku se žádá přihláškou průmyslového vzoru, nejlépe s použitím formuláře dostupného v podatelně Úřadu nebo na Internetu. Přihláška průmyslového vzoru se podává poštou, osobně v Úřadu nebo elektronicky.
 Ochrana zapsaného průmyslového vzoru trvá 5 let ode dne podání přihlášky průmyslového vzoru. Vlastník průmyslového vzoru může dobu ochrany opakovaně obnovit, a to vždy o 5 let, až na celkovou dobu 25 let
 Pro elektronické podávání je třeba vlastnit elektronický podpis, resp. kvalifikovaný certifikát. K uskutečnění elektronického podání přihlášky či žádosti prostřednictvím elektronické podatelny Úřadu je nutná registrace uživatele, která představuje vyplnění identifikačních údajů a nahrání certifikátu na server Úřadu. Přihlášku lze podat také prostřednictvím datové schránky
 Je-li přihláška podána


text:
faxem či elektronicky bez zaručeného podpisu, musí být Úřadu do 5 pracovních dnů zaslán originál přihlášky, jehož obsah se shoduje s obsahem faxu/ elektronického podání.
 Okamžikem rozhodným pro založení data podání, příp. práva přednosti z podání přihlášky, je datum, kdy přihláška došla do Úřadu, nikoliv datum, kdy byla předána poštovní přepravě.
 Byla-li přihláška podána faxem, je datum podání rovno datu přijetí faxu za předpokladu doručení originálu přihlášky v papírové formě do 5 pracovních dnů. Obecně nelze podání faxem doporučovat. Přenos vyobrazení vzorů ne vždy proběhne kvalitně, což přináší riziko nezaložení práva přednosti
 Vyplněný formulář přihlášky průmyslového vzoru se žádostí o zápis do rejstříku (v jednom vyhotovení).
 Použití formuláře Úřadu není povinné, nicméně je důrazně doporučováno.
 příjmení, jméno, příp. titul, úplnou adresu bydliště včetně PSČ, údaje o státní příslušnosti původce(ů) designového řešení, popř. písemné prohlášení přihlašovatele, že se původce vzdal práva být v rejstříku zapsaných průmyslových vzorů uveden,
 K přihlášce je nutno připojit příslušné přílohy (vždy na samostatném listě), kterými jsou:
 Každé vyhotovení vyobrazení průmyslového vzoru, o jehož zápis se žádá, je žádoucí dodat v pěti vyhotoveních a textové přílohy určení výrobku a seznam průmyslových vzorů ve čtyřech vyhotoveních.
 Úřední formulář přihlášky průmyslového vzoru (jehož užití není pro přihlašovatele povinné, ale poskytuje mu záruku v tom, že se jeho úplným vyplněním vyhne riziku opomenutí uvést všechny požadované údaje) je nazván "Přihláška průmyslového vzoru se žádostí o zápis průmyslového vzoru do rejstříku" a je k dispozici v podatelně Úřadu (formulář obsahuje i návod k vyplnění a informaci pro přihlašovatele); tyto dokumenty jsou rovněž k dispozici na internetových stránkách Úřadu.
 Za úkony v řízení se platí správní poplatky. Vlastník zapsaného průmyslového vzoru rovněž musí platit poplatky za jeho udržování v platnosti.
 Průměrná doba řízení o přihlášce je 6 - 7 měsíců. Skutečná doba řízení závisí na tom, do jaké míry předmět přihlášky splňuje podmínky pro zápis do rejstříku, jestli jsou splněny formální náležitosti přihlášky a jak rychle a kvalifikovaně přihlašovatel spolupracuje / komunikuje s Úřadem v případě, kdy má přihláška nějaké vady.
 Po podání přihlášky zahájí Úřad řízení o ní. Součástí řízení je průzkum, zda splňuje zákonné požadavky.
 Pokud má přihláška nějaké věcné nebo formální vady, sděluje je Úřad průmyslového vlastnictví písemně přihlašovateli. Ten má možnost písemně vyvrátit námitky Úřadu, nevyvrátí-li je, musí vady odstranit (pokud jsou odstranitelné). Neodstraní-li je, je řízení o přihlášce ukončeno podle druhu vady buď zamítnutím přihlášky nebo zastavením řízení o přihlášce.
 Podání přijímá Úřad průmyslového vlastnictví i na e-mailové adrese: posta@upv.cz. Podání, která obsahují návrh ve věci a nejsou opatřena zaručeným elektronickým podpisem, však pro založení právních účinků musí být následně do 5 dnů doplněna originálem v souladu se správním řádem (§ 37 odst. 4 zákona č. 500/2004 Sb., správní řád, ve znění pozdějších předpisů).
 Zákon č. 207/2000 Sb., o ochraně průmyslových vzorů a o změně zákona č. 527/1990 Sb., o vynálezech, průmyslových vzorech a zlepšovacích návrzích, ve znění pozdějších předpisů (pdf, 277 kB)
 Zákon č. 280/2009 Sb., daňový řád (pdf, 0,99 MB)
 Zákon č. 221/2006 Sb., o vymáhání práv z průmyslového vlastnictví a o změně zákonů na


text:
ochranu průmyslového vlastnictví (zákon o vymáhání práv z průmyslového vlastnictví), v platném znění (pdf, 135 kB)
 Kontaktujte Informační středisko Úřadu, přečtěte si informační brožurky vydané Úřadem, zakupte si od Úřadu např. publikaci Jan Rýdl: "Průmyslový vzor a zpracování přihlášky průmyslového vzoru" vydanou Úřadem v roce 2008.
 Patentoví zástupci a advokáti poskytují odbornou pomoc fyzickým a právnickým osobám ve věcech z oblasti průmyslového vlastnictví, poskytují jim nejen odborné rady, ale i vypracování celé přihlášky, provedou i její podání a zastupování přihlašovatele při řízení o přihlášce před Úřadem.
 Datum poslední aktualizace – 12.11.2018 14:02


text:
J§ Obchodní právo : K některým otázkám právní úpravz sázky a hry s přihlédnutím k principu dobrých mravů 1.část
 Sázka a hra jsou v současné době upraveny v §§ 845-846 občanského zákoníku (dále jen ObčZ). Je to úprava dosti kusá; představují ji v současnosti pouhé dva paragrafy. Není ani prosta jistých výkladových problémů. Přitom význam sázky a hry z hlediska společenského je podstatně větší, než by se z této skromné úpravy mohlo zdát.
 Jednak se jedná o společenský jev, který je v českých zemích tradičně poměrně silně zakořeněn, jednak se jedná i o stabilní zdroj finačních prostředků sloužících k podpoře některých neziskových sociálních a kulturních aktivit, pro něž v současných veřejných rozpočtech nezbývá obvykle dostatečné množství prostředků.
 Jedná se ovšem i o jev, který sebou nese i nezanedbatelná společenská rizika. Je totiž již dobře známou skutečností, že sázky a hry jakožto aktivity ze své podstaty hazardní, vedou u určitých jedinců k rozvoji sociálně patologických jevů, k vzniku tzv. "hráčské závislosti", což má neblahý vliv nejen na ně, ale především na osoby jim blízké, zejména rodinné příslušníky, což se sekundárně projevu ve vlivu na ostatní společnost. ( 1) Kromě toho se tyto aktivity často stávají předmětem zájmu organizovaného zločinu, který v nich vidí nikoliv zanedbatelný zdroj příjmů, což nutně vyžaduje jejich důkladnou veřejnou regulaci a kontrolu nad jejich provozováním.
 Konečně provozování, popř. i pouhá účast na těchto aktivitách se může za určitých konkrétních okolností snadno dostat do rozporu se zákonným příkazem jednání v souladu s dobrými mravy (viz § 3 odst. 1 ObčZ). ( 2)
 II. K právní úpravě sázky a hry v minulosti
 Ustanovení o sázce a hře se vyskytují již v obecném zákoníku občanském č. 946/1811 Sb. zák. soudních (dále jen "ABGB"), kde byla sázka, hra a také los upraveny v § 1267 a násl. Pojmově se jednalo o smlouvy vzájemné, tj. plnění jednoho z účastníků bylo nepodmíněné, avšak plnění druhého z účastníků bylo podmíněno určitou budoucí nejistou událostí; proto byly označovány za smlouvy odvážné (=aleatorní).
 Sázku a hru upravoval i zákon č. 141/1950 Sb. z. a n., střední občanský zákoník, a velmi stručně v §§ 504-505. Současný ObčZ - zákon č. 40/1964 Sb. ve znění platném do 31.12.1991 sázku a hru přímo vůbec neupravoval. Byla zde obsažena pouze nepřímo v rámci odpovědnosti za neoprávněný majetkový prospěch (§ 455 odst. 2 ObčZ ve znění platném do 31.12.1991). Bylo zde stanoveno, že za neoprávněný majetkový prospěch se nepovažuje přijetí plnění ze sázky nebo hry uzavřené mezi občany, jakož i vrácení peněz do sázky nebo hry půjčených; toho se však nelze domáhat soudní cestou.
 Ustanovení §§ 845-846 se dostala do ObčZ jeho velkou novelou provedenou zákonem č. 509/1991 Sb. s účinností od 1.1.1992. Důvodová zpráva k této novele uvádí, že úprava sázky a hry je důležitá vzhledem k potřebě regulace rozvoje zábavního průmyslu. Tato úprava ovšem není nijak novátorská. Právě naopak. Jsou zde doslova převzata ustanovení §§ 504-505 středního ObčZ z roku 1950. Celá úprava sázky, hry a losu je dnes v ObčZ důsledně kogentní; není možné se od ní žádným


text:
způsobem odchýlit.
 Kromě ObčZ je dále problematika sázky, hry a losu upravena v zákoně č. 202/1990 Sb., o loteriích a jiných podobných hrách, ve znění zákonů č. 70/1994 Sb., č. 149/1998 Sb. a č. 63/1999 Sb. (dále jen "LotZ"). Tento převážně veřejnoprávní předpis upravuje především problematiku vydávání úředního povolení k provozování těchto aktivit, veřejnoprávní dozor a sankce, a některé související otázky s tím spojené. Tento zákon ostatně patří mezi právní předpisy těšící se nemalé pozornosti odborné i laické veřejnosti; zejména jeho druhá novela byla obsáhle diskutována na stránkách tohoto časopisu ( 3) i jinde. ( 4)
 III. Sázka a hra de lege lata
 III.1 Pojmové vymezení sázky a hry
 Smlouva o sázce je pojmově smlouvou dvoustrannou, synallagmatickou, konsensuální, bezformální a odvážnou. Může být uzavřena písemně, ústně i konkludentně. Tím ovšem není vyloučeno, aby se účastníci smlouvy na její formě dohodli. Může zde postačovat i právní úkon projevený konkludentně tak, aniž by offerent předem znal konkrétního akceptanta. ( 5)
 Sázka je pojmově příslibem plnění pro případ, že nastane určitá událost. Touto událostí může být jak událost dosud nenastalá, teprve v budoucnosti očekávaná, tak i potvrzení správnosti či uskutečnění určité události, která již nastala, avšak nebylo jisto, zda se skutečně stala; jinak řečeno, může jí být ověření správnosti určitého tvrzení, jehož správnost byla mezi účastníky sázky sporná v době uzavírání smlouvy o sázce. ( 6) Událostí může být jak činnost lidská, tak vis maior, typicky např. přírodní úkaz.
 Stejně jako sázka, ani hra není v platném ObčZ pojmově upravena. Smlouvu o hře lze vymezit jakožto pojmově smlouvu synallagmatickou, konsensuální, bezformální a odvážnou. Oproti sázce však může být smlouva o hře dvoustranná i vícestranná. Může být uzavřena písemně, ústně i konkludentně. Tím ovšem rovněž není vyloučeno, aby se účastníci smlouvy na její formě dohodli. I zde postačuje právní úkon projevený konkludentně tak, aniž by offerent předem znal konkrétního akceptanta. Oproti sázce, kde výsledek záleží na ověření určité události, či na tom, zda určitá událost nastane, aniž by se na ní některý z kontrahentů podílel vlastním přičiněním, u hry je dosažení výsledku nemožné bez uskutečnění určité činnosti jedním, vícero či všemi kontrahenty.
 Občanský zákoník zásadně nerozlišuje mezi sázkami a hrami. Vše, co splňuje výše řečené, jest nutno považovat za sázku nebo hru. Není tedy podstatné, zda se jedná o sázku či hru, které vyžadují určité intelektuální, kombinační či jiné vlohy nebo schopnosti hráčů (např. karty, šachy, společenské stolní hry, apod.), a které tudíž mohou podstatně ovlivnit výsledek hry a tudíž i možnost a reálnost výhry, a těmi, které jsou postaveny výlučně na náhodě (typicky tzv. hrací automaty).
 III.2 K problematice sázky a hry jakožto spotřebitelských smluv
 Novela ObčZ provedená zákonem č. 367/2000 Sb. s účinností od 1.1.2001 považuje smlouvy o sázce, hře, losu a loterii za tzv. spotřebitelské smlouvy (§ 52 odst. 1 ObčZ), pokud jsou účastníky smlouvy dodavatel a spotřebitel. Rozhodnou zde je ta skutečnost, že jeden z účastníků (dodavatel) je podnikatelem, kdežto druhý účastník (spotřebitel) nikoliv. Pokud není splněna tato podmínka, pak tyto smlouvy nejsou smlouvami spotřebitelskými; rozhodným pro to, zda se