text:
zaplacení kupní ceny, přičemž zaplacení kupní ceny je protiváhou vlastnictví k převáděné věci, pak v případě neplatné smlouvy bránící kupujícímu, aby se stal řádným vlastníkem věci, ačkoliv zaplatil kupní cenu, je prodávající povinen vrátit kupní cenu. Vrácení kupní ceny je vyváženo tím, že vlastnictví k předmětu převodu zůstává prodávajícímu (srov. např. rozsudek Nejvyššího soudu ze dne 14. července 2010, sp. zn. 31 Cdo 2250/2009, uveřejněný pod č. 32/2011 Sbírky soudních rozhodnutí a stanovisek, nebo rozsudek Nejvyššího soudu ze dne 21. ledna 2011, sp. zn. 26 Cdo 3847/2009 – dostupný spolu s ostatními rozhodnutími na internetových stránkách Nejvyššího soudu www.nsoud.cz). Byť absolutní neplatnost kupní smlouvy má za následek, že kupující se řádným vlastníkem věci v podstatě nikdy nestal, nelze vyloučit, že plné ustavení vlastnického práva si vyžádá další úkony dotčených osob k tomuto směřující. Vzhledem k zásadnímu významu zápisu vlastnického práva v katastru nemovitostí je nasnadě, že protihodnotou vrácení kupní ceny by měla být v případě nemovitosti evidované v katastru nemovitostí (případně spoluvlastnického podílu na této nemovitosti) především součinnost zúčastněných osob umožňující obnovení zmíněného zápisu vlastnického práva, jenž je stěžejní pro plný a řádný výkon práv vlastníka (k tomu srov. např. rozsudek Nejvyššího soudu ze dne 11. ledna 2012, sp. zn. 25 Cdo 3902/2009; rozsudek Nejvyššího soudu ze dne 28. února 2011, sp. zn. 30 Cdo 4718/2010; nebo rozsudek Nejvyššího soudu ze dne 18. října 2012, sp. zn. 28 Cdo 2640/2012).
 Se zřetelem k závěrům výše citovaným je evidentní, že rozhodnutí soudů nižších stupňů neobstojí, jestliže splnění povinnost k vrácení kupní ceny z neplatné smlouvy (zaplacení částky 62.200,- Kč) je zde podmiňováno splněním nepřiléhavé a prakticky nerealizovatelné povinnosti k „odevzdání pozemků“ (coby věcí nemovitých), jež jednoznačně nevyjadřuje povinnost kupujícího z neplatné smlouvy k poskytnutí součinnosti při uvedení zápisu vlastnického práva v katastru nemovitostí do souladu se stavem skutečným (ať již jde o povinnost vůči kontrahentu, či jiné osobě, o níž lze míst za to, že je skutečným vlastníkem nemovitosti, uzavírá-li soud – ve shodě s žalobcem – že vlastnictví zůstalo zachováno státu). Otázka, zda žalobce (oprávněný) danou vzájemnou povinnost již splnil, popřípadě zda je připraven (schopen) ji splnit, jež ovšem již otázkou naplnění formalizovaných předpokladů pro nařízení výkonu rozhodnutí (§ 262 odst. 1 o. s. ř.), resp. exekuce (§ 43 zákona č. 120/2001 Sb., exekuční řád).
 Zdroj: Rozsudek Nejvyššího soudu ze dne 24. 2. 2015, sp. zn. 28 Cdo 3905/2014, ECLI:CZ:NS:2015:28.CDO.3905.2014.1, dostupné na www.nsoud.cz. Jedná se o neautentické znění, které bylo soudem poskytnuto bezplatně.


text:
3 Tdo 1179/2013
 3 Tdo 1179/2013 -24
 Nejvyšší soud rozhodl v neveřejném zasedání konaném dne 18. prosince 2013 o dovolání podaném obviněným J. J. V., proti rozsudku Krajského soudu v Brně, pobočka ve Zlíně, sp. zn. 6 To 241/2012 ze dne 9. 4. 2013, jako soudu odvolacího v trestní věci vedené u Okresního soudu ve Zlíně sp. zn. 34 T 187/2011, takto:
 I. Podle § 265k odst. 1 trestního řádu se zrušuje rozsudek Krajského soudu v Brně, pobočka ve Zlíně, sp. zn. 6 To 241/2012 ze dne 9. 4. 2013.
 II. Podle § 265k odst. 2 trestního řádu se zrušují také další rozhodnutí na zrušená rozhodnutí obsahově navazující, pokud vzhledem ke změně, k níž došlo zrušením, pozbyla podkladu.
 Rozsudkem Okresního soudu ve Zlíně sp. zn. 34 T 187/2011 ze dne 14. 2. 2012 byl dovolatel uznán vinným zvlášť závažným zločinem pohlavního zneužití podle § 187 odst. 1, odst. 2 trestního zákoníku (dále jen tr. zákoník), když příslušný skutkový děj je podrobně popsán ve výrokové části citovaného rozsudku. Za uvedený trestný čin byl odsouzen k trestu odnětí svobody v trvání dvaceti čtyř měsíců a jeho výkon mu byl podmíněně odložen na zkušební dobu dvaceti osmi měsíců.
 V předmětné věci podal J. J. V. (stejně jako příslušný státní zástupce) odvolání, o kterém rozhodl Krajský soud v Brně, pobočka ve Zlíně, rozsudkem sp. zn. 6 To 241/2012 ze dne 29. 5. 2012 tak, že z podnětu odvolání podaného státním zástupcem podle § 258 odst. 1 písm. e), odst. 2 trestního řádu (dále jen tr. ř.) napadený rozsudek zrušil ve výroku o trestu a dále podle § 259 odst. 3, odst. 4 tr. ř. uložil dovolateli trest odnětí svobody v trvání dvou let, jehož výkon mu podmíněně odložil na zkušební dobu dvaceti osmi měsíců. Dále mu podle § 73 odst. 1, odst. 3 tr. zákoníku uložil i trest zákazu činnosti spočívající v zákazu působení v povoláních, zaměstnáních či činnostech, v nichž by pod jeho výchovným působením a v jeho péči byly děti mladší 15 let, a to na dobu tří let. Odvolání podané dovolatelem potom podle § 256 tr. ř. jako nedůvodné zamítl.
 Proti citovanému rozsudku podal J. J. V. dovolání, o kterém rozhodl Nejvyšší soud usnesením sp. zn. 3 Tdo 1267/2012 ze dne 12. 12. 2012 tak, že podle § 265k odst. 1, odst. 2 tr. ř. napadený rozsudek zrušil a zrušil také všechna další rozhodnutí na zrušené rozhodnutí obsahově navazující, pokud vzhledem ke změně, k níž došlo zrušením, pozbyla podkladu a podle § 265 l odst. 1 tr. ř. přikázal odvolacímu soudu, aby věc v potřebném rozsahu znovu projednal a rozhodl.
 Ve věci podaná odvolání proto odvolací soud projednal znovu a rozsudkem sp. zn. 6 To 241/2012 ze dne 9. 4. 2013 rozhodl tak, že z podnětu odvolání státního zástupce podle § 258 odst. 1 písm. e), odst. 2 tr. ř. napadený rozsudek zrušil ve výroku o trestu a dále podle § 259 odst. 3, odst. 4 tr. ř. dovolateli uložil trest odnětí svobody v trvání dvou let, jehož výkon mu podmíněně

type: other


text:
odložil na zkušební dobu dvaceti osmi měsíců. Dále mu uložil trest zákazu činnosti spočívající v zákazu působení v povoláních, zaměstnáních či zájmových činnostech, v nichž by pod jeho výchovným působením a v jeho péči byly děti mladší 15 let, a to na dobu tří let. Odvolání podané dovolatelem potom podle § 256 tr. ř. zamítl.
 Proti tomuto rozsudku podal J. J. V. dovolání, a to jako osoba oprávněná, včas, prostřednictvím svého obhájce a za splnění i všech dalších, pro podání dovolání zákonem vyžadovaných náležitostí, když za dovolací důvody označil ty, které jsou uvedeny v ustanovení § 265b odst. 1 písm. g), l ) tr. ř. V důvodech tohoto svého mimořádného opravného prostředku uvedl, že v souladu s ustálenou judikaturou jsou za jiný způsob pohlavního zneužití považovány pouze intenzivnější zásahy do pohlavní sféry poškozených, čímž se rozumí např. ohmatávání pohlavních orgánů za účelem sexuálního vzrušení pachatele. Poukázal dále znovu na znalecký posudek z odvětví psychiatrie a sexuologie, v rámci kterého znalkyně MUDr. Petra Sehnalová dospěla k závěru, že se u něj nejenom nejedná o příznaky svědčící patologické sexuální agresivity či sadismu, ale ani o agresivní rysy, a znalkyně nezjistila ani narušenou schopnost dovolatele diferencovat fyziologické od patologických sexuálních objektů a aktivit. Dospěla sice k závěru, že trpí psychosexuální nezralostí s tím, že jde o vývojovou poruchu, nikoliv však o poruchu sexuální preference (deviace), když taková porucha se vyskytuje v pubertě a z forenzního hlediska má malou významnost. Proto závěry soudu o tom, že v jeho případě závěry znaleckého posudku nevylučují možnost spáchání popsaného skutku, neodpovídají závěrům přijatým znalkyní. Popsaného skutku se nedopustil, ale i kdyby se dotýkal poškozené na vagíně, nelze s ohledem na uvedený znalecký posudek dospět k tomu, že tak činil za účelem vlastního pohlavního vzrušení. Výhrady vznesl znovu i k výpovědím poškozené a k závěrům znaleckého posudku z oboru psychologie podaného PhDr. Dobrilou Hrůzovou, ve kterém znalkyně v rámci svého výslechu uvedla, že má za to, že šlo o hlazení po myšce, pipince s tím, že neví, jak byla v rámci výslechu poškozená na policii tázána s tím, že znalkyně předpokládá pohlazení po pipince. Dále znalkyně uvedla, že ex-post zásahy do prvotního sdělení poškozené (ze strany matky, byť šlo o snahu zjistit, co se stalo s následnými interpetacemi) by mohly znamenat riziko zkreslení výpovědí poškozené o vnímaných prožitcích, především z hlediska pojetí správnosti vlastní výpovědi (tedy k přirozenému sklonu dětí jejího věku vypovídat tak, aby to bylo správně , a tedy podle interpretace ze strany autority spíše než podle skutečně prožitého). Přes tvrzení znalkyně PhDr. Hrůzové, že poškozená byla schopna tyto zdrojové vlivy bezpečně odlišit od vlastních zážitků a také na ně bezpečně poukázat a tedy hodnocení specifické věrohodnosti lze vcelku dobře provést, tak přes uvedené je prohloubena důvodná pochybnost o dovolatelově vině. Ze závěrů uvedené znalkyně tak pouze plyne, že ta, ač se přiklání spíše k důvěryhodnosti nezletilé (poškozené), případné pochybnosti však není schopna vyloučit. Doplňující výslech znalkyně pak odvolací soud provedl pouze povrchně (zejména ve vztahu k jeho jednání stran hlazení poškozené, a zda tato hovoří


text:
pouze o hlazení či snahu dovolatele vniknout prsty do její vagíny). Dokazování v tomto směru takto nebylo vedeno dostatečně detailně. Znalkyně v rámci svého (doplněného) výslechu potom uvedla, že nelze výpověď poškozené hodnotit jako zcela jednoznačnou, ale s tím, že pravděpodobně šlo o výpověď s dostatečnou specifickou věrohodností, přičemž míru oné pravděpodobnosti označila pouze jako vyšší. Přitom znalkyně ani neuvedla, k čemu by ona dostatečnost měla být vztažena. Za daných okolností a s ohledem na takto konstituovaný skutkový děj měl soud sám přijmout k uvedenému adekvátní právní závěr, a to přinejmenším s přihlédnutím k zásadě v pochybnostech ve prospěch obžalovaného a nemohl přijetí takového závěru ponechat na znalkyni, když on sám se ani nezabýval konkrétním popisem skutku plynoucím z výpovědi poškozené. Dále poukázal i na výpovědi matky nezletilé a nepřesvědčivé okolnosti, za kterých učinila (po delší době a nikoliv spontánně) trestní oznámení. Konečně dovolatel namítl, že neobstojí ani právní závěr soudů spočívající v tom, že by poškozená byla svěřena jeho dozoru nebo, že by zneužíval svého postavení a z něj plynoucí důvěryhodnost. Poukázal na nesprávnou interpretaci pojmu strýček ze školky a z něj dovozovat jeho postavení, když bylo prokázáno, že se dětem v zařízení věnoval pouze nepravidelně a pouze v době, kdy o to byl požádán manželkou, když ani v tomto směru nebylo dokazování nijak doplněno. Uzavřel s tím, že soudy nevzaly v potaz evidentní pochybnosti o jeho vině, když právě pro ně (jejich existenci) měl být obžaloby zproštěn. S poukazem na uvedené proto navrhl, aby dovolací soud zrušil napadené usnesení (pozn. správně rozsudek) podle ustanovení § 265k odst. 1 trestního řádu a aby podle ustanovení § 265m trestního řádu ve věci rozhodnul tak, že se obžalovaný obžaloby zprošťuje, případně aby podle ustanovení § 265 l odst. 1 trestního řádu přikázal Krajskému soudu v Brně, aby věc znovu projednal .
 K takto podanému dovolání se písemně vyjádřil státní zástupce Nejvyššího státního zastupitelství (dále jen státní zástupce). Ve svém vyjádření upozornil na to, že co se týče zásahu do učiněných skutkových zjištění v rámci řízení o dovolání, lze takový postup připustit pouze, pokud by šlo o tzv. opomenuté důkazy, důkazy provedené nezákonným způsobem a také tehdy, jestliže existuje extrémní nesoulad mezi učiněnými skutkovými zjištěními a právními závěry z nich vyvozenými. Má za to, že taková situace (i s ohledem na námitky dovolatele) v posuzované věci nenastala. Odvolací soud přitom odpovídajícím způsobem doplnil dokazování (výslechem znalkyně PhDr. Dobrily Hrůzové) a v důsledku toho tvrzení dovolatele, že se skutku popsaného ve výroku o vině nedopustil, že důkazy byly nesprávně hodnoceny a soudy porušily zásadu in dubio pro reo, neobstojí. Podle názoru státního zástupce tak bylo prokázáno, že dovolatel osahával poškozenou popsaným způsobem, který vylučuje jakékoli letmé, neintenzivní počínání, jež je potřeba vyloučit z dosahu § 187 odst. 1 tr. zákoníku, když jde o jednání sexuálně motivované, přesto, že u dovolatele nebyla shledána porucha sexuální preference, když nelze přehlédnout, že byla u něj konstatována sexuální nezralost. Stran znaku svěření dozoru uvedl, že podle učiněných skutkových zjištění dovolatel na požádání své manželky, provozující příslušné zařízení,


text:
nebo i z vlastní vůle, na děti dohlížel, ty jej znaly a takto jej vnímaly. Proto byl v postavení osoby, která o ně (byť neformálně a nikoli výlučně) také pečuje. Uzavřel s tím, že soudy ve věci činné se tak nedopustily pochybení tvrzeného v rámci podaného dovolání, jejich hmotně právní závěr o naplnění všech znaků skutkové podstaty označeného trestného činu odpovídá zákonu, a proto navrhl takto podané dovolání podle § 265i odst. 1 písm. e) tr. ř. odmítnout jako zjevně neopodstatněné.
 Na tomto místě je nutno opakovaně připomenout, že dovolání je mimořádný opravný prostředek a jako takový ho lze podat jen a výlučně z důvodů uvedených v ustanovení § 265b tr. ř. Je tedy nezbytné vždy posoudit, zda uplatněný dovolací důvod v té které věci je právě tím, který je možno považovat za důvod dovolání uvedený v citovaném ustanovení zákona, když bez jeho existence nelze vůbec provést přezkum napadeného rozhodnutí. Důvod dovolání vymezený ustanovením § 265b odst. 1 písm. g) tr. ř. je dán v případech, kdy rozhodnutí spočívá na nesprávném právním posouzení skutku nebo na jiném nesprávném hmotně právním posouzení. Poukazem na uvedený dovolací důvod se nelze v zásadě domáhat přezkoumání učiněných skutkových zjištění, pokud ovšem tato jsou takového druhu a rozsahu, že na jejich podkladě lze spolehlivě přijmout jim adekvátní právní závěry. Skutkový stav je tak při rozhodování o dovolání hodnocen pouze z toho hlediska, zda skutek nebo jiná okolnost skutkové povahy byly správně právně posouzeny v souvislosti s provedeným dokazováním a následně právně kvalifikovány v souladu s příslušnými ustanoveními hmotného práva. Důvod dovolání vymezený ustanovením § 265b odst. 1 písm. l ) tr. ř. je dán tehdy, jestliže bylo rozhodnuto o zamítnutí nebo odmítnutí řádného opravného prostředku proti rozsudku nebo usnesení uvedenému v § 265a odst. 2 písm. a) až g) tr. ř., aniž byly splněny procesní podmínky stanovené zákonem pro takové rozhodnutí nebo byl v řízení mu předcházejícím dán důvod dovolání uvedený v písmenech a) až k). Předmětný dovolací důvod tak míří na případy, kdy došlo k zamítnutí nebo odmítnutí řádného opravného prostředku bez věcného přezkoumání a procesní strana tak byla zbavena přístupu ke druhé instanci, nebo již v předcházejícím řízení byl dán některý ze shora uvedených dovolacích důvodů. V dané věci však o prvou alternativu tohoto dovolacího důvodu zjevně nejde, neboť soud druhého stupně konal odvolací řízení a o podaném opravném prostředku (odvolání) rozhodl rozsudkem, který přijal ve veřejném zasedání po provedeném přezkumu věci. Právně relevantně a současně důvodně však bylo předmětné dovolání podáno z hlediska druhé alternativy uvedeného dovolacího důvodu, protože v řízení předcházejícím napadenému rozhodnutí byl dán důvod dovolání, který je uveden v ustanovení § 265b odst. 1 písm. g) tr. ř., když předcházející řízení bylo zatíženo hmotně právními vadami, které svou povahou odpovídají označenému dovolacímu důvodu, na který dovolatel ve svém mimořádném opravném prostředku také odkázal a na který dovolací soud reaguje v další části tohoto svého rozhodnutí (uvedeno níže).
 V dané věci totiž, z hlediska popisu napadeného skutku, jak je obsažen v příslušném výroku rozhodnutí soudu prvního stupně, dovolatel namítl, že


text: se předmětného trestného činu nedopustil a ve věci učiněná skutková zjištění takový závěr ani neumožňují, případně vzbuzují důvodné pochybnosti, zda ke skutku vůbec došlo. Jinými slovy, za daných okolností měla být aplikována zásada in dubio pro reo. Přitom je namístě připomenout, že v případě dovolacího důvodu podle § 265b odst. 1 písm. g) tr. ř. lze namítat, že zjištěný skutek byl nesprávně právně kvalifikován jako určitý trestný čin, přestože znaky tohoto trestného činu, případně žádného trestného činu neměl, kdy se jedná o skutek, jak byl soudy zjištěn. Zmíněný dovolací důvod přitom neumožňuje namítat nesprávnost učiněných skutkových zjištění ani neúplnost vedeného dokazování. Při odkazu na uvedený výklad by nezbylo než konstatovat, že dovolatel uvádí v podaném dovolání pouze skutkové námitky, které nenaplňují deklarovaný dovolací důvod, ale ani žádný jiný z dovolacích důvodů uvedených v § 265b tr. ř. Nejvyšší soud však současně nemohl přehlédnout konstantní judikaturu Ústavního soudu České republiky, který shora popsaný výklad označil za příliš restriktivní, zejména za situace, kdy příslušná rozhodnutí vykazují extrémní nesoulad mezi skutkovými zjištěními soudů na straně jedné a jejich právními závěry na straně druhé, resp. v případech, kdy soudy konstatovaná skutková zjištění z provedených důkazů jednoznačně a nepochybně nevyplývají. V takových (výjimečných) případech je Nejvyšší soud povolán i k revizi skutkových zjištění napadeného rozhodnutí (k tomu viz rozhodnutí Ústavního soudu České republiky sp. zn. III. ÚS 578/04, II. ÚS 598/06 a další). V posuzované věci se totiž právě o takový případ jedná, a proto dovolání bylo podáno nejenom právně relevantně, ale i nadále je důvodným. Zmíněný extrémní nesoulad je nutno spatřovat v několika skutečnostech odvíjejících se od učiněných skutkových zjištění. Především je namístě poukázat na to, že jediným (osamoceným) důkazem ve věci provedeným k tíži dovolatele je výpověď nezletilé poškozené. Ta uvedla, že dovolatel ji hladil po holém těle (pod pyžamem), a to i po přirození (po pipince), rozhodně však neuvedla, že by šlo osahávání mezi jejíma nohama na vagíně. To za stavu, kdy byla neposlušná, nechtěla jít spát, lezla na žebřiny, odkud ji dovolatel sundal a dal ji do postele. Uvedla také, že to bylo příjemné. Uvedené skutečnosti potom korespondují s výpovědí dovolatele, který uvedl, že za těchto okolností chtěl nezletilou uklidnit tak, aby ulehla do postele k polednímu odpočinku. Uvedené tvrzení dovolatele pak nebylo v rámci vedeného dokazování nijak vyvráceno, tedy, že nešlo o nic jiného než nezletilou popsaným způsobem (hlazením) uklidnit a nic na tom nemění ani jeho případný (pokud, tak zjevně letmý) dotek jejího přirození. Z učiněných skutkových zjištění tak dosud neplyne naplnění formálních znaků označeného trestného činu, tedy výrazně aktivní a intenzivní (úmyslné) jednání dovolatele, které by také mělo směřovat k jeho sexuálnímu vzrušení. Ostatně uvedené je i obsahem znaleckého posudku z oboru psychiatrie a sexuologie a z něj také vyplývá, že dovolatel netrpí žádnou sexuální úchylkou. Z hlediska tzv. prvotní výpovědi nezletilé je namístě připomenout, že ta o celé události, předtím než byla vyslechnuta, hovořila se svou matkou (ex post), což znalkyně z oboru dětské psychologie označila za ne zcela vhodné, když současně označila výpověď nezletilé sice za


text:
dostatečnou s tím, že se jedná o jistou míru pravděpodobnosti, nikoli tedy úplné jistoty. Sama přitom hovoří o pohlazení, nikoli tedy osahávání mezi nohama na vagíně, jak je uvedeno v tzv. skutkové větě v označeném rozsudku soudu prvního stupně. Jednalo se o zážitek, který se nezletilé líbil, následné hodnocení matky bylo, že je to špatné a pak (slovy znalkyně) a pak už se odvíjely další věci . V uvedených souvislostech potom dále nelze přehlédnout ani to, že dovolatel občas pomáhal i s jinými dětmi, přičemž nikdy podobný případ (jeho obdobného jednání) nebyl zaznamenán a v tomto směru nebyla podána jakákoli stížnost.
 Ustanovení § 187 odst. 1 tr. zákoníku alternativně uvádí vedle znaku vykoná soulož s dítětem mladším patnácti let také znak kdo je jiným způsobem pohlavně zneužije , což nesporně vede k závěru, že zákon tyto dvě formy jednání staví na stejnou úroveň. I v případě jiného způsobu pohlavního zneužití musí proto jít o tak intenzivní zásah do mravního a tělesného vývoje dětí, který je srovnatelný s vykonáním soulože (např. orální styk či ohmatávání pohlavních orgánů, které směřuje k sexuálnímu vzrušení pachatele viz např. rozh. NS sp. zn. 7 Tdo 235/2004). V daném případě zjevně nebyla uvedená skutečnost prokázána, ale šlo takto o běžné (jednorázové) pohlazení ve zřejmé snaze nezletilou zklidnit. Charakter daného jednání a okolnosti, za kterých k němu došlo, tak nesvědčí pro spolehlivý a jednoznačný závěr, že to vedlo (mělo vést) k sexuálnímu vzrušení dovolatele. Nelze tak než uzavřít, že se závěr o vině dovolatele žalovaným skutkem jeví ve světle provedených důkazů a jejich hodnocení jako nepřesvědčivý, a to i z hlediska důvodných pochybností stran shledání dovolatele vinným označeným trestným činem, kdy se jeví (za daného skutkového stavu) použití již zmíněné zásady, tedy v případě vážných pochybností postupovat ve prospěch obviněného.
 Ze shora rozvedených důvodů proto Nejvyšší soud podle § 265k odst. 1 tr. ř. zrušil rozsudek Krajského soudu v Brně, pobočka ve Zlíně, sp. zn. 6 To 241/2012 ze dne 9. 4. 2013. Současně podle § 265k odst. 2 tr. ř. zrušil i další rozhodnutí na zrušené rozhodnutí obsahově navazující, pokud vzhledem ke změně, k níž došlo zrušením, pozbyla podkladu. Krajskému soudu v Brně, pobočka ve Zlíně, pak podle § 265 l odst. 1 tr. ř. přikázal, aby věc v potřebném rozsahu znovu projednal a rozhodl o tom, zda dovolatel skutečně naplnil všechny znaky skutkové podstaty označeného trestného činu, a to nejenom naplněním jeho formální, ale i materiální stránky. Přitom v novém řízení v této věci bude postupovat tak, že odstraní vytýkané vady a bude současně vázán právním názorem, který k projednávaným otázkám ve svém rozhodnutí vyslovil Nejvyšší soud (§ 265s odst. 1 tr. ř.), a to i s přihlédnutím k případnému provedení dalších důkazů, pokud by k jejich nezbytnosti dospěl.
 O zrušení napadeného rozhodnutí a přikázání věci k novému projednání a rozhodnutí pak Nejvyšší soud rozhodl v souladu s ustanovením § 265r odst. 1 písm. b) tr. ř. v neveřejném zasedání.


text:
 Zákon anebo spravedlivé přesvědčení? « Advokátní kancelář JUDr. Luboš Chalupa
 Zákon anebo spravedlivé přesvědčení?
 Právní rádce 8/2007
 V Bulletinu advokacie č. 6/2007 byla uveřejněna reakce předního realitního specialisty Mgr. Ing. Petra Baudyše „K úsilí o co nejvíce neplatných smluv“ na můj článek „Neplatnost smluv uzavřených povinnou osobou v průběhu exekuce a restituce“ publikovaný v Bulletinu advokacie č. 3/2007.
 Mgr. Ing. Petr Baudyš ve svém článku popírá základní principy absolutní neplatnosti právního úkonu, tj. že absolutní neplatnost právního úkonu působí ze zákona s účinky ex tunc s vyloučením jejího dodatečného zhojení.1)
 Autor – a spravedlivě nutno dodat, že nikoli sám – zastává stále rozšířenější účelový výklad zákona o neplatnosti právního úkonu podle toho, jaké jsou jeho konečné dopady. Kupní smlouvu uzavřenou v rozporu s ustanovením § 44 odst. 72) a § 47 odst. 43) zákona č. 120/2001 Sb., o soudních exekutorech a exekuční činnosti (exekuční řád) a o změně dalších zákonů (dále jen „exekuční řád“), považuje za platnou, pokud návrh na vklad do katastru nemovitostí byl povinným podán až po skončení exekuce, a to proto, že převod vlastnictví nemovitostí evidovaných v katastru nemovitostí je dvouetapový. Za neplatnou ji pak považuje, pokud byl návrh na vklad podán ještě za trvání exekuce. Uvedený právní názor Mgr. Ing. Petra Baudyše není právně možný zejména proto, že chybí zákonná úprava o dodatečném zhojení absolutně neplatného právního úkonu dodatečným pominutím jeho protiprávnosti.
 Nutno kategoricky odmítnout také společensky škodlivou argumentaci Mgr. Ing. Baudyše o možném podvodném jednání účastníků smlouvy antidatováním smlouvy a o obtížích při zjišťování okamžiku uzavření smlouvy, neobsahuje-li tato datum. Argumentace podvodným jednáním jen dosvědčuje, jak je masivně rozšířeno myšlení o porušování a obcházení zákonů, k čemuž mimo jiné preventivně směřují také ustanovení zákona o neplatnosti právních úkonů pro obcházení zákona.
 KUPNÍ SMLOUVA UZAVŘENÁ
 JE ABSOLUTNĚ NEPLATNÁ
 Otázka absolutní neplatnosti kupní smlouvy uzavřené v rozporu se zákonem [např. porušení předběžného opatření dle § 76 odst. 1 písm. e) občanského soudního řádu, porušení nařízení soudního výkonu rozhodnutí dle § 335b odst. 1 písm. a) občanského soudního řádu, porušení blokačních ustanovení restitučních právních předpisů] je konstantní judikaturou uveřejněnou ve Sbírce soudních rozhodnutí a stanovisek již vyřešena tak, že kupní smlouva uzavřená v rozporu se zákazem nakládání s majetkem povinného je absolutně neplatná.4)
 Právní názor o dodatečném zhojení absolutně neplatné smlouvy o převodu vlastnictví nemovitostí uzavřené v rozporu s kogentním ustanovením zákona zakazujícím nakládat s majetkem povinného nemá oporu ani v zákoně, ani v právní teorii – právní názor Mgr. Ing. Petra Baudyše je v tomto ojedinělý a navádějící k porušování zákona (úsilí o porušování zákona).
 Smlouva o převodu vlastnictví věci, včetně nemovitostí evidovaných v katastru nemovitostí, uzavřená povinným v průběhu exekučního řízení s ujednáním o odkládací podmínce účinnosti smlouvy dle § 36 odst. 2 občanského zákoníku na dobu po skončení exekuce je však platná –stejně jako smlouva o smlouvě budoucí.
 PŘEZKUMNÁ ČINNOST KATASTRU
 Skutečnost, zda je účastník řízení oprávněn nakládat s předmětem právního úkonu a zda není omezen ve smluvní volnosti týkající se věci, která je předmětem právního úkonu, ve smyslu § 5 odst. 1 zákona


text:
č. 265/1992 Sb., o zápisech vlastnických a jiných věcných práv k nemovitostem, zkoumá katastrální úřad v řízení o vklad do katastru nemovitostí ex lege jen ke dni podání návrhu na vklad vlastnického práva do katastru nemovitostí.
 Katastrální úřad nemá pravomoc – i kdyby byl přesvědčen o jiných právních vadách smlouvy o převodu vlastnictví nemovitostí evidovaných v katastru nemovitostí vyvolávajících její absolutní neplatnost – zamítnout návrh na vklad vlastnictví pro jiné než výslovně stanovené zákonné důvody (v § 5 odst. 1 zákona č. 265/1992 Sb.), které existovaly ke dni podání návrhu na vklad.
 Ustanovení § 47 odst. 4 exekučního řádu3) – na rozdíl od ustanovení § 44 odst. 7 citovaného zákona umožňujícího výjimky v případě běžné obchodní činnosti, uspokojování základních životních potřeb, udržování a správy majetku – stanoví absolutní zákaz nakládání s majetkem povinného dotčeného exekučním příkazem. Právním úkonem ve smyslu § 44 odst. 7 a § 47 odst. 4 exekučního řádu je smlouva o převodu vlastnictví nemovitostí a nikoli návrh na vklad vlastnického práva. Návrh na vklad vlastnického práva do katastru nemovitostí není hmotněprávním úkonem ve smyslu § 34 občanského zákoníku, nýbrž procesním úkonem účastníka řízení učiněným na podkladě správního řádu. Vklad vlastnického práva do katastru nemovitostí rovněž není hmotněprávním úkonem ve smyslu § 34 občanského zákoníku, nýbrž procesním rozhodnutím katastrálního úřadu jako orgánu státní správy.
 Katastrální úřad má ze zákona zejména s ohledem na generální pravomoc soudů v občansko právních věcech jen omezenou pravomoc posuzovat vybrané právní otázky sloužící ke splnění jeho registrační činnosti při evidenci nemovitostí, a proto nelze oprávněně argumentovat tím, že katastrální úřad zkoumá omezení účastníků nakládat s převáděnými nemovitostmi jen ke dni podání návrhu na vklad; právní otázky, které ze zákona není oprávněn zkoumat katastrální úřad dle ustanovení § 5 odst. 1 zákona č. 265/1992 Sb., zůstávají plně v pravomoci soudů včetně absolutní neplatnosti kupní smlouvy uzavřené v rozporu se zákonem před podáním návrhu na vklad.
 PRO ROZPOR SE ZÁKONEM
 NELZE ZHOJIT
 Smlouva o převodu vlastnictví věci, včetně nemovitostí evidovaných v katastru nemovitostí, uzavřená povinným jako převodcem v mezidobí od doručení usnesení o nařízení exekuce povinnému dle § 44 odst. 7 exekučního řádu (případně od doručení exekučního příkazu dle § 47 odst. 4 exekučního řádu povinnému) až do skončení exekuce, tj. zpravidla úplného vymožení pohledávky, jejího příslušenství a nákladů exekuce nebo pravomocného zastavení řízení – s výjimkou sjednání odkládací podmínky smlouvy dle ustanovení § 36 odst. 2 občanského zákoníku a zákonných výjimek vyplývajících z § 44 odst. 7 exekučního řádu2) (běžná obchodní činnost, uspokojování základních životních potřeb, udržování a správy majetku) – je pro rozpor se zákonem absolutně neplatná.
 Na tom nic nemění skutečnost, že návrh na vklad vlastnického práva na podkladě takto uzavřené smlouvy byl katastrálnímu úřadu podán až po skončení exekuce, neboť absolutní neplanost právního úkonu nelze dodatečně zhojit, nestanoví-li výslovně zákon jinak.1)
 V případě, že kogentní ustanovení zákona výslovně zakazuje určité majetkové dispozice po určité období (například tak, že povinný nesmí majetek převést na jiného, zatížit ho nebo s ním jinak nakládat, jinak je právní úkon, kterým povinný porušil tuto povinnost, neplatný),


text:
vyvolává porušení této povinnosti bez dalšího vždy absolutní neplatnost zakázaného právního úkonu pro rozpor se zákonem ve smyslu ustanovení § 39 občanského zákoníku. Právní následky tohoto porušení přitom nemají vliv na neplatnost dotčeného právního úkonu, bez ohledu na vědomost stran o tomto zákazu a bez ohledu na to, že jím nebyla způsobena třetí osobě žádná újma (např. z důvodu pozdějšího vymožení plnění exekutorem z jiného majetku povinného či zastavení exekuce).
 Není žádného důvodu, aby srovnatelná a stejný účel sledující ustanovení § 335b odst. 1 písm. a) občanského soudního řádu (zákaz, aby po doručení usnesení o nařízení výkonu rozhodnutí povinný převedl nemovitost na někoho jiného nebo ji zatížil) a § 44 odst. 7 exekučního řádu 2) byla soudy vykládány rozdílně.5)
 ...ANI PODÁNÍM NÁVRHU NA VKLAD
 PO SKONČENÍ EXEKUCE
 Byla-li smlouva o převodu vlastnictví věci, včetně nemovitostí, uzavřena povinnou osobou jako převodcem v průběhu celého exekučního řízení v rozporu s ustanovením § 44 odst. 7 a § 47 odst. 4 exekučního řádu (zpravidla do vymožení pohledávky, jejího příslušenství a nákladů exekuce nebo pravomocného zastavení exekuce) – s výjimkou výslovného ujednání účastníků o odkládací podmínce platnosti dle ustanovení § 36 odst. 2 občanského zákoníku a zákonných výjimek – je tato smlouva pro rozpor se zákonem vždy absolutně neplatná, a to bez ohledu na to, že návrh na vklad do katastru nemovitostí byl podán až po skončení exekuce.
 ROZHODNÝM OKAMŽIKEM
 JE TOTIŽ ÚČINNOST SMLOUVY
 Platnost smlouvy o převodu vlastnictví věci, včetně nemovitostí evidovaných v katastru nemovitostí, a její soulad (rozpor) se zákonem – dovolenost právního úkonu – nutno posuzovat ke dni jejího uzavření (účinnosti) a v případě sjednání odkládací podmínky ke dni jejího naplnění.
 Pro zjištění, zda je smlouva o převodu vlastnictví věci, včetně nemovitostí evidovaných v katastru nemovitostí, pro soulad (rozpor) se zákonem – dovolenost právního úkonu – platná či nikoli, je rozhodující okamžik její účinnosti, kterým je u písemně uzavřených smluv (nestanoví-li zákon či smlouva výslovně jinak – např. odkládací podmínka dle § 36 odst. 2 občanského zákoníku) okamžik jejího podpisu všemi účastníky.
 De lege ferenda navrhuji doplnit připravovaný nový občanský zákoník o toto ustanovení: „Výklad kogentního ustanovení zákona v rozporu s jeho jednoznačným slovním vyjádřením je nepřípustný.“
 1) Rozsudek Nejvyššího soudu ČR ze dne 27. 10. 1999, č. j. 22 Cdo 910/98 (in. Soudní rozhledy č. 2/2000): „Platné právo neumožňuje zpětné zhojení vad právních úkonů absolutně neplatných (konvalidaci). Proto je pro právní posouzení smlouvy o smlouvě budoucí rozhodný stav v době jejího uzavření, skutečnosti nastalé později nemají na její platnost vliv.“
 2) § 44 odst. 7: „Po doručení usnesení o nařízení exekuce nesmí povinný nakládat se svým majetkem včetně nemovitostí a majetku patřícího do společného jmění manželů, vyjma běžné obchodní činnosti, uspokojování základních životních potřeb, udržování a správy majetku. Právní úkon, kterým povinný porušil tuto povinnost, je neplatný.“
 3) § 47 odst. 4: „Exekuční příkaz doručí exekutor oprávněnému, povinnému a dalším osobám, kterým se podle zvoleného způsobu exekuce doručuje usnesení o nařízení výkonu rozhodnutí podle občanského soudního řádu.“
 4) Rozsudek Nejvyššího soudu ČR ze dne 15. 12. 2004, sp. zn. č.


text:
30/2005 Sb. rozh.: „Kupní smlouva, kterou povinný převedl nemovitost na jiného, i když usnesením o nařízení výkonu rozhodnutí mu to soud zakázal (§ 335b odst. 1 písm. a/ o. s. ř.), je neplatná pro rozpor se zákonem (§ 39 obč. zák.). Pro právní úkony, které obsahem nebo účelem odporují zákonu, je charakteristické, že se ocitají v rozporu s výslovným imperativem (zákazem, příkazem) formulovaným v zákoně, popř. s imperativem obsahovým, tj. sice expressis verbis neformulovaným, ale ze zákona přímo vyplývajícím. Vznik a plnění z takových právních úkonů objektivní právo nepřipouští, jinými slovy, účinky, které s nimi účastníci spojovali, nemohou nastat.“
 Rozsudek Krajského soudu v Hradci Králové ze dne 2. 5. 2000, sp. zn. 1 A Co 18/2000 č. 59/2001 Sb. rozh.: „Kupní smlouva, kterou prodávající porušil zákaz převodu věci (nemovitosti) uložený mu vykonatelným předběžným opatřením ve smyslu § 76 odst. 1 písm. e) o. s. ř, je pro rozpor se zákonem absolutně neplatná.“
 Stanovisko Nejvyššího soudu ČR č. 34/1993 Sb. rozh.: „Ustanovení § 9 odst. 1 zákona č. 87/1991 Sb. je ustanovením kogentním (donucujícím), jehož význam je ještě zdůrazněn poslední větou tohoto odstavce, že totiž právní úkony uzavřené v rozporu s tímto ustanovením jsou neplatné.“
 Stanovisko Nejvyššího soudu ČR č. 31/2006 Sb. rozh.: „Již doručením usnesení o nařízení exekuce nastupují zákazy dispozic s majetkem povinného, nýbrž i s majetkem patřícího do společného jmění (§44 odst. 7 ex. řádu), a to i kdyby manžel povinného s takovým nakládáním souhlasil (§ 145 odst. 2 věta druhá obč. zákoníku). Samo usnesení o nařízení exekuce (aniž by zde byl exekuční příkaz) má tudíž dopad do majetkové sféry manžela povinného.“
 Rozsudek Vrchního soudu v Praze sp. zn. 15 Cmo 7/2005: „Vydáním exekučního příkazu ohledně majetku, který má být exekucí postižen, není dotčen zákaz dispozice dlužníka s ostatním majetkem. Nakládá-li proto dlužník i s ostatním majetkem v rozporu s § 44 odst. 7 ex. R., jedná se o neplatný právní úkon.“
 Nález pléna Ústavního soudu ze dne 1. 3. 2007, sp. zn. Pl. ÚS 8/06, bod 34: „Právní jistotě nepřispívá ani nejednotná soudní praxe při tzv. upuštění od exekuce (§ 46 odst. 3 věta první zák. č. 120/12001 Sb.). Dikce tohoto ustanovení naznačuje, že jde o neformální úkon exekutora, což nelze považovat za přípustné. Je třeba jednoznačně určit okamžik ukončení exekučního řízené (též ve vztahu ke třetím osobám, např. pro výmaz poznámky z katastru nemovitostí). Zatímco v řízení vedeném u Obvodního soudu pro Prahu 5 soud usnesením ze dne 5. 3. 2004, č. j. Nc 733/2003-102, exekuci zastavil, v řízení vedeném u Obvodního soudu pro Prahu 3 žádný obdobný úkon nebyl učiněn. Ústavní soud považuje za vhodné, aby obecné soudy řízení o výkon rozhodnutí důsledně postupovaly podle § 268 odst. 1 písm. g) obč. soudního řádu a řízení zastavovaly i tehdy, zanikne-li vymáhaná pohledávka splněním v průběhu exekučního řízení.“
 5) Usnesení Nejvyššího soudu ČR ze dne 13. 3. 2007, sp. zn. 30 Cdo 2441/2006: „Podle ust. § 335 odst. 3 věty první o. s. ř. ve znění účinném do 31. 12. 2000 [totožnou úpravu – co do


text:
obsahu – přejal týž předpis účinný od 1. 1. 2001 – viz § 335b odst. 1 písm. a) o. s. ř.] musí usnesení o nařízení výkonu rozhodnutí obsahovat zákaz, aby povinný nemovitost převedl na někoho jiného nebo ji zatížil.
 Neplatnost právního úkonu podle § 39 obč. zák. je neplatností absolutní, která působí ze zákona (ex lege) a od počátku (ex tunc), takže subjektivní občanská práva a občanskoprávní povinnosti z takového právního úkonu vůbec nevzniknou, přičemž není rozhodné, zda účastníci smlouvy o důvodu její neplatnosti věděli.
 Porušením zákazu uloženého usnesením o nařízení výkonu rozhodnutí se Nejvyšší soud zabýval v rozsudku ze dne 15. 12. 2004, sp. zn. 20 Cdo 2662/2003, uveřejněném ve Sbírce soudních rozhodnutí a stanovisek pod R 30/2005, a v němž dospěl k závěru, že kupní smlouva, kterou povinný převedl nemovitost na jiného, i když usnesením o nařízení výkonu rozhodnutí mu to soud zakázal [§ 335b odst. 1 písm. a) o. s. ř.], je neplatná pro rozpor se zákonem (§ 39 obč. zák.). V odůvodnění tohoto rozhodnutí pak Nejvyšší soud uvedl, že pro právní úkony, které obsahem nebo účelem odporují zákonu, je charakteristické, že se ocitají v rozporu s výslovným imperativem (zákazem, příkazem) formulovaným v zákoně, popř. s imperativem obsahovým, tj. sice expressis verbis neformulovaným, ale ze zákona přímo vyplývajícím. Vznik a plnění z takových právních úkonů objektivní právo nepřipouští, jinými slovy, účinky, které s nimi účastníci spojovali, nemohou nastat. Na roveň výslovnému či obsahovému zákazu právního jednání lze klást případy, kdy účastníci řízení svými projevy vůle odporují tomu, co jim rozhodnutím zakázal soud, pokud zmocnění k takovému opatření má podklad v objektivním právu. Typicky jde o případy, kdy soud předběžným opatřením podle § 76 odst. 1 písm. e) o. s. ř. účastníku uloží, aby nenakládal s určitými věcmi nebo právy (viz rozsudek Krajského soudu v Hradci Králové ze dne 2. 5. 2000, sp. zn. 18 Co 18/2000, uveřejněný ve Sbírce soudních rozhodnutí a stanovisek 9/2001 pod č. 59), kdy zakáže povinnému nakládat s (movitými) věcmi, které vykonavatel sepíše (§ 324 o. s. ř.), nebo kdy vysloví zákazy převést (zatížit) nemovitost (popř. spoluvlastnický podíl), podnik, jeho část (popř. spoluvlastnický podíl), anebo věci, práva a jiné majetkové hodnoty, které slouží k provozování podniku nebo vzhledem ke své povaze mají tomuto účelu sloužit bez souhlasu správce [§ 335b odst. 1 písm. a), § 338h odst. 1 písm. a), c) o. s. ř.]. Okolnosti, že v určitých případech zákon soudu ukládá, aby rozhodnutím zákaz vyslovil, a že tím upravuje jeho postup v řízení, jsou pro posouzení následků jednání, jímž účastník rozhodnutí nerespektuje, bezcenné.
 Jestliže v posuzované věci bylo zjištěno, že usnesením Obvodního soudu pro Prahu 6 ze dne 2. 12. 1994, sp. zn. E 349/94, které nabylo právní moci dne 31. 12. 1994, byl nařízen výkon rozhodnutí prodejem nemovitostí – mimo jiné p. č. 980/1, ve vlastnictví povinného J. S., kterému byl současně dán zákaz, aby postižené nemovitosti převedl na někoho jiného nebo je zatížil, a přesto J. S. kupní smlouvou a smlouvou o zřízení věcných břemen ze dne 15. 12. 1997


text:
prodal předmětné pozemky, jež vznikly rozdělením pozemku p. č. 980/1, žalobkyni, nelze odvolacímu soudu vytýkat nesprávné právní posouzení věci, jestliže dospěl k závěru, že tato smlouva je absolutně neplatná podle § 39 obč. zák. a že se žalobkyně vlastnicí sporných nemovitostí na základě této smlouvy nestala.
 K námitce v dovolání, že v dané věci ‚smluvní strany rozpor se zákonem odstranily čl. V. předmětné kupní smlouvy‘, v němž prodávající prohlašuje, ‚že ke dni zápisu vkladu vlastnického práva pro kupující nebudou na předmětu koupě váznout žádné dluhy ani zástavní práva pro existující pohledávky‘, dovolací soud dodává, že absolutní neplatnost smlouvy podle § 39 obč. zák. nelze vyloučit uvedeným prohlášením prodávajícího J. S. (a obecně ani ujednáním účastníků ve smlouvě obsaženým), které je pouze jeho jednostranným závazkem, a nikoliv dohodnutou odkládací podmínkou (k tomu srov. § 36 odst. 2 obč. zák. a komentář k němu), za níž se považuje taková podmínka, kde právní účinky platného právního úkonu nastanou až splněním této podmínky.“


text:
Federace dětských domovů ČR. BULLETIN č. 66
 Download "Federace dětských domovů ČR. BULLETIN č. 66"
 Markéta Naděžda Burešová
 1 Federace dětských domovů ČR BULLETIN č. 66 Vychází na jaře 2006
 2 Obsah: str. Přehled 8. jednání výboru FDD ČR 3 Úloha školských zařízení pro výkon ústavní a ochranné výchovy v ţivotě dítěte z nefunkční rodiny (část výzkumné absolventské práce) 5 Přehled 9. jednání výboru FDD ČR Odborný seminář ve Stráţnici, dubna Vybrané kapitoly z Právních výkladů č. 1/ Statut Federace dětských domovů ČR - FICE 25 Zpráva o zasedání CF FICE Inter, Nizozemí, května Přehled 10. jednání výboru FDD ČR 30 Hodnotící zpráva z republikového finále dětí z DD ČR v lehké atletice, malé kopané a odbíjené, Příbram, června Výsledky mezinárodních sportovních soutěţí dětí z dětských domovů Česka, Slovenska, Maďarska a Rumunska v roce Přehled 11. jednání výboru FDD ČR 35 Přehled 12. jednání výboru FDD ČR 36 Odborný seminář v České Lípě, října Přehled 13. jednání výboru FDD ČR 39 Vybrané kapitoly z Právních výkladů č. 1/ Seznam členů FDD ČR k 1. únoru Bulletin připravil do tisku Mgr. Jan Pavlas FDD ČR, vychází v dubnu
 3 8. jednání výboru FDD ČR, Praha, 19. ledna 2005 První společné jednání kompletního výboru v roce 2005 se uskutečnilo v Praze v esteticky i funkčně velmi zdařile zrekonstruovaném domě, který v Sámově ulici ve Vršovicích spravuje OS Vhled, a který slouţí nejen rodinám s dětmi v pěstounské péči, ale i dětem z dětských domovů. Po úvodním slově předsedy výbor zkontroloval plnění úkolů z minulého jednání, podpořil návrh DD v Uherském Hradišti na ocenění dlouholeté členky FDD ČR paní Boţeny Hrazdírové u příleţitosti Dne učitelů a poté se začal zabývat přípravou jarního semináře. Zejména bylo projednáno ubytování a stravování během akce, výše seminárního poplatku a předběţné lektorské zabezpečení včetně rozloţení jednotlivých příspěvků do obou dnů. Pan Mgr. Ivan Kurz seznámil přítomné s podmínkou MŠMT ČR, ţe v souvislosti s poskytnutou dotací nelze lektory proplácet formou faktury, ale lze s nimi uzavírat dohody o provedení práce. Výbor se poté seznámil se zprávou pokladníka o stavu peněţních prostředků FDD ČR, které k 31. prosinci 2004 představovaly částku ve výši ,29 Kč (pokladna, běţný účet v KB, termínované vklady u KB). Dalším důleţitým bodem jednání bylo odsouhlasení závazných pokynů pro pořadatele regionálních i celostátního kola Nejmilejšího koncertu. Tyto pokyny včetně kritérií pro hodnocení (viz níţe) jsou rovněţ umístěny na nových webových stránkách federace, které byly na adrese zprovozněny v prosinci Výbor také akceptoval termín konání nové divadelní přehlídky DD, která se uskuteční v Národním domě v Praze dne 8. října I. ZÁVAZNÉ POKYNY PRO POŘADATELE REGIONÁLNÍCH KOL N. K. 1) Vzhledem k celkovému počtu vystupujících, a to jak v kolech regionálních, tak zejména celostátním finále, je nutno respektovat, aby akce nebyla příliš zdlouhavá a nudná, ţe kaţdé zařízení má k dispozici maximálně 15 minut čistého času, do nichţ se musí vejít všechna jeho vystoupení (s výjimkou malých jevištních forem). Pro jednotlivé kategorie potom platí časy uvedené v bodě 4). 2) Vystoupení dětí se můţe zúčastnit 1


text:
dospělá osoba, a to za předpokladu, ţe: a) je autorem vystoupení, vystoupení zaranţovala, nacvičila apod., b) je pro charakter vystoupení nezbytně nutná, c) nepředvádí ţádné sólové výkony, ale je pouze částí celku (diriguje, udává tempo, zpívá ve sboru, hraje na doprovodný nástroj, vede taneční vystoupení skupiny ), aby mohla být bez problému vyňata z hodnocení vystoupení dětí. 3) Soutěţe se nemohou zúčastnit jiné děti neţ děti umístěné do soutěţícího zařízení (PO, ÚV). 4) Soutěţní obory jsou členěny takto: HUDEBNÍ OBOR a) zpěv sólový (1 soutěţící bez doprovodu či s doprovodem včetně vlastního, max. 2 písně libovolného ţánru) b) zpěv skupin (2-4 soutěţící bez doprovodu či s doprovodem, max. 2 písně libovolného ţánru) c) zpěv sborový (od 5 soutěţících - blok do 8 minut) d) hudební skupiny (od 2 soutěţících max. 2 skladby /písničky, instrumentální skladby/ libovolného ţánru: alespoň 1 musí být písnička, 1 můţe být instrumentální skladba; vystoupení do 8 minut) e) hra na hudební nástroj (včetně těla), bez zpěvu (od sóla po orchestr; do 5 minut) TANEČNÍ OBOR a) klasický nebo moderní tanec (jakýkoliv typ a počet tanečníků, do 8 minut) b) folklórní skupiny (taneční a pěvecká komponovaná vystoupení, do 8 minut) 3
 4 LITERÁRNĚ DRAMATICKÝ OBOR a) umělecký přednes (poezie, próza, jednotlivci i skupiny do 5 minut) b) malé jevištní formy *) (bez ţánrového omezení, v rámci přehlídky nejlépe zvolit buď ukázku nebo kus do 15 minut, jinak nutno projednat s pořadatelem) *) malé jevištní formy nebudou z organizačních důvodů postupovat do celostátní přehlídky Nejmilejšího koncertu, ale budou vybírány do celostátního finále divadelní přehlídky. II. KRITERIA HODNOCENÍ Odborná porota hodnotí zejména: V HUDEBNÍM OBORU 1) vlastní tvorbu včetně úprav známých melodií, 2) ladění nástrojů, 3) instrumentální dovednost, 4) sehranost či sezpívanost, 5) čistotu zpěvu a drţení melodické linky, 6) srozumitelnost textu, 7) celkový výraz. V TANEČNÍM OBORU 1) vlastní tvorbu, 2) pohybovou dovednost, 3) originalitu a scénické zpracování, 4) synchronizaci pohybu s hudbou (včetně pohybu tanečníků v páru či skupině), 5) kostýmy, 6) celkový výraz. V LITERÁRNĚ DRAMATICKÉM OBORU 1) vlastní scénáře či texty, 2) hlasitost projevu a srozumitelnost textu, popř. melodickou stránka přednesu, 3) sehranost vystupujících, 4) kostýmy a scénu, 5) celkovou úroveň dramatizace. Odborná porota může k postupu doporučit vystoupení podle následujících bodů: 1) vystoupení budˇ jako celek nebo i jeho jednotlivé části, 2) nejkvalitnější vystoupení bez ohledu členění na obory a kategorie, 3) celkový počet postupujících vystoupení je limitován cca 30 osobami včetně doprovodu. 4
 5 Úloha školských zařízení pro výkon ústavní a ochranné výchovy v životě dítěte z nefunkční rodiny (část výzkumné absolventské práce) Monika Valouchová, DiS. Jmenuji se Monika Valouchová a jsem absolventka Vyšší odborné školy pedagogické a sociální v Kroměříţi. Podmínkou uzavření studia na této škole je sloţení absolutoria a vypracování absolventské práce. Pro svou absolventskou práci jsem zvolila téma Úloha školských zařízení pro výkon ústavní a ochranné výchovy v ţivotě dítěte z nefunkční rodiny. Vedoucím mé závěrečné práce byl Mgr. Dalibor Křepský, ředitel Dětského domova v Olomouci, a cenné informace k danému tématu poskytla také Mgr. Jitka Ţlunková, zástupkyně ředitele Dětského


text:
diagnostického ústavu na Sv. Kopečku u Olomouce. Ráda bych zde uvedla část svého výzkumu, jelikoţ si myslím, ţe výsledky mé práce by mohly zajímat odbornou veřejnost. Výzkum jsem realizovala v dětském domově a v dětském domově se školou. Jako výzkumnou metodu jsem pouţila interview a dotazník. Zveřejněná část výzkumu byla provedena formou dotazníků určených pro vychovatele ve jmenovaných zařízeních a pro ředitele různých dětských domovů v České republice. Vyhodnocení dotazníků pro vychovatele v dětském domově a v dětském domově se školou Dotazník vyplnilo 8 vychovatelů z dětského domova a 8 vychovatelů z dětského domova se školou. Nejprve jsem zjišťovala jejich věkové sloţení a nejvyšší dosaţené vzdělání, aby si čtenář mohl utvořit lepší představu, dále následují jednotlivé otázky. Věk respondentů: Tabulka č. 1: Možnosti Muži Ženy Celkem let 3 37% 2 25% 5 31% let 1 13% 1 13% 2 13% let 1 13% 4 49% 5 31% let % 4 25% Graf č. 1: let let let let 0 Muži Ženy Celkem Věkové sloţení respondentů se pohybuje v poměrně širokém rozmezí: let. Nejpočetnějšími skupinami byli lidé ve věku let a let, kteří tvořili po 31% všech oslovených respondentů, 25% respondentů uvedlo věk let a nejméně zastoupenou skupinou byli lidé ve věku let. 5
 6 Nejvyšší dosažené vzdělání: Tabulka č. 2: Možnosti Muži Ženy Celkem Střední škola 4 50% 4 50% 8 49% Vyšší odborná škola 0 0% 2 25% 2 13% Vysoká škola 4 50% 2 25% 6 38% Graf č. 2: Muži Ženy Celkem Střední škola Vyšší odborná škola Vysoká škola Nejvíce respondentů vystudovalo střední školu ukončenou maturitní zkouškou, jejich procentuální zastoupení činí 49%. 6 respondentů má vysokoškolské vzdělání a 2 respondenti uvedli, ţe vystudovali vyšší odbornou školu. 1. Zastáváte názor, že dětský domov / dětský domov se školou dokáže dítěti nahradit rodinu? Svou odpověď prosím zdůvodněte. Tabulka č. 3: Možnosti Dětský domov Dětský domov se školou Ano 2 25% 0 0% Ani ano, ani ne 2 25% 5 62% Ne 4 50% 3 38% Graf č. 3: Ano Ani ano, ani ne Ne 0 Dětský domov Dětský domov se školou 6
 7 Nejvíce vychovatelů v dětském domově zastává názor, ţe dětský domov nedokáţe dítěti nahradit rodinu (celkem 4 respondenti, tzn. 50%). Svoje stanovisko odůvodnili tvrzením, ţe nemůţou vzniknout dokonalé citové vazby dítěte k jedné osobě, jelikoţ se v dětském domově střídají vychovatelé na směnách. Tím je znemoţněno společné proţívání důleţitých okamţiků v ţivotě dítěte a také z tohoto důvodu nelze zajistit jednotné výchovné působení na dítě. V širším slova smyslu dětský domov nedokáţe dítěti nahradit specifické rodinné prostředí. Stejnou měrou jsou zastoupeny odpovědi ano a ani ano, ani ne (kaţdou z těchto variant uvedli 2 respondenti). Zdůvodnění sporné odpovědi ani ano, ani ne byla různá, ale ve své podstatě zahrnovala stejnou základní myšlenku. Úloha a role matky a otce v rodině jsou nenahraditelné, ale pokud rodiče neplní základní funkce rodiny, stává se rodina dysfunkční a pro dítě je lepší jakákoli forma náhradní péče. Dětský domov tedy můţe uspokojovat potřeby dítěte pocházejícího z neutěšených poměrů lépe neţ jeho nefungující


text:
rodina. Faktem však zůstává, ţe lásku rodičů nelze ničím nahradit. Vychovatelé, kteří si myslí, ţe dětský domov dokáţe dítěti nahradit rodinu, své stanovisko odůvodňují tvrzením, ţe dítě je v dětském domově vychováváno po všech stránkách a má moţnost vytvořit si zde citové vazby. Většina vychovatelů v dětském domově se školou zvolila na danou otázku odpověď ani ano, ani ne (celkem 5 respondentů, coţ činí 68%). Svoji volbu zdůvodnili tím, ţe v dětském domově se školou děti citově strádají, trpí nedostatkem citových vazeb, ale naproti tomu se zde uplatňuje více výchovných podnětů a děti jsou po materiální stránce dobře zabezpečeny. 3 respondenti (v zastoupení 38%) zastávají názor, ţe dětský domov se školou nedokáţe dítěti nahradit rodinu. Své stanovisko zdůvodnili absencí citového zázemí a jistot. Ţádný z respondentů nezvolil moţnost odpovědi, ţe dětský domov se školou dokáţe dítěti nahradit rodinu. 2. Myslíte si, že dětský domov / dětský domov se školou dostatečně připraví dítě na jeho budoucí život? Svou odpověď prosím zdůvodněte. Tabulka č. 4: Možnosti Dětský domov Dětský domov se školou Ano 2 25% 0 0% Ani ano, ani ne 6 75% 5 62% Ne 0 0% 3 38% Graf č. 4: Ano Ani ano, ani ne Ne 1 0 Dětský domov Dětský domov se školou Z výsledků v tabulce je patrné, ţe většina vychovatelů z dětského domova zvolila na danou otázku odpověď ani ano, ani ne (celkem 6 respondentů, coţ činí 75%). Nejčastějším odůvodněním této sporné odpovědi bylo, ţe je snahou dětského domova připravit děti na budoucí ţivot, ale přesto jsou tyto děti nesamostatné, jelikoţ se hodně věcí řeší za ně. V dětském domově dostává dítě v podstatě vše, o co poţádá, tak to ale běţně v rodině nechodí a dítě pak neuvaţuje realisticky. Dítěti v dětském domově chybí také model rodiny, proto neumí řešit kaţdodenní situace a mnohdy nedokáţe navázat trvalé partnerské vztahy. 2 respondenti (v procentuálním zastoupení 25%) zastávají názor, ţe dětský domov dokáţe dítě připravit na jeho budoucí ţivot mimo toto 7
 8 zařízení, jelikoţ je zde k tomu kaţdé dítě vedeno. Připravuje se na budoucí ţivot stejným způsobem, jakým by se připravovalo v rodině. U ţádného respondenta jsem se nesetkala se zápornou odpovědí. Nejvíce vychovatelů v dětském domově se školou se přiklonilo k odpovědi ani ano, ani ne (jedná se o 5 respondentů, v procentuálním zastoupení 62%). Svůj názor vysvětlují nedostatečnou samostatností dětí a zároveň jejich neschopností změnit své špatné návyky. Na druhou stranu se děti v dětském domově se školou naučí pracovním návykům i správnému sociálnímu chování. 3 respondenti (38%) uvedli, ţe dětský domov se školou nedokáţe dostatečně připravit dítě na jeho budoucí ţivot z důvodu absence příkladu rodinného souţití. Ani jeden z vychovatelů v dětském domově se školou nezastává názor, ţe toto zařízení dovede připravit dítě na budoucí ţivot. 3. Vypište, jaké povinnosti mají děti v dětském domově / dětském domově se školou plnit. Touto otázkou jsem se snaţila ukázat, ţe i ústavní zařízení vede děti k samostatnosti tím, ţe zde musí vykonávat činnosti spojené s běţným chodem domácnosti a ţivota vůbec. Vychovatelé z


text:
dětského domova uvedli, ţe se děti podílí na úklidu společných prostor, svých pokojů, vykonávají drobné pomocné práce, perou, ţehlí, vaří, vysávají, utírají prach, pomáhají v kuchyni, pečují o květiny. Mezi další povinnosti dětí patří samozřejmě plnění školních povinností, příprava na vyučování, pořádek v osobních věcech a pomoc mladším dětem. Kaţdé dítě musí dodrţovat vnitřní řád dětského domova, plnit pokyny ředitele a vychovatelů. Vychovatelé z dětského domova se školou uvedli, ţe děti musí plnit veškeré povinnosti určené vnitřním řádem zařízení. Provádí úklidy, perou si osobní věci, musí dodrţovat osobní hygienu. Vyţaduje se po nich dodrţování školního řádu, jelikoţ základní škola je součástí dětského domova se školou. Děti se musí připravovat na vyučování a jsou učeny slušnému chování. 4. Jakým způsobem jsou děti za plnění svých povinností hodnoceny nebo odměňovány? Tabulka č. 5: Možnosti Dětský domov Dětský domov se školou Slovní pochvala 8 100% 8 100% Věcná odměna 5 62% 5 62% Zvýšení kapesného 2 25% 2 25% Povolení mimořádné vycházky 5 62% 8 100% Jiné 6 75% 4 50% Děti nejsou nijak odměňovány 0 0% 0 0% Graf č. 5: Dětský domov Dětský domov se školou Slovní pochvala Věcná odměna Zvýšení kapesného Povolení mimořádné vycházky Jiné Děti nejsou nijak odměňovány 8
 9 Poloţením této otázky jsem chtěla ukázat, ţe i děti umístěné mimo svou vlastní rodinu jsou kladně motivovány k činnostem, jejichţ ovládání je naprosto nezbytné pro vedení samostatného ţivota. Z výsledků v tabulce vyplývá, ţe naprosto všichni vychovatelé v dětském domově uţívají slovního pochválení dětí při splnění jejich povinností. 6 respondentů zvolilo odpověď jiné a uvedlo např. povolení návštěvy kulturní nebo sportovní akce, společné posezení v cukrárně, pochvala před skupinou apod. Stejnou měrou je zastoupeno hodnocení v podobě povolení mimořádné vycházky a darování věcné odměny (takto odpovědělo po 5 respondentech). Nejméně vychovatelů (celkem 2) odmění dítě zvýšením kapesného. Ţádný z respondentů neuvedl, ţe by děti nijak odměněny nebyly. Nejvíce uţívaným způsobem odměnění dítěte v případě vychovatelů z dětského domova se školou je slovní pochvala a povolení mimořádné vycházky. Obě odpovědi uvedlo vţdy 8 respondentů. 5 respondentů volí způsob předání věcné odměny a 4 vychovatelé zvolili moţnost jiné. Uvedli např. povolení mimořádného pobytu u rodičů nebo udělení bodů navíc (v tomto zařízení je zaveden bodový systém s pravidlem více bodů, více výhod ). 2 respondenti vyuţijí moţnosti zvýšit dítěti kapesné. Nesetkala jsem se s odpovědí, ţe by děti ţádným způsobem odměněny nebyly. 5. Jaký postih čeká děti v případě, že své povinnosti nesplní? Tabulka č. 6: Možnosti Dětský domov Dětský domov se školou Slovní pokárání 8 100% 8 100% Sníţení kapesného 2 25% 4 50% Zákaz vycházek 5 62% 8 100% Práce navíc 5 62% 5 62% Jiné 4 50% 3 38% Děti ţádný postih nečeká 0 0% 0 0% Graf č. 6: Dětský domov Dětský domov se školou Slovní pokárání Snížení kapesného Zákaz vycházek Práce navíc Jiné Děti žádný postih nečeká Touto otázkou jsem se snaţila ukázat, ţe ani děti z dětských domovů nemají vše zadarmo a jsou přiměřeným potrestáním vedeny k zodpovědnosti a samostatnosti. Všichni vychovatelé v dětském domově


text:
nejčastěji uţívají slovního pokárání jako negativní hodnocení dětí při neplnění jejich povinností. Shodný počet vychovatelů dětem na určitý čas zakáţe vycházky a zadá jim nějakou práci v rámci dětského domova navíc. Obě varianty uvedlo vţdy 5 respondentů. 4 respondenti zvolili moţnost jiné a uvedli např. zakázání kulturní nebo sportovní akce, omezení 9
 10 doby vycházek, omezení sledování televize, napomenutí před skupinou. 2 vychovatelé vyuţívají moţnosti sníţení kapesného a ţádný z nich nezvolil moţnost, ţe děti ţádný postih nečeká. Všichni vychovatelé v dětském domově se školou dítě při neplnění jeho povinností slovně pokárají a zakáţí mu vycházky. 5 respondentů zadá dítěti nějakou práci navíc a 4 respondenti sníţí dítěti kapesné. 3 vychovatelé zvolili odpověď jiné a uvedli např. odebrání bodů v rámci bodového systému daného zařízení, zákaz odjezdu na různé akce. Nikdo neuvedl moţnost, ţe děti ţádný postih nečeká. 6. Jak často si přijde dítě pro radu? Vypište, v jaké oblasti. Tabulka č. 7: Možnosti Dětský domov Dětský domov se školou Hodně často 5 68% 5 62% Občas 3 32% 3 38% Velmi zřídka 0 0% 0 0% Nikdy 0 0% 0 0% Graf č. 7: Hodně často Občas Velmi zřídka Nikdy 0 Dětský domov Dětský domov se školou Touto otázkou jsem chtěla zjistit, zda a do jaké míry důvěřují děti umístěné v ústavním zařízení tamním vychovatelům. Většina vychovatelů z dětského domova (celkem 5, coţ činí 68%) uvedlo, ţe děti od nich potřebují poradit hodně často a to v oblasti osobního ţivota, školy a budoucího povolání. Se 3 respondenty (32%) se děti radí o svých problémech pouze občas. Ţádný z respondentů neuvedl, ţe by za ním děti přišly s prosbou o radu jen zřídka nebo dokonce vůbec. Naprosto shodně odpověděli i vychovatelé z dětského domova se školou. 5 z nich uvedlo, ţe děti se s nimi radí o svých problémech hodně často a 3 odpověděli, ţe pouze občas. Jejich rady se týkají osobního ţivota a školy. Nikdo neuvedl, ţe se s ním děti radí zřídka nebo vůbec. 10
 11 7. Podporuje dětský domov / dětský domov se školou volnočasové aktivity dětí? Svou odpověď prosím zdůvodněte. Tabulka č. 8: Možnosti Dětský domov Dětský domov se školou Ano 8 100% 8 100% Ne 0 0% 0 0% Graf č. 8: Dětský domov Dětský domov se školou Ano Ne Z tabulky jasně vyplývá, ţe naprosto všichni vychovatelé z dětského domova odpověděli na danou otázku kladně. Tuto zřejmou odpověď zdůvodňovali různě. Dětský domov umoţňuje návštěvy zájmových krouţků podle přání dětí, zajišťuje účast dětí na nejrůznějších akcích (sportovní akce, turistika, sezónní sporty, plavecký bazén, zimní stadion). Dále zařizuje různé výlety, rekreace, ozdravné pobyty apod. Dětský domov se tímto snaţí motivovat děti k vhodnému trávení volného času. Stejně odpověděli i všichni vychovatelé z dětského domova se školou. Uvedli, ţe dětský domov se školou nabízí dětem různé zájmové krouţky a činnosti (vaření, cyklistika, keramika, fotbal). Dále mohou děti navštěvovat posilovnu nebo se účastnit různých soutěţí. Děti si tak vytváří vztah ke sportu a k práci. Jeden vychovatel uvedl důleţitou poznámku, ţe se vše odvíjí od aktivity pedagogických pracovníků.


text:
8. Jakým způsobem dětský domov / dětský domov se školou zprostředkovává dětem informace o možnostech a způsobech pracovního zařazení? Tabulka č. 9: Možnosti Dětský domov Dětský domov se školou Spolupráce s úřadem práce 8 100% 0 0% Rady od pracovníků zařízení 7 87% 8 100% Umoţnění přístupu na internet 4 50% 7 87% Jiné 3 38% 0 0% 11
 12 Graf č. 9: Dětský domov Dětský domov se školou Spolupráce s úřadem práce Rady od pracovníků zařízení Umožnění přístupu na internet Jiné Všichni vychovatelé z dětského domova uvedli, ţe v otázkách pracovního zařazení napomáhá dětem spolupráce dětského domova s úřadem práce. 7 respondentů konstatovalo, ţe dětem v této oblasti radí pracovníci dětského domova. 4 respondenti uvedli, ţe dětský domov umoţňuje dětem přístup na internet, kde se o této problematice mohou děti také dovědět cenné informace. 3 respondenti zvolili moţnost jiné a napsali, ţe dětský domov spolupracuje s městským úřadem, s výchovnými poradci na školách a pořádá různé přednášky a besedy. 8 vychovatelů z dětského domova se školou uvedlo, ţe ve věcech pracovního zařazení dětem radí pracovníci tohoto zařízení. 7 respondentů zvolilo variantu umoţnění přístupu na internet. Ţádný z respondentů neuvedl spolupráci dětského domova se školou s úřadem práce ani odpověď jiné. 9. Jakým způsobem podporuje dětský domov / dětský domov se školou start dítěte do samostatného života? Tabulka č. 10: Možnosti Dětský domov Dětský domov se školou Zajištění bydlení 7 87% 0 0% Finanční podpora do začátku 8 100% 0 0% Pomoc s hledáním pracovního místa 8 100% 2 25% Poradenství 6 75% 4 50% Jiné 4 50% 4 50% Graf č. 10: Dětský domov Dětský domov se školou Zajištění bydlení Finanční podpora do začátku Pomoc s hledáním pracovního místa Poradenství Jiné 12
 13 Naprosto všichni vychovatelé z dětského domova uvedli, ţe dětský domov pomáhá dětem při hledání pracovního místa a zároveň jim poskytne určitý finanční obnos do začátku. 7 vychovatelů zvolilo moţnost pomoci dítěti v podobě zajištění bydlení. 6 respondentů se přiklonilo k odpovědi, ţe dětský domov poskytuje dítěti v případě potřeby poradenství týkající se dané problematiky. 4 respondenti zvolili odpověď jiné a uvedli moţnost dětí vyuţít nabídku samostatného bydlení v rámci dětského domova a také moţnost zaloţení spoření při pobytu dětí v dětském domově, kdy je jim naspořená částka v době opuštění dětského domova vyplacena. Nejvíce vychovatelů v dětském domově se školou konstatovalo, ţe toto zařízení poskytuje dětem pomoc v podobě poradenství a zároveň uvedlo odpověď jiné, kterou zdůvodnilo nabídkou pomoci s výběrem střední školy nebo učiliště. Zde je nutno poznamenat, ţe děti z dětského domova se školou většinou po odchodu z tohoto zařízení nezačínají vést samostatný ţivot, ale jsou buď umístěny do výchovného ústavu nebo se vrací zpět do své rodiny. 2 respondenti uvedli, ţe dětský domov se školou v případě potřeby pomůţe dítěti hledat pracovní místo a ţádný vychovatel nezvolil variantu v podobě zajištění bydlení a finanční podpory do začátku. 10. Co by se mohlo podle Vašeho názoru v péči o děti v dětském domově / dětském domově se školou vylepšit, popř. změnit a co je


text:
naopak na stávajícím systému péče pozitivní? Na otázku, co by se v dětských domovech mohlo změnit k lepšímu, odpovídali respondenti různě. Navrhují např. větší osamostatnění rodinné skupiny v rámci dětského domova, zmenšení počtu dětí v rodinné skupině z důvodu moţnosti individuálnější péče o kaţdé dítě. Větší zapojení dětí do chodu dětského domova, aby si uvědomily, ţe nic není zadarmo, ale vše stojí peníze a ty se musí vydělat. Velice přínosné by bylo zjednodušení podmínek pro odchod dětí do náhradních rodin. Závaţným problémem dětských domovů jsou také obtíţe při získávání ubytování a pracovního uplatnění pro děti s ukončenou ústavní výchovou, dále nedostatek finančních prostředků na provoz dětského domova, vymáhání příspěvků na úhradu nákladů ústavní výchovy od rodičů, nemoţnost provádět běţné právní úkony bez souhlasu rodičů a také nezájem o spolupráci s dětským domovem ze strany rodiny dětí. Naproti tomu za velmi pozitivní povaţují respondenti moţnost dětí rozvíjet svůj talent v nejrůznějších zájmových krouţcích. Péče o děti v dětském domově je kvalitní, dětský domov spolupracuje s psychologem, který zná problematiku ústavní péče. Přes všechny výše uvedené výhrady vůči pobytu dětí v dětském domově lze konstatovat, ţe většina dětí odchází z dětského domova na vyšší úrovni, odnášejí si výuční list nebo maturitní vysvědčení a šanci integrovat se do společnosti. Vychovatelé dětského domova se školou se vyjadřovali pouze k jedné části dané otázky. Poukazovali na záleţitosti, které by se mohly v rámci dětského domova se školou změnit či vylepšit. Navrhují sníţení počtu dětí na jednoho vychovatele a tímto krokem zajištění větší moţnosti individuální péče o dítě. Děti by se také měly více podílet na činnostech spojených s chodem domácnosti (nákupy, vaření, hospodaření s penězi). Dále navrhují, aby neexistovala moţnost zařazování dětí s uloţenou ochrannou výchovou do dětského domova se školou. Objevil se i návrh umoţnění větších postihů dětí. Jeden vychovatel je toho názoru, ţe by se dětem mělo sníţit kapesné, jelikoţ skoro celou jeho výši obětují za cigarety. Dále by uvítal hrazení škod dětmi, které je způsobily, také by zavedl sníţení hranice trestní zodpovědnosti na 14 let. Dalším návrhem na změnu v celém systému obecně je zkvalitnění práce některých kurátorů a sociálních pracovnic. Co se týče vychovatelů samotných, poţadovali by zlepšení jejich finančního ohodnocení. Uvádí, ţe současná situace nutí většinu pedagogických pracovníků hledat další finanční příjmy mimo svůj obor. 13
 14 Vyhodnocení dotazníků pro ředitele dětských domovů Tato část výzkumu byla provedena ve čtyřiceti dětských domovech v ČR. 1. tabulka základní informace směrodatné pro následující dvě otázky: Celkový počet dětí v dětských domovech k : 1252 Z celkového počtu dětí činí počet úplných sirotků: 17 1% Z celkového počtu dětí činí počet polosirotků: % Z celkového počtu dětí činí počet dětí, které mají oba rodiče: % Úplní sirotci Polosirotci Děti, které mají oba rodiče Dětský domov Z první tabulky vyplývá, ţe ve čtyřiceti různých dětských domovech bylo k datu umístěno 1252 dětí. Z tohoto počtu dětí se zde nacházelo 17 úplných sirotků, 139 dětí mělo pouze jednoho z rodičů a zbylých 1096 dětí mělo oba rodiče. Údaj 1252 dětí je směrodatný pro následující dvě


text:
otázky (součet čísel uvedených v dalších dvou tabulkách vţdy činí 1252). 14
 15 2. tabulka počet dětí, které byly umístěny do dětských domovů na základě jedné z následujících možností (údaje se vztahují k celkovému počtu dětí v dětských domovech k datu ): Umístění dítěte na základě předběţného opatření vydaného soudem bez předchozího pobytu dítěte v diagnostickém ústavu: Umístění dítěte na základě rozhodnutí soudu o nařízení ústavní výchovy bez předchozího pobytu dítěte v diagnostickém ústavu: Umístění dítěte na základě předběţného opatření vydaného soudem s předchozím pobytem dítěte v diagnostickém ústavu: Umístění dítěte na základě rozhodnutí soudu o nařízení ústavní výchovy s předchozím pobytem dítěte v diagnostickém ústavu: 536 dětí 42% 274 dětí 22% 197 dětí 16% 245 dětí 20% Dětský dom ov Předběžné opatření bez pobytu v diagnostickém ústavu Nařízení ústav ní v ýchov y bez pobytu v diagnostickém ústavu Předběžné opatření s pobytem v diagnostickém ústavu Nařízení ústav ní v ýchov y s pobytem v diagnostickém ústavu Nejvíce dětí (celkem v zastoupení 42%) bylo do dětských domovů umístěno na základě předběţného opatření vydaného soudem, aniţ by před umístěním absolvovalo pobyt v diagnostickém ústavu. 274 dětí (22%) bylo do dětských domovů umístěno na základě rozhodnutí soudu o nařízení ústavní výchovy a taktéţ předtím nepobývaly v diagnostickém ústavu. 245 dětí (v zastoupení 20%) bylo umístěno do dětských domovů na základě rozhodnutí soudu o nařízení ústavní výchovy, tyto děti však před svým umístěním do dětských domovů absolvovaly pobyt v diagnostickém ústavu. Nejniţší zastoupení v počtu 197 (16%) mají děti umístěné do dětských domovů na základě předběţného opatření vydaného soudem, které předtím absolvovaly pobyt v diagnostickém ústavu. 15
 16 3. tabulka - počet dětí, které byly umístěny do dětských domovů kvůli následujícím situacím v rodině (údaje se vztahují k celkovému počtu dětí v dětských domovech k datu ): Rodiče nechtějí pečovat o dítě 245 dětí 19% Rodiče nedovedou pečovat o dítě 221 dětí 18% Rodiče nemohou pečovat o dítě 244 dětí 19% Rodiče nechtějí a zároveň nedovedou pečovat o dítě 159 dětí 13% Rodiče nechtějí a zároveň nemohou pečovat o dítě 158 dětí 13% Rodiče nedovedou a zároveň nemohou pečovat o dítě 225 dětí 18% Dětský domov Rodiče nechtěj í pečov at o dítě Rodiče nedov edou pečov at o dítě Rodiče nemohou pečov at o dítě Rodiče nechtějí a zárov eň nedov edou pečov at o dítě Rodiče nechtěj í a zárov eň nemohou pečov at o dítě Rodiče nedov edou a zárov eň nemohou pečov at o dítě Údaje vyplývající z této tabulky jsou velice vyrovnané. Přesto lze říci, ţe v dětských domovech jsou v největší míře umístěny děti pocházející z rodin, kde o ně jejich vlastní rodiče nechtějí pečovat (245 dětí - v zastoupení 19%). S rozdílem pouze jednoho dítěte stojí na druhém místě rodiče, kteří z nejrůznějších důvodů nemohou pečovat o své děti (244 dětí). S téměř srovnatelnými výsledky následují děti pocházející z rodin, kde se o ně jejich rodiče nedovedou a zároveň nemohou postarat (225 dětí, coţ činí 18%) a z rodin, kde o ně rodiče pečovat neumí (221


text:
dětí). Nejméně jsou v dětských domovech zastoupeny děti z rodin, kde se o ně jejich rodiče nechtějí a zároveň nedovedou postarat (195 dětí zastoupeno 13%) a děti, o které jejich rodiče nechtějí a zároveň nemohou pečovat (158 dětí). 16
 17 4. tabulka - počet dětí, které v době od do odešly z dětských domovů z následujících důvodů: Dítě bylo přemístěno do dětského domova se školou nebo do výchovného ústavu Dítě se vrátilo zpět do původní rodiny Dítě bylo umístěno do jedné z forem náhradní rodinné péče (osvojení, pěstounská péče, poručenství, péče jiné fyzické osoby neţ rodiče) Jiný důvod Celkový počet dětí, které odešly z dětského domova v době od do : 50 dětí 120 dětí 62 dětí 82 dětí % 38% 20% 26% Dětský domov Dítě bylo přemístěno do dětského domova se školou nebo do výchovného ústavu Dítě se vrátilo zpět do původní rodiny Dítě bylo umístěno do jedné z forem náhradní rodinné péče Jiný důvod Nejvíce zastoupeným důvodem pro odchod dětí z dětských domovů byl jejich návrat do původní rodiny (38%). V zastoupení 26% existoval pro opuštění dětských domovů jiný důvod, neţ je uveden v tabulce, jednalo se např. o odchod dítěte do samostatného ţivota, nabytí zletilosti, přemístění do ústavu sociální péče, dokončení přípravy na budoucí povolání. 20% dětí bylo umístěno do jedné z forem náhradní rodinné péče (během jednoho roku bylo tedy do náhradní rodinné péče umístěno 62 dětí). Nejniţší zastoupení v počtu 16% patří dětem, které byly přemístěny do dětského domova se školou nebo výchovného ústavu. 17
 18 9. jednání výboru FDD ČR, Strážnice, 13. dubna 2005 Druhé společné jednání výboru FDD ČR v roce 2005 se konalo v rámci nadcházejícího jarního semináře ve Stráţnici ve středu 13. dubna. Členové výboru se sešli v budově místního Dětského domova, který se můţe pochlubit dokončenou rekonstrukcí, jejímţ následkem vznikly velmi příjemné a uţitečné prostory pro rodinnou skupinu. z nových prostor uţívaných jednou rodinnou skupinou v DD Stráţnice. Po obědě a prohlídce zařízení se v doprovodu paní ředitelky Baňouchové výbor přesunul na radnici ke slavnostnímu přijetí u starosty města, který se rozhovořil zejména o školství a kultuře ve městě. Příjemný ráz jednání podtrhlo i ochutnání několika vzorků místního kvalitního vína. Po skončení oficiálního přijetí pokračovalo jednání výboru jiţ v místě konání semináře, tj. v zařízení Interstudent. Po kontrole závěrů z minulé výborové schůze začala konečná fáze přípravy nadcházejícího semináře, zejména stanovení pořadí jednotlivých přednášejících a podrobná organizace. V další části informoval předseda Mgr. Hart o předloţení grantu Zkvalitnění vzdělávání ve školách a školských zařízeních na MŠMT ČR, poté byly zkontrolovány termíny a zajištění připravovaných akcí a soutěţí. Mgr. Heller dále informoval o stavu zahraniční spolupráce a navrhl zabývat se účastí členů FDD ČR na mezinárodním semináři v Holandsku ve dnech Novým členem FDD ČR se stala paní Dagmar Průšová, ředitelka DD Jemnice. Výbor navrhl, aby členům, kteří v tomto roce končí profesionální kariéru, byl na semináři předán malý dárek. Jedná se o paní Stanislavu Baňouchovou, ředitelku DD Stráţnice, paní Olgu Havlovou, ředitelku DD Krompach a pana Josefa Bartáka, ředitele DD


text:
Telč. Odborný seminář ve Strážnici, dubna 2005 Místo konání: Interstudent, Stráţnice Počet účastníků: lektoři Téma: Právní aspekty činností v zařízeních pro výkon ústavní a ochranné výchovy. Přednášející: Mgr. Pavel Pátecký, pracovník oddělení péče o pedagogické pracovníky a správních činností, MŠMT ČR JUDr. Vítězslav Ţiška, právník, Učitelská unie Mgr. Nora Lastovecká, pracovník odboru legislativy, MV ČR 18
 19 Místo konání stráţnický Interstudent. Účastníci semináře sledují zahájení Mgr. Pavel Pátecký hovoří o z. č. 563/04 Sb. 19
 20 Vybrané kapitoly z Právních výkladů č. 1/2004 (text aktualizovaný k právnímu stavu od 1. ledna 2005) 11. Bezúhonnost jako podmínka pro výkon činnosti pedagogického a nepedagogického pracovníka v zařízení pro výkon ústavní výchovy nebo ochranné výchovy a v zařízení pro preventivně výchovnou péči Zákon č. 109/2002 Sb., o výkonu ústavní výchovy nebo ochranné výchovy ve školských zařízeních a o preventivně výchovné péči ve školských zařízeních a o změně dalších zákonů, ve znění pozdějších předpisů, vymezuje v 18 a 19 poţadavky, které musí splňovat všichni pedagogičtí a nepedagogičtí pracovníci v zařízeních a střediscích. Od 1. ledna 2005 všichni pedagogičtí pracovníci podléhají reţimu zákona č. 563/2004 Sb., o pedagogických pracovnících a o změně některých zákonů, tento zákon proto rovněţ novelou obsaţenou v části třetí ( 40) zrušil definici pedagogického pracovníka v zařízení a středisku a podmínky na něj kladené, které byly upraveny v 18 odst. 1 zákona č. 109/2002 Sb.. Zákon č. 109/2002 Sb. ve znění zákona č. 563/2004 Sb. proto nadále obsahuje pro pedagogické pracovníky v zařízení pouze podmínku psychické způsobilosti, ostatní podmínky vyplývají přímo ze zákona č. 563/2004 Sb.. Jednou z podmínek pro výkon činnosti pedagogického pracovníka a činnosti nepedagogického pracovníka v zařízení a středisku je i bezúhonnost. Pro kaţdou z těchto kategorií je však bezúhonnost s účinností od 1. ledna 2005 (po nabytí účinnosti zákona č. 563/2004 Sb.,) definována odlišně. Zatímco nepedagogický pracovník v zařízení či středisku se v souladu s 19 zákona č. 109/2002 Sb. povaţuje za bezúhonného, pokud nebyl pravomocně odsouzen za úmyslný trestný čin, pedagogický pracovník se v souladu s 3 odst. 2 písm. a) zákona č. 563/2004 Sb. povaţuje za bezúhonného, pokud nebyl pravomocně odsouzen za úmyslný trestný čin nebo za trestný čin nedbalostní spáchaný v souvislosti s výkonem činnosti pedagogického pracovníka. Trestní zákon v 3 říká, ţe k trestnosti činu je třeba úmyslného zavinění, nestanoví-li tento zákon výslovně, ţe postačí zavinění z nedbalosti. Pokud tedy není v konkrétním ustanovení trestního zákona výslovně uvedeno, ţe ke spáchání daného trestného činu postačuje zavinění z nedbalosti, potom jiţ ze samotného faktu, ţe dotyčný zaměstnanec byl za daný trestný čin odsouzen, vyplývá, ţe šlo o úmyslný trestný čin. Spáchání trestného činu nedbalostního v souvislosti s výkonem činnosti pedagogického pracovníka by bylo jiţ pravděpodobně nutné vyvozovat ze znění ustanovení trestního zákona, podle kterého byl dotyčný odsouzen, případně ze znění rozsudku. Příkladem takového trestného činu můţe být a) trestný čin ohrožování mravní výchovy mládeže, který spáchá ten, kdo vydá, byť i z nedbalosti, osobu mladší neţ 18 let nebezpečí zpustnutí tím, ţe jí umoţní vést zahálčivý nebo nemravný ţivot, nebo ji svádí k zahálčivému


text: nebo nemravnému ţivotu ( 217 trestního zákona) nebo b) trestný čin ublížení na zdraví z nedbalosti, který spáchá ten, kdo jinému z nedbalosti ublíţí na zdraví tím, ţe poruší důleţitou povinnost vyplývající z jeho zaměstnání, povolání, postavení nebo funkce nebo uloţenou mu podle zákona ( 223 trestního zákona). Pro řešení konkrétního případu je dále podstatné, kdy byl s takovým zaměstnancem uzavřen pracovní poměr a kdy přestal zaměstnanec splňovat podmínku bezúhonnosti. Pokud byl pracovní poměr uzavřen před 1. červencem 2002 (tedy před nabytím účinnosti zákona č. 109/2002 Sb.) a zaměstnanec jiţ v té době nebyl bezúhonný ve smyslu zákona č. 109/2002 Sb., potom by vzhledem k faktu, ţe předchozí právní úprava takovouto podmínku neobsahovala, byl dán výpovědní důvod podle 46 písm. e) zákoníku práce, neboť zaměstnanec za současného právního stavu nesplňuje předpoklady stanovené právními předpisy pro výkon sjednané práce (s nabytím účinnosti zákona č. 109/2002 Sb. je přestal splňovat). Poněkud sloţitější by byla situace, pokud pracovní poměr vznikl jiţ za účinnosti zákona č. 109/2002 Sb., a zaměstnanec jiţ v době jeho vzniku nesplňoval podmínku bezúhonnosti. Potom jsme toho názoru, ţe pracovní poměr vůbec nevznikl. Teorie hovoří o tzv. nulitním právním vztahu (takţe o právní vztah vůbec nejde). Příčinou je rozpor příslušného pracovněprávního úkonu, kterým měl být právní vztah zaloţen - zpravidla pracovní smlouvy či dohody - jako celku se zákonem, jehoţ důsledkem je neplatnost takového právního úkonu ( 242 odst. 1 písm. a) zákoníku práce). Protoţe ale "zaměstnanec" práci vykonává, existuje mezi oběma účastníky pouze 20


text:
331/1992 Sb. - Beck-online
 331/1992 Sb.: 1. 7. 1992 - 28. 7. 1993
 ČÁST 1. Ozbrojené síly České a Slovenské Federativní Republiky (§ 1-3)
 ČÁST 2. Branná povinnost (§ 4-56)
 ČÁST 4. Trestní ustanovení (§ 57-74)
 ČÁST 5. Společná, přechodná a závěrečná ustanovení (§ 75-85)
 331/1992 Sb. znění účinné od 1. 7. 1992 do 28. 7. 1993
 úplné znění branného zákona ze dne 23. března 1949 č. 92 Sb., jak vyplývá
 ze změn a doplnění provedených Ústavou Československé socialistické
 republiky ze dne 11. července 1960 č. 100 Sb., ve znění ústavního zákona ze
 dne 20. dubna 1990 č. 101 Sb., ústavním zákonem o československé federaci
 ze dne 27. října 1968 č. 143 Sb., ve znění ústavního zákona ze dne
 20. prosince 1970 č. 125 Sb. a ústavního zákona ze dne 20. prosince 1970
 č. 126 Sb., zákonem ze dne 12. července 1950 č. 86 Sb., zákonem ze dne
 12. července 1950 č. 88 Sb., zákonem ze dne 16. dubna 1958 č. 19 Sb.,
 zákonem ze dne 29. listopadu 1961 č. 140 Sb., ve znění pozdějších
 předpisů, zákonem ze dne 17. listopadu 1970 č. 100 Sb., ve znění pozdějších
 předpisů, zákonem ze dne 24. dubna 1974 č. 40 Sb., ve znění pozdějších
 předpisů, zákonem ze dne 21. června 1978 č. 64 Sb., zákonem ze dne
 14. března 1990 č. 72 Sb., zákonem ze dne 15. května 1991 č. 227 Sb.
 a zákonem ze dne 10. března 1992 č. 164 Sb.
 Ozbrojené síly České a Slovenské Federativní Republiky (§ 1-3)
 K obraně svobody a nezávislosti České a Slovenské Federativní Republiky a ochraně jejího ústavního zřízení vytváří československý stát ozbrojené síly.
 Úkolem ozbrojených sil je
 odvrátit ozbrojenou silou napadení nebo ohrožení České a Slovenské Federativní Republiky vnějším nepřítelem,
 bojovat za samostatnost, celistvost a jednotu státu a ústavní zřízení proti vnějším nepřátelům a plnit vojenské úkoly plynoucí ze spojeneckých závazků České a Slovenské Federativní Republiky a
 spolupůsobit při udržování bezpečnosti uvnitř státu v případě přímého násilného útoku proti ústavnímu zřízení České a Slovenské Federativní Republiky.
 Vojáků v činné službě smí být použito také při pohromách ohrožujících lidské životy nebo důležité hospodářské statky. Podrobnosti, zejména pokud jde o právní poměry vznikající z takového použití, stanoví vláda České a Slovenské Federativní Republiky nařízením.
 Vojáků v činné službě smí být se souhlasem vlády České a Slovenské Federativní Republiky použito také při střežení objektů zvláštního významu a k ochraně státních hranic. Vojáci při střežení mají práva a povinnosti jako policisté. 1 Podrobnosti stanoví vláda České a Slovenské Federativní Republiky nařízením.
 Ozbrojené síly tvoří vojsko (odstavec 2) jako jejich základ a veřejné ozbrojené sbory, které určí vláda České a Slovenské Federativní Republiky, části těchto sborů nebo jednotliví jejich příslušníci, pokud podle tohoto zákona nebo zvláštních předpisů podléhají vojenskému velení; v době mimořádných opatření podle tohoto zákona ( § 46 až 50) po příslušném povolání ( § 46 odst. 2) též veřejné ochranné sbory určené zvláštními předpisy, jejich části nebo jednotliví příslušníci, a jednotky složené z těchto osob, jakož i osoby povolané k osobním úkonům pro potřeby ozbrojených sil (


text:
§ 45).
 Vojsko je souhrn vojáků. Vojáky se rozumějí osoby, které byly odvedeny ( § 15) a mají služební povinnost ( § 20).
 Útvary ozbrojených sil se doplňují bez rozdílu národnosti. Služebním jazykem je jazyk český a slovenský; ve styku s mužstvem neznalým služebního jazyka lze užít také jeho mateřského jazyka.
 Podrobnosti o právních poměrech příslušníků ozbrojených sil, plynoucích z jejich příslušnosti k nim, zejména z nadřízenosti nebo podřízenosti vůči jiným jejich příslušníkům, o způsobu, jakým se vojenský výcvik a vojenská služba vůbec vykonávají, jakož i o organizaci ozbrojených sil, upraví v mezích tohoto zákona, popřípadě v mezích vládních nařízení vydaných k jeho provedení, v oboru své působnosti federální ministerstvo obrany a federální ministerstvo vnitra služebními předpisy, pokud tato úprava nenáleží prezidentu České a Slovenské Federativní Republiky jako vrchnímu veliteli ozbrojených sil.
 Počty vojska stanoví vláda České a Slovenské Federativní Republiky na návrh ministra obrany České a Slovenské Federativní Republiky, předložený, pokud jde o vojska ministerstva vnitra, v dohodě s ministrem vnitra České a Slovenské Federativní Republiky.
 Branná povinnost (§ 4-56)
 Všeobecná ustanovení (§ 4-9)
 odvodní ( § 10),
 služební ( § 20),
 k zvláštní službě ( § 41),
 k osobním úkonům pro potřeby ozbrojených sil ( § 45).
 Branné povinnosti podléhají v mezích ustanovení odstavce 2 občané České a Slovenské Federativní Republiky, vyjímajíc ty, kteří požívají na jejím území diplomatických a konzulárních výsad a imunit.
 Branná povinnost vzniká 1. lednem roku, v němž občan dovrší 17 let, byla-li však převzata dobrovolně ( § 6 odst. 1), dnem převzetí. Trvá do 31. prosince roku, v němž občan dovrší 60 let. Osoby starší mají brannou povinnost, jen konají-li vojenskou činnou službu v době mimořádných opatření ( § 46 odst. 4), nebo byla-li jim na jejich žádost doba trvání branné povinnosti prodloužena ( § 22 odst. 3).
 Ženám může být uložena odvodní a služební povinnost jen v době branné pohotovosti státu, pokud ji nepřevzaly dobrovolně.
 Osobní rozsah branné povinnosti může být upraven ústavním činitelům České a Slovenské Federativní Republiky a generálnímu inspektorovi ozbrojených sil České a Slovenské Federativní Republiky na základě tohoto zákona.
 Osoby, které nepodléhají branné povinnosti, mohou počínajíc 1. lednem roku, v němž dovrší 17 let, za branné pohotovosti státu ( § 5 zákona č. 40/1961 Sb.) bez ohledu na věk, se svolením potřebným podle tohoto zákona dobrovolně převzít brannou povinnost, jsou-li u nich splněny podmínky stanovené tímto zákonem a předpisy vydanými k jeho provedení.
 Osoby podléhající branné povinnosti mohou za podmínek uvedených v odstavci 1 převzít dobrovolně plnění těch způsobů branné povinnosti, které by jinak od nich nebylo možno požadovat, a může jim být na jejich žádost prodloužena doba trvání branné povinnosti, která by jinak zanikla.
 Služební povinnost lze dobrovolně převzít zásadně jen v celém jejím rozsahu. Předem mohou však tuto povinnost omezit
 příslušníci cizích států,
 občané České a Slovenské Federativní Republiky za branné pohotovosti státu na dobu války, nejde-li o muže, kteří mají ještě pravidelnou odvodní povinnost ( § 11) nebo kterým tato povinnost ještě nevznikla.
 Tam, kde pro posouzení platových, mzdových nebo jakýchkoli jiných nároků plynoucích z


text:
pracovního poměru rozhoduje doba strávená v dotčeném zaměstnání nebo povolání, započítává se do této doby doba, po kterou dotčená osoba konala vojenskou činnou službu ( § 20 odst. 2), přičemž zvláštní předpisy stanoví podrobnosti; nedotčena zůstávají ustanovení zvláštních předpisů o započítávání vojenské činné služby pro účely nemocenského pojištění zaměstnanců, sociálního zabezpečení a placené dovolené na zotavenou.
 Výkon ústavou zaručených práv a svobod vojáků v činné službě může být omezen jen na základě zákona.
 Vojákům v činné službě je zaručena svoboda projevu náboženského vyznání, včetně účasti na náboženských obřadech a umožnění vstupu do vojenských objektů duchovním státem uznaných církví, pokud tomu nebrání povinnosti při výkonu služby.
 Odvodní povinnost (§ 10-19)
 Odvodní povinnost záleží v povinnosti podrobit se úřednímu řízení, jehož účelem je rozhodnout o povinnosti k vojenské činné službě. Vzniká buď ze zákona jako odvodní povinnost pravidelná ( § 11) nebo mimořádná ( § 12) nebo projevem vůle jako odvodní povinnost dobrovolná ( § 13).
 Odvodní povinnost obsahuje povinnost dostavit se k zápisu a odvodu (- 15), popřípadě k přezkoušení ( § 18), a podrobit se předepsanému řízení, počítajíc v to potřebné lékařské, popřípadě i nemocniční vyšetření, jakož i vyšetření zvláštních osobních schopností a vlastností dotčené osoby (výběrové vyšetření). Osoba, která má odvodní povinnost, nazývá se branec.
 Osoby, které svou odvodní povinnost nesplnily, mohou být k odvodu předvedeny.
 Povinnosti dostavit se k odvodu jsou zproštěny osoby
 bez končetiny,
 hluchoněmé, hluché a němé,
 zbavené způsobilosti k právním úkonům,
 stižené vadou, která je činí trvale neschopnými samostatně se pohybovat,
 postižené nevyléčitelnou a život ohrožující nemocí.
 Skutečnosti uvedené v odstavci 4 jsou zjišťovány při zápisu ( § 15). Náčelník okresní vojenské správy brance vyzve, aby pro účely zápisu předložil doklady, na jejichž základě je možno rozhodnout, že osoba uvedená v odstavci 4 se nemusí dostavit k odvodu.
 Pravidelná odvodní povinnost vzniká s výhradou ustanovení odstavce 3 mužům 1. lednem roku, v němž dovrší 18 let, nejsou-li již vojáky na podkladě mimořádného nebo dobrovolného odvodu. Pravidelná odvodní povinnost trvá, nejde-li o některý z případů uvedených v odstavci 2 nebo 3 nebo o přezkoušení ( § 18), do konce odvodního řízení, jemuž se osoba této povinnosti podléhající podrobila v roce, v němž dovršila 20 let, nezanikla-li vydáním konečného odvodního rozhodnutí ( § 15 odst. 3) již dříve.
 Občané, kteří v době stanovené v odstavci 1 pro trvání pravidelné odvodní povinnosti nesplnili z jakýchkoli důvodů tuto povinnost, podléhají jí až do vydání konečného odvodního rozhodnutí, nejdéle však do 31. prosince roku, v němž dovrší 60 let.
 Osoby, které nabyly státní občanství České a Slovenské Federativní Republiky po dni stanoveném v odstavci 1 pro vznik pravidelné odvodní povinnosti, podléhají této povinnosti od doby nabytí tohoto občanství až do doby uvedené v odstavci 2.
 Dobrovolné odvodní povinnosti podléhají osoby, kterým byl povolen dobrovolný vstup do vojska ( § 14).
 Do vojska dobrovolně vstoupí, kdo na sebe dobrovolně vezme služební povinnost, kterou by jinak neměl, bylo-li mu to na jeho žádost povoleno. Kdo chce dobrovolně převzít tuto povinnost, musí s výhradou ustanovení odstavce 2 na sebe vzít také povinnost podrobit