text:
vyplatil své subdodavatele. Vzhledem k tomu, že i žalovaný prováděl výběrové řízení na subdodavatele, a na stavbě byl svědek denně, komunikovali subdodavatelé i s ním. Je to normální, peníze však posílala banka generálnímu dodavateli, který je posílal subdodavatelům. Žalovaný jako investor subdodavatele nevyplácel. Možnost investora provádět výběrové řízení byla zakotvena v dodatku. Dlužník byl generálním dodavatelem, který byl vybrán v dubnu 2010 na základě výběrového řízení ze tří firem. Na doplňcích smlouvy o dílo se vždy s dlužníkem dohodli, stejně tak na výběrovém řízení na subdodavatele, neboť ušetřili nějaké finance a mohli je formou víceprací zase do stavby dát. Původní termín dokončení stavby byl konec května 2012, ale protože ušetřili z rozpočtu asi 10 miliónů korun, dohodli se, že termín prodlouží do konce října 2012. Peníze patřily bance, ale banka je upozornila, že se musí vyčerpat, proto formou víceprací či lepšího materiálu tyto peníze investovali do stavby. Například v suterénu mělo být wellness centrum, ale ve výsledku tam udělali studentský klub. Peníze posílala banka přímo generálnímu dodavateli a i tyto vícepráce kontrolovala. Nebyl důvod, aby dlužník platil nějakou smluvní pokutu, stavbu předal včas s drobnými vadami a nedodělky. Svědek neměl k dlužníkovi žádný vztah, na stavbě byl za žalovaného. P. Sládka neznal, ale v době, kdy bylo dílo dokončeno a mělo se předávat, přišel tento pán s p. Loubem do kanceláře, kterou měl pronajatou žalovaný, kde se dozvěděli, že půjčil peníze dlužníkovi do začátku stavby. Dlužník omylem poslal peníze na účet žalovaného, což se p. Sládkovi nelíbilo, a byl velmi nepříjemný až agresivní a říkal, že se z kanceláře nehne, dokud se to nevyřeší, že půjde na policii, podá insolvenční návrh, takže se s p. Kopeckým domluvili, že se to vyřeší, neboť byli nasmlouvaní studenti k ubytování a nemohli si dovolit žádné problémy. P. Kopecký říkal, že peníze vrátí na účet, odkud peníze přišly, ale p. Sládek s tím nesouhlasil, a říkal, že půjde na policii, protože p. Loub je stále ve zpoždění. P. Kopecký tedy vyzvedl nějaké peníze z pokladny z trezoru, zbývající částku vyzvedl z banky a předal je jednateli dlužníka, který je zase předal panu Sládkovi. Svědek byl u tohoto jednání, dokonce sepsal zápis o předání peněz. V průběhu stavby nebyl důvod, aby žalovanému dlužník cokoliv platil. Když končila stavba, zbyl tam nějaký materiál, takže se s dlužníkem domluvili, že si tento materiál asi za 40.000,00 Kč odkoupí.
 Z výpovědi svědka Lubomíra Klímy, účetního žalovaného, bylo zjištěno, že k dlužníkovi nemá žádný vztah. S p. Sládkem se osobně nesetkal, setkal se jen se jménem na dokumentech. Žalovaný p. Sládkovi žádné finanční prostředky nehradil. V roce 2012 přišla od dlužníka mylná platba na účet žalovaného. Peníze se vracely dlužníkovi v hotovosti a u této platby byl připojen zápis, že se jednalo o mylnou platbu, která byla vrácena v hotovosti, a dlužník tuto částku pak vyplatil Sládkovi. V pokladně žalovaného bývaly dost velké částky, neboť něco se vyplácelo v hotovosti, bylo tam i 3-5 milionů korun, protože se jednalo o stavbu za 140 miliónů korun. V den, kdy se


text:
vracely peníze, byla vybírána i nějaká částka z účtu, možná to bylo přes dva milióny. Svědek u vrácení peněz nebyl, dostával doklady dvakrát do měsíce a nejasnosti si nechával vysvětlit. Doklad o vrácení omylem zaslaných prostředků byl ve formátu A4, byl tam podepsán jednatel žalovaného p. Kopecký, jednatel dlužníka p. Loub a p. Sládek. Bylo tam uvedeno, že se jedná o omylem vyplacenou platbu, která se vrací zpět dlužníkovi, a ten ji vyplatí p. Sládkovi.
 Dle ust. § 240 odst. 1 IZ se právním úkonem bez přiměřeného protiplnění rozumí právní úkon, jímž se dlužník zavázal poskytnout plnění bezúplatně nebo za protiplnění, jehož obvyklá cena je podstatně nižší než obvyklá cena plnění, k jehož poskytnutí se zavázal dlužník.
 Dle ust. § 241 odst. 1 IZ se zvýhodňujícím právním úkonem rozumí právní úkon, v jehož důsledku se některému věřiteli dostane na úkor ostatních věřitelů vyššího uspokojení, než jaké by mu jinak náleželo v konkursu. Dle ust. odst. 5 písm. b) zvýhodňujícím právním úkonem není právní úkon učiněný za podmínek obvyklých v obchodním styku, na základě kterého dlužník obdržel přiměřené protiplnění nebo jiný přiměřený majetkový prospěch, a to za předpokladu, že nešlo o úkon učiněný ve prospěch osoby dlužníkovi blízké nebo osoby, která tvoří s dlužníkem koncern, a že osoba, v jejíž prospěch byl úkon učiněn, nemohla ani při náležité pečlivosti poznat, že dlužník je v úpadku, nebo že by tento úkon mohl vést k úpadku dlužníka.
 Dle ust. § 120 o.s.ř. odst. 1, 2 jsou účastníci povinni označit důkazy k prokázání svých tvrzení. Soud rozhoduje, které z navrhovaných důkazů provede. Soud může provést jiné než účastníky navržené důkazy v případech, kdy jsou potřebné ke zjištění skutkového stavu a vyplývají-li z obsahu spisu. Neoznačí-li účastníci důkazy potřebné k prokázání svých tvrzení, vychází soud při zjišťování skutkového stavu z důkazů, které byly provedeny.
 Dle § 489 občanský zákoník, ve znění do 31. 12. 2013 (dále jen OZ) závazky vznikají z právních úkonů, zejména ze smluv, jakož i ze způsobené škody, z bezdůvodného obohacení nebo z jiných skutečností uvedených v zákoně.
 Dle § 458 věta první OZ musí být vydáno vše, co bylo nabyto bezdůvodným obohacením.
 S poukazem na citovaná ustanovení a výsledky dokazování dospěl soud k závěru, že je na místě žalobu zamítnout v plném rozsahu, přestože některé podmínky odporovatelnosti naplněny byly. Dlužník pravděpodobně již byl v úpadku formou insolvence, když některé jeho pohledávky v době provedení plateb, tj. 26. 10. 2012 a 30. 10. 2012, byly více než 3 měsíce po splatnosti, stejně tak podání insolvečního návrhu naplňuje předpoklad daný ust. § 240 IZ. Žalobce však neprokázal, že by platba ve výši 5,720.000,00 Kč zaslaná žalovanému byla zvýhodňujícím právním úkonem na úkor ostatních věřitelů, když má soud z nerozporných výpovědí jednatelů žalovaného a dlužníka Jana Kopeckého, Rostislava Louba a svědků Lubomíra Klímy, Ladislava Sládka a Vladimíra Horáčka za prokázané, že částka 5,720.000,00 Kč byla žalovanému zaslána omylem a ten ji dlužníkovi vrátil v hotovosti dne 30. 10. 2012, což žalovaný dále doložil i dohodou o vrácení omylem vyplacené částky ve výši 5,720.000,00 Kč

type: other


text:
ze dne 30. 10. 2012. Uvedenou částku tak nelze pokládat za platbu žalovanému z titulu smluvní pokuty na základě mezi nimi uzavřené smlouvy o dílo ze dne 10. 4. 2010, ani ji nelze považovat za nevrácené bezdůvodné obohacení, když předložené důkazy svědčí o vrácení omylem zaslané platby dlužníkovi. Žalobce neunesl důkazní břemeno a nepředložil konkrétní důkazy na podporu svých tvrzení, že se jednalo o platbu z titulu smluvní pokuty. Stavba byla předána řádně a včas, proto nebyl důvod k uplatnění smluvní pokuty, která zřejmě nebyla vyúčtována. Žalobce alespoň vyúčtování této smluvní pokuty nepředložil. Druhá sporná platba ve výši 39.883,00 Kč byla provedena na základě ústně uzavřené kupní smlouvy, její uzavření potvrdili Rostislav Loub, Jan Kopecký a Vladimír Horáček, dlužník obdržel jako přiměřené protiplnění stavební materiál, proto platbu rovněž nelze považovat za odporovatelný právní úkon. Soud proto rozhodl, jak je uvedeno ve výroku.
 O nákladech řízení by bylo rozhodnuto dle ust. § 142 odst. 1 o.s.ř., neboť žalovaný měl sice ve věci plný úspěch, ale žádné náklady řízení mu nevznikly.
 O uložení povinnosti zaplatit soudní poplatek nebylo v řízení rozhodnuto, protože žaloba byla podána osobou osvobozenou od poplatku dle ust. § 11 odst. 2 písm. n) zák. č. 549/1991 Sb., o soudních poplatcích v platném znění, a soud tuto povinnost neuložil ani dle § 2 odst. 3 první věty cit. zák. žalovanému, neboť měl ve věci plný úspěch.


text:
Pokyny ze dne 10.1.2013 č. 42 pro zápis příslušnosti Státního pozemkového úřadu hospodařit s majetkem státu a pro realizaci převodů zemědělských a lesních pozemků podle zákona č. 503/2012 Sb., o Státním pozemkovém úřadu a o změně některých souvisejících zákonů (dále jen "zákon"), v katastru nemovitostí
 10.1.2013 | Sbírka: ČÚZK 662/2013-22 | Částka: 0/2013
 Nadřazené: 503/2012 Sb., 359/1992 Sb.
 Aktivní derogace: 5696/1999-23
 Pasivní derogace: ČÚZK-04694/2014-22
 ČÚZK 662/2013-22
 Pokyny č. 42
 pro zápis příslušnosti Státního pozemkového úřadu hospodařit s majetkem státu a pro realizaci převodů zemědělských a lesních pozemků podle zákona č. 503/2012 Sb., o Státním pozemkovém úřadu a o změně některých souvisejících zákonů (dále jen "zákon"), v katastru nemovitostí
 Změna: ČÚZK-04694/2014-22
 Český úřad zeměměřický a katastrální vydává podle § 3 odst. 1 písm. d) zákona č. 359/1992 Sb., o zeměměřických a katastrálních orgánech, tyto pokyny:
 Podklady pro zápis přechodu nemovitostí a oprávnění z věcných práv z Pozemkového fondu České republiky (dále jen "PF ČR") na Českou republiku a podklady pro zápis příslušnosti Státního pozemkového úřadu (dále jen "SPÚ") hospodařit s majetkem státu do katastru nemovitostí (dále jen "katastr")
 2. Zápis příslušnosti SPÚ hospodařit s majetkem státu (§ 4 odst. 1 a 2 zákona)
 2.1 Příslušnost SPÚ hospodařit s nemovitostmi, které byly ke dni předcházejícímu dni nabytí účinnosti zákona ve správě PF ČR, se zapíše do katastru na základě návrhu SPÚ na záznam práva do katastru, jehož přílohou je prohlášení SPÚ s náležitostmi podle § 66 odst. 1 písm. c) a odst. 4 katastrální vyhlášky; listina "Ohlášení příslušnosti hospodařit SPÚ s majetkem v bývalé správě PF ČR podle § 4 zákona č. 503/2012 Sb." (kód typu listiny 107 s kódem dalších údajů o listině 633).
 2.2 Příslušnost SPÚ hospodařit s nemovitostmi, které nabyl podle § 15 odst. 3 zákona č. 219/2000 Sb., o majetku České republiky a jejím vystupování v právních vztazích, ve znění pozdějších předpisů, se zapíše na základě návrhu SPÚ na záznam práva do katastru, jehož přílohou je zápis o nakládání s nemovitostmi mezi organizačními složkami, který je podle § 19 zákona č. 219/2000 Sb. listinou osvědčující příslušnost SPÚ k předmětným nemovitostem; listina "Zápis o předání majetku státu (§ 15 odst. 3 zák. č. 219/2000 Sb.)" (kód typu listiny 142 s kódem dalších údajů o listině 703).
 3. Zápis příslušnosti SPÚ hospodařit s majetkem státu, včetně výkonu práv, se kterými bylo příslušné hospodařit Ministerstvo zemědělství v rozsahu potřebném pro činnost pozemkových úřadů a Ústředního pozemkového úřadu (§ 22 odst. 5 a 6 zákona)
 Příslušnost SPÚ hospodařit s nemovitostmi, se kterými bylo ke dni předcházejícímu dni nabytí účinnosti zákona příslušné hospodařit Ministerstvo zemědělství v rozsahu potřebném pro činnost pozemkových úřadů a Ústředního pozemkového úřadu, a které přešly podle § 22 odst. 5 zákona do příslušnosti hospodařit SPÚ, se zapíše do katastru na základě návrhu SPÚ na záznam, jehož přílohou je souhlasné prohlášení o změně příslušnosti hospodařit s majetkem státu učiněným Ministerstvem zemědělství a SPÚ s náležitostmi podle § 66 odst. 1 písm. a) a odst. 2 katastrální vyhlášky; listina "Souhlasné prohlášení o přechodu příslušnosti hospodařit z MZe na SPÚ podle §


text:
22 odst. 5 zákona č. 503/2012 Sb." (kód typu listiny 127 s kódem dalších údajů o listině 663).
 4. Zápis nabývacího titulu státu k zemědělskému pozemku evidovanému v katastru ve vlastnictví státu, které nelze doložit listinnými doklady (§ 20 odst. 2 zákona)
 V případě, že v katastru je vedeno vlastnické právo státu k zemědělskému pozemku s příslušností hospodařit SPÚ, přičemž ve sbírce listin katastrálního úřadu nejsou založeny listiny, které to dokládají, a podle § 20 odst. 2 zákona se má pro účely jeho převodu podle zákona nebo zákona č. 229/1991 Sb., ve znění pozdějších předpisů, anebo zákona č. 44/1988 Sb., ve znění pozdějších předpisů, za to, že stát je jeho vlastníkem, zapíše se u vlastnického práva pro Českou republiku na základě ohlášení SPÚ listina, na základě které byl zápis proveden "Zákon č. 503/2012 Sb., § 20 odst. 2" (kód typu listiny 139, kód dalších údajů o listině 641).
 Podklady z katastru vydávané SPÚ a právnické osobě, které bylo svěřeno nakládání s lesy ve vlastnictví státu podle § 4 zákona č. 289/1995 Sb., o lesích a o změně a doplnění některých zákonů (lesního zákona), ve znění pozdějších předpisů, v souvislosti s realizací zákona (§ 6 odst. 3, § 20 zákona)
 1. Ověření podle § 6 odst. 3 zákona
 1.1 Katastrální úřad na žádost SPÚ nebo osoby, které je svěřeno nakládání s lesními pozemky ve vlastnictví státu podle § 4 lesního zákona (dále jen "pověřená právnická osoba") ověří podle § 6 odst. 3 zákona ve své evidenci, že dotčené pozemky
 a) po 25. 2. 1948 nepřešly, ani nebyly převedeny do vlastnictví státu z vlastnictví církve, náboženské společnosti, řeholního řádu nebo kongregace (dále jen "církev") nebo
 b) ke dni 31. 12. 1949 nebyly ve vlastnictví obce, a to ze zápisů v pozemkové knize a ručně vedených listů vlastnictví. Jedná-li se o parcelu katastru zapsanou na listu vlastnictví (dále jen "LV") s příslušností hospodařit SPÚ nebo pověřené právnické osoby, katastrální úřad nejdříve zjistí (porovnáním katastrální mapy s grafickým operátem pozemkového katastru či přídělového nebo scelovacího operátu) parcely, prostřednictvím kterých byl předmětný pozemek v dřívější evidenci k danému datu evidován.
 1.2 Pokud katastrální úřad zjistí, že dotčené pozemky
 a) nebyly ke dni 25. 2. 1948 zapsány v pozemkové knize ve vlastnictví církve, písemně sdělí SPÚ nebo pověřené právnické osobě, že podle podkladů katastru a dřívější evidence dotčené pozemky nebyly majetkem církve, nebo
 b) byly ke dni 25. 2. 1948 zapsány v pozemkové knize ve vlastnictví církve, písemně sdělí SPÚ nebo pověřené právnické osobě, že podle podkladů katastru a dřívější evidence dotčené pozemky byly majetkem církve, nebo
 c) byly ke dni 25. 2. 1948 zapsány ve vlastnictví osoby, o níž nelze jednoznačně určit, zdali se jedná o církev [např. u zápisů v pozemkových knihách v pohraničí psaných německy (švabachem) není vždy ani v překladu zřejmé, o jakou osobu se jedná], písemně sdělí SPÚ nebo pověřené právnické osobě, kdo je zapsán v pozemkové knize před 25. 2. 1948 jako vlastník (v originále), a že není možné zjistit, zda se nejedná o církev, nebo
 d) byly v pozemkové


text:
knize ke dni 25. 2. 1948 zapsány ve vlastnictví církve, ale podle dalších zápisů v předmětné knihovní vložce je zde nejistota o tomto vlastnictví (např. při vyznačené poznámce o zamýšleném převzetí), písemně sdělí SPÚ nebo pověřené právnické osobě, kdo je zapsán v pozemkové knize jako vlastník dotčených pozemků k 25. 2. 1948, a že z důvodu poznamenání (např. zamýšleného převzetí) je zde nejistota, kdo byl ve skutečnosti k uvedenému datu vlastníkem těchto pozemků, nebo
 e) byly v pozemkové knize ke dni 31. 12. 1949 zapsány ve vlastnictví obce, písemně sdělí SPÚ nebo pověřené právnické osobě, že podle podkladů katastru a dřívější evidence dotčené pozemky byly ve vlastnictví obce, nebo
 f) nebyly v pozemkové knize ke dni 31. 12. 1949 zapsány ve vlastnictví obce, písemně sdělí SPÚ nebo pověřené právnické osobě, že podle podkladů katastru a dřívější evidence dotčené pozemky nebyly ve vlastnictví obce.
 1.3 U pozemků, které jsou v katastru evidovány na základě rozhodnutí o výměně nebo přechodu vlastnických práv podle § 11 odst. 8 zákona č. 139/2002 Sb., o pozemkových úpravách a pozemkových úřadech a o změně zákona č. 229/1991 Sb., o úpravě vlastnických vztahů k půdě a jinému zemědělskému majetku, ve znění pozdějších předpisů, nebo podle § 9 odst. 6 zákona č. 284/1991 Sb., o pozemkových úpravách a pozemkových úřadech, ve znění pozdějších předpisů, katastrální úřad skutečnosti podle § 6 odst. 3 zákona neověřuje, neboť podle § 6 odst. 4 zákona se k převodu pozemků podle tohoto zákona uvedené ověření nevyžaduje.
 2. Informace o listinných dokladech (§ 20 odst. 1 zákona)
 2.1 Informace o listinných dokladech, na základě kterých bylo v katastru zapsáno vlastnické právo státu k zemědělskému pozemku (a to i v případě, že tímto dokladem je např. seznam parcel k zápisu na stát potvrzený okresním národním výborem nebo smlouva o převodu práva hospodaření mezi státními subjekty či smlouva o zřízení práva trvalého užívání - § 20 odst. 1 zákona), vydá katastrální úřad SPÚ na jeho požádání, a to formou poskytnutí prostých kopií listin [§ 52 odst. 4 a 5 katastrálního zákona a § 8 vyhlášky č. 358/2013 Sb., o poskytování údajů z katastru nemovitostí.
 2.2 Ověřené kopie příslušných listin ze sbírky listin se vyhotovují SPÚ pouze na základě jeho výslovné písemné žádosti.
 2.3 Podle odstavců 2.1 a 2.2 postupuje katastrální úřad i v případě žádosti pověřené právnické osoby o informace o listinných dokladech, na základě kterých bylo v katastru zapsáno vlastnické právo státu k lesnímu pozemku.
 3. Evidence žádostí a úhrada za poskytnuté údaje
 3.1 Žádosti podle odstavců 1 a 2 katastrální úřad eviduje v řízení PU.
 3.2 V případech sdělení podle odstavce 1.2 je v příslušném řízení PU zaznamenána úhrada podle položky 3001 přílohy č. 3 k vyhlášce o poskytování údajů z katastru nemovitostí, v případě poskytnutí prostých kopií listin podle odstavce 2.1 je v příslušném řízení PU zaznamenána úhrada podle položky 1001 přílohy č. 1 k vyhlášce o poskytování údajů z katastru nemovitostí, v případě poskytnutí ověřených kopií listin podle odstavce 2.2 je v příslušném řízení PU zaznamenána úhrada podle položky č. 119 písm.


text:
g) sazebníku zákona č. 634/2004 Sb., o správních poplatcích, ve znění pozdějších předpisů. Ve všech těchto případech se v řízení PU vyznačí osvobození od správních poplatků (resp. bezúplatné poskytnutí údajů katastru) [§ 8 odst. 1 písm. a) zákona o správních poplatcích (resp. § 55 odst. 4 katastrálního zákona)].
 Převod pozemků podle § 7 a 10 až 13 zákona
 1. Předmět převodu
 1.1 Předmětem převodu podle zákona jsou zemědělské pozemky a další nemovitosti ve vlastnictví státu, s nimiž je SPÚ příslušný hospodařit nebo lesní pozemky ve vlastnictví státu, pokud zákon nestanovil, že je převádět nelze (§ 6 zákona)
 1.2 Podle zákona nebo zákona č. 229/1991 Sb., ve znění pozdějších předpisů, anebo zákona č. 44/1988 Sb., o ochraně a využití nerostného bohatství (horní zákon), ve znění pozdějších předpisů, převádět nelze (§ 6 zákona):
 a) zemědělské pozemky (§ 1 zákona č. 229/1991 Sb., o úpravě vlastnických vztahů k půdě a jinému zemědělskému majetku, ve znění pozdějších předpisů), na jejichž vydání bylo uplatněno právo podle jiného právního předpisu a o jejichž vydání nebylo dosud rozhodnuto,
 b) zemědělské pozemky nebo jejich části určené územním plánem nebo regulačním plánem anebo rozhodnutím o umístění stavby k zastavění veřejně prospěšnými stavbami nebo stavbami dopravní infrastruktury nebo těmito stavbami již zastavěné, nebo jejich části, s výjimkou zemědělských pozemků převáděných podle § 7 nebo § 10 odst. 1 zákona, zemědělských pozemků již využitých ke zřízení technické infrastruktury; v případě pochybností vydá na základě žádosti SPÚ vyjádření příslušný úřad územního plánování,
 c) zemědělské pozemky určené podle schváleného návrhu pozemkové úpravy pro výstavbu polních cest a na provedení technických, vodohospodářských a ekologických opatření,
 d) majetek, o jehož převodu na jiné osoby bylo rozhodnuto podle jiného právního předpisu,
 e) zemědělské pozemky ve vojenských újezdech,
 f) zemědělské pozemky v národních přírodních památkách, národních přírodních rezervacích a v prvních a druhých zónách národních parků,
 g) pozemky tvořící rezervu státních pozemků vymezených jiným právním předpisem, s výjimkou nakládání podle § 3 odst. 3 zákona.
 2. Převodce pozemků
 3.1 Převodcem zemědělských pozemků je SPÚ (§ 3 odst. 1 zákona).
 3.2 Převodcem lesních pozemků je pověřená právnická osoba, tzn. osoba, které bylo podle § 4 odst. 1 lesního zákona svěřeno nakládání s lesy ve vlastnictví státu a se kterou uzavřel SPÚ za Českou republiku písemnou smlouvu, na základě které by tato osoba převáděla odloučené lesní pozemky (§ 4 odst. 3 lesního zákona) oprávněné osobě podle § 11 odst. 2 zákona č. 229/1991 Sb., ve znění pozdějších předpisů (§ 3 odst. 4 zákona).
 4 Nabyvatel pozemků
 4.1 Nabyvatelem zemědělských pozemků a dalších nemovitosti ve vlastnictví státu, s nimiž je SPÚ příslušný hospodařit, může být pouze
 a) fyzická osoba, která je státním občanem České republiky nebo občanem jiného členského státu Evropské unie (dále jen "EU") nebo státu, který je smluvní stranou Dohody o Evropském hospodářském prostoru, nebo Švýcarské konfederace (dále jen "fyzická osoba") [(§ 9 písm. a) zákona],
 b) územně samosprávný celek (obec nebo kraj) (§ 7 zákona),
 c) právnická osoba, která je zemědělským podnikatelem v České republice nebo právnická osoba, která je zemědělským podnikatelem nebo má obdobné postavení v


text:
jiném členském státě EU, ve státě, který je smluvní stranou Dohody o Evropském hospodářském prostoru nebo ve Švýcarské konfederaci [§ 9 písm. b) a c) zákona].
 4.2 Nabyvatelem lesních pozemků může být pouze
 a) oprávněná osoba podle § 11a zákona č. 229/1991 Sb. (§ 4 odst. 3 lesního zákona, ve znění zákon a č. 503/2012 Sb.)) nebo
 b) obec (§ 4 odst. 9 lesního zákona, ve znění zákona č. 503/2012 Sb.).
 4.3 Je-li nabyvatelem fyzická osoba, katastrální úřad v řízení o povolení vkladu vlastnického práva do katastru ověří, že je
 a) občanem České republiky prostřednictvím základního registru obyvatel (dále jen "ROB") nebo
 b) občanem jiného členského státu EU nebo státu, který je smluvní stranou Dohody o Evropském hospodářském prostoru, nebo Švýcarské konfederace prostřednictvím ROB, popřípadě ze zápisu o ověření občanství jiného členského státu EU učiněného zaměstnancem SPÚ, který je přílohou návrhu na vklad.
 4.4 Je-li nabyvatelem právnická osoba, katastrální úřad v řízení o povolení vkladu vlastnického práva do katastru ověří, že
 a) je zemědělským podnikatelem v České republice prostřednictvím základního registru právnických osob, podnikajících fyzických osob a orgánů veřejné moci (dále jen "ROS") nebo
 b) je zemědělským podnikatelem nebo má obdobné postavení v jiném členském státě EU, nebo ve státě, který je smluvní stranou Dohody o Evropském hospodářském prostoru, nebo ve Švýcarské konfederaci ze zápisu o prověření této skutečnosti učiněného zaměstnancem SPÚ, který je přílohou návrhu na vklad.
 5. Navrhovatel vkladu vlastnického práva k zemědělským pozemkům
 5.1 Návrh na vklad předkládá příslušnému katastrálnímu úřadu v případě zemědělských pozemků SPÚ (§ 16 odst. 4 zákona).
 5.2 Je-li návrh na vklad v případě zemědělských pozemků podán jinou osobou, katastrální úřad řízení o povolení vkladu zastaví v důsledku podání žádosti zjevně právně nepřípustné [§ 66 odst. 1 písm. b) správního řádu].
 6. Přílohy návrhu na vklad
 Přílohami návrhu na vklad vlastnického práva k zemědělským a lesním pozemkům jsou:
 a) smlouva o převodu vlastnického práva, která mimo náležitostí podle občanského zákoníku musí podle § 16 odst. 2 zákona obsahovat ustanovení o tom, že podmínky uvedené v § 16 odstavci 1 zákona byly splněny. Toto neplatí v případě, kdy nabyvatelem je oprávněná osoba nebo jde-li o nabyvatele podle § 10 odst. 3 zákona (uživatel pozemku v zahrádkových nebo chatových osadách),
 b) výpis z obchodního rejstříku nebo jiného zákonem určeného rejstříku právnické osoby, která je nabyvatelem podle § 9 písm. b) a c) zákona, je-li její vznik podmíněn zápisem do takového rejstříku, nebo úředně ověřený opis (kopie) takového výpisu, pokud z příslušného rejstříku nelze zjistit potřebný údaj dálkovým přístupem nebo prostřednictvím ROS, případně
 c) doklad potvrzující skutečnost, že nabyvatelem je občan jiného členského státu EU nebo Švýcarské konfederace v případě podle odstavce 4.3 písm. b), nebo
 d) doklad potvrzující skutečnost, že nabyvatelem osoba, která je zemědělským podnikatelem nebo má obdobné postavení v jiném členském státě EU, ve státě, který je smluvní stranou Dohody o Evropském hospodářském prostoru, nebo ve Švýcarské konfederace v případech podle odstavce 4.4 písm. b) a dále případně i
 e) doklad potvrzující skutečnost, že nabyvatelem je osoba podle § 12 odst. 4 zákona


text:
v případech převodu zemědělského pozemku na základě veřejné nabídky (§ 12 zákona).
 Převod zemědělských pozemků
 1. Bezúplatný převod zemědělských pozemků do vlastnictví obcí a krajů (§ 7 odst. 1 a 2 zákona)
 1.1 Katastrální úřad při bezúplatném převodu do vlastnictví obce podle § 7 zákona zjistí, zda se jedná o o pozemky
 a) v zastavěném území obce [§ 2 odst. 1 písm. d) zákona č. 183/2006 Sb., o územním plánování a stavebním řádu (stavební zákon)], jsou-li určeny k zastavění veřejně prospěšnou stavbou nebo stavbou pro bydlení,
 b) v zastavitelné ploše [§ 2 odst. 1 písm. j) zákona č. 183/2006 Sb.], jsou-li určeny k zastavění veřejně prospěšnou stavbou nebo stavbou pro bydlení,
 c) určené rozhodnutím o umístění stavby k zastavění, jsou-li určeny k zastavění veřejně prospěšnou stavbou nebo stavbou pro bydlení,
 e) určené vydaným územním plánem nebo vydaným regulačním plánem k realizaci zeleně a k realizaci veřejně prospěšných opatření anebo již k těmto účelům využité,
 f) nacházející se ke dni nabytí účinnosti zákona na území třetích zón národních parků a současně v zastavěném území nebo zastavitelné ploše,
 g) které jsou silničními pozemky (§ 11 odst. 1 zákona č. 13/1997 Sb., o pozemních komunikacích, ve znění pozdějších předpisů) pod místními komunikacemi nebo pod účelovými komunikacemi, pokud obec tyto komunikace vlastní,
 h) které jsou silničními pomocnými pozemky (§ 11 odst. 5 zákona č. 13/1997 Sb.) a pozemky tvořícími silniční ochranné pásmo (§ 30 zákona č. 13/1997 Sb.), související se silničními pozemky podle písmene g).
 1.2 Do vlastnictví kraje lze podle § 7 zákona bezúplatně převést zemědělské pozemky
 a) uvedené v odst. 1.1. písm. a) až e), pokud o ně nepožádala obec,
 b) silniční pozemky pod silnicemi II. a III. třídy, pokud kraj uvedené silnice vlastní,
 c) silniční pomocné pozemky a pozemky tvořící silniční ochranné pásmo související se silničními pozemky podle písmene b).
 1.3 Katastrální úřad si k řízení o povolení vkladu vlastnického práva podle odst. 1.1 až 1.2 tohoto článku vyžádá od příslušného obecního (městského) úřadu potvrzení, že předmětný pozemek je pozemkem podle § 7 odst. 1 až 4 zákona, není-li toto potvrzení již přílohou návrhu na vklad.
 1.4 Při bezúplatném převodu pozemku na obec nebo kraj (tj. pozemku podle § 7 odst. 1 až 4 zákona) vyznačí katastrální úřad v údajích katastru listinu, podle které je vloženo vlastnické právo do katastru, jako "Smlouva o bezúplatném převodu pozemků (zák.č. 503/2012 Sb.)" (kód typu listiny 124, kód dalších údajů o listině 635).
 2. Úplatný převod zemědělského pozemku do vlastnictví obce, jeho oprávněného uživatele nebo vlastníka (spoluvlastníka) stavby, která se na něm nachází (§ 10 zákona)
 2.1 Do vlastnictví obce lze podle § 10 odst. 1 a 2 zákona převést pouze zemědělský pozemek, nachází-li se tento pozemek v jejím katastrálním území v zastavěném území nebo v zastavitelné ploše, popřípadě jde-li o pozemek určený rozhodnutím o umístění stavby k zastavění, pokud byl marně nabídnut oprávněné osobě.
 2.2 Katastrální úřad si k řízení o povolení vkladu vlastnického práva podle odstavce 2.1 vyžádá od příslušného obecního (městského) úřadu potvrzení, že předmětný pozemek je pozemkem podle § 10 odst.


text:
1 zákona a potvrzení SPÚ, že předmětný pozemek byl marně nabídnut oprávněné osobě (§ 10 odst. 2 zákona), nejsou-li tato potvrzení již přílohou návrhu na vklad.
 2.3 Do vlastnictví (spoluvlastnictví) oprávněného uživatele zemědělského pozemku lze podle § 10 odst. 3 zákona převést tento pozemek, jestliže se nachází v zahrádkových nebo chatových osadách zřízených na základě územního rozhodnutí nebo existujících již před 1. 10. 1976 a byla-li žádost oprávněného uživatele podána SPÚ do 31. 12. 2013.
 2.4 Katastrální úřad ověří skutečnosti, že se jedná o oprávněné uživatele při převodu zemědělských pozemků na uživatele pozemků v zahrádkových nebo chatových osadách (§ 10 odst. 3 zákona) tak, že si od navrhovatele vyžádá příslušné územní rozhodnutí nebo v případě, že se jedná o zahrádkové nebo chatové osady zřízené před 1. 10. 1976 a není k dispozici rozhodnutí o zřízení osady, potvrzení stavebního úřadu nebo potvrzení obce nebo potvrzení Ústředí Českého zahrádkářského svazu nebo příslušné územní rady Českého zahrádkářského svazu, že osada byla zřízena před účinností zákona č. 50/1976 Sb. (před 1. 10. 1976), není-li některá z těchto listin již přílohou návrhu na vklad.
 2.5 Do vlastnictví vlastníka (spoluvlastníka) stavby lze podle § 10 odst. 4 zákona převést
 a) zemědělský pozemek, na němž je stavba umístěna, jestliže tento pozemek je funkčně spojen s touto stavbou a nabyvatel je jeho oprávněným uživatelem nebo
 b) zemědělský pozemek sousedící s pozemkem, na němž je umístěna stavba ve vlastnictví (spoluvlastnictví) nabyvatele, jestliže tento pozemek je funkčně spojen s touto stavbou a nabyvatel je jeho oprávněným uživatelem; sousedícím pozemkem se podle § 11 odst. 2 zákona rozumí "každý jednotlivý pozemek evidovaný v katastru nemovitostí jako parcela označená parcelním číslem a zobrazená v katastrální mapě nebo v mapě bývalého pozemkového katastru anebo v navazujících operátech přídělového a scelovacího řízení, který má s předmětným pozemkem společnou hranici nebo se ho alespoň v jednom bodě dotýká".
 2.6 Skutečnost, že nabyvatel pozemku je vlastníkem stavby postavené na tomto nebo sousedícím pozemku [odst. 2.5 písm. b)], ověří katastrální úřad z údajů katastru v případě, že je předmětná stavba evidovaná v katastru. Je-li pozemek zastavěn stavbou, která není předmětem evidování v katastru, ověří katastrální úřad existenci stavby a její vlastnictví tak, že si vyžádá od nabyvatele doklad o existenci stavby a doklad o jejím vlastnictví nebo čestné prohlášení o vlastnictví stavby, pokud již nejsou tyto doklady přílohou návrhu na vklad a čestné prohlášení nabyvatele pozemku o vlastnictví stavby není ani součástí smlouvy.
 2.7 V případech úplatného převodu zemědělského pozemku vyznačí katastrální úřad v údajích katastru listinu, podle které je vloženo vlastnické právo do katastru, jako "Smlouva o převodu vlastnictví (zák. č. 503/2012 Sb.)" (kód typu listiny 124, kód dalších údajů o listině 636).
 3. Převod zemědělského pozemku do vlastnictví vlastníka (spoluvlastníka) sousedícího pozemku (§ 11 zákona)
 3.1 Předmětem převodu podle tohoto ustanovení může být pouze zemědělský pozemek, který sousedí se zemědělským pozemkem nabyvatele a který svou výměrou nepřesahuje 10 % výměry tohoto sousedního pozemku. Oprávnění nabýt tento pozemek katastrální úřad ověří z údajů katastru porovnáním výměr parcel převáděného a sousedního pozemku, který je ve vlastnictví nabyvatele.


text:
3.2 Odkaz na listinu, na základě které se pozemek převádí, se zapíše v katastru způsobem uvedeným v odstavci 2.7.
 4. Převod zemědělského pozemku na základě veřejné nabídky (§ 12 zákona)
 4.1. Předmětem převodu zemědělského pozemku na základě veřejné nabídky (podle § 12 zákona) může být pouze pozemek, který byl marně nabídnut oprávněným osobám.
 4.2. V řízení o povolení vkladu vlastnického práva na základě smlouvy o převodu předložené SPÚ po realizaci veřejné nabídky podle § 12 zákona ověří katastrální úřad, zda nabyvatelem je
 a) některá z osob uvedená v § 12 odst. 4 zákona, a to postupem uvedeným v čl. 3 odst. 4.3 a 4.4,
 b) oprávněná osoba, jejíž nárok na náhradní zemědělský pozemek vyjádřený v korunách činí nejméně 50 % z ceny pozemku stanovené SPÚ nebo
 c) fyzická nebo právnická osoba, která je zemědělským podnikatelem a která prokazatelně provozuje zemědělskou výrobu minimálně po dobu 36 měsíců na zemědělských pozemcích o rozloze nejméně 10 ha v katastrálních územích obce nebo v katastrálním území, které sousedí s katastrálním územím, do něhož náleží zemědělský pozemek určený k převodu nebo
 d) fyzická nebo právnická osoba, která je zemědělským podnikatelem a která vlastní nejméně 10 ha zemědělské půdy v katastrálních územích obce nebo v katastrálním území, které sousedí s katastrálním územím, do něhož náleží zemědělské pozemky určené k převodu, a která prokazatelně provozuje na území České republiky zemědělskou výrobu minimálně po dobu 36 měsíců na pozemcích o rozloze nejméně 10 ha.
 4.3. Skutečnosti uvedené v odstavci 4.2 písm. b), popř. c) nebo d) nevyplývající z údajů katastru a ROS musí být doloženy listinami předloženými SPÚ k návrhu na vklad (např. potvrzení SPÚ, že se jedná o oprávněnou osobu nebo čestné prohlášení nabyvatele o tom, že provozuje zemědělskou výrobu minimálně po dobu 36 měsíců).
 4.4 Odkaz na listinu, na základě které se pozemek převádí, se zapíše v katastru způsobem uvedeným v čl. 4 odst. 2.7.
 5. Převod zemědělského pozemku v obchodní veřejné soutěži (§ 13 zákona)
 5.1 Předmětem převodu zemědělského pozemku v obchodní veřejné soutěži (podle § 13 zákona) může být pouze pozemek, který nebyl převeden postupem uvedeným v § 12 zákona.
 5.2 V řízení o povolení vkladu vlastnického práva na základě smlouvy o převodu předložené SPÚ po realizaci obchodní veřejné soutěže podle § 13 zákona ověří katastrální úřad, zda nabyvatelem je některá z osob uvedená v § 9 zákona, a to postupem uvedeným v čl. 3 odst. 4.3 a 4.4.
 5.3 Odkaz na listinu, na základě které se pozemek převádí, se zapíše v katastru způsobem uvedeným v odstavci 2.7.
 6. Zástavní právo (§ 15 odst. 1 zákona)
 6.1 Převodem zemědělského pozemku vzniká státu ze zákona k zajištění dosud nezaplacené kupní ceny podle § 15 odst. 1 zákona k tomuto pozemku zástavní právo. Zástavní právo se zapíše do katastru vkladem na základě návrhu SPÚ o povolení vkladu, jehož přílohou je souhlasné prohlášení SPÚ a nabyvatele zemědělského pozemku [§ 66 odst. 1 písm. a) a odst. 2 katastrální vyhlášky]. Souhlasné prohlášení se samostatně nepřikládá, pokud je již s náležitostmi podle § 66 odst. 2 katastrální vyhlášky obsaženo


text:
ve smlouvě o převodu zemědělského pozemku.
 6.2 Zástavní právo se zapíše do katastru současně s vkladem vlastnického práva k předmětnému pozemku, je-li souhlasné prohlášení o vzniku zástavního práva podle § 15 odst. 1 zákona obsaženo již ve smlouvě o převodu zemědělského pozemku nebo je vedle smlouvy o převodu pozemku též přílohou návrhu na vklad a SPÚ jeho vznik navrhuje k zápisu do katastru současně s návrhem na vklad vlastnického práva k předmětnému pozemku. Jiné věcné právo (dále jen "JPV") "Zástavní právo zákonné" (kód JPV 33) se zapíše s vazbou "pro OS" pro SPÚ s tím, že v bližším popisu JPV bude uvedena výše pohledávky. Na JPV se naváže listina "Souhlasné prohlášení o vzniku zástavního práva (§ 15 odst.1 zák. č. 503/2012 Sb.)" (kód typu listiny 127, kód dalších údajů o listině 637).
 6.3 Výmaz zápisu zástavního práva z katastru provede katastrální úřad vkladem na základě potvrzení SPÚ o zániku uvedeného zástavního práva [§ 66 odst. 1 písm. b) a odst. 3 katastrální vyhlášky].
 7. Věcné předkupní právo (§ 15 odst. 2 zákona)
 7.1 K pozemku převedenému podle zákona, s výjimkou pozemků převedených do vlastnictví osob podle § 10 odst. 1 a 4 zákona a u převodu na oprávněné osoby podle § 11, 12 a 13, má stát věcné předkupní právo (platí pro každé zcizení). Věcné předkupní právo se zapíše do katastru vkladem na základě souhlasného prohlášení SPÚ a nabyvatele zemědělského pozemku [§ 66 odst. 1 písm. a) a odst. 2 katastrální vyhlášky]. Souhlasné prohlášení se samostatně nepřikládá, pokud je již s náležitostmi podle § 66 odst. 2. Souhlasné prohlášení se samostatně nepřikládá, pokud je již s náležitostmi podle § 40 odst. 3 katastrální vyhlášky obsaženo ve smlouvě o převodu zemědělského pozemku.
 7.2 JPV "Předkupní právo" (kód JPV 54) se zapíše s vazbou "pro OS" pro SPÚ. Na JPV se naváže listina "Souhlasné prohlášení o vzniku předkupního práva (§ 15 odst. 2 zák. č. 503/2012 Sb.)" (kód typu listiny 127, kód dalších údajů o listině 638).
 7.3 Výmaz zápisu věcného předkupního práva, které zaniká zaplacením kupní ceny pozemku, nejdříve však uplynutím 5 let ode dne vkladu vlastnického práva k pozemku do katastru ve prospěch nabyvatele, z katastru provede katastrální úřad vkladem na základě potvrzení SPÚ o zániku věcného předkupního práva [§ 66 odst. 1 písm. b) a odst. 3 katastrální vyhlášky].
 8. Omezení dispozičních práv (§ 15 odst. 3 zákona)
 8.1 K pozemku, na němž vázne zástavní právo uvedené v odstavci 6.1 nebo věcné předkupní právo uvedené v odstavci 7.1, nesmí vlastník zřídit další zástavní právo, s výjimkou zástavního práva na poskytnutí bankovního úvěru na doplacení celé kupní ceny. Toto omezení vyznačí katastrální úřad v údajích katastru jako upozornění [§ 12 odst. 1 písm. h) katastrální vyhlášky] na základě ohlášení SPÚ současně s vkladem zástavního nebo předkupního práva v témž řízení V s tím, že v bližším popisu JPV se uvede text: "ke zřizování dalších zástavních práv". Na JPV "Omezení dispozičních práv" (kód JPV 66) se naváže listina "Zákon č. 503/2012 Sb., § 15 odst. 3" (kód typu listiny 139, kód


text:
dalších údajů o listině 639).
 8.2 Zánikem zástavního práva a věcného předkupního práva podle odstavců 6.1 a 7.1 se ruší i omezení dispozičních práv podle odstavce 8.1. Katastrální úřad zruší zápis omezení i bez návrhu současně s výmazem posledního z výše uvedených věcných práv.
 9. Odstoupení od smlouvy (§ 19 zákona)
 Změna vlastníka na Českou republiku a vznik příslušnosti hospodařit pro SPÚ v důsledku odstoupení od smlouvy při nezaplacení kupní ceny (§ 19 odst. 1 zákona) se podle § 19 odst. 3 zákona zapíšedo katastru vkladem na základě souhlasného prohlášení s náležitostmi stanovenými § 66 odst. 1 písm. a) a odst. 2.
 10. Zpětný převod vlastnictví pozemků z obcí a krajů na SPÚ (§ 8 zákona)
 10.1 V případě
 a) změny územně plánovací dokumentace či změny rozhodnutí o umístění stavby, na základě kterého došlo k bezúplatnému převodu pozemku do vlastnictví obce [§ 7 odst. 1 písm. a), b) nebo c) zákona] nebo kraje [§ 7 odst. 3 písm. a), b) nebo c) zákona], kterým by zamýšlená stavba nebyla stavbou veřejně prospěšnou nebo stavbou pro bydlení nebo
 b) nevyužití předmětného pozemku převedeného bezúplatně do vlastnictví obce podle § 7 odst. 1 písm. e) zákona nebo kraje podle § 7 odst. 3 písm. c) zákona k realizaci zeleně nebo k realizaci veřejně prospěšných opatření, jsou obec nebo kraj povinny zemědělský pozemek převést zpět do vlastnictví České republiky za stejných podmínek, za jakých byl tento pozemek na obec nebo kraj převeden. Změna vlastníka se zapíše do katastru vkladem na základě návrhu na vklad vlastnického práva pro Českou republiku se současným vznikem příslušnosti hospodařit pro SPÚ, jehož přílohou bude smlouva o bezúplatném převodu vlastnického práva podle § 8 odst. 1 zákona.
 10.2 Listinu, podle které je zapsáno vlastnické právo do katastru, označí katastrální úřad jako "Smlouva o bezúplatném převodu pozemků (zák. č. 503/2012 Sb.)" (kód typu listiny 124, kód dalších údajů o listině 640).
 1.1 Do vlastnictví oprávněné osoby mohou být převedeny pouze odloučené lesní pozemky (§ 4 odst. 4 lesního zákona).
 1.2 Do vlastnictví obce (§ 4 odst. 9 lesního zákona) lze převést bezúplatně lesní pozemky:
 a) odloučené, určené vydaným územním plánem nebo vydaným regulačním plánem anebo rozhodnutím o umístění stavby k zastavění veřejně prospěšnou stavbou,
 b) odloučené, určené vydaným územním plánem nebo vydaným regulačním plánem jako sportoviště,
 c) spoluvlastnické podíly státu, je-li obec spoluvlastníkem pozemku.
 1.3 Katastrální úřad si vyžádá od příslušného obecního (městského) úřadu nebo od příslušného stavebního úřadu potvrzení s odkazem na vydaný územní nebo regulační plán, že předmětný pozemek je pozemkem podle odstavce 1.2 písm. a) nebo b), není-li již takovéto potvrzení přílohou návrhu na vklad.
 1.4 Odkaz na listinu, na základě které se pozemek převádí, se zapíše v katastru způsobem uvedeným v čl. 4 odst. 1.5.
 1. Veškerá nedokončená řízení, jejichž účastníkem byl ke dni 31. 12. 2012 PF ČR, dokončí katastrální úřady v důsledku ust. § 22 odst. 1 zákona tak, že namísto zrušeného PF ČR bude jejich účastníkem SPÚ, jehož činnost v rámci vyšších územních samosprávních celků vykonávají krajské pozemkové úřady a v řízení o pozemkových


text:
úpravách pobočky krajských pozemkových úřadů zřízené pro území jednoho nebo více okresů. Adresa krajského pozemkového úřadu nebo adresa pobočky krajského pozemkového úřadu se v řízení vede jako doručovací adresa u účastníka SPÚ.
 2. U rozpracovaných případů ve smyslu § 22 odst. 13 a 14 zákona se postupuje podle Pokynů č. 23 v posledním znění s výjimkou postupů stanovujících ověření údajů o fyzických a právnických osobách jako nabyvatelích. Tyto údaje lze ověřovat i prostřednictvím ROB a ROS. Skutečnost, že se jedná o rozpracovaný případ ve smyslu výše uvedeném, doloží SPÚ v příslušném návrhu na vklad prohlášením, ve kterém uvede všechny rozhodné skutečnosti.
 3. Výmaz předkupních práv, která podle § 22 odst. 15 zákona zanikla (předkupní práva i ze smluv uzavřených podle zákona č. 95/1999 Sb.) provede katastrální úřad vkladem na základě potvrzení SPÚ o zániku předkupního práva [§ 66 odst. 1 písm. b) a odst. 2 katastrální vyhlášky].
 4. Výmaz upozornění "Omezení dispozičních práv ke zřizování dalších zástavních práv" vyznačených v údajích katastru na základě ust. § 10 odst. 3 zákona č. 95/1999 Sb., provede katastrální úřad na základě návrhu současného vlastníka předmětného pozemku, pokud již v minulosti došlo u tohoto pozemku k zápisu změny vlastnického práva, aniž by bylo toto upozornění vymazáno.
 1. Zrušují se Pokyny č. 23 Českého úřadu zeměměřického a katastrálního ze dne 2. 12. 1999 č.j. 5696/1999-23 k realizaci zákona č. 95/1999 Sb., o podmínkách převodu zemědělských a lesních pozemků z vlastnictví státu na jiné osoby a o změně zákona č. 569/1991 Sb., o Pozemkovém fondu České republiky, ve znění pozdějších předpisů, a zákona č. 357/1992 Sb., o dani dědické, dani darovací a dani z převodu nemovitostí, ve znění pozdějších předpisů, v katastru nemovitostí, ve znění pozdějších dodatků.
 2. Tyto pokyny nabývají účinnosti dnem 11. ledna 2013.
 Bod 22. Dodatku č. 1
 Přechodná ustanovení k dodatku č. 1
 1. Přechod vlastnického práva k nemovitostem, které byly ke dni předcházejícímu dni nabytí účinnosti zákona ve vlastnictví PF ČR (§ 22 bod 3 zákona), do vlastnictví České republiky spolu s příslušností SPÚ hospodařit s těmito nemovitostmi, pokud nebyl do katastru zapsán do 31. 12. 2013, se zapíše do katastru vkladem na základě návrhu SPÚ na vklad práva do katastru spolu s návrhem na záznam příslušnosti hospodařit s majetkem státu pro SPÚ, jehož přílohou je prohlášení SPÚ s náležitostmi podle § 66 odst. 1 písm. c) a odst. 4 katastrální vyhlášky; listina pro zápis vlastnického práva pro Českou republiku i pro zápis příslušnosti hospodařit s majetkem státu pro SPÚ "Ohlášení přechodu práv z PF ČR (§ 22 bod 3 zák. č. 503/2012 Sb.)" (kód typu listiny 107 s kódem dalších údajů o listině 662).
 2. Přechod oprávnění z věcných práv, která svědčila ke dni předcházejícímu dni nabytí účinnosti zákona PF ČR, na Českou republiku s příslušností SPÚ k výkonu těchto práv, pokud nebyl do katastru zapsán do 31. 12. 2013, se zapíše, do katastru na základě návrhu SPÚ na vklad práva do katastru, jehož přílohou je prohlášení SPÚ, s náležitostmi podle § 66 odst. 1 písm. c) a odst. 4


text:
30 Cdo 4088/2007
 JUDr. Olgy Puškinové a soudců JUDr. Karla Podolky a JUDr. Pavla Pavlíka v právní věci žalobkyně P. L., proti žalovaným 1) V. P. H., zastoupenému
 advokátem a 2) nezl. Z. L., zastoupenému kolizním opatrovníkem Městským úřadem
 N B., zastoupeným advokátem, o popření otcovství, vedené u Okresního soudu v České Lípě pod sp. zn. 9 C 155/2006, o dovolání druhého žalovaného proti usnesení Krajského soudu v Ústí nad Labem ze dne 28. května 2007, č. j. 35 Co 63/2007-38, takto:
 Žalobkyně se domáhala, aby soud určil, že 1. žalovaný V. T. (správně P.) H. není otcem nezl. syna L. . Žalobu odůvodnila zejména tím, že s V. T. (správně P.) H. uzavřela dne 3. 4. 2003 manželství, nikdy však spolu nežili. Dne 19. 12. 2005 se žalobkyni narodil syn, jako jeho otec je v matrice zapsán V. T. (správně P.) H., jeho biologickým otcem však je Z. T., s nímž se v době rozhodné pro početí intimně stýkala.
 Okresní soud v České Lípě rozsudkem ze dne 26. 9. 2006, č. j. 9 C 155/2006 - 21, určil, že první žalovaný V. P. H., není otcem nezl. Z. L., nar. z matky P. L.; dále rozhodl o náhradě nákladů řízení a o povinnosti prvního žalovaného zaplatit soudní poplatek.
 Proti tomuto rozsudku podal první žalovaný blanketní odvolání, které ani
 přes výzvu okresního soudu nedoplnil. Krajský soud v Ústí nad Labem usnesením
 ze dne 28. 5. 2007, č. j. 35 Co 63/2007 - 38, rozsudek soudu prvního stupně zrušil a řízení zastavil a dále rozhodl o náhradě nákladů odvolacího řízení. Odvolací soud
 při svém rozhodování vyšel ze zjištění, že žalobkyně P. L. zemřela. I když v řízení nastal samostatný důvod pro odmítnutí odvolání prvního žalovaného (podle ust. § 43 odst. 2, za užití § 209 a § 212a odst. 2 o. s. ř.), postupoval odvolací soud podle § 107 odst. 5 o. s. ř. za užití § 211 o. s. ř., neboť k podmínkám řízení soud přihlíží kdykoliv za řízení (§ 103 o. s. ř.). Po úmrtí žalobkyně nemohlo být v řízení pokračováno s jejím právním nástupcem ve smyslu § 107 odst. 2 o. s. ř., neboť právo popřít otcovství manžela příslušející matce podle § 59 odst. 2 zákona o rodině je ryze osobním právem matky a nemůže je za ni vykonat někdo jiný, tedy např. ani její potomci či dědici (viz též rozhodnutí Krajského soudu v Ostravě ze dne 30. 1. 1967, č. j. 10 Co 12/66, uveřejněné pod R 99/67).
 Proti tomuto usnesení odvolacího soudu podal druhý žalovaný dovolání, jehož přípustnost dovozuje z § 239 odst. 1 písm. a) o. s. ř., a podává je z důvodu podle
 § 241a odst. 2 písm. b) o. s. ř., přičemž nesprávnost napadeného usnesení spatřuje v chybné subsumpci daného případu pod ustanovení § 107 odst. 5 o. s. ř. Domnívá se, že odvolací soud měl řízení přerušit podle § 107 odst. 1 o. s. ř., a následně v něm pokračovat s procesními nástupci matky, resp. dědici, případně měl za účelem vydání usnesení


text:
o odmítnutí odvolání ustanovit žalobkyni procesního opatrovníka; tím, že
 na danou věc aplikoval § 103 a § 107 odst. 5 o. s. ř. a řízení zastavil, postupoval přepjatě formalisticky, ačkoli mohl - jak v napadeném usnesení předjímá - odmítnutím odvolání věc pravomocně ukončit. Za současného stavu tak druhý žalovaný nemá svoji matku a její manžel je za otce považován pouze proto, že mu svědčí zákonná domněnka otcovství podle § 51 odst. 1 zákona o rodině, zatímco skutečný biologický otec, který o dítě pečuje, vždy přispíval na jeho výživu a podílel se na jeho výchově, nemá žádná rodičovská práva. Navrhl, aby usnesení odvolacího soudu bylo zrušeno a věc mu byla vrácena k dalšímu řízení.
 Nejvyšší soud jako soud dovolací (§ 10a o. s. ř.) po zjištění, že dovolání proti pravomocnému usnesení odvolacího soudu bylo podáno včas, osobou oprávněnou, účastníkem řízení, resp. jeho opatrovníkem, zastoupeným advokátem, a že je přípustné podle § 239 odst. 1 písm. a) o. s. ř., dospěl po přezkoumání věci podle § 242 o. s. ř. k závěru, že dovolání není důvodné.
 Podle § 103 o. s. ř. kdykoli za řízení přihlíží soud k tomu, zda jsou splněny podmínky, za nichž může rozhodnutí ve věci samé (podmínky řízení).
 Podle § 107 odst. 1 o. s. ř. jestliže účastník ztratí po zahájení řízení způsobilost být účastníkem dříve, než řízení bylo pravomocně skončeno, posoudí soud podle povahy věci, zda v řízení může pokračovat. Podle § 107 odst. 2 o. s. ř. ztratí-li způsobilost být účastníkem řízení fyzická osoba a umožňuje-li povaha věci pokračovat v řízení, jsou procesním nástupcem, nestanoví-li zákon jinak, její dědici, popřípadě ti z nich, kteří podle výsledku dědického řízení převzali právo nebo povinnost, o něž v řízení jde.
 Podle § 107 odst. 5 o. s. ř. neumožňuje-li povaha věci v řízení pokračovat, soud řízení zastaví. Řízení zastaví soud zejména tehdy, zemře-li manžel před pravomocným skončením řízení o rozvod, o neplatnost manželství nebo o určení, zda tu manželství je nebo není, pokud zákon nedovoluje, aby se v řízení pokračovalo, řízení též zastaví, zemře-li partner před pravomocným skončením řízení o zrušení, neplatnosti nebo neexistenci partnerství; bylo-li již o věci rozhodnuto, soud současně toto rozhodnutí zruší.
 Podle § 59 odst. 1 zákona o rodině manžel má právo popřít otcovství vůči dítěti a matce, jsou-li oba na živu, a nežije-li jeden z nich, vůči druhému. Není-li na živu ani dítě ani matka, toto právo manžel nemá. Podle odst. 2 tohoto ustanovení pak může také matka do šesti měsíců od narození dítěte popřít, že otcem dítěte je její manžel. Ustanovení o popěrném právu manžela platí tu obdobně.
 V dané věci nemohlo být v řízení pokračováno s právními nástupci zemřelé matky, neboť právo matky popřít, že otcem dítěte je její manžel, je jejím ryze osobním právem, jež za ni nemůže vykonat žádná jiná osoba, tedy ani případný právní nástupce. Jestliže tudíž matka po uplatnění svého práva o popření otcovství svého manžela vůči druhému žalovanému zemřela, byl správný postup odvolacího soudu, jestliže v souladu s § 107 odst. 5 o. s. ř. rozhodnutí soudu


text:
prvního stupně zrušil a řízení zastavil (srovnej rozhodnutí Krajského soudu v Ostravě ze dne 30. 1. 1967, č. j. 10 Co 12/66, uveřejněné pod R 99/1967).
 Z výše uvedeného je zřejmé, že usnesení odvolacího soudu je správné, proto dovolací soud podle § 243b odst. 2 věty před středníkem o. s. ř. dovolání druhého žalovaného zamítl.
 O náhradě nákladů dovolacího řízení bylo rozhodnuto podle § 243b odst. 5 věty první, § 224 odst. 1 a § 151 odst. 1 o. s. ř., když druhý žalovaný s ohledem na výsledek dovolacího řízení nemá právo na náhradu nákladů tohoto řízení a prvnímu žalovanému v dovolacím řízení žádné náklady nevznikly.


text:
Rozhodnutí Nejvyššího soudu ČR 29 Cdo 1586/2012 | Judikatura | Pravo4u.cz - služby pro právníky
 Ustanovení § 351 odst. 2 obch. zák. se vykládá jako speciální norma k obecné úpravě bezdůvodného obohacení v ustanovení § 451 a násl. obč. zák., přičemž platí, že není-li vrácení plnění podle § 351 odst. 2 obch. zák. poskytnuté druhou stranou možné, je třeba poskytnout peněžitou náhradu. Vznik nároku na majetkové vypořádání poskytnutého plnění v důsledku odstoupení od smlouvy není závislým na tom, jak kupující se zbožím naložil (zda je dále prodal či jinak zcizil). Při splnění podmínek vymezených v ustanovení § 351 odst. 2 obch. zák. vzniká právo na majetkové vypořádání (na vrácení poskytnutého plnění nebo jeho peněžité náhrady) vždy, bez ohledu na další právní osud plnění. Skutečnost, že se v době před odstoupením od smlouvy stala vlastníkem poskytnutého plnění třetí osoba, nemá vliv na vznik a existenci nároku dle § 351 odst. 2 obch. zák., nýbrž pouze na způsob jeho vypořádání. Brání-li právo třetí osoby vrácení poskytnutého plnění a není-li proto z tohoto důvodu jeho vrácení možné, má oprávněná osoba právo na peněžitou náhradu.
 V tom, že postupník, který pohledávku dále postoupil, získal před odstoupením od smlouvy o postoupení pohledávky tuto pohledávku zpět novým postoupením, nespočívá žádná překážka pro odstoupení postupníka od předchozí smlouvy o postoupení pohledávky (s tím účinkem, že postoupená pohledávka se opět stala majetkem prvního postupitele). Jinak řečeno, v tom, že ČKA (jako postupník podle první a druhé postupní smlouvy) postoupené pohledávky dále postoupila (třetí a čtvrtou postupní smlouvou) a před odstoupením od první a druhé postupní smlouvy získala tyto pohledávky zpět novým postoupením (jako postupník podle páté a šesté postupní smlouvy), nespočívá žádná překážka pro odstoupení ČKA (postupníka) od první a druhé postupní smlouvy (s tím účinkem, že postoupené pohledávky se opět staly majetkem žalobce jako prvního postupitele).
 29 Cdo 1586/2012
 Nejvyšší soud České republiky rozhodl v senátě složeném z předsedy JUDr. Zdeňka Krčmáře a soudců JUDr. Petra Gemmela a Mgr. Milana Poláška v právní věci žalobce Československé obchodní banky, a. s., se sídlem v Praze 5, Radlická 333/150, PSČ 150 57, identifikační číslo osoby 00001350, proti žalovaným 1/ JUDr. Lence Plavinové, jako správkyni konkursní podstaty úpadce O. D. trading spol. s r. o., identifikační číslo osoby 63473950, zastoupené JUDr. Tomášem Hrdličkou, advokátem, se sídlem v Brně, Údolní 244/53, PSČ 602 00, 2/ INTRA DATA, a. s., se sídlem v Brně, Dukelská 11, PSČ 614 00, identifikační číslo osoby 25575953, zastoupenému JUDr. Igorem Osvaldem, advokátem, se sídlem v Brně, Veveří 100/31, PSČ 602 00 a 3/ O. D. INTRADE, a. s. v likvidaci, se sídlem v Brně, Libušina třída 557/17, PSČ 623 00, identifikační číslo osoby 25561278, zastoupenému JUDr. Igorem Osvaldem, advokátem, se sídlem v Brně, Veveří 100/31, PSČ 602 00, o určení pravosti pohledávky, vedené u Krajského soudu v Brně pod sp. zn. 12 Cm 60/2008, o dovolání žalobce proti rozsudku Vrchního soudu v Olomouci ze dne 20. října 2011, č. j. 10 Cmo 10/2011-414, takto:
 Rozsudek Vrchního soudu v Olomouci ze dne 20. října 2011, č. j.


text:
10 Cmo 10/2011-414, se zrušuje a věc se vrací odvolacímu soudu k dalšímu řízení.
 Rozsudkem ze dne 30. listopadu 2010, č. j. 12 Cm 60/2008-304, zamítl Krajský soud v Brně (dále jen „konkursní soud“) žalobu, kterou se žalobce (Československá obchodní banka, a. s.) domáhal vůči žalovaným (1/ JUDr. Lence Plavinové, jako správkyni konkursní podstaty úpadce O. D. trading spol. s r. o., 2/ INTRA DATA, a. s. a 3/ O. D. INTRADE, a. s. v likvidaci) určení, že má za úpadcem pohledávku ve výši 127.611.850,31 Kč, s právem na oddělené uspokojení (bod I. výroku) a rozhodl o nákladech řízení (body II. a III. výroku).
 Odvolací soud se ztotožnil se skutkovými zjištěními konkursního soudu, na která pro stručnost odkázal, a zopakoval dokazování listinami, načež po takto provedeném dokazování dospěl - vycházeje z ustanovení § 20 odst. 1, § 22 odst. 2 ZKV, § 48 a § 524 zákona č. 40/1964 Sb., občanského zákoníku (dále též jen „obč. zák.“) a z ustanovení § 118b zákona č. 99/1963 Sb., občanského soudního řádu, ve znění účinném do 31. prosince 2007 (dále též jen „o. s. ř.“) - k následujícím závěrům:
 V Brně dne 16. října 2014
 Vloženo: 03. February 2015


text:
Metody a formy realizace veřejné správy. Rozhodovací procesy ve veřejné správě. JUDr. Veronika Kudrová, Ph.D. BEP302Zk Veřejná správa v ČR a v Evropě ppt stáhnout
 Metody a formy realizace veřejné správy. Rozhodovací procesy ve veřejné správě. JUDr. Veronika Kudrová, Ph.D. BEP302Zk Veřejná správa v ČR a v Evropě 29.
 ZveřejnilDenis Richard Němeček
 Prezentace na téma: "Metody a formy realizace veřejné správy. Rozhodovací procesy ve veřejné správě. JUDr. Veronika Kudrová, Ph.D. BEP302Zk Veřejná správa v ČR a v Evropě 29."— Transkript prezentace:
 1 Metody a formy realizace veřejné správy. Rozhodovací procesy ve veřejné správě. JUDr. Veronika Kudrová, Ph.D. BEP302Zk Veřejná správa v ČR a v Evropě 29. 9. 2015
 2 Obsah Veřejná správa jako činnost, vrchnostenské a nevrchnostenské formy činnosti veřejné správy. Ústavní a zákonné základy činnosti veřejné správy v České republice. Individuální správní akty, jejich charakteristika, členění, náležitosti, vady a vlastnosti. Normativní správní akty, jejich charakteristika a členění. Právní předpisy jednotek územní samosprávy. Smíšené správní akty (opatření obecné povahy) a další (jiné) úkony (postupy) veřejné správy. Veřejnoprávní smlouvy, jejich charakteristika a členění. Faktické úkony, jejich charakteristika a členění.
 3 Veřejná správa jako činnost Od minimálního státu po sociální stát Společenská shoda o zajišťovaných službách? = funkční (materiální) pojetí VS Vrchnostenská x nevrchnostenská správa
 4 Veřejnoprávní vztah * * Autorem animace JUDr. Dan Dvořáček
 5 Metody a formy realizace Metoda = postup, jak dosáhnout sledovaného cíle ◦ I. obecné (přesvědčování, donucování, řízení a regulace) ◦ II. konkrétní (administrativní, ekonomické, organizační) Forma = vnější vyjádření činnosti VS ◦ I. neprávní (organizační – operativně- organizační činnosti, materiálně-technické operace) ◦ II. právní
 6 Právní formy realizace Správní akty Veřejnoprávní smlouvy Faktické úkony s přímými právními důsledky
 7 Správní akty = jednostranné úkony vydávané orgány veřejné správy, jimiž závazně stanovují práva a povinnosti podřazených (externí) či podřízených (interní) osob Interní (vnitřní) x externí (vnější) Dále bude věnována pozornost jen správním aktům vnějším, a to nebude- li výslovně stanoveno jinak
 8 Ústavní maxima Veřejnou moc lze vykonávat jen na základě zákona v jeho mezích způsobem zákonem stanoveným
 9 Náležitosti správních aktů Kompetenční ◦ Pravomoc, působnost, příslušnost Procedurální ◦ Postup vč. doručení (publikace) Formální ◦ Příslušná forma + „nezbytné formality“ Materiální (obsahové) ◦ Výroková část, odůvodnění, poučení u ISA ◦ (Soulad s vyšším P předpisem u NSA)
 10 Správní akty Individuální – ISA (zvláštní předpisy a správní řád) Normativní – NSA (zvláštní předpisy, zejm. Z o obcích, krajích, hl. m. Praze, ZVŠ...) Smíšené – OOP (SprŘ & zvláštní úprava)
 11 Individuální správní akt (ISA) = jednostranný akt vydaný orgánem veřejné správy, který závazně stanovuje práva či povinnosti individuálně určenému (konkrétnímu) adresátovi veřejnosprávního působení, tj. FO nebo PO (konstitutivní ISA), nebo závazně určuje, zda určitá práva či povinnosti existují či nikoli (deklaratorní ISA) někteří autoři (UK, UPOL) označují ISA jen jako správní akt
 12 BRNĚNSKÁ UNIVERZITA SPRÁVNÍ FAKULTA Česká 1, 602 00 Brno Petr Neúspěšný Horní Dolní 10 123 45 V Brně dne 6. 10. 2014 Č.j. 2014/1203/Prij-SprF Rozhodnutí o nepřijetí ke studiu Nepřijímám Vás ke studiu ve studijním programu Správní právo a správní věda studijním oboru Veřejná


text:
správa. Odůvodnění Dne 1. 6. 2014 jste se zúčastnil přijímací zkoušky k výše nadepsanému studiu. V testu studijních předpokladů jste uspěl s percentilem 80, v oborovém testu z práva jste uspěl se ziskem 40 bodů. Tím jste se umístil na 193. – 197. místě. V řádně vyhlášených podmínkách přijímacího řízení pro rok 2012 bylo stanoveno, že ke studiu budou přijati uchazeči, kteří splní podmínky přijímací zkoušky a zároveň se umístí nejhůře na 200. místě. Pořadí, na jehož základě bude splnění druhé podmínky posuzováno, bude sestaveno součtem percentilu z testu studijních předpokladů (TSP) a součtem bodového zisku z oborového testu (OT). Pro splnění podmínek přijímací zkoušky bude nutné, aby uchazeč dosáhl v TSP percentilu vyššího nebo rovného 60, a zároveň minimálně 50 bodů OT. Vzhledem k tomu, že jste získal méně než 50 bodů v oborovém testu, nesplnil jste podmínku přijímacího řízení. Poučení Máte právo požádat rektora o přezkum tohoto vyrozumění, a to ve lhůtě 30 dní od jeho doručení. Snaživý Prof. JUDr. MUDr. Ing. Snaživý, CSc., MBA Děkan
 13 Individuální správní akt (ISA) vydává se na základě zákona, v jeho mezích a způsobem zákonem stanoveným zákon musí stanovit ◦ kompetence (působnost, pravomoc a příslušnost) ◦ meze aplikace (tj. hmotněprávní úprava) ◦ forma ◦ procesní postup působnost, pravomoc a meze aplikace stanoví zpravidla zvláštní předpis příslušnost, formu a procesní postup zpravidla stanoví správní řád (zákon č. 500/2004 Sb.)
 14 Příklad: změna příjmení (dle zákona č. 301/2000 Sb., o matrikách, jménu a příjmení...) ◦ kompetence § 2 (1) Působnost na úseku matrik a další činnosti stanovené tímto zákonem vykonávají a) matriční úřady, kterými jsou obecní úřady, v hlavním městě Praze úřady městských částí, v územně členěných statutárních městech úřady městských obvodů nebo úřady městských částí ... § 74 (1) O žádosti o povolení změny jména nebo příjmení rozhoduje matriční úřad, v jehož správním obvodu je žadatel přihlášen k trvalému pobytu; u nezletilých dětí rozhoduje matriční úřad v místě trvalého pobytu dítěte. § 11 SprŘ (1) Místní příslušnost správního orgánu je určena d) v ostatních řízeních týkajících se fyzické osoby místem jejího trvalého pobytu... ◦ meze aplikace (tj. hmotněprávní úprava) ◦ forma ◦ procesní postup Individuální správní akt (ISA)
 15 Příklad: změna příjmení (dle zákona č. 301/2000 Sb.) ◦ kompetence ◦ meze aplikace (tj. hmotněprávní úpravu) § 72 (2) Změna příjmení se povolí zejména tehdy, jde-li o příjmení hanlivé, nebo směšné, nebo je-li pro to vážný důvod. (3) Změna jména se nepovolí, žádá-li fyzická osoba mužského pohlaví o změnu na jméno ženské, nebo naopak, žádá-li o změnu jména na jméno zkomolené, zdrobnělé, domácké, nebo na jméno, které má žijící sourozenec společných rodičů. Vzniknou-li pochybnosti o správné pravopisné podobě jména, je žadatel povinen předložit doklad vydaný znalcem. (4) Změna jména nebo příjmení se nepovolí, jestliže by změna byla v rozporu s potřebami a zájmy nezletilého. ◦ forma ◦ procesní postup Individuální správní akt (ISA)
 16 Příklad: změna příjmení (dle zákona č. 301/2000 Sb.) ◦ kompetence ◦ meze aplikace (tj. hmotněprávní úpravu) ◦ forma Díl 6 Správního řádu [Rozhodnutí] § 67 (2) Rozhodnutí se vyhotovuje


text:
v písemné formě. Rozhodnutí se písemně nevyhotovuje, stanoví-li tak zákon; výroková část takového rozhodnutí, podstatné části jeho odůvodnění a poučení o opravném prostředku se pouze vyhlásí a do spisu se učiní záznam, který obsahuje výrokovou část, odůvodnění, datum vydání, číslo jednací, datum vyhotovení, otisk úředního razítka, jméno, příjmení, funkci nebo služební číslo a podpis oprávněné úřední osoby. § 68 (1) Rozhodnutí obsahuje výrokovou část, odůvodnění a poučení účastníků. (2) Ve výrokové části se uvede řešení otázky, k terá je předmětem řízení, právní ustanovení... § 69 (1) V písemném vyhotovení rozhodnutí se uvede označení "rozhodnutí" nebo jiné označení stanovené zákonem. Písemné vyhotovení rozhodnutí dále musí obsahovat označení správního orgánu, který rozhodnutí vydal, číslo jednací, datum vyhotovení, otisk úředního razítka, jméno, příjmení, funkci nebo služební číslo a podpis oprávněné úřední osoby. ◦ procesní postup Individuální správní akt (ISA)
 17 Příklad: změna příjmení (dle zákona č. 301/2000 Sb.) ◦ kompetence ◦ meze aplikace (tj. hmotněprávní úpravu) ◦ forma ◦ procesní postup § 72 zákona č. 301/200 Sb. (1) Jméno, popřípadě jména, nebo příjmení, popřípadě více příjmení, která je fyzická osoba povinna užívat, lze změnit fyzické osobě pouze na základě její žádosti, případně žádosti jejích zákonných zástupců. § 71 SprŘ (1) Správní orgán je povinen vydat rozhodnutí bez zbytečného odkladu.... (3) Pokud nelze rozhodnutí vydat bezodkladně, je správní orgán povinen vydat rozhodnutí nejpozději do 30 dnů od zahájení řízení, k nimž se připočítává doba... § 72 SprŘ (1) Rozhodnutí se účastníkům oznamuje doručením stejnopisu písemného vyhotovení do vlastních rukou nebo ústním vyhlášením..
 18 Individuální správní akt (ISA) Příklad: změna příjmení (dle zákona č. 301/2000 Sb.) ◦ kompetence  Působnost a pravomoc má matriční úřad, jímž je obecní úřad  Příšlušný je dle trvalého pobytu žadatele ◦ meze aplikace (tj. hmotněprávní úpravu)  Jde-li o příjmení hanlivé, nebo směšné, nebo je-li pro to vážný důvod  Nikoli, pokud jsou splněny překážky dle § 72 odst. 3 a 4 ◦ forma  Písemná  Obsahuje výrokovou část, odůvodnění, poučení a další náležitosti ◦ procesní postup  Na žádost  Bezodkladně, nejpozději do 30 dní  Doručuje se do vlastních rukou
 19 Formální a obsahové nál. IPA Formální (§ 69 SprŘ) Písemná forma Uvedení jmen a příjmení všech účastníků Označení „rozhodnutí” nebo jiné označení stanovené zákonem Označení správního orgánu, který rozhodnutí vydal Číslo jednací, datum vyhotovení Otisk úředního razítka Jméno, příjmení, funkce nebo služební číslo oprávněné úřední osoby Podpis oprávněné úřední osoby nebo doložka „vlastní rukou”, popř. „v. r.”, u příjmení oprávněné úřední osoby doplněná o doložku „Za správnost vyhotovení:” s uvedením jména, příjmení a podpisu úřední osoby, která odpovídá za písemné vyhotovení rozhodnutí Obsahové Výroková část Odůvodnění Poučení
 20 Formální a obsahové nál. IPA Obsahové náležitosti Výroková část (jeden či více výroků) 68/2 SprŘ řešení otázky, která je předmětem řízení právní ustanovení, podle nichž bylo rozhodováno označení účastníků (FO jméno, příjmení, nar., trvalé bydliště, PO název a sídlo) lhůta ke splnění ukládané povinnosti, popřípadě též jiné údaje potřebné k jejímu řádnému splnění popř. výrok o vyloučení odkladného účinku odvolání (je-li vyloučen)
 21 Formální a obsahové nál.


text:
IPA Obsahové náležitosti Odůvodnění 68/3 a 4 SprŘ důvody výroku rozhodnutí, podklady pro jeho vydání, úvahy, kterými se správní orgán řídil při jejich hodnocení a při výkladu právních předpisů, a informace o tom, jak se správní orgán vypořádal s návrhy a námitkami účastníků a s jejich vyjádřením k podkladům rozhodnutí popř. konstatování, že všem účastníkům bylo v plném rozsahu vyhověno Poučení 68/5 a 6 SprŘ zda je možné proti rozhodnutí podat odvolání, v jaké lhůtě a od kterého dne se tato lhůta počítá který správní orgán o odvolání rozhoduje a u kterého správního orgánu se odvolání podává popř. informace o tom, že odvolání nemá odkladný účinek
 22 Vady ISA (správního rozhodnutí) I. Nízké intenzity - chyby či jiné nesprávnosti v písemném projevu (lze opravit bez návrhu) II. Vysoké intenzity (nejběžnější) - nezákonnost, nesprávnost, formální vadnost (tzv. naříkatelné akty, lze je napadnout opravnými prostředky; platí pro ně presumpce správnosti); častá je nepřezkoumatelnost Nicotné akty (nulitní) - chyby takového rozsahu, že se na ně hledí, jakoby ani nevznikly (např. nedostatek kompetence, nesrozumitelnost, vnitřní rozpornost)
 23 Normativní správní akt = jednostranný akt vydaný orgánem veřejné správy, který závazně stanovuje práva či povinnosti předem neurčenému okruhu adresátů veřejnosprávního působení, tj. FO nebo PO, jejichž okruh (seznam) není znám někteří autoři (UK, UPOL) označují NSA jako nařízení
 24 Normativní správní akt Nařízení vlády Vyhláška ministerstva či jiného ústředního orgánu státní správy Vyhláška obce či kraje Nařízení obce či kraje Pravidla pro jejich vydání (zejm. kompetenční náležitosti) upravuje Ústava ČR či zvláštní zákony (Z o obcích, Z o krajích a o hl. m. Praze) Statutární předpis Interní předpis
 25 KdoCo Ústavní východiska Zákonné zmocněníDozor Změna Zruš. Vláda Nařízení78 ÚNetřeba/Zvl 64/2 ZoÚS sám sám / Ústavní soud SÚ Vyhláška79/3Zvl Obec Vyhláška104/3 N/10 Ob/Zvl MV Praha 44 ZoPze/Zvl Obec Nařízení79/3Zvl KÚ Praha přísl. ÚSÚ Kraj Vyhláška104/3N/6 Kr /ZvlMV Nařízení79/3Zvlpřísl. ÚSÚ
 26 Normativní správní akt statutární předpisy souvisí s činností samosprávy, uplatňují se jen vůči jejím členům, resp. dopadají jen na jejich postavení ◦ u územní samosprávy jsou vydávány ve formě OZV a jsou tedy označovány za právní předpisy ◦ u samosprávy zájmové jsou označovány různě (nejčastěji jako stavovské předpisy, vnitřní předpisy, či jen „předpisy“ (notářská komora) či jen řády), neplést si legální termín vnitřní předpisy s teoretickým pojmem interní předpisy (vnitřní předpisy) – v interních vztazích, některé stanoví ZPr (např. Pracovní řád dle § 306, § 305 stanoví obecně náležitosti vnitřních předpisů vztahujících se k pracovním povinnostem zaměstnanců
 27 Vady NSA (podzák. P předpisů) Neústavnost Nezákonnost -> monopol na rušení (vnějších) NPA má ÚS
 28 Opatření obecné povahy = smíšený právní akt (má znaky ISA i NSA) Dle SprŘ není ani právním předpisem, ani rozhodnutím relativně konkrétní věc a dopadem na předem neurčený okruh adresátů anebo obecné otázky vztažené k individuálně určenému adresátovi (zůstává spíše v teorii)
 29 Opatření obecné povahy obecná úprava je obsažena ve správním řádu ◦ zejména v části VI. § 171 - § 174 ◦ obdobně se použije i část I. (§ 1 - § 8), přiměřeně i část II. zvláštní úprava v jiných


text:
předpisech
 30 Veřejnoprávní smlouvy Veřejnoprávní smlouva = dvoustranný nebo vícestranný PÚ, který zakládá, mění nebo ruší práva a povinnosti v oblasti veřejného práva. ◦ Koordinační ◦ Subordinační ◦ Mezi účastníky
 31 Faktické úkony = faktická (neformální) správní činnost, která je uskutečňována na základě zákona a jejímž prostřednictvím jednotlivé úřední osoby v konkrétních případech zasahují do správních poměrů FO, popřípadě PO Faktické pokyny Bezprostřední zásahy Exekuční úkony
 32 Faktické úkony = faktická (neformální) správní činnost, která je uskutečňována na základě zákona a jejímž prostřednictvím jednotlivé úřední osoby v konkrétních případech zasahují do správních poměrů FO, popřípadě PO Faktické pokyny správní úkony zákonem zmocněné jednotlivé úřední osoby, spočívající ve vyslovení zákazu nebo příkazu určitého jednání, který je jeho adresát povinen respektovat typicky udělovány mimo prostory vykonavatelů veřejné správy formu zákon zpravidla nepředepisuje; z povahy věci zpravidla ústně, popřípadě posunkem (gestem) nebo i za pomoci nějakého technického zařízení
 33 Faktické úkony = faktická (neformální) správní činnost, která je uskutečňována na základě zákona a jejímž prostřednictvím jednotlivé úřední osoby v konkrétních případech zasahují do správních poměrů FO, popřípadě PO Bezprostřední zásahy je-li třeba zasáhnout do práv FO nebo PO, a to aniž by o tom bylo z časových důvodů možno rozhodnout postupem stanoveným pro správní řízení jde o situaci nepředvídatelnou, ovšem nutně okamžitě řešenou (např. požár, přistižení os. podezřelé z protiprávního jednání), anebo vyžadující moment překvapení, bez něhož by prováděný správní úkon ve značné míře ztratil smysl (typické je to pro správní dozor všeho druhu) ústní výzvy, příkazy nebo zákazy vydané oprávněnou úřední osobou něco konat, něčeho se zdržet nebo něco strpět
 34 Faktické úkony = faktická (neformální) správní činnost, která je uskutečňována na základě zákona a jejímž prostřednictvím jednotlivé úřední osoby v konkrétních případech zasahují do správních poměrů FO, popřípadě PO Exekuční úkony úkony, jimiž se provádí exekuce dle § 103 a násl. SprŘ, např. dle § 123 SprŘ [exekuce vyklizením] (1) Exekuce se provede tak, že oprávněná úřední osoba z vyklizovaného objektu a) odstraní movité věci patřící povinnému a příslušníkům jeho domácnosti, jakož i movité věci, které sice patří někomu jinému, ale jsou se souhlasem povinného umístěny ve vyklizovaném objektu, a b) vykáže povinného a všechny, kdo se tam zdržují na základě práva povinného. (2) Movité věci odstraněné z vyklizovaného objektu se odevzdají povinnému nebo některému ze zletilých příslušníků jeho domácnosti.
 35 Literatura k prostudování PRŮCHA, P. Správní právo : obecná část. 7. doplněné a aktualizované vydání. Brno : Masarykova univerzita a Doplněk, 2007. 418 s. ◦ s. 48 – 67 ◦ s. 251 – 315 STAŠA, J. Úvod do českého správního práva. Praha : Policejní akademie České republiky, 1996. 184 s. ◦ s. 11 - 18 ◦ s. 71 – 98 SKULOVÁ, S. a kol. Správní právo procesní. Plzeň : Vydavatelství a nakladatelství Aleš Čeněk, 2008. 428 s. ◦ s. 31 – 43 ◦ s. 227 – 233 ◦ Resp. novější vydání z r. 2012 (Průcha, Skulová)
 36 Děkuji za pozornost Příští přednáška Správní řád jako základ právní úpravy procesních forem veřejné správy (vč. základních zásad) 6. 10. 2014 JUDr. Veronika


text:
Správní trestání a práva obviněného z přestupku | Sbírka rozhodnutí Nejvyššího správního soudu
 Správní trestání a práva obviněného z přestupku
 Ej 59/2006
 Správní trestání: práva obviněného z přestupku
 k čl. 6 odst. 3 písm. d) Úmluvy o ochraně lidských práv a základních svobod (vyhlášena sdělením Ministerstva zahraničních věcí pod č. 209/1992 Sb.)
 Je na správním orgánu rozhodnout o tom, které důkazy v řízení o přestupku provede; tím však nesmí omezit právo osob, které čelí obvinění trestní povahy v širším slova smyslu, vyslýchat nebo dát vyslýchat svědky proti sobě a dosáhnout předvolání a výslechu svědků ve svůj prospěch za stejných podmínek jako svědků proti sobě [článek 6 odst. 3 písm. d) Úmluvy o ochraně lidských práv a základních svobod].
 Výpověď svědka, již obviněný z přestupku navrhl k důkazu na svou obhajobu, nelze předem hodnotit jako bezcennou, a proto ji jako důkaz neprovést, jen s poukazem na její účelovost pro přátelský vztah obviněného ke svědkovi. Odmítnutí návrhu na provedení důkazu výslechem takového svědka je porušením práva na spravedlivý proces. Tento postup, jenž vedl k faktickému vyloučení důkazů navržených ve prospěch obviněného z přestupku a přijetí závěru o skutkovém stavu věci toliko na základě jednostranných důkazů, je porušením čl. 6 odst. 3 písm. d) Úmluvy o ochraně lidských práv a základních svobod.
 (Podle rozsudku Nejvyššího správního soudu ze dne 20. 1. 2006, čj. 4 As 2/2005-62)
 Dušan P. proti Krajskému úřadu Pardubického kraje o uložení pokuty za přestupek, o kasační stížnosti žalobce
 Rozhodnutím žalovaného ze dne 4. 5. 2004 bylo zamítnuto odvolání žalobce a potvrzeno rozhodnutí Magistrátu města Pardubic, odboru vnitřních věcí, oddělení přestupků, ze dne 8. 3. 2004, jímž byla žalobci 1) za přestupek podle § 22 odst. 1 písm. f) zákona ČNR č. 200/1990 Sb., o přestupcích, spočívající v porušení ustanovení § 4 písm. b) a § 5 odst. 1 písm. f) zákona č. 361/2000 Sb., o provozu na pozemních komunikacích a o změnách některých zákonů (zákon o silničním provozu), a 2) za přestupek podle § 30 odst. 1 písm. i) bodu 1 zákona o přestupcích uložena pokuta ve výši 12 000 Kč a zákaz činnosti - řízení všech motorových vozidel na dobu 14 měsíců, jakož i povinnost nahradit náklady správního řízení.
 Žalobu proti rozhodnutí žalovaného krajský soud zamítl. Po ústním jednání dospěl k závěru, že skutkový děj naplňující skutkovou podstatu přestupku, který byl žalobci kladen za vinu, je dostatečně prokázán úředními záznamy a svědeckými výpověďmi policistů, a ztotožnil se s logickými závěry žalovaného při hodnocení důkazů, přičemž své úvahy opřel o ustanovení stanovící povinnosti policistů při výkonu jejich služby dle § 6 zákona ČNR č. 283/1991 Sb., o Policii České republiky, a zohlednil zejména to, že v průběhu celého správního řízení nebyla uplatněna žádná konkrétní námitka do nestrannosti či nepodjatosti policistů. Soud rovněž přihlédl k tomu, že policisté potvrdili skutečnosti uvedené v úředních záznamech; před výslechem přitom byli poučeni o následcích nepravdivé výpovědi. S ohledem na shromážděný důkazní materiál, jehož vyhodnocení nedává prostor k jinému skutkovému zjištění než tomu, které učinil žalovaný, je postup žalovaného, jenž nepřipustil dokazování výslechy přátel


text:
žalobce, kteří s ním tvořili posádku vozidla, v souladu se zásadami hospodárnosti řízení a dokazování skutečného stavu věci v nezbytném rozsahu pro vydání zákonného rozhodnutí, zakotvenou v § 32 správního řádu. Ani soud nepřipustil provedení těchto důkazů při jednání, jelikož shledal tvrzení žalobce s ohledem na shromážděné důkazy za účelová a na tomto jeho přesvědčení by výslech těchto osob nic nezměnil. Námitku žalobce o zkoušce teploty motoru vozidla považoval soud v souvislosti s prokázaným skutkovým dějem za nedůvodnou.
 Kasační stížností žalobce (stěžovatel) vytýkal soudu, že aproboval postup správních orgánů obou stupňů, které odmítly provést výslech navržených svědků za situace, kdy žalobce od počátku tvrdil, že se skutku, pro který byl potrestán, nedopustil, a pro svoje tvrzení navrhoval důkazy. Žalovaný se důkazy navrženými stěžovatelem (zejména výslechy svědků) vůbec nezabýval a ve svém rozhodnutí o odvolání je pominul. Takový postup je v rozporu s článkem 6 odst. 3 písm. d) Úmluvy o ochraně lidských práv a základních svobod, ve znění Protokolu č. 11. Podle zde zakotveného pravidla má obviněný právo na výslech svědků pro sebe a nemůže ho být zbaven. V českém právním řádu vyplývá toto pravidlo z § 73 odst. 2 zákona o přestupcích (srov. i § 2 odst. 5 a § 215 odst. 2 trestního řádu). Závěr soudu o tom, že výslechy policistů postačují zejména proto, že nebyla v průběhu řízení vznesena námitka jejich podjatosti nebo nedostatku nestrannosti, označil stěžovatel za
 . Provedení stěžovatelem navržených důkazů je odmítáno z malicherných příčin a není přesvědčivě odůvodněno. Stěžovatel má dále za to, že došlo k porušení zásady volného hodnocení důkazů (§ 34 odst. 5 s. ř.), protože výpovědi svědků - policistů nelze v žádném případě stavět nad výpovědi jiných svědků nebo nad jiné důkazy. Dle stěžovatele byla také porušena zásada materiální pravdy (§ 3 odst. 4 s. ř.), protože skutkový stav nebyl spolehlivě zjištěn, a naopak byla pouze konstatována a dokazována verze předložená policií. Pokud by byly provedeny důkazy k prokázání stěžovatelovy verze, musely by se správní orgán i soud s nimi vypořádat. Z výpovědí těchto svědků mohly navíc vyplynout ještě další důkazy ve stěžovatelův prospěch. Správní orgány i soud by podle něho takto došly k jiným závěrům.
 Žalovaný se v písemném vyjádření ke kasační stížnosti odvolal na své vyjádření k žalobě a ztotožnil se s napadeným rozsudkem. Podle jeho mínění byl skutkový stav věci spolehlivě zjištěn, odmítnutí dechové zkoušky stěžovatelem bylo dostatečně prokázáno a navrhované výslechy nebyly provedeny proto, že byly účelové.
 Nejvyšší správní soud rozsudek Krajského soudu v Hradci Králové, pobočka v Pardubicích, zrušil a věc mu vrátil k dalšímu řízení.
 Námitky, které tvoří jádro kasační stížnosti stěžovatele, týkající se nepřipuštění jím navrhovaných důkazů svědeckými výpověďmi správními orgány projednávajícími jeho přestupek, v čemž spatřuje porušení práv, která jsou zaručena Úmluvou o ochraně lidských práv a základních svobod (dále též "Úmluva"), lze formálně podřadit pod ustanovení § 103 odst. 1 písm. b) s. ř. s. Stěžovatel fakticky tvrdil, že při zjišťování skutkové podstaty správním orgánem byl porušen zákon v ustanoveních o řízení před správním orgánem takovým způsobem, že to mohlo ovlivnit


text:
zákonnost, a pro tuto důvodně vytýkanou vadu měl soud, který ve věci rozhodoval, napadené rozhodnutí správního orgánu zrušit.
 Ze správního spisu bylo zjištěno, že správní orgány obou stupňů shodně kladly stěžovateli za vinu, že dne 22. 7. 2003 okolo 5:00 hodin řídil osobní motorové vozidlo Renault Laguna po pozemní komunikaci v Pardubicích, ul. S., a na výzvu policie se odmítl podrobit dechové zkoušce ke zjištění, není-li ovlivněn alkoholem. Tím se měl dopustit přestupků 1) proti bezpečnosti s plynulosti silničního provozu dle § 22 odst. 1 písm. f) a 2) na úseku ochrany před alkoholismem a jinými toxikomaniemi dle § 30 odst. 1 písm. i) bodu 1 zákona č. 200/1990 Sb., o přestupcích, a to tak, že porušil ustanovení § 4 písm. b) a § 5 odst. 1 písm. f) zákona č. 361/2000 Sb., o silničním provozu. Za to mu byla dle § 30 odst. 2 zákona o přestupcích za použití ustanovení § 11 a § 12 odst. 2 téhož zákona uložena pokuta ve výši 12 000 Kč a zákaz řízení všech motorových vozidel na dobu 14 měsíců. Že se stěžovatel popsaného skutku dopustil, bylo dle žalovaného (i správního orgánu prvého stupně) prokázáno oznámením přestupku sepsaného policistou dne 22. 7. 2003, které stěžovatel odmítl podepsat, úředními záznamy o průběhu silniční kontroly sepsanými dvěma policisty hlídky Policie ČR, OŘ OHS Pardubice, která vykonala uvedeného dne u stěžovatele silniční kontrolu, a svědeckými výpověďmi týchž osob.
 Vyjmenované důkazní prostředky shodně popisují skutkový děj tak, že inkriminovaného dne kolem 3:50 hod. si dvoučlenná policejní hlídka povšimla tří mužů konzumujících na čerpací stanici pivo a z kontrolního bodu, který byl nedaleko, pak kolem 4:55 hodin viděla, jak nastupují do vozidla Renault Laguna zaparkovaného na čerpací stanici. Rozhodla se vozidlo zkontrolovat, proto je následovala v krátké vzdálenosti na S., kde zaparkovalo. Policejní auto zastavilo za sledovaným vozem a bezprostředně poté vyzvala hlídka řidiče (osobu, která vystoupila z místa řidiče, tj. stěžovatele) k předložení dokladů. Jelikož byl z jeho dechu cítit alkohol, poučila ho o jeho právech a vyzvala k provedení dechové zkoušky, což odmítl, stejně jako uplatnit právo požadovat odběr krve. Na místě byl o věci sepsán protokol, do něhož stěžovatel odmítl cokoli uvést a tvrdil, že je chodec a vozidlo neřídil. Byla mu zakázána další jízda až do vystřízlivění. Dle sdělení policistů nebyla záměna řidiče možná, protože ho měli po celou dobu na dohled. Na místě byla také zjištěna totožnost spolucestujících a jejich jména, rodná čísla a adresy byly uvedeny do úředních záznamů sepsaných ještě téhož dne policisty.
 Stěžovatel ve své výpovědi s tímto nesouhlasil a sám popsal skutkový děj tak, že uvedeného dne byl se svými známými na oslavě narozenin, odkud v ranních hodinách vozidlem taxi odjeli na čerpací stanici na snídani, k níž on pil pivo. V té době tam přišla i hlídka policie. Poté šli všichni tři pěšky na S., kde chtěli u jednoho z nich přespat. Poblíž jeho bytu měli zaparkovaná vozidla a stěžovatel šel do toho svého pro katalogy a cigarety. Když do vozidla nastupoval či z něj vystupoval, přijela hlídka


text:
policie, které si předtím všiml na čerpací stanici, a zastavila za zadní částí jeho vozu. Na její výzvu předložili všichni doklady a zřejmě kvůli nevhodným připomínkám, které k policistům měli, protože nebyli střízliví, byla přivolána posila a ke stěžovateli se začali chovat jako k řidiči, pachateli přestupku, ačkoli tvrdil, že vozidlem nehodlá odjet, protože je pod vlivem alkoholu. Vyzvali ho k dechové zkoušce. Na podporu prokázání pravdivosti svých tvrzení navrhl provedení výslechů svědků R. a H., kteří tehdy byli na místě.
 Požadavku na provedení dalších důkazů, navrhovaných stěžovatelem, správní orgán prvého stupně nevyhověl s poukazem na to, že nedodal, jak při výslechu slíbil, telefonní čísla svědků do konce týdne. Stejný návrh vznesl stěžovatel i v odvolání proti rozhodnutí správního orgánu prvého stupně, ale žalovaný se ve svém rozhodnutí ztotožnil se správním orgánem prvého stupně, že výslechy navržených svědků by byly podle jeho názoru účelové, což dovodil z toho, že se stěžovatel s nimi dobře zná. Žádná taková úvaha však v rozhodnutí správního orgánu prvého stupně, které je založeno ve správním spise, nebyla vůbec vyjádřena. Při ústním jednání před krajským soudem zopakoval žalovaný svůj názor, že nadále považuje důkazní návrhy na výslech týchž svědků, vznesené znovu v žalobě, za účelové, neboť z podkladů, které měl správní orgán před vydáním rozhodnutí k dispozici, bylo dostatečně prokázáno, že stěžovatel přestupek spáchal. Krajský soud důkazní návrhy zamítl s odůvodněním, že podle jeho přesvědčení jsou tvrzení stěžovatele s ohledem na důkazní materiál shromážděný ve správním řízení účelová a výslechy těchto osob by přesvědčení soudu o tom, že se skutek stal tak, jak jej prezentuje žalovaný, nezměnily.
 Nejvyšší správní soud spatřuje v postupu krajského soudu, který se ztotožnil s odmítnutím správních orgánů obou stupňů provést navržené důkazy a ani sám je ze stejných důvodů neprovedl, vážné pochybení.
 Na tomto místě je třeba zdůraznit, že Nejvyšší správní soud není s ohledem na vymezení důvodů kasační stížnosti oprávněn v tomto řízení posuzovat, zda byly provedené důkazy správními orgány rozhodujícími o přestupku stěžovatele správně hodnoceny, ale pouze zjistit, jestli ve stěžovatelově případě bylo řízení o přestupku vedeno způsobem zajišťujícím správný výsledek a zda byly důkazy prezentovány způsobem odpovídajícím pravidlům tzv. spravedlivého procesu.
 Není sporu o tom, že je právem správního orgánu, který vede řízení o přestupku, vlastní úvahou dospět k rozhodnutí, které důkazy provede, a které naopak označí v dané situaci za nadbytečné a návrhu na jejich provedení nevyhoví (§ 32 odst. 2 spr. ř.). Toto jeho oprávnění vychází kromě jeho vrchnostenského postavení spojeného s pravomocí vůči subjektům podřízeným jeho autoritě, svěřené mu zákonem, a inkvizičního (vyšetřovacího) principu, na němž je přestupkové řízení založeno, také ze základních zásad správního řízení, jako je zásada procesní ekonomie (hospodárnosti řízení, § 3 odst. 3 spr. ř.) a zásada dokazování jen v rozsahu potřebném pro vydání rozhodnutí. Rozhodně však nelze toto právo chápat jako absolutní. Jeho realizace nesmí být překážkou uplatnění základních záruk osob čelících určitému obvinění trestní povahy v širším slova smyslu, garantovaných normami nejvyšší právní síly. Soubor těchto záruk lze souhrnně nazvat právem na spravedlivý proces. Definici tohoto pojmu nenalezneme v


text:
žádném předpisu práva vnitrostátního, ale ani práva mezinárodního, jeho jednotlivé komponenty či rysy jsou však zakotveny v Úmluvě o ochraně lidských práv a základních svobod, uzavřené na půdě Rady Evropy dne 22. 11. 1984 a po její ratifikaci Českou republikou publikované ve Sbírce zákonů pod č. 209/1992. Protože jde o mezinárodní smlouvu, jíž je Česká republika vázána, je ve smyslu článku 10 Ústavy postavena na roveň ústavním předpisům a dle článku 95 odst. 1 Ústavy je přímo aplikovatelná obecnými soudy.
 Každá fyzická i právnická osoba má v České republice zaručeno právo na spravedlivý proces. Článek 6 Úmluvy, na který stěžovatel opakovaně již v řízení před krajským soudem poukazoval, zakotvuje základní kautely práva na spravedlivý proces, a to v odstavci 1 obecně pro věci trestní i civilní a v odstavci 3 pro věci trestní, tj. stanoví jakási minimální procesní práva obviněného.
 Článek 6 odstavec 3 písmeno d) Úmluvy říká, že každý, kdo je obviněn z trestného činu, má právo vyslýchat nebo dát vyslýchat svědky proti sobě a dosáhnout předvolání a výslech svědků ve svůj prospěch za stejných podmínek jako svědků proti sobě.
 S ohledem na znění tohoto ustanovení hovořícího o trestním obvinění je třeba zvážit, zda je citované pravidlo aplikovatelné v projednávaném případě, tj. ve správním řízení o přestupku. Na první pohled se zdá, že se tato právní záruka vztahuje pouze k trestnímu řízení. Z judikatorní činnosti Evropského soudu pro lidská práva (dále též "Soud") i Evropské komise pro lidská práva je však patrno, že povaha trestního obvinění je vykládána velmi široce. Pojem trestní věc, trestní řízení, trestný čin a potrestání má podle jejich názoru autonomní význam (
 notions autonomes, notions with autonomous meaning
 ), který není pevně svázán s významem, který těmto pojmům přisuzuje právní řád jednotlivých států, které k Úmluvě přistoupily.
 Podle Soudu není rozhodující klasifikace daného protiprávního jednání vnitrostátním právním řádem. Je tomu tak proto, aby byla zajištěna jednotná ochrana lidských práv ve všech státech, které Úmluvu o ochraně lidských práv a základních svobod ratifikovaly. Ve věci
 Německo (1984)
 Soud prohlásil:
 Jestliže by státy mohly podle libosti tím, že označí protiprávní čin za "správní" místo "trestného", vyloučit působení podstatných ustanovení článků 6 a 7, byla by aplikace těchto ustanovení podřízena jejich svrchované vůli. Tak rozsáhlá velkorysost by mohla vést k důsledkům neslučitelným s předmětem a účelem Úmluvy.
 Jasně tak bylo konstatováno, že není podstatné, zda skutek, o němž se vede řízení a za který hrozí trest, je právními předpisy nazýván trestným činem či přestupkem. Podle konstantní judikatury [
 Engel a ostatní (1976), Öztürk (1984), Weber (1990)
 ] jsou rozhodujícími faktory pro označení dané věci jako "
 " pro účely Úmluvy význam porušeného pravidla, tj. povaha ustanovení definujícího trestný čin, charakter činu samotného a povaha i závažnost možného trestu (např. výše pokuty). Podstatnou roli hraje to, jaká je podstata porušení zákonem chráněného zájmu, dále zda jsou adresáty dané právní normy všichni, nebo pouze některé speciální subjekty, a je třeba i zvážit, zda má hrozící sankce represivní účel a je způsobilá citelně zasáhnout sféru pachatele deliktu. Není-li daný čin vnitrostátním