text:
neprospìl zkonzumována. Podanou 3⁄4alobu i kasaèní stí3⁄4nost pova3⁄4uje za úèelovou, kdy3⁄4 ji stì3⁄4ovatel opírá o neexistenci odùvodnìní rozhodnutí o klasifikaci neprospìl u státní zkou1ky dne 16. 10. 2006, nebo» ani stì3⁄4ovatel se nikdy nedomáhal odùvodnìní klasifikace pro nìj pøíznivé, která se rovnì3⁄4 oficiálnì neodùvodòuje. Stanoví-li opatøení dìkana è. 1/2007 (ode dne úèinnosti 19. 2. 2007) povinnost odùvodòovat do protokolu klasifikaci neprospìl/a , není mo3⁄4né z toho dovozovat, 3⁄4e pøede1lá úprava a praxe byly pochybením.
 Závìrem 3⁄4alovaný poukázal na to, 3⁄4e zákon o vysokých 1kolách zakládá odli1ný právní re3⁄4im pro pøijímání ke studiu (§ 48 a3⁄4 § 50) a pro státní zkou1ky (§ 53) a tudí3⁄4 není mo3⁄4né oba re3⁄4imy sluèovat, resp. argumentovat analogií legis; z tohoto dùvodu není ani na místì odkaz na judikát Nejvy11ího správního soudu pod è. j. 8 As 26/2006-71, který se klasifikace pøi zkou1kách netýká.
 Z tìchto dùvodù 3⁄4alovaný navrhuje podanou kasaèní stí3⁄4nost odmítnout a tím potvrdit usnesení mìstského soudu ze dne 11. 4. 2008, è. j. 6 Ca 181/2007-84.
 Z obsahu pøedlo3⁄4eného soudního spisu vyplývají následující podstatné skuteènosti. Stì3⁄4ovatel neuspìl u státní souborné zkou1ky na Právnické fakultì Univerzity Karlovy v Praze, která se konala dne 16. 10. 2006 pøed zku1ební komisí slo3⁄4ené z pøedsedy Doc. JUDr. V. M. (správní právo-hodnocení 3), Doc. JUDr. J. M. (obèanské právo-hodnocení 4), Prof. JUDr. O. N., CSc. (trestní právo-hodnocení 4) a JUDr. M. Z., CSc. (obchodní právo-hodnocení 3). Následnì se podáním ze dne 19. 10. 2006, oznaèeným jako 3⁄4ádost o zmìnu klasifikace III. SSZK z neprospìl na dobøe , 3⁄4ádost o omluvu od zkou1ejících z obèanského a trestního práva a návrh o propracování procesního postupu státních zkou1ek, obrátil na dìkana uvedené fakulty, Prof. JUDr. Ale1e Gerlocha, CSc., s tím, 3⁄4e brojil pøedev1ím proti výsledku zkou1ky v oboru obèanského a trestního práva a v dùsledku jejího nestandardního prùbìhu 3⁄4ádal o zmìnu své klasifikace. Z obsahu pøípisu ze dne 5. 12. 2006, è. PF/112/8/2006, dìkana Právnické fakulty Univerzity Karlovy je patrné, 3⁄4e komise, pøed kterou stì3⁄4ovatel dne 16. 10. 2006 od 13. hod. skládal III. èást státní zkou1ky, byla øádnì ustanovena, v1ichni její èlenové mìli oprávnìní státní zkou1ky zkou1et, stì3⁄4ovatel byl do dané komise øádnì vylosován a sám si vylosoval v jednotlivých oborech legitimní, pøedem zveøejnìné otázky. Dále je zde popsán prùbìh zkou1ky, jako3⁄4 i uvedení dùvodù, dle kterých není stì3⁄4ovatelem po3⁄4adovaná zmìna klasifikace od stolu mo3⁄4ná. Pokud jde o samotný protokol o prùbìhu státní zkou1ky, zalo3⁄4ený na listu è. 60, jsou v nìm zaznamenány otázky, které si stì3⁄4ovatel vylosoval, jako3⁄4 i ohodnocení jednotlivých zkou1ejících. Dìkan pøipustil, 3⁄4e jednotliví èlenové zku1ebních komisí mohou mít specifický styl projevu vèetnì zpùsobu zkou1ení, který ne v3⁄4dy musí v1em vyhovovat, av1ak neshledal 3⁄4ádný dùvod, proè by dva èlenové dané komise právì v daný den a právì stì3⁄4ovatele chtìli jakkoliv po1kodit èi poní3⁄4it. To, 3⁄4e stì3⁄4ovatel chtìl uplatnit svou pøipravenou odpovìï, kde3⁄4to zkou1ející trval na jiném zamìøení odpovìdi a na reakci stì3⁄4ovatele na jeho námitky, je1tì nemusí znamenat, 3⁄4e mìl stì3⁄4ovatel pravdu a jím pøipravená odpovìï byla perfektní. Souèasnì z toho lze stì3⁄4í objektivnì dovodit, 3⁄4e


text:
do1lo ke stì3⁄4ovatelem namítanému hrubému zásahu do jeho ústavnì zaruèených základních práv a svobod a k poru1ení jeho veøejných subjektivních práv. Dále uvedl, 3⁄4e zmìna klasifikace z neprospìl na dobøe není mo3⁄4ná, nebo» hodnocení pøíslu1í pouze komisi, která studenta zkou1ela. Urèení klasifikace od stolu nepøíslu1í ani dìkanovi fakulty, který u zkou1ky nebyl pøítomen, nepøíslu1í v1ak ani studentovi samotnému, který mù3⁄4e jen stì3⁄4í objektivnì posoudit svùj výkon. Závìrem pak na stì3⁄4ovatele apeloval s tím, aby na danou vìc pohlédnul s odstupem èasu a bez emocí a zvá3⁄4il i argumenty druhé strany, proè byl klasifikován neprospìl .
 ®ádostí datovanou dne 8. 11. 2006 (správnì zøejmì 8. 12. 2006, pozn. Nejvy11ího správního soudu) se stì3⁄4ovatel domáhal pøezkoumání daného pøípisu, který oznaèil za rozhodnutí, s tím, 3⁄4e pokud ho dìkan nezmìní, 3⁄4ádal o postoupení vìci rektorovi nebo o pouèení o podání 3⁄4aloby proti napadenému rozhodnutí. K samotné vìci pak mj. uvedl, 3⁄4e není zøejmé, proè byl klasifikován stupnìm neprospìl, nebo» mu to nebylo øeèeno. Podle èl. 19 odst. 2 Studijního a zku1ebního øádu právnické fakulty se mají dùvody, kdy je student klasifikován známkou neprospìl , uvést do protokolu. V nìm v1ak kromì známek není 3⁄4ádné vysvìtlení uvedeno. Stì3⁄4ovatel proto trval nadále na tom, 3⁄4e postupem zkou1ejících do1lo k hrubému poru1ení jeho ústavnì zaruèených základních práv a svobod a k poru1ení jeho veøejných subjektivních práv.
 Pøípisem ze dne 18. 1. 2007, è. PF/114/2007, prodìkan pro magisterský studijní program, JUDr. Jiøí Høebejk, odkázal na závìry osobního rozhovoru stì3⁄4ovatele s dìkanem uskuteènìného dne 21. 12. 2006, jemu3⁄4 byl pøítomen. Souèasnì stì3⁄4ovateli sdìlil, 3⁄4e klasifikace u zkou1ky není správní rozhodnutí, proto se na ni nemohou vztahovat pøedpisy o správním øízení vèetnì jejího pøezkoumání. Stejnì tak jeho podání, datované dne 19. 10. 2006, formálnì nazvané jako 3⁄4ádost , nemohlo být posuzováno jako podání podle správního øádu. Proto ani odpovìï dìkana není koncipována jako rozhodnutí, èím3⁄4 nemù3⁄4e obsahovat ani pouèení o opravném prostøedku a nelze ji ani pøezkoumat.
 Nejvy11í správní soud nejprve posoudil formální nále3⁄4itosti kasaèní stí3⁄4nosti a konstatoval, 3⁄4e kasaèní stí3⁄4nost je podána vèas, jde o rozhodnutí, proti nìmu3⁄4 je kasaèní stí3⁄4nost pøípustná, a stì3⁄4ovatel má vysoko1kolské právnické vzdìlání, které je podle zvlá1tních zákonù vy3⁄4adováno pro výkon advokacie (§ 105 odst. 2 s. ø. s.). Poté pøezkoumal napadené usnesení mìstského soudu v rozsahu kasaèní stí3⁄4nosti a v rámci uplatnìných dùvodù (§ 109 odst. 2 a 3 s. ø. s.), ovìøil pøi tom, zda napadené usnesení netrpí vadami, k nim3⁄4 by musel pøihlédnout z úøední povinnosti (§ 109 odst. 2, 3 s. ø. s.), a dospìl k závìru, 3⁄4e kasaèní stí3⁄4nost není dùvodná.
 Z obsahu kasaèní stí3⁄4nosti je zøejmé, 3⁄4e jediným a souèasnì rozhodným dùvodem kasaèní stí3⁄4nosti je dùvod uvedený pod ustanovením § 103 odst. 1 písm. e) s. ø. s., tj. nezákonnost rozhodnutí o odmítnutí návrhu nebo o zastavení øízení. Ve shodì s ustálenou judikaturou Nejvy11ího správního soudu-srov. napø. rozsudek ze dne 27. 5. 2004, è. j. 3 Azs 32/2003-92 (v1echna zde cit. rozhodnutí zdej1ího soudu jsou dostupná na www.nssoud.cz)-toti3⁄4 platí, 3⁄4e v pøípadì, kdy je kasaèní stí3⁄4ností napadeno

type: other


text:
usnesení o odmítnutí návrhu nebo o zastavení øízení, lze podat kasaèní stí3⁄4nost pouze z dùvodu podle § 103 odst. 1 písm. e) s. ø. s.
 I v této vìci je proto tøeba jako urèující pova3⁄4ovat ustanovení § 103 odst. 1 písm. e) s. ø. s., pøièem3⁄4 otázkou, kterou je tøeba v rámci posouzení zákonnosti napadeného usnesení vyøe1it, je, zda se v pøípadì rozhodování (dìkana) ohlednì klasifikace u státní zkou1ky jedná o rozhodování v oblasti veøejné správy, které podléhá pøezkumu ve správním soudnictví. Pro odpovìï na tuto otázku je pøitom urèující povaha tohoto rozhodování, jako3⁄4 i postavení vysokých 1kol.
 Vysoké 1koly jsou-jako nejvy11í èlánek vzdìlávací soustavy-vrcholnými centry vzdìlanosti, nezávislého poznání a tvùrèí èinnosti a mají klíèovou úlohu ve vìdeckém, kulturním, sociálním a ekonomickém rozvoji spoleènosti s tím, 3⁄4e mj. umo3⁄4òují v souladu s demokratickými principy pøístup k vysoko1kolskému vzdìlání, získání odpovídající profesní kvalifikace a pøípravu pro výzkumnou práci a dal1í nároèné odborné èinnosti [§ 1 písm. b) zákona o vysokých 1kolách].
 Pøístup k vysoko1kolskému vzdìlání a získání odpovídající profesní kvalifikace pramení z práva na vzdìlání zakotveného v èl. 33 Listiny základních práv a svobod, které je tøeba vnímat pøedev1ím tak, 3⁄4e nikomu nesmí být a priori odmítána mo3⁄4nost vzdìlávání. Vzdìlání je velmi dùle3⁄4itým faktorem v 3⁄4ivotì jednotlivce a vùbec celé spoleènosti, její3⁄4 dal1í vývoj je významnì ovlivòován právì úrovní dosa3⁄4eného vzdìlání (a s tím souvisejícího vìdeckého pokroku, duchovního a kulturního bohatství, ekonomického rozvoje, zvy1ování konkurenceschopnosti atd.). Právo na vzdìlání tak patøí mezi základní priority státu, které jsou pova3⁄4ovány za zásadní, neopominutelné a závazné pro 1koly a 1kolská zaøízení v1ech zøizovatelù; a je veøejnou slu3⁄4bou (srov. Klíma, K. a kol., Komentáø k Ústavì a Listinì. Plzeò: Vydavatelství a nakladatelství Ale1 Èenìk, 2005, s. 876).
 Z tohoto pohledu je tedy nutno nazírat i na právo na vzdìlání na vysoké 1kole, a to pøi zachování rovnosti 1ancí na dosa3⁄4ení této úrovnì vzdìlání, je3⁄4 je ov1em podmínìna schopnostmi obèana a mo3⁄4nostmi spoleènosti (èl. 33 odst. 2 Listiny základních práv a svobod). Právo na vysoko1kolské vzdìlání toti3⁄4 nelze chápat jako základní právo v tom smyslu, 3⁄4e by ka3⁄4dý byl oprávnìn studovat na vysoké 1kole, jakou si sám zvolí, a 3⁄4e by stát byl povinen zaruèit komukoliv takové vzdìlání, jaké si pøeje (srov. nález Ústavního soudu ze dne 3. 4. 1996, sp. zn. Pl. ÚS 32/95, publikovaný pod è. 112/1996 Sb., jako3⁄4 i pod è. 26 Sb. n. u. US, sv. 5, s. 215, v1echna zde cit. rozhodnutí Ústavního soudu jsou dostupná té3⁄4 z http://nalus.usoud.cz).
 Právo na vysoko1kolské vzdìlání je, jako3⁄4to souèást 1iroce formulovaného práva na vzdìlání zakotveného v èl. 33 Listiny základních práv a svobod, zaøazeno mezi práva hospodáøská, sociální a kulturní a jeho konkrétní obsah urèuje provádìcí zákon, a sice zákon o vysokých 1kolách. Právo na vysoko1kolské vzdìlání je tedy primárnì urèováno citovaným zákonem, v jeho3⁄4 mezích lze dané právo realizovat a dovolávat se ho (èl. 41 odst. 1 Listiny základních práv a svobod).
 Zákon o vysokých 1kolách stanoví, 3⁄4e vysoko1kolské vzdìlání se získává studiem v rámci akreditovaného studijního programu podle studijního plánu, jen3⁄4 stanoví


text:
èasovou a obsahovou posloupnost pøedmìtù, formu jejich studia (prezenèní, distanèní nebo jejich kombinaci) a zpùsob ovìøení studijních výsledkù. Studijní programy se rozli1ují na bakaláøský, magisterský a doktorský, pøièem3⁄4 studium se ukonèuje absolutoriem pøíslu1ného studijního programu, tj. dnem, kdy byla vykonána státní zkou1ka pøedepsaná na závìr studia nebo její poslední èást. Státní zkou1ka se koná pøed zku1ební komisí a má veøejný charakter, nebo» její prùbìh i vyhlá1ení výsledkù jsou veøejné. Právo zkou1et pøi státní zkou1ce mají pouze profesoøi, docenti a odborníci schválení pøíslu1nou vìdeckou radou, pøípadnì i dal1í významní odborníci v daném oboru jmenovaní Ministerstvem 1kolství, mláde3⁄4e a tìlovýchovy (dále jen ministerstvo ). Dokladem o absolvování studijního programu v pøíslu1ném studijním oboru je vysoko1kolský diplom.
 Podle zákona o vysokých 1kolách je vysoká 1kola právnickou osobou a rozli1uje se na dva typy: univerzitní nebo neuniverzitní. V souzené vìci se jedná o vysokou 1kolu univerzitního typu, která je jako veøejná vysoká 1kola zøízena zákonem o vysokých 1kolách, jen3⁄4 upravuje jak samosprávu, tak i veøejnou správu na úseku vysokého 1kolství.
 Samosprávný charakter veøejné vysoké 1koly je zvlá1tì patrný z mo3⁄4nosti vydávat vnitøní pøedpisy veøejné vysoké 1koly, z nich3⁄4 nejvýznamnìj1í je statut, jen3⁄4 obsahuje mj. i podmínky studia v rámci nìkterého ze studijních programù. Jejich tvorba a uskuteèòování, stejnì jako organizace studia a rozhodování o právech a povinnostech studentù, tedy patøí do samosprávné pùsobnosti veøejné vysoké 1koly. Tato skuteènost, která výslovnì vyplývá z ustanovení § 6 odst. 1 písm. c), d) a e) zákona o vysokých 1kolách, v1ak nic nemìní na tom, 3⁄4e studijní programy podléhají akreditaci, nebo» není-li studijní program akreditován, nelze k jeho studiu pøijímat uchazeèe, konat výuku, zkou1ky ani pøiznávat akademické tituly. O udìlení akreditace rozhoduje ministerstvo (v návaznosti na stanovisko Akreditaèní komise), které v rámci své pùsobnosti, je3⁄4 mu byla svìøena jako ústøednímu orgánu státní správy, rovnì3⁄4 registruje vý1e zmínìné vnitøní pøedpisy vysokých 1kol.
 Touto formou státní správa zabezpeèuje realizaci základních úkolù veøejné správy v oblasti vysokého 1kolství, mezi které patøí i umo3⁄4nìní pøístupu k vysoko1kolskému vzdìlání a získání odpovídající profesní kvalifikace. Ministerstvo tak v rámci své zákonem svìøené pùsobnosti urèitým zpùsobem garantuje zákonnost vysoko1kolského vzdìlávacího systému. Pøístup k vysoko1kolskému vzdìlání a získání odpovídající profesní kvalifikace vysoká 1kola tedy umo3⁄4òuje prostøednictvím akreditovaných studijních programù, v jejich3⁄4 rámci ovìøuje znalosti, je3⁄4 jsou vyústìním její pedagogické èinnosti na stranì jedné a pøípravy samotného studenta na stranì druhé. Souèástí tohoto systému je mimo jiné i státní zkou1ka, pøi které se jedná o finální ovìøení znalostí studenta získaných bìhem studia v pøíslu1ném studijním programu.
 S konáním ka3⁄4dé zkou1ky pøitom není spojeno pouze její ohodnocení, ale zákon s konáním zkou1ky spojuje také subjektivní veøejné právo studenta na to, aby daná zkou1ka probìhla za podmínek stanovených studijním programem nebo studijním a zku1ebním øádem [§ 62 odst. 1 písm. d)], pøièem3⁄4 tomuto právu studenta odpovídá povinnost vysoké 1koly stanovené podmínky dodr3⁄4et. V tomto kontextu lze v kontrole jejich dodr3⁄4ení spatøovat výkon státní správy. Jinými slovy veøejná vysoká 1kola, resp. její orgán rozhodující ve vìci dodr3⁄4ení podmínek stanovených studijním programem nebo studijním a zku1ebním øádem pro konání státní zkou1ky


text:
je vykonavatelem veøejné správy, která na nìho byla pøenesena právì prostøednictvím akreditace daného studijního programu a registrace vnitøních pøedpisù, vèetnì studijního a zku1ebního øádu.
 Rozhodování ve vìci dodr3⁄4ení stanovených podmínek bìhem zkou1ky se tedy nepochybnì týká rozhodování o právech a povinnostech studenta, na které se vztahuje ustanovení § 68 zákona o vysokých 1kolách; to znamená, 3⁄4e pokud student v tomto smìru podá 3⁄4ádost, musí být o této 3⁄4ádosti rozhodnuto a student o tom musí být prokazatelnì uvìdomìn (§ 68 odst. 1 a 2 uvedeného zákona). Pøíslu1ný orgán vysoké 1koly pøitom rozhoduje jako orgán veøejné správy.
 Dle Nejvy11ího správního soudu je proto nutné vnímat veøejnou vysokou 1kolu jako právnickou osobu svého druhu s charakteristickými rysy veøejnoprávní korporace, a to právì s ohledem na vý1e zmínìné smí1ené formy èinnosti pøedstavující jednak státní správu a jednak korporativní veøejnou samosprávu v oblasti výzkumu a výuky. Veøejná vysoká 1kola, resp. její orgány rozhodující o právech a povinnostech studentù vystupují nikoli nezávisle na svém charakteru veøejné korporace, ale právì z dùvodu svého charakteru veøejné korporace, tedy jako nositelé pravomocí. Adresáti jejich veøejnoprávního pùsobení jsou potom dotèení studenti, kteøí se proti takovým rozhodnutím mohou bránit, nebo» nelze akceptovat, aby se v tomto ohledu veøejná vysoká 1kola vymkla jakékoliv kontrole a svému úèelu, k jeho3⁄4 plnìní je zavázána státu, jako3⁄4to primárnímu nositeli vrchnostenské pravomoci.
 Podpùrnì lze k vý1e uvedeným závìrùm odkázat rovnì3⁄4 na rozhodnutí prvorepublikového Nejvy11ího správního soudu, který opakovanì judikoval, 3⁄4e funkce univerzity, resp. její fakulty jsou jednou funkce orgánu korporace, po druhé funkce státního úøadu (napø. Boh. A 1596/22, Boh. A 15040/22, Boh. A 8836/34). Obdobnì je mo3⁄4né pøipomenout usnesení federálního Ústavního soudu ze dne 19. 3. 1992, sp. zn. II. ÚS 18/92, dle kterého je vysoká 1kola orgánem veøejné moci v pøípadech jí zákonem svìøených, èi stì3⁄4ovatelem zmiòované usnesení Ústavního soudu ze dne 13. 12. 2000, sp. zn. I. ÚS 620/2000, vycházející z toho, 3⁄4e rektor Univerzity Karlovy, resp. dìkan Filozofické fakulty Univerzity Karlovy, ve vìci týkající se výsledkù pøijímacího øízení rozhodoval v postavení orgánu veøejné správy.
 V obecné rovinì má tedy rozhodnutí ve vìci dodr3⁄4ení podmínek (stanovených studijním programem nebo studijním a zku1ebním øádem) pro konání státní zkou1ky charakter rozhodnutí ve vìcech veøejné správy, které podléhá pøezkumu ve správním soudnictví. Mìstský soud proto pochybil, pokud v èásti svého odùvodnìní dospìl k opaènému závìru. Skuteènost, zda se jedná o problematiku týkající se pøijímacího øízení èi problematiku zákonného prùbìhu zkou1ky, pøitom není rozhodná. Rozhodné je i s ohledem na ratio decidendi vý1e citovaného rozhodnutí Ústavního soudu pod sp. zn. I. ÚS 620/2000, 3⁄4e v obou zmínìných pøípadech lze vycházet z autoritativní povahy rozhodnutí rektora, resp. dìkana. Ten zde vystupoval jako nositel pravomoci propùjèené státem vysoké 1kole jako veøejnoprávní korporaci, co3⁄4 je pro posuzovanou vìc podstatné.
 Za situace, kdy dìkan veøejné vysoké 1koly rozhoduje v postavení orgánu veøejné správy, je z povahy vìci nutné, aby své rozhodnutí odùvodnil, bez ohledu na to, zda dané rozhodnutí spadá do zákonem taxativnì vyjmenovaných pøípadù, kdy je tøeba rozhodnutí o 3⁄4ádosti studenta odùvodnit a kdy jsou proti zamítavému vyøízení 3⁄4ádosti pøipu1tìny


text:
opravné prostøedky (§ 68 odst. 3 a 4). Pokud by tomu bylo naopak, postrádal by soudní pøezkum rozhodnutí svùj smysl a napadené rozhodnutí by bylo nutné pro nepøezkoumatelnost zru1it, nebo» by v øízení pøed soudem-pøi neznalosti dùvodù èi úvah, jimi3⁄4 se dìkan pøi posuzování dané vìci øídil-nebylo co pøezkoumávat; nehledì na to, 3⁄4e nedostateèné odùvodnìní svým zpùsobem eliminuje i smysluplný výkon práva na podání 3⁄4aloby podle soudního øádu správního.
 Souèasnì je zde i ústavní rovina celého problému, nebo» právo na øádné odùvodnìní a jemu odpovídající povinnost správního orgánu je jedním ze základních principù materiálního právního státu, kterým je respektování zásady pøedvídatelnosti zákona, právní jistoty a vylouèení prostoru pro pøípadnou svévoli ze strany exekutivní moci, respektive rozhodujících správních orgánù. Zásadu zákazu libovùle Ústavní soud formuloval v nìkolika svých rozhodnutích tak, 3⁄4e jedním z principù, pøedstavujícím souèást práva na øádný proces a vyluèujícím libovùli pøi rozhodování, je nezbytná návaznost mezi skutkovými zji1tìními a úvahami pøi hodnocení dùkazù na stranì jedné a právními závìry na stranì druhé (srov. napø. nález Ústavního soudu ze dne 6. 3. 1997, sp. zn. III. ÚS 271/97, publikovaný pod è. 24 Sb. n. u. US, svazek 7, str. 153).
 Navíc je tøeba pøipomenout i stì3⁄4ovatelem uvádìné úvodní ustanovení § 1 písm. b) zákona o vysokých 1kolách, které konstatuje, 3⁄4e vysoké 1koly jako nejvy11í èlánek vzdìlávací soustavy umo3⁄4òují pøístup k vysoko1kolskému vzdìlání v souladu s demokratickými principy. Mezi demokratické principy ve smyslu, v nìm3⁄4 je tento pojem zákonem o vysokých 1kolách u3⁄4it (tedy v podstatì principy rovnosti a zákazu diskriminace a neodùvodnìnì nerovného zacházení jako esenciální zásady materiálního právního státu), jistì patøí i fundamentální zásady správního øízení, dle kterých je nutno zohlednit pøi rozhodování vìci konkrétní okolnosti daného pøípadu a dbát na to, aby pøi rozhodování skutkovì shodných nebo podobných pøípadù nevznikaly nedùvodné rozdíly, pøièem3⁄4 tyto zásady nacházejí svùj výraz právì v odùvodnìní rozhodnutí (blí3⁄4e viz rozsudek Nejvy11ího správního soudu ze dne 21. 12. 2006, è. j. 2 As 37/2006-63, publikovaný pod è. 1112/2007 Sb. NSS).
 Podstatná pro posouzení pøedmìtu sporu v nyní projednávané vìci je v1ak otázka jiná, a to otázka pøezkumu rozhodnutí dìkana ve vìci klasifikace státní zkou1ky.
 Zákon o vysokých 1kolách nestanoví, 3⁄4e student má právo na úspì1né vykonání zkou1ky a z toho plynoucí právo 3⁄4ádat o zmìnu klasifikace udìlené pøi státní zkou1ce. Zjednodu1enì øeèeno student pøi konání státní zkou1ky nemá právo na výsledek , ale na øádný proces s ní související, který je primárnì urèován podmínkami danými studijním programem, resp. studijním a zku1ebním øádem [§ 62 odst. 1 písm. d) zákona o vysokých 1kolách]. Øádný proces garantuje rovnou ochranu práv a rovné zacházení se v1emi studenty za obecným zpùsobem stanovených podmínek.
 Hodnocení vìdomostí uplatnìných studentem u zkou1ky nále3⁄4í pouze zku1ební komisi, pøed ní3⁄4 ji student koná, jak ostatnì stì3⁄4ovateli ve svém rozhodnutí z 5. 12. 2006 sdìlil dìkan Právnické fakulty Univerzity Karlovy v Praze. Jak ji3⁄4 bylo vý1e uvedeno, právo na vzdìlání v sobì (bez dal1ího) negarantuje právo na dosa3⁄4ení urèité úrovnì vzdìlání. To je, zvlá1tì u vysoko1kolského vzdìlání, jako3⁄4to nejvy11í formy vzdìlání, podmínìno øadou


text:
faktorù, vèetnì vìdomostí studenta, které jsou výslednicí jeho pøedchozí pøípravy a pedagogické èinnosti vysoké 1koly a které lze zvlá1tì pøi ústní formì zkou1ek zpìtnì jen obtí3⁄4nì hodnotit, a to tím spí1e, 3⁄4e hlediska odborná mohou pøevá3⁄4it nad právními. V tomto smìru tedy Nejvy11í správní soud souhlasí s mìstským soudem, 3⁄4e klasifikací státní zkou1ky jsou hodnoceny vìdomosti studenta, které nemohou být podrobeny soudnímu pøezkumu.
 Princip pøezkumu (státních) zkou1ek na vysoké 1kole nespoèívá a ani spoèívat nemù3⁄4e v pøezkumu vìdomostí uplatnìných studentem pøi výkonu zkou1ky a pøezkumu tomu odpovídajícího ohodnocení ze strany zkou1ejícího, nýbr3⁄4 v pøezkumu zákonnosti tìch postupù, které lze ve smyslu shora uvedeného podøadit pod výkon státní správy.
 V závislosti na zji1tìném poru1ení podmínek øádného procesu stanovených pro konání státní závìreèné zkou1ky (èi jiné zkou1ky) by bylo mo3⁄4né napø. z dùvodu neúplného èi chybného obsazení zku1ební komise, pøípadnì jiného poru1ení pravidel stanovených právními èi studijními pøedpisy, rozhodnout o anulaci pøíslu1né zkou1ky (práva studenta by byla obnovena analogicky v souladu s § 68 odst. 5 zákona o vysokých 1kolách).
 V souzené vìci v1ak stì3⁄4ovatel dovozoval dotèení svých práv od výsledku své státní zkou1ky, tj. dotèení svých zákonných veøejných práv spatøoval v klasifikaci neprospìl a 3⁄4ádal její zmìnu na prospìl , a to jak ve své 3⁄4ádosti, tak v následné 3⁄4alobì podané mìstskému soudu dne 8. 2. 2007, tj. poslední den bìhu dvoumìsíèní lhùty, zapoèaté doruèením shora uvedeného pøípisu dìkana ze dne 5. 12. 2006. V této souvislosti je nutno pøipomenout, 3⁄4e u stì3⁄4ovatele nedo1lo k pøeru1ení státní zkou1ky ve smyslu ustanovení èl. 19 odst. 2 Studijního a zku1ebního øádu, a proto dùvody, pro které byl student klasifikován známkou neprospìl , nemusely být v protokolu o prùbìhu státní zkou1ky výslovnì uvádìny. Následná 3⁄4ádost stì3⁄4ovatele a replika dìkana prostøednictvím prodìkana pro magisterský studijní program ji3⁄4 byly za situace, 3⁄4e se nejednalo o rozhodování ve smyslu § 68, z hlediska striktnì právního nadbyteèné (viz vý1e), by» replika dìkana byla samozøejmì projevem základní zásady správního øízení, podle ní3⁄4 správní orgány mají povinnost se k dotèeným osobám chovat zdvoøile a podle mo3⁄4ností jim vycházet vstøíc (§ 4 odst. 1 in fine správního øádu).
 Pokud jde o argumentaci 3⁄4alovaného, spoèívající v konzumaci klasifikace neprospìl úspì1ným vykonáním státní zkou1ky ve druhém termínu, pak tuto argumentaci kasaèní soud nesdílí. Se 3⁄4alovaným lze souhlasit v tom smyslu, 3⁄4e nedomáhal-li se stì3⁄4ovatel anulace prvního neúspì1ného pokusu u státních zkou1ek z dùvodu poru1ení stanovených podmínek, ale po3⁄4adoval zmìnu své klasifikace, aèkoliv v den podání 3⁄4aloby ji3⁄4 mìl na základì druhého úspì1ného pokusu ukonèené vysoko1kolské vzdìlání na právnické fakultì, postrádá jeho 3⁄4aloba hlub1í smysl. V obecné rovinì v1ak eventuální nezákonný postup pøi prvním konání státních zkou1ek (poru1ení øádného procesu ) nemù3⁄4e být zkonzumován úspì1ným vykonáním zkou1ky na druhý pokus. Jinými slovy poèítal-li by se neúspì1ný pokus zkou1ky, která probíhala nezákonným zpùsobem, do platných pokusù, nelze bez dal1ího vylouèit, 3⁄4e by taková zkou1ka sama o sobì nemohla zasáhnout právní sféru dotèeného studenta.
 Nejvy11í správní soud i pøes vý1e uvedené (dílèí) nesprávné odùvodnìní mìstského soudu dospìl ke stejnému závìru jako mìstský soud, a to, 3⁄4e


text:
v souzené vìci mo3⁄4nost vìcného pøezkumu 3⁄4alobou napadeného rozhodnutí dìkana ve vìci klasifikace u státní zkou1ky dána nebyla. Vìdomosti uplatnìné studentem pøi výkonu zkou1ky nepodléhají pøezkumu ve správním soudnictví.
 Pokud by Nejvy11í správní soud pro pouhé dílèí nedostatky v argumentaci mìstského soudu jeho usnesení zru1il a vìc mu vrátil k dal1ímu rozhodnutí, jednalo by se o formalistický pøístup, jeho3⁄4 jediným výsledkem by bylo pøevzetí pøíslu1né èásti argumentace Nejvy11ího správního soudu mìstským soudem, ani3⁄4 by tato skuteènost mìla jakýkoliv vliv na samotný výrok rozhodnutí. Nejvy11í správní soud v této souvislosti ji3⁄4 døíve vyslovil (srov. rozsudek ze dne 19. 1. 2006, è. j. 2 Afs 100/2005-106), 3⁄4e pokud je rozhodnutí krajského, resp. mìstského soudu ve výsledku (co do výroku) vìcnì správné, lze jeho dílèí nesprávné závìry (za pøedpokladu, 3⁄4e jsou pøezkoumatelné) korigovat právním názorem vysloveným v rozsudku Nejvy11ího správního soudu, ani3⁄4 by napadené rozhodnutí bylo zru1eno (srov. napø. rozsudek ze dne 16. 2. 2005, è. j. 1 Afs 20/2004-51, publikovaný pod è. 1045/2007 Sb. NSS, a rozsudek ze dne 26. 10. 2005, è. j. 2 Afs 23/2005-93, publikovaný pod è. 781/2006 Sb. NSS.).
 Závìrem, ve vztahu k návrhu stì3⁄4ovatele na naøízení jednání, Nejvy11í správní soud odkazuje na ustanovení § 109 odst. 1 s. ø. s., dle kterého o kasaèní stí3⁄4nosti rozhoduje zpravidla bez jednání. Jednání naøizuje, jen uzná-li za vhodné nebo provádí-li dokazování, tj. provádí-li nebo opatøuje-li sám dùkazy, které stì3⁄4ovatel nemohl v pøedchozím øízení pøed krajským, resp. mìstským soudem navrhnout, ale které jsou podstatné pro rozhodnutí o kasaèní stí3⁄4nosti. Z vý1e uvedeného je pøitom zøejmé, 3⁄4e zdej1í soud v projednávané vìci dokazování neprovádìl, nebo» k øádnému objasnìní vìci to s ohledem na vyslovenou argumentaci nebylo tøeba.
 Nejvy11í správní soud tedy uzavírá, 3⁄4e pøes nìkteré dílèí rozdíly v argumentaci neshledal napadené usnesení mìstského soudu nezákonným, a proto kasaèní stí3⁄4nost jako nedùvodnou zamítl (§ 110 odst. 1 s. ø. s.).
 Výrok o náhradì nákladù øízení se opírá o ustanovení § 60 odst. 1, vìtu první, s. ø. s., dle kterého nestanoví-li tento zákon jinak, má úèastník, který mìl ve vìci plný úspìch, právo na náhradu nákladù øízení pøed soudem, které dùvodnì vynalo3⁄4il, proti úèastníkovi, který ve vìci úspìch nemìl. Stì3⁄4ovatel v soudním øízení úspìch nemìl, proto nemá právo na náhradu nákladù øízení, a 3⁄4alované Univerzitì Karlovì v Praze, Právnické fakultì, náklady øízení nad rámec její èinnosti nevznikly. Nejvy11í správní soud proto rozhodl o náhradì nákladù øízení o kasaèní stí3⁄4nosti za pou3⁄4ití § 120 s. ø. s. tak, 3⁄4e 3⁄4ádný z úèastníkù nemá právo na náhradu nákladù øízení.


text:
1Afs102/2009
 1 Afs 102/2009-70
 Nejvy11í správní soud rozhodl v senátu slo3⁄4eném z pøedsedy JUDr. Josefa Baxy a soudcù JUDr. Lenky Kaniové a JUDr. Zdeòka Kühna v právní vìci 3⁄4alobkynì: TEMPLUM MERCIS, s. r. o., se sídlem Bene1ova Hora 53, 387 73 Stachy, proti 3⁄4alovanému: Finanèní øeditelství v Èeských Budìjovicích, se sídlem Mánesova 3a, 371 87 Èeské Budìjovice, o 3⁄4alobì proti rozhodnutí 3⁄4alovaného ze dne 2. 3. 2009, è. j. 1045/09-1500, o osvobození od soudních poplatkù, o kasaèní stí3⁄4nosti 3⁄4alobkynì proti usnesení Krajského soudu v Èeských Budìjovicích ze dne 5. 8. 2009, è. j. 10 Ca 48/2009-44,
 Finanèní úøad ve Vimperku svým rozhodnutím ze dne 2. 7. 2008, è. j. 22971/08/102970/3735, zastavil øízení zahájené na základì podání 3⁄4alobkynì ze dne 20. 8. 2007, které uvedený správce danì vyhodnotil jako 3⁄4ádost o navrácení lhùty v pøede1lý stav ve smyslu ustanovení § 14 odst. 5 zákona è. 337/1992 Sb., o správì daní a poplatkù. Proti tomuto rozhodnutí správce danì podala 3⁄4alobkynì dne 25. 7. 2008 odvolání, které posléze 3⁄4alovaný svým rozhodnutím ze dne 2. 3. 2009 blí3⁄4e oznaèeným v záhlaví tohoto usnesení zamítl.
 Vý1e uvedené rozhodnutí 3⁄4alovaného pak 3⁄4alobkynì napadla u Krajského soudu v Èeských Budìjovicích 3⁄4alobou ze dne 12. 5. 2009. Touto 3⁄4alobou se domáhala jak zru1ení uvedeného rozhodnutí 3⁄4alovaného, tak i zru1ení jemu pøedcházejícího rozhodnutí správce danì I. stupnì.
 Na základì výzvy Krajského soudu v Èeských Budìjovicích ze dne 20. 5. 2009 k zaplacení soudního poplatku za danou 3⁄4alobu po3⁄4ádala 3⁄4alobkynì dne 8. 6. 2009 krajský soud o osvobození od soudních poplatkù s tím, 3⁄4e soudní poplatek ve vý1i 2000 Kè není schopna v souèasnosti zaplatit. Svoji 3⁄4ádost pak 3⁄4alobkynì doplnila podáním ze dne 11. 7. 2009, k nìmu3⁄4 pøipojila kopii výpisu svého úètu vedeného u Raiffeisenbank, a. s., stejnì tak jako kopii svého daòového pøiznání k dani z pøíjmù právnických osob za zdaòovací období roku 2008. Následnì 3⁄4alobkynì k dal1í výzvì soudu svoji 3⁄4ádost opìtovnì doplnila svým podáním ze dne 1. 8. 2009, k nìmu3⁄4 mimo jiné pøilo3⁄4ila té3⁄4 vyplnìné Potvrzení o osobních, majetkových a výdìlkových pomìrech pro osvobození od soudních poplatkù.
 Krajský soud v Èeských Budìjovicích usnesením ze dne 5. 8. 2009, è. j. 10 Ca 48/2009-44, návrh 3⁄4alobkynì na osvobození od soudních poplatkù zamítl. V odùvodnìní tohoto usnesení pøedev1ím konstatoval, 3⁄4e 3⁄4alobkynì neunesla své dùkazní bøemeno a neprokázala nedostatek prostøedkù, respektive nemo3⁄4nost si tyto prostøedky opatøit.
 ®alobkynì napadla shora uvedené usnesení krajského soudu podáním ze dne 11. 8. 2009 oznaèeným mimo jiné jako stí3⁄4nost . V ní 3⁄4alobkynì (stì3⁄4ovatelka) poukazuje pøedev1ím na to, 3⁄4e pouèení, kterého se jí v daném usnesení dostalo, tedy 3⁄4e proti uvedenému usnesení není øádný opravný prostøedek pøípustný, bylo závadné, nebo» proti rozhodnutí soudu I. stupnì je podle stì3⁄4ovatelky v3⁄4dy øádný opravný prostøedek pøípustný. V tomto podání oznaèeném dále jako opravné prostøedky a mimoøádné opravné prostøedky stì3⁄4ovatelka k napadenému usnesení dále pøedev1ím uvádí, 3⁄4e na ni stát pøená1í svou odpovìdnost za neplnìní svých povinností, a to FÚ poèínaje pøes celkovou rozvrácenost a3⁄4 soudy konèe .
 V návaznosti na toto podání stì3⁄4ovatelky vydal v dané


text:
vìci Krajský soud v Èeských Budìjovicích dne 24. 8. 2009 opravné usnesení è. j. 10 Ca 48/2009-54, z nìho3⁄4 pøedev1ím vyplývá, 3⁄4e v pouèení usnesení tohoto soudu ze dne 5. 8. 2009, è. j. 10 Ca 48/2009-44, mìlo být správnì uvedeno, 3⁄4e Proti tomuto usnesení lze podat kasaèní stí3⁄4nost ve lhùtì do dvou týdnù od doruèení jeho písemného vyhotovení k Nejvy11ímu správnímu soudu v Brnì, z dùvodù podle § 103 odst. 1 písm. e) s. ø. s. prostøednictvím soudu podepsaného ve dvou stejnopisech. Stì3⁄4ovatel v øízení o kasaèní stí3⁄4nosti musí být zastoupen advokátem. Na toto opravné usnesení pak stì3⁄4ovatelka reagovala podáním ze dne 9. 9. 2009 oznaèeným jako DODATEK/DOPLNÌNÍ è. 1 STÍ®NOSTI , v rámci kterého odkázala na dùvody ji3⁄4 uvedené v 3⁄4ádosti o osvobození od soudních poplatkù a jejích doplnìních. Souèasnì v rámci tohoto podání uvedla, 3⁄4e 3⁄4ádá o ustanovení advokáta pro stí3⁄4nostní øízení .
 Nejvy11í správní soud nejprve vrátil vìc Krajskému soudu v Èeských Budìjovicích k provedení úkonù podle § 108 s. ø. s. a poté po opìtovném pøedlo3⁄4ení vìci krajským soudem vyzval usnesením pøedsedy senátu ze dne 10. 2. 2010, è. j.-65, stì3⁄4ovatelku k odstranìní vad kasaèní stí3⁄4nosti, a to doplnìním, z jakých dùvodù uvedené usnesení krajského soudu napadá. Stì3⁄4ovatelka byla v rámci tohoto usnesení souèasnì pouèena o tom, 3⁄4e nebudou-li nále3⁄4itosti kasaèní stí3⁄4nosti doplnìny do jednoho mìsíce od doruèení tohoto usnesení, nebude mo3⁄4no v øízení pokraèovat a kasaèní stí3⁄4nost bude odmítnuta.
 Na toto usnesení pøedsedy senátu reagovala stì3⁄4ovatelka podáním ze dne 20. 3. 2010, v nìm3⁄4 pøednì tvrdí, i kdyby snad uvedená výzva soudu byla dùvodná, nemù3⁄4e jí vyhovìt pro pøeká3⁄4ky, za které výslovnì oznaèuje nutnost èinit úkony vùèi soudu po tmì, v zimì a bez proudu . Stì3⁄4ovatelka proto preventivnì 3⁄4ádá o prodlou3⁄4ení lhùt návaznì na pøeká3⁄4ky a o omezení . Vedle toho pak uvádí, 3⁄4e v dané vìci jsou dány stí3⁄4nostní dùvody dle § 103/1 o. s. ø odst. (a), (b), (c), (d) a (e) , pøièem3⁄4 dále popisuje nìkteré okolnosti týkající se jejího øízení pøed správcem danì. Nad rámec vý1e uvedeného pak stì3⁄4ovatelka konstatuje, vìc je esenciálnì velmi JEDNODUCHÁ a JEDNOZNAÈNÁ obávám se tedy dùvodnì, 3⁄4e NENÍ CO dále ke stí3⁄4nosti doplòovat a více ji3⁄4 je otázkou STUDIA a POCHOPENÍ na stranì soudu . Závìrem pak stì3⁄4ovatelka uvádí, 3⁄4e pro pøípad, 3⁄4e by soud i nadále trval na nedostatcích jejího podání, bylo by nezbytné 3⁄4alobkyni nále3⁄4itì POUÈIT resp. konkrétnì a exaktnì SPECIFIKOVAT JAKÉ PØÍPADNÉ nále3⁄4itosti èi jaké dùvody by mìly být je1tì doplnìny .
 Nejvy11í správní soud nemohl danou kasaèní stí3⁄4nost vìcnì projednat a odmítl ji.
 Podle § 106 odst. 1 s. ø. s. musí kasaèní stí3⁄4nost kromì obecných nále3⁄4itostí podání obsahovat oznaèení rozhodnutí, proti nìmu3⁄4 smìøuje, v jakém rozsahu a z jakých dùvodù jej stì3⁄4ovatel napadá a údaj o tom, kdy mu rozhodnutí bylo doruèeno; ustanovení § 37 platí obdobnì. Kasaèní stí3⁄4nost musí být podána do dvou týdnù po doruèení rozhodnutí a bylo-li vydáno opravné usnesení, bì3⁄4í tato lhùta znovu od doruèení tohoto usnesení (§ 106 odst. 2 s. ø. s.). Nemá-li


text:
kasaèní stí3⁄4nost v1echny nále3⁄4itosti ji3⁄4 pøi jejím podání, musí být tyto nále3⁄4itosti doplnìny ve lhùtì jednoho mìsíce od doruèení usnesení, kterým byl stì3⁄4ovatel vyzván k doplnìní podání (§ 106 odst. 3 vìta první s. ø. s.).
 Nejvy11í správní soud pøed pøípadným vìcným projednáním této kasaèní stí3⁄4nosti musel nejprve posoudit, zda kasaèní stí3⁄4nost byla podána vèas èi nikoliv. Jak ji3⁄4 bylo v reprodukèní èásti tohoto usnesení uvedeno, napadené rozhodnutí Krajského soudu v Èeských Budìjovicích è. j. 10 Ca 48/2009-44 bylo vydáno dne 5. 8. 2009 a stì3⁄4ovatelce doruèeno dne 10. 8. 2009. Ji3⁄4 dne 11. 8. 2009 pak stì3⁄4ovatelka podala k po1tovní pøepravì své podání oznaèené jako stí3⁄4nost , v rámci kterého mimo jiné upozornila na nesprávné pouèení, kterého se jí v usnesení krajského soudu dostalo. Opravné usnesení krajského soudu v dané vìci pak bylo vydáno dne 24. 8. 2009, pøièem3⁄4 k doruèení stì3⁄4ovatelce do1lo dne 26. 8. 2009. Podání oznaèené jako DODATEK/DOPLNÌNÍ è. 1 STÍ®NOSTI pak stì3⁄4ovatelka podala k po1tovné pøepravì a3⁄4 dne 10. 9. 2009. Z vý1e uvedeného tedy vyplývá, 3⁄4e stì3⁄4ovatelka skuteènì podala doplnìní kasaèní stí3⁄4nosti a3⁄4 po lhùtì, kterou pro podání kasaèní stí3⁄4nosti po vydání opravného usnesení soudní øád správní v § 106 odst. 2 stanoví (lhùta jí konkrétnì uplynula ji3⁄4 dne 9. 9. 2009). Pochybení krajského soudu, který ve svém pùvodním rozhodnutí stì3⁄4ovatelku nesprávnì pouèil, v1ak nelze klást k její tí3⁄4i. Podání stì3⁄4ovatelky ze dne 11. 8. 2009 nepochybnì není mo3⁄4né pova3⁄4ovat pouze za upozornìní krajskému soudu na nesprávné pouèení, ale z hlediska oznaèení a do urèité míry i obsahu tohoto podání je ji3⁄4 lze oznaèit za kasaèní stí3⁄4nost, která tak byla podle názoru zdej1ího soudu podána vèas. Podání ze dne 9. 9. 2009, které tedy sice bylo podáno po lhùtì stanovené opravným usnesením, lze nicménì opìt z hlediska svého formálního oznaèení i obsahu pova3⁄4ovat za doplnìní ji3⁄4 podané kasaèní stí3⁄4nosti. Toto podání pøitom v 3⁄4ádném pøípadì nepøedstavuje roz1íøení kasaèní stí3⁄4nosti ve smyslu vý1e ji3⁄4 citovaného ustanovení § 106 odst. 3 s. ø. s., a proto i k nìmu pøi projednávání kasaèní stí3⁄4nosti Nejvy11í správní soud pøihlédl. Takový postup má ostatnì oporu i v pøedchozí rozhodovací èinnosti zdej1ího soudu, který v tomto ohledu mimo jiné ji3⁄4 vyslovil, 3⁄4e pøepjatý formalismus pøi posuzování procesních úkonù úèastníkù øízení-naprosto neodpovídá principu materiálního právního státu, ale ani samotnému poslání soudnictví. Soudy jsou nezávislé a nestranné státní orgány, které usilují o nalezení spravedlnosti rozhodováním v konkrétních vìcech a které nemohou odmítnout zabývat se urèitou vìcí ze zcela formálních èi spí1e formalistických dùvodù, ale pouze z takových pøíèin, které poskytování soudní ochrany skuteènì vyluèují. Pøi výkladu mezí práva na spravedlivý proces, stanovených soudním øádem správním (napø. nále3⁄4itosti 3⁄4aloby, lhùta pro její podání, procesní podmínky), je v souladu s è. l. 4 odst. 4 Listiny základních práv a svobod nezbytné 1etøit jejich podstaty a smyslu a nezneu3⁄4ívat je k jiným úèelùm, ne3⁄4 pro které byly stanoveny. Nabízejí-li se pøitom dvì interpretace, z nich3⁄4 jedna hovoøí ve prospìch výkonu práva na spravedlivý proces a druhá proti nìmu, musí soud v3⁄4dy zvolit výklad první. (usnesení


text:
roz1íøeného senátu Nejvy11ího správního soudu ze dne 12. 10. 2004, è. j. 5 Afs 16/2003-56, è. 534/2005 Sb. NSS).
 K samotnému textu kasaèní stí3⁄4nosti i jejích opakovaných doplnìní ze strany stì3⁄4ovatelky je ov1em tøeba pøednì poznamenat, 3⁄4e po3⁄4adavky na formulaci 3⁄4alobních bodù, které lze analogicky aplikovat té3⁄4 na formulaci kasaèních námitek (srov. napø. usnesení Nejvy11ího správního soudu ze dne 10. 6. 2009, è. j. 1 Azs 33/2009-91), byly ji3⁄4 také v judikatuøe správních soudù detailnì vylo3⁄4eny, a to zejména v rozsudku roz1íøeného senátu NSS ze dne 20. 12. 2005, è. j. 2 Azs 92/2005-58, è. 835/2006 Sb. NSS, ze kterého se mimo jiné podává, 3⁄4e [p]rávní náhled na vìc se nemù3⁄4e spokojit toliko s obecnými odkazy na urèitá ustanovení zákona bez souvislosti se skutkovými výtkami. Pokud 3⁄4alobce odkazuje na okolnosti, je3⁄4 jsou popsány èi jinak zachyceny ve správním èi soudním spise, nemù3⁄4e se jednat o pouhý obecný, typový odkaz na spis èi jeho èást, nýbr3⁄4 o odkaz na konkrétní skutkové dìje èi okolnosti ve spisu zachycené, a to tak, aby byly zøetelnì odli1itelné od jiných skutkových dìjù èi okolností obdobné povahy a aby bylo patrné, jaké aspekty tìchto dìjù èi okolností pova3⁄4uje 3⁄4alobce za základ jím tvrzené nezákonnosti. Vzhledem k tomu, 3⁄4e 3⁄4alobkynì ve své kasaèní stí3⁄4nosti i v jejích dal1ích doplnìních de facto toliko odkazuje na ustanovení § 103/1 o. s. ø odst. (a), (b), (c), (d) a (e) (zjevnì má na mysli ustanovení § 103 odst. 1 s. ø. s.) a na svá pøedchozí ji3⁄4 døíve uèinìná podání, ani3⁄4 by jakkoliv blí3⁄4e právnì èi skutkovì argumentovala k pøedmìtu daného øízení o kasaèní stí3⁄4nosti (osvobození od soudních poplatkù), nejedná se o øádnì formulované kasaèní námitky, a kasaèní stí3⁄4nost tak není øádnì zdùvodnìna ve smyslu § 106 odst. 1 s. ø. s. Stì3⁄4ovatelka pøitom tyto vady kasaèní stí3⁄4nosti neodstranila ani pøes jasnì formulovanou výzvu tohoto soudu k jejich odstranìní.
 Nejvy11í správní soud pøitom neshledal dùvod vyhovìt 3⁄4ádosti stì3⁄4ovatelky, která obsahovì svým zpùsobem odpovídala 3⁄4ádosti o dal1í prodlou3⁄4ení lhùty k doplnìní nále3⁄4itostí kasaèní stí3⁄4nosti z vá3⁄4ných dùvodù ve smyslu poslední vìty § 106 odst. 3 s. ø. s. Stì3⁄4ovatelka toti3⁄4 dùvody, pro které nelze dohledat ani podání, ani listiny, ani spis atd. , nejen3⁄4e vùbec nedolo3⁄4ila, ale souèasnì ani dostateènì nespecifikovala, a proto soud její 3⁄4ádosti nemohl vyhovìt. V tomto ohledu je tøeba je1tì zdùraznit, 3⁄4e nad rámec vyjádøení ji3⁄4 vý1e v tomto rozsudku reprodukovaných stì3⁄4ovatelka v doplnìní své kasaèní stí3⁄4nosti je1tì konstatovala, 3⁄4e NENÍ CO dále ke stí3⁄4nosti doplòovat a 3⁄4e namístì je spí1e nezbytnost POCHOPIT pøedmìtnou bezprecedentní zále3⁄4itost s tím ale ji3⁄4 více soudu pomoci NEMÙ®EME . I vzhledem k takto zcela jednoznaènì vyslovenému závìru stì3⁄4ovatelky nepova3⁄4oval zdej1í soud za nezbytné dávat jí je1tì dal1í èasový prostor pro pøípadné odstranìní nedostatkù její kasaèní stí3⁄4nosti. Takový postup by byl ostatnì v rozporu se samotným smyslem institutu prodlou3⁄4ení lhùty k doplnìní kasaèní stí3⁄4nosti, jak jej upravuje ustanovení § 106 odst. 3 s. ø. s. ve své poslední vìtì, který pøedstavuje pro stì3⁄4ovatele skuteènì jen ve výjimeèných pøípadech dodateènou mo3⁄4nost nále3⁄4itosti kasaèní


text:
stí3⁄4nosti doplnit, a to jen jsou-li k tomu skuteènì záva3⁄4né dùvody. V pøípadì stì3⁄4ovatelky tak zjevnì nejsou splnìny podmínky pro to, aby se soud její 3⁄4ádostí zabýval a pøípadnì jí vyhovìl.
 Nejvy11í správní soud souèasnì závìrem podotýká, 3⁄4e nepøehlédl, 3⁄4e doplnìní kasaèní stí3⁄4nosti ze dne 9. 9. 2009 obsahovalo té3⁄4 návrh stì3⁄4ovatelky na ustanovení advokáta, o kterém krajský soud v rámci pøípravných úkonù v øízení o kasaèní stí3⁄4nosti i pøes výslovné upozornìní zdej1ího soudu nerozhodl. V tomto ohledu ov1em pøedev1ím z hlediska rychlosti a hospodárnosti øízení nepova3⁄4oval zdej1í soud za efektivní danou vìc opìtovnì pøedkládat krajskému soudu, aby o uvedeném návrhu rozhodl. Jak se toti3⁄4 výslovnì podává z ustanovení § 35 odst. 8 s. ø. s., jednou z esenciálních podmínek pro ustanovení zástupce soudem jsou pøedpoklady pro osvobození od soudních poplatkù. Vzhledem k tomu, 3⁄4e krajský soud v dané vìci (by» v øízení o 3⁄4alobì) návrh stì3⁄4ovatelky na osvobození od soudních oplatkù zamítl, bylo by podle Nejvy11ího správního soudu naprosto zbyteèným a prostým formalismem pøedkládat vìc k novému posouzení krajskému soudu, který se k uvedené stì3⁄4ejní podmínce pro pøípadné osvobození od soudních poplatkù ji3⁄4 zcela jednoznaènì vyjádøil. Tento názor ostatnì navazuje na pøedchozí rozhodovací èinnost zdej1ího soudu, podle kterého [j]estli3⁄4e navrhovatel znovu po3⁄4ádá o ustanovení zástupce poté, co ji3⁄4 bylo o jeho pøedchozí 3⁄4ádosti pravomocnì rozhodnuto, je správní soud povinen rozhodnout o této opakované 3⁄4ádosti pouze tehdy, pokud navrhovatel dolo3⁄4í, 3⁄4e od doby rozhodování o jeho pøedchozí 3⁄4ádosti do1lo k podstatné zmìnì skuteèností, je3⁄4 byly pro posouzení jeho pøedchozí 3⁄4ádosti ve smyslu § 35 odst. 8 a § 36 odst. 3 s. ø. s. rozhodující. (rozsudek Nejvy11ího správního soudu ze dne 12. 5. 2008, è. j. 3 Ads 43/2007-150, www.nssoud.cz). Souèasnì pøitom lze upozornit i na dal1í ji3⁄4 konstantní judikaturu zdej1ího soudu, podle které v øízení o kasaèní stí3⁄4nosti proti usnesení krajského soudu o zamítnutí návrhu 3⁄4alobce na osvobození od soudních poplatkù není tøeba trvat na zaplacení soudního poplatku za kasaèní stí3⁄4nost ani na povinném zastoupení advokátem (srov. napø. rozsudek Nejvy11ího správního soudu ze dne 24. 10. 2007, è. j. 1 Afs 65/2007-37, www.nssoud.cz)
 S ohledem na vý1e uvedené proto Nejvy11í správní soud kasaèní stí3⁄4nost nemohl projednat a odmítl ji podle § 46 odst. 1 písm. a) s. ø. s. ve spojení s § 120 tého3⁄4 zákona.
 Výrok o náhradì nákladù øízení se opírá o § 60 odst. 3 ve spojení s § 120 s. ø. s., podle nìho3⁄4 3⁄4ádný z úèastníkù nemá právo na náhradu nákladù øízení, pokud byla kasaèní stí3⁄4nost odmítnuta.


text:
unalex Rechtsprechung (CZ) 30.10.2012 - 33 Cdo 3015/2011
 unalex. Rechtsprechung Entscheidung CZ-61
 Entscheidung CZ-61
 Nejvyšší soud (CZ) 30.10.2012 - 33 Cdo 3015/2011
 Nejvyšší soud (CZ) 30.10.2012 - 33 Cdo 3015/2011, unalex CZ-61
 Nach der Rechtsprechung des EuGH ist der Begriff der Zivil- und Handelssache von Akten der öffentlichen Gewalt (acta iure imperii) abzugrenzen. Um Ausübung öffentlicher Gewalt geht es insbesondere dann, wenn ein Subjekt des öffentlichen Rechts gegen eine Person des Privatrechts einen Anspruch auf Leistung geltend macht, der sich aus dem öffentlichen Recht ergibt. Basiert ein Akt auf Bestimmungen, die der öffentlichen Gewalt Privilegien oder Rechte einräumen, so fällt der Akt nicht unter den Begriff der Zivilsache. Ein solcher Fall ist beispielsweise bei zwingenden Abgaben von Arzneimittelherstellern an öffentliche Stellen gegeben.
 Die Bezahlung von Abgaben durch eine Person des Privatrechts an eine Stelle des öffentlichen Rechts für die zwingend vorgeschriebene Nutzung seiner Dienstleistungen und Einrichtungen fällt in den Bereich der Ausübung staatlicher Gewalt. Dies gilt insbesondere dann, wenn die Höhe der Gebühren, die Methoden ihrer Berechnung und das Verfahren ihrer Erhebung in Bezug auf die Nutzer einseitig festgelegt wurden.
 Žalobkyně se žalobou ze dne 31.05.2010 domáhala po žalované zaplacení částky 450.000, Kč s příslušenstvím, představující tzv. roční udržovací platbu za roky 2008 a 2009 za třicet léčivých přípravků žalované, registrovaných žalobkyní ve smyslu § 112 odst. 2 zákona č. 378/2007 Sb., o léčivech a o změnách některých souvisejících zákonů (dále jen „zákon o léčivech“). Pravomoc (mezinárodní příslušnost) tuzemského soudu dovozovala z § 37 odst. 1 zákona č. 97/1963 Sb., o mezinárodním právu soukromém a procesním, ve znění pozdějších předpisů (dále jen „z. m. p. s.“), v souvislosti s § 87 písm. b/ zákona č. 99/1963 Sb., občanského soudního řádu, ve znění pozdějších předpisů (dále jen „o. s. ř.“), s tím, že nezaplacením udržovacích plateb došlo na území České republiky ke skutečnosti zakládající právo na náhradu škody. Posléze žalobkyně odvozovala pravomoc tuzemského soudu z čl. 5 odst. 3 Nařízení rady (ES) č. 44/2001 ze dne 22.12.2000, o příslušnosti a uznání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech (dále též jen „Nařízení Brusel I“).
 Obvodní soud pro Prahu 10 usnesením ze dne 30. července 2010, č. j. 22 C 131/2010-18, řízení zastavil a rozhodl o náhradě nákladů řízení. Zdůraznil, že v této věci jde o řízení s tzv. mezinárodním prvkem, neboť žalovaná je právnickou osobou se sídlem na území jiného členského státu Evropské unie. S odkazem na čl. 65 Smlouvy o založení Evropského společenství poukázal na čl. 1 Nařízení Brusel I., podle něhož se toto nařízení vztahuje na věci občanské a obchodní bez ohledu na druh soudu; naopak se nevztahuje zejména na věci daňové, celní a správní. Cituje z rozsudku Soudního dvora ze dne 14. října 1976, sp. zn. C-29-76, ve věci LTU Lufttransportunternehmen GmbH & Co. KG proti Eurocontrol, uzavřel, že v případech placení tzv. ročních udržovacích plateb podle § 112 odst. 2 zákona o léčivech jde o úhradu, kterou má platit soukromoprávní osoba vnitrostátnímu správnímu orgánu za užívání jeho služeb (za trvání registrace léčivého přípravku), přičemž jak


text:
registrace, tak tato platba jsou povinné a správní orgán je „výlučně příslušný k její platbě“. Výše úhrady, způsob jejího výpočtu a postup při jejím inkasu jsou upraveny veřejnoprávním předpisem (vyhláška č. 428/2008 Sb.) a nelze je dohodou stran měnit. Soud prvního stupně uzavřel, že projednávaná věc není věcí občanskou ani obchodní podle čl. 1 Nařízení Brusel I a nařízení nelze na souzenou věc aplikovat. Nepřisvědčil žalobkyni, že v posuzovaném případě jde o spor o náhradu škody a že pravomoc soudů České republiky je založena podle § 37 odst. 1 z. m. p. s., ve spojení s § 87 písm. b/ o. s. ř. Předmětem řízení je totiž požadavek na zaplacení roční udržovací platby podle zákona o léčivech ve spojení s náhradovou vyhláškou. Nejde tudíž o nárok deliktní, nýbrž o nárok plynoucí ze zákona. Soud prvního stupně tak dospěl k závěru o nedostatku pravomoci českých soudů.
 Městský soud v Praze usnesením ze dne 3. února 2011, č. j. 64 Co 490/2010-49, usnesení soudu prvního stupně potvrdil a rozhodl o náhradě nákladů odvolacího řízení. S poukazem na rozhodnutí Nejvyššího soudu sp. zn. 33 Odo 699/2004 a sp. zn. 33 Odo 622/2005 (řešící obdobnou problematiku ve vztahu k veterinární správě) uzavřel, že vztah účastnic sice lze považovat za vztah občanskoprávní, nicméně nelze přehlížet výklad pojmu „věc občanská a obchodní“ zaujatý v rozsudku Evropského soudního dvora ze dne 14. října 1976 sp. zn. 29/76, který je uplatnitelný i po účinnosti Nařízení Brusel I. V uvedeném rozhodnutí soudní dvůr vyslovil závěr, že z působnosti Úmluvy o soudní příslušnosti a o výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech je nutno vyloučit spor mezi veřejným orgánem a soukromoprávní osobou, pokud veřejný orgán jedná při výkonu svých pravomocí. Pravomoc Ústavu pro kontrolu léčiv vybírat od soukromoprávních subjektů příslušné poplatky vyplývá z § 112 zákona o léčivech, přičemž tyto poplatky jsou určeny za úkony, které Ústav provádí z moci úřední, a sazby poplatků jsou stanoveny právním předpisem jednotně. Protože předmětem řízení je požadavek na splnění povinnosti vyplývající z veřejnoprávního a nikoliv soukromoprávního vztahu, nelze v této věci Nařízení Brusel I aplikovat. Odvolací soud se ztotožnil se soudem prvního stupně, že požadavek na zaplacení roční udržovací platby není nárokem na náhradu škody a pravomoc soudů České republiky tak nelze dovodit ani z § 37 odst. 1 z. m. p. s. ve spojení s § 87 písm. b/ o. s. ř.
 Proti usnesení odvolacího soudu podala žalobkyně dovolání, jehož přípustnost dovozuje z § 239 odst. 2 písm. a/ o. s. ř., a uplatnila v něm dovolací důvod podle § 241a odst. 2 písm. b/ o. s. ř., jehož naplnění spatřuje v chybném závěru o povaze právního vztahu založeného registrací léčivých přípravků a na to navazující povinnosti k platbám ročních udržovacích poplatků. Odvolací soud přehlédl, že podle § 13 odst. 2 zákona o léčivech není Ústav oprávněn autoritativně rozhodovat o povinnosti žalované platit uvedené poplatky, tj. vlastní rozhodovací činností dosáhnout vydání rozhodnutí, které by bylo titulem k nucenému výkonu rozhodnutí. Protože takové rozhodnutí může získat jen v soudním řízení, nevystupuje v


text:
tomto právním vztahu jako veřejný orgán při výkonu své pravomoci. Poukazuje na to, že udržovací poplatek není správním poplatkem, ale platbou za odborné úkony Ústavu spojené s trváním registrace léčivých přípravků, který je podle § 112 odst. 5 zákona o léčivech příjmem Ústavu. Z toho důvodu považuje za nepřípadný odkaz na rozsudek Soudního dvora ze dne 14. října 1976 ve věci LTU Lufttransportunternehmen GmbH & Co KG proti Eurocontrol, sp. zn. C-29-76, jehož závěry na danou věc nedopadají. Při srovnání právní úpravy úhrady nákladů podle § 65 zákona č. 79/1997 Sb., o léčivech a o změnách a doplnění některých souvisejících zákonů, a náhrady výdajů podle § 112 zákona č. 378/2007 Sb., o léčivech a o změnách některých souvisejících zákonů (zákon o léčivech), dospívá k závěru, že platný zákon o léčivech oproti předchozí úpravě, kdy byla např. do úhrady nákladů započítávána platba za každé prodloužení nebo zrušení registrace, přešel na placení poplatků formou ročních paušálních plateb, které v sobě zahrnují průměrné náhrady výdajů za odborné úkony Ústavu za jeden rok trvání registrace, včetně udržování databází v oblasti farmakovigilace nebo vydávání průběžných informací o dostupnosti léčivého přípravku na trhu. Místo jednotlivých plateb za každý jednotlivý odborný úkon byla tedy zvolena paušální roční platba. Na základě tohoto rozboru má žalobkyně za to, že pro správné právní posouzení věci je nezbytné vyřešit, zda Česká republika – jednající prostřednictvím své organizační složky (Státního ústavu pro kontrolu léčiv) vystupuje při uplatňování práva na zaplacení udržovacích poplatků jako orgán veřejné správy při výkonu svých pravomocí, zda spor o zaplacení roční udržovací platby je vyloučen z působnosti Úmluvy ze dne 27.09.1968, resp. nařízení Rady (ES) č. 44/2001, a zda je dána pravomoc soudů České republiky v případě, kdy držitel rozhodnutí o registraci, který má sídlo mimo území ČR, nezaplatí roční udržovací platbu za trvání registrace. Z uvedených důvodů žalobkyně navrhuje, aby dovolací soud zrušil rozhodnutí soudů obou stupňů a věc vrátil soudu prvního stupně k dalšímu řízení.
 Dovolání, které je přípustné podle § 239 odst. 2 písm. a/ o. s. ř., není důvodné.
 Prostřednictvím dovolacího důvodu podle § 241a odst. 2 písm. b/ o. s. ř. žalobkyně předložila k dovolacímu přezkumu správnost závěru, že není dána pravomoc soudů České republiky projednat a rozhodnout spor o zaplacení náhrad výdajů za odborné úkony spojené s trváním registrace léčivých přípravků.
 Podle § 1 odst. 1 zákona č. 378/2007 Sb., o léčivech a o změnách některých souvisejících zákonů, ve znění účinném do 31.12.2010 (dále opět jen „zákon o léčivech“), tento zákon zapracovává příslušné předpisy Evropských společenství (dále jen „Společenství“) a upravuje v návaznosti na přímo použitelné předpisy Společenství: a/ výzkum, výrobu, přípravu, distribuci, kontrolu a odstraňování léčivých přípravků a léčivých látek (dále jen „léčiva“), b/ registraci, poregistrační sledování, předepisování a výdej léčivých přípravků, prodej vyhrazených léčivých přípravků a poskytování informací, c/ mezinárodní spolupráci při zajišťování ochrany veřejného zdraví a vytváření jednotného trhu léčivých přípravků Společenství, d/ vedení dokumentace o činnostech uvedených v písmenech a/ a b/.
 Podle § 10 odst. 1 zákona o léčivech státní správu v oblasti humánních léčiv vykonávají a/


text:
Ministerstvo zdravotnictví, b/ Ministerstvo vnitra, c/ Ministerstvo spravedlnosti, d/ Ministerstvo obrany, e/ Ministerstvo financí, f/ Státní ústav pro kontrolu léčiv, g/ Ministerstvo životního prostředí, h/ celní úřady, i/ Státní úřad pro jadernou bezpečnost a j/ krajské úřady.
 Podle § 13 odst. 1 zákona o léčivech Státní ústav pro kontrolu léčiv se sídlem v Praze (dále jen „Ústav“) je správním úřadem s celostátní působností podřízeným Ministerstvu zdravotnictví. V čele Ústavu stojí ředitel, kterého jmenuje a odvolává ministr zdravotnictví, pokud zvláštní zákon nestanoví jinak. Ústav v oblasti humánních léčiv vydává rozhodnutí o registraci léčivých přípravků, jejích změnách, prodloužení, převodu, pozastavení a zrušení, rozhodnutí o převzetí registrace, rozhodnutí o povolení souběžného dovozu, rozhodnutí o zabrání léčivého přípravku (odstavec 2 písm. a/).
 Podle bod 2. Preambule Nařízení Rady (ES) č. 44/2001 ze dne 22. prosince 2000, o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech (dále opět jen „Nařízení Brusel I“), určité rozdíly mezi vnitrostátními pravidly pro určení příslušnosti a pro uznávání rozhodnutí ztěžují řádné fungování vnitřního trhu. Je třeba přijmout předpisy, které umožní sjednotit pravidla pro určení příslušnosti v občanských a obchodních věcech v mezinárodním ohledu a zjednodušit formality s ohledem na rychlé a jednoduché uznávání a výkon rozhodnutí členskými státy, pro které je toto nařízení závazné. Oblast působnosti tohoto nařízení by měla zahrnovat všechny hlavní věci spadající do oblasti občanského a obchodního práva kromě určitých přesně stanovených záležitostí (bod 7. Preambule).
 Nařízení Brusel I (potažmo jí předcházející Bruselská úmluva o příslušnosti a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech ze dne 27. září 1968) nedává expressis verbis odpověď na to, co je třeba rozumět pod pojmem „občanská a obchodní věc“. Evropský soudní dvůr (dále jen „ESD“), vědom si potřeby striktně odlišovat mezi věcmi soukromého práva a veřejného práva, se touto otázkou již mnohokrát ve své rozhodovací činnosti zabýval (viz zmiňovaný rozsudek ze dne 14. října 1976 ve věci LTU Lufttransportunternehmen GmbH & Co. KG v. Eurocontrol, sp. zn. 29/76, rozsudek ze dne 16. prosince 1980 ve věci Nizozemský stát v. Reinhold Rüffer, sp. zn. 814/79, rozsudek ze dne 21. dubna 1993 ve věci Volker Sonntag v. Hans Waidmann, Elisabeth Waidmanna Stefan Waidmann, sp. zn. C-172/91, rozsudek ze dne 1. října 2002 ve věci Verein für Konsumenteninformation v. Karl Heinz Henkel, sp. zn. C-167/00, rozsudek Soudního dvora ze dne 14. listopadu 2002 ve věci Gemeente Steenbergen, sp. zn. C-271/00, rozsudek Soudního dvora ze dne 15. května 2003 ve věci Preservatrice fonciere, sp. zn. C-266/01, rozsudek Soudního dvora ze dne 5. února 2004 ve věci Frahuil/Assitalia, C-265/02, rozsudek ze dne 15. února 2007 ve věci Lechouritou a další v. Dimosio tis Omospondiakis Dimokratias tis Germanias, sp. zn. C-292/05, rozsudek ze dne 18. května 2006 ve věci Land Oberösterreich v. ČEZ a. s., sp. zn. C-343/04, nebo rozsudek ze dne 15. ledna 2004 ve věci Freistaat Bayern v. Jan Blijdenstein, sp. zn. C-433/01). Na základě judikatury ESD lze pojmy „občanská a obchodní věc“ vymezit zejména prostřednictvím oddělení aktů veřejné moci (acta iure imperii). O výkon veřejné moci jde zejména v


text:
situaci, kdy subjekt veřejného práva uplatňuje vůči osobě soukromého práva požadavek na plnění vyplývající z práva veřejného. Za účelem zjištění, zda státní orgán jedná při výkonu státní moci, je nutné prozkoumat principy a detaily pravidel, kterými se řídí daný úkon. Tam, kde je založen na ustanoveních, kterými zákonodárce uděluje veřejné moci výsady nebo práva, nespadá takovýto úkon pod pojem „civilní věc“ (srovnej rozsudek ESD ze dne 14. listopadu 2002, ve věci Gemeente Steenbergen v Baten). O takový případ jde v situaci, kdy se jedná např. o obligatorní platbu určenou výhradnímu subjektu (rozsudek ESD ze dne 14. října 1976 ve věci LTU Lufttransportunternehmen GmbH & Co. KGv. European organization for the safety of air navigation (Eurocontrol), sp. zn. 29/76). Jedním z příkladů, kdy veřejný orgán vykonává pravomoci státu, je zaplacení poplatků, jež dluží soukromá osoba veřejnému subjektu – ať už národnímu nebo mezinárodnímu – za povinné používání jeho služeb a zařízení, přičemž tyto služby jsou nabízeny výlučně tímto subjektem. Uvedené platí zejména tehdy, jsou-li výše poplatků, metody jejich výpočtu a postup při jejich vybírání stanoveny ve vztahu k uživatelům jednostranně.
 Se zřetelem k řečenému je nepochybné, že Státní ústav pro kontrolu léčiv je jedním ze správních úřadů (§ 10 odst. 1 písm. f/ a § 13 odst. 1 zákona o léčivech a § 3 odst. 1 a 2 zákona č. 219/2000 Sb., o majetku České republiky a jejím vystupování v právních vztazích), který vykonává státní správu v oblasti humánních léčiv (§ 1 odst. 1 a § 13 odst. 2 zákona o léčivech). Uvedené předurčuje, že pro jeho právní vztahy s osobami, které jsou podrobeny režimu zákona č. 378/2007 Sb., je charakteristický vztah nadřízenosti a podřízenosti (subordinace), neboť ze strany Státního ústavu pro kontrolu léčiv jde o výkon veřejné moci.
 Jelikož povinnost žalované platit roční udržovací poplatky je založena veřejným právem a jako žalobce v řízení vystupuje osoba veřejného práva v rámci výkonu svých veřejnoprávních pravomocí, není dána věcná působnost Nařízení Brusel I, a tedy i podle tohoto nařízení příslušnost soudů České republiky. Tento závěr není způsobilá zpochybnit námitka, že Nejvyšší soud v obdobné věci judikoval, že právní vztahy, jejichž obsahem je právo orgánu státní veterinární správy na zaplacení náhrady nákladů spojených s výkonem prohlídky jatečných zvířat a masa a s vyšetřením a s posouzením živočišných produktů a jemu odpovídající povinnost provozovatele jatek nebo jiného zařízení tyto náklady hradit, nejsou vztahy, v nichž mají jednotlivé subjekty nerovné postavení, ale vztahy občanskoprávního charakteru (viz usnesení Nejvyššího soudu ze dne 28. června 2005, sp. zn. 33 Odo 622/2005, a usnesení ze dne 22. června 2005, sp. zn. 33 Odo 699/2004). Žalobkyně přehlíží, že v jí zmiňovaném usnesení Nejvyšší soud provedl výklad ustanovení § 7 odst. 1 o. s. ř., § 1 odst. 2 zákona č. 40/1964 Sb., občanského zákoníku, a § 75 odst. 3 zákona č. 166/1999 Sb., o veterinární péči, pro řešení otázky sporu o pravomoc mezi soudy a orgánem státní veterinární správy v případě náhrady nákladů spojených s výkonem prohlídky jatečných zvířat, se závěrem, že projednání a rozhodnutí sporů z těchto právních


text:
vztahů podle § 7 odst. 1 o. s. ř. náleží do pravomoci soudů. Jeho rozhodnutí se v žádném ohledu nevymezovalo k otázce pravomoci (popř. k příslušnosti podle Nařízení Brusel I) soudů České republiky se zřetelem k přítomnosti mezinárodního prvku v řízení. K tomu nezbývá, než odkázat na to, co bylo shora řečeno k autonomii pojmů komunitarního práva a k závěrům Soudního dvora k výkladu pojmu „občanská a obchodní věc“.
 O nákladech dovolacího řízení bylo rozhodnuto podle § 243b odst. 5 věty první, § 224 odst. 1, § 151 odst. 1 a § 142 odst. 1 o. s. ř. Žalobkyni, jejíž dovolání bylo zamítnuto, byla uložena povinnost zaplatit žalované náklady dovolacího řízení, jež jí vznikly v souvislosti s podáním vyjádření k dovolání prostřednictvím advokáta. Tyto náklady sestávají z odměny advokáta v částce 23.150, Kč (§ 2 odst. 1, § 3 odst. 1 bod 5. ve spojení s § 10 odst. 3 a § 18 odst. 1 vyhlášky č. 484/2000 Sb., ve znění do 29. 2. 2012), z paušální částky náhrad hotových výdajů ve výši 300,– Kč (§ 2 odst. 1 a § 13 odst. 1 a 3 vyhlášky č. 177/1996 Sb., v platném znění) a z částky 4.690,– Kč odpovídající dani z přidané hodnoty, kterou je advokát povinen z odměny za zastupování a náhrad odvést podle zákona č. 235/2004 Sb., o dani z přidané hodnoty (§ 137 odst. 3 o. s. ř.).


text:
Dodávka elektrické energie pro město Hartmanice - PDF
 Download "Dodávka elektrické energie pro město Hartmanice"
 1 datum zveřejnění: VÝZVA VČETNĚ ZADÁVACÍ DOKUMENTACE (dle ust. 44 zákona č. 137/2006 Sb., o veřejných zakázkách, ve znění pozd. předpisů) ke zjednodušenému podlimitnímu řízení dle 38 zákona č. 137/2006 Sb., o veřejných zakázkách (dále jen zákon ) na veřejnou zakázku týkající se uzavření smlouvy o sdružených službách dodávky silové elektřiny pro období od do s názvem Dodávka elektrické energie pro město Hartmanice Předpokládaná hodnota zakázky: ,- Kč bez DPH Preambule Tato zadávací dokumentace je vypracována jako podklad pro podání nabídek uchazečů v rámci zjednodušeného podlimitního řízení na dodávku silové elektřiny zveřejněné podle zákona č. 137/2006 Sb., o veřejných zakázkách, ve znění pozdějších předpisů (dále jen zákon ). Práva, povinnosti či podmínky v této dokumentaci neuvedené se řídí tímto zákonem. Podáním nabídky v zadávacím řízení přijímá uchazeč plně a bez výhrad zadávací podmínky, včetně příloh a případných dodatků k těmto zadávacím podmínkám. Pokud uchazeč neposkytne včas všechny požadované informace a dokumentaci, nebo jeho nabídka nebude v každém ohledu odpovídat zadávacím podmínkám, může to mít za důsledek vyřazení nabídky a následné vyloučení uchazeče ze zadávacího řízení. 1. Identifikační údaje zadavatele: Název: Město Hartmanice Sídlo: Hartmanice 75 IČ: DIČ: CZ Statutární zástupce zadavatele: Jiří Jukl, starosta města Kontaktní osoba: Petra Šmrhová, referent tel
 2 2. Předmět a místo plnění veřejné zakázky: CPV kód: elektrická energie 2.1. Předmětem veřejné zakázky je fyzická dodávka silové elektřiny do odběrných míst zadavatele (dále jen dodávka) s převzetím závazku odebrat elektřinu z elektrizační soustavy včetně přenesení odpovědnosti za odchylku na dodavatele podle zákona č. 458/2000 Sb., o podmínkách podnikání a výkonu státní správy v energetických odvětvích (energetický zákon), v platném znění a ve smyslu vyhlášky Energetického regulačního úřadu č. 541/2005 Sb., o Pravidlech trhu s elektřinou a zásadách tvorby cen za činnost operátora trhu s elektřinou a provedení některých dalších ustanovení energetického zákona, v platném znění a dalších prováděcích vyhlášek k tomuto zákonu v platném znění Dodávka elektřiny v hladině nízkého napětí (NN). Celkový předpokládaný odběr elektrické energie z hladiny NN v rámci veřejné zakázky, tj. pro 60 odběrných míst uvedených v příloze č. 1 je v plánovaném celkovém množství 407 MWh za období od do Předmětem plnění je i zajištění regulovaného přístupu k přenosové soustavě a distribučním soustavám a zajištění systémových služeb Místem plnění veřejné zakázky jsou odběrná místa dodavatele. 3. Kvalifikační podmínky: Zadavatel v souladu s ust. 62 odst. 3 zákona požaduje prokázání splnění kvalifikace v rozsahu stanoveném ust. 53 odst. 1, 54 písm. a), b), 50 odst. 1 písm. c) zákona: Základní a profesní kvalifikační předpoklady dle ust. 53 odst. 1 a ust. 54 písm. a) a b) zákona uchazeč předloží čestné prohlášení, podepsané osobou oprávněnou jednat jménem nebo za uchazeče, z jehož obsahu bude zřejmé, že splňuje předpoklady požadované zadavatelem (lze využít čestné prohlášení, které je Přílohou č. 3 této zadávací dokumentace) Pozn. Základní a profesní kvalifikační předpoklady lze prokázat také Výpisem ze seznamu kvalifikovaných dodavatelů dle ust. 125 a násl. zákona nebo Certifikátem vydaným akreditovanou osobou v


text:
rámci systému certifikovaných dodavatelů podle ust. 133 na násl. zákona v rozsahu údajů v něm uvedených Forma předložení kvalifikace uchazečem Veškeré informace a doklady o kvalifikaci uchazeč předloží v elektronické podobě. 2
 3 4. Podmínky pro jednotný způsob zpracování nabídkové ceny 4.1. Pro odběr ze sítě NN bude nabídková cena za jednotku v Kč/MWh na dodávku elektřiny zpracovaná pro NT, a to pro: Jednotarifovou sazbu Dvoutarifovou sazbu v nízkém a vysokém tarifu 4.2. Cena bude zahrnovat i stálou platbu za odběrné místo, jehož nabídková hodnota v Kč (bez DPH) bude násobena koeficientem vyčísleným jakou součin počtu odběrných míst v NN a počtu kalendářních měsíců v plánovaném období dodávek Jednotkové ceny za dodávku silové elektřiny budou, spolu s položkou za stálé platby za odběrná místa, součástí nabídky Jednotkové ceny budou stanoveny bez DPH a musí obsahovat veškeré náklady na realizaci veřejné zakázky v místě plnění Nejsou přípustné žádné aktivační poplatky nebo poplatky související s uzavřením smlouvy s vítězným dodavatelem, popř. sankce související s velikostí odběrů, vyjma poplatků a daní stanovených právním předpisem Nabídková cena bez DPH pro dodávky NN bude stanovena jako součet součinu nabídkových cen o celkový objem 407 MWh v síti NN, s ohledem na distribuční sazby a tarify, a plánovaného množství jednotek, v těchto distribučních sazbách a tarifech, a ceny stálých plateb za všechna odběrná místa v síti NN. 5. Obchodní podmínky 5.1. Zadavatel uzavře s dodavatelem veřejné zakázky jednu dodavatelskou smlouvu pro všechna odběrná místa v hladině NN Smlouva s vybraným dodavatelem se uzavírají na dobu určitou od do , bez možnosti automatického prodlužování Z důvodu provozních potřeb může zadavatel v průběhu smluvního období počet měřících nebo odměrných míst změnit, a to jak zrušením stávajících, tak zřízením nových odběrných míst. Dodavatel bude i pro tyto případy zadavateli garantovat nabídnuté jednotkové ceny a neprodleně po oznámení zadavatelem o zřízení nového odběrného místa zahájí dodávku sdružených služeb za podmínky sjednaných v rámci toto veřejné zakázky. 3
 4 5.4. Dodavatel poskytne po skončení období plnění této veřejné zakázky zadavateli na základě jeho požadavku soubor dat v elektronické podobě, obsahující kompletní údaje o realizované dodávce elektřiny v rozsahu fakturačních dokladů za celé období dodávky Cenu za sdružené služby dodávky elektřiny v hladině NN bude zadavatel dodavateli hradit měsíčně zálohově ve výši zálohy stanové v ročním platebním kalendáři dodaném dodavatelem Měsíční množství plánovaného odběru pro stanovení platebního kalendáře bude určeno jako předpokládaná 1/12 ročního odběru odběrného místa. Platební a vlastní fakturace budou rozepsány pro každé odběrné místo. Vždy po konci ročního období zašle dodavatel zadavatelům konečné vyúčtování společně s konečnou fakturou, ve které bude uvedena skutečná roční spotřeba NN Faktura, resp. zálohová faktura musí mít veškeré náležitosti daňového dokladu ve smyslu zákona o dani z přidané hodnoty. V tomto daňovém dokladu bude provedeno vyúčtování zaplacené zálohy. Zadavatelé uhradí fakturované částky příkazem k úhradě ve prospěch bankovního účtu uvedeného na faktuře. Faktura je splatná do 30 kalendářních dní ode dne doručení zadavateli. Dnem zaplacení se rozumí den odeslání platby adresátovi. Připadne-li den odeslání na den pracovního klidu, rozumí se dnem odeslání první následující


text:
pracovní den. V platebním podmínkách bude ve smlouvách s vybraným dodavatelem dále uvedeno, že: - V případech zrušení odběrného místa u odběratele, zejména z důvodu převodu vlastnických práv k odběrnému místu, odstranění odběrného místa, demolice, zničení živelnou pohromou, je odběratel oprávněn s objednavatelem ukončit smluvní vztah s vybraným dodavatelem k danému odběrnému místu nejpozději do 30 dnů ode dne oznámení dodavateli o zrušení odběrného místa, a to bez nároku na finanční kompenzaci. 6. Podmínky pro jednotné zpracování nabídky 6.1. V souladu s ust. 44 odst. 3 písm. i) zákona zadavatel požaduje, aby uchazeči podávali nabídky POUZE V ELEKTRONICKÉ PODOBĚ formou přílohy a to na ovou adresu: K nabídkám podaných v listinné podobě nebude zadavatelem přihlíženo takové nabídky nebudou centrálním zadavatelem otevřeny ani uchazečům vráceny Požadavky na jednotné zpracování nabídky: Uchazeč je povinen podat nabídku sestávající z následujících dokumentů: Indentifikační údaje uchazeče 4
 5 Vyplněná tabulka s uvedením nabídkových cen jednotlivých položek platných pro všechna odběrná místa (tabulka k vyplnění nabídkových cen je Přílohou č. 2 této zadávací dokumentace) Vzorový návrh smlouvy o sdružených službách dodávky elektrické energie, podepsaný osobou oprávněnou jednat jménem nebo uchazeče, pro hladinu NN, v němž budou uvedeny nabídkové ceny. Doklady a informace prokazující splnění kvalifikačních předpokladů 6.3. Varianty nabídky se nepřipouštějí Nabídka musí být vyhotovena v českém jazyce Datová zpráva obsahující všechny výše uvedené dokumenty musí být opatřena platným elektronickým podpisem založeným na kvalifikovaném certifikátu, v souladu s výpisem obchodního rejstříku či jiné obdobné evidence nebo osobou oprávněnou jednat jménem či za dodavatele. V případě osoby oprávněné statutárním orgánem musí být doklad prokazující zplnomocnění (plná moc) součástí datové zprávy Zadavatel požaduje předložení výše uvedených dokumentů v některých z těchto formátů: *.pdf, *.jpeg, *.gif. Dokumenty musí být dobře čitelné Zadávací lhůta, tj. lhůta, po kterou jsou uchazeči svými nabídkami vázáni, trvá do Lhůta pro podání nabídek končí dne v 16,00 h. Posouzení nabídek proběhne dne v 10,00 h v kanceláři starosty. 7. Kritéria hodnocení nabídky Zadavatel se rozhodl hodnotit nabídky dodavatelů podle kritéria nejnižší nabídkové ceny. Nabídkové ceny veřejné zakázky budou stanoveny v Kč bez DPH jako součin nabídkové ceny za jednotku a plánované množství dodávky dle této zadávací dokumentace, dále doplněné o ceny za stále platby za všechna odběrná místa v síti NN. 8. Další ujednání Zadavatel si vyhrazuje právo měnit zadávací podmínky k veřejné zakázce v průběhu běhu lhůty pro podání nabídek, přičemž o změně bude informovat formou oznámení dodatečných informací k zadávacím podmínkám. Při změně zadávací podmínek bude zadavatel přihlížet k možnosti dodavatelů reagovat včas na provedené změny případným dostatečným prodloužením lhůty pro podání nabídek. 5
 Centrální zadavatel Statutární město Ostrava
 ZADÁVACÍ DOKUMENTACE nadlimitní veřejné zakázky zadávané druhem otevřeného řízení dle 27 zákona č. 137/2006 Sb., o veřejných zakázkách, ve znění pozdějších předpisů (dále jen zákon ) Název veřejné zakázky:
 Sdružené služby dodávky elektrické energie pro Úřad městské části Praha 9
 Centrální zadavatel: ve spolupráci s Vyhlašuje podlimitní veřejnou zakázku Název veřejné zakázky Sdružené služby dodávky elektrické energie pro Úřad městské části Praha 9 Zadávanou druhem zjednodušeného
 Název veřejné zakázky: Sdružené služby dodávky zemního


text:
plynu pro Teplo Přerov a.s. na rok 2013
 ZADÁVACÍ DOKUMENTACE podlimitní veřejné zakázky zadávané druhem zjednodušeného řízení dle 38 zákona č. 137/2006 Sb., o veřejných zakázkách (dále jen zákon ) Název veřejné zakázky: Sdružené služby dodávky
 VODOVODY A KANALIZACE PARDUBICE, A.S. Zadávací dokumentace VEŘEJNÁ ZAKÁZKA O SDRUŽENÝCH SLUŽBÁCH DODÁVKY ELEKTRICKÉ ENERGIE PRO OBDOBÍ OD 1.4.2013 DO 31.3.2014 ( DODÁVKA ELEKTRICKÉ ENERGIE ) DLE 44 ZÁKONA
 Vaše značka Naše značka: Vyřizuje / telefon: Místo, datum: Moravský Krumlov,15. 12. 2015
 Vaše značka Naše značka: Vyřizuje / telefon: Místo, datum: Moravský Krumlov,15. 12. 2015 Věc: Výzva k podání nabídek ve výběrovém řízení u veřejné zakázky malého rozsahu o sdružených službách dodávky elektrické
 ZADÁVACÍ DOKUMENTACE pro zjednodušené podlimitní řízení podle zákona č. 137/2006 Sb., o veřejných zakázkách, ve znění pozdějších předpisů veřejná zakázka na dodávky Sdružené služby dodávky zemního plynu


text:
ELSO SERVICE PRAHA,spol. s r.o. Praha 6 IČO 61854697 kontakty (29.03.2020) | Finance.cz
 ELSO SERVICE PRAHA,spol. s r.o. Praha 6 IČO: 61854697
 Tato stránka obsahuje výpis dat z různých rejstříků pro firmu ELSO SERVICE PRAHA,spol. s r.o., která sídlí v obci Praha 6 a bylo jí přiděleno IČO 61854697.
 Firma s názvem ELSO SERVICE PRAHA,spol. s r.o. se sídlem v obci Praha 6 byla založena v roce 1994. Společnost je stále aktivní. V jejím vedení se dosud vystřídalo 1 osob. Společnost podniká v oboru Výroba, instalace, opravy elektrických strojů a přístrojů, elektronických a telekomunikačních zařízení , Výroba, instalace a opravy elektrických strojů a přístrojů a Výroba, instalace a opravy elektronických zařízení .
 Základní údaje o ELSO SERVICE PRAHA,spol. s r.o. IČO: 61854697
 C 31435
 61854697
 ELSO SERVICE PRAHA,spol. s r.o.
 Aktuální kontaktní údaje ELSO SERVICE PRAHA,spol. s r.o.
 ELSO SERVICE PRAHA spol. s r.o.
 Kontakty na ELSO SERVICE PRAHA,spol. s r.o. IČO: 61854697
 Praha 6, Kladenská 1879/3, PSČ 16000 28.1.2004
 Praha 6, Na Beránce 2 12.9.1994 - 28.1.2004
 Obory činností ELSO SERVICE PRAHA,spol. s r.o. IČO: 61854697
 výroba,instalace aopravy elektronických zařízení 28.1.2004
 výroba,instalace a opravy elektrických strojů a přístrojů 12.9.1994
 montáž a opravy kancelářské a reprodukční elektroniky 12.9.1994 - 28.1.2004
 výroba,montáž a opravy výrobků a zařízení spotřebnmí elektro-niky 12.9.1994 - 28.1.2004
 Vedení firmy ELSO SERVICE PRAHA,spol. s r.o. IČO: 61854697
 Vlastníci firmy ELSO SERVICE PRAHA,spol. s r.o. IČO: 61854697
 Sbírka Listin ELSO SERVICE PRAHA,spol. s r.o. IČO: 61854697
 C 31435/SL 18 účetní závěrka [2014] Městský soud v Praze 31.12.2014 13.5.2015 22.5.2015 6
 C 31435/SL 17 účetní závěrka [2013] Městský soud v Praze 31.12.2013 14.8.2014 29.10.2014 6
 C 31435/SL 16 účetní závěrka [2013] Městský soud v Praze 31.12.2013 14.8.2014 29.10.2014 6
 C 31435/SL 15 zakladatelské dokumenty, notářský zápis NZ 1453/2014 Městský soud v Praze 30.6.2014 1.8.2014 13.8.2014 12
 C 31435/SL 14 účetní závěrka [2012] Městský soud v Praze 31.12.2012 30.7.2013 22.8.2013 6
 C 31435/SL 13 účetní závěrka -2011 Městský soud v Praze 31.12.2011 17.9.2012 1.10.2012 6
 C 31435/SL 12 účetní závěrka 2010 Městský soud v Praze 31.12.2010 18.10.2011 20.10.2011 6
 C 31435/SL 11 účetní závěrka r.2006 Městský soud v Praze 31.12.2006 24.8.2010 29.8.2010 5
 C 31435/SL 10 účetní závěrka r.2007 Městský soud v Praze 31.12.2007 24.8.2010 29.8.2010 5
 C 31435/SL 9 účetní závěrka r.2009 Městský soud v Praze 31.12.2009 16.8.2010 19.8.2010 6
 C 31435/SL 8 účetní závěrka 2008 Městský soud v Praze 31.12.2008 26.8.2009 27.8.2009 6
 C 31435/SL 7 účetní závěrka 2005 Městský soud v Praze 31.12.2005 27.4.2006 28.4.2006 5
 C 31435/SL 6 účetní závěrka 2004 Městský soud v Praze 31.12.2004 19.5.2005 26.5.2005 6
 C 31435/SL 5 smlouvy o převodu obchod. podílu Městský soud v Praze 17.12.2002 17.2.2004 0
 C 31435/SL 4 zakladatelské dokumenty, notářský zápis NZ 548/2002 Městský soud v Praze 17.12.2002 17.2.2004 0
 C 31435/SL 3 účetní závěrka r.2002 Městský soud v Praze 31.12.2002 27.10.2003 10.11.2003 0
 C 31435/SL 2 účetní závěrka za r. 2001+příloha Městský soud v Praze 31.3.2002 19.9.2002 24.9.2002 0
 C 31435/SL 1 účetní závěrka za r.1996,1997,1998,1999,2000 Městský soud v Praze 14.8.2001 26.9.2001 0
 Hodnocení ELSO


text:
VYHLÁŠKA ze dne 26. září 2006, kterou se mění vyhláška č. 303/2004 Sb., kterou se provádí některá ustanovení zákona o pojišťovnictví, ve znění vyhlášky č. 96/2006 Sb. - Sbírka zákonů - Nakladatelství Sagit, a.s.
 Předpis č. 458/2006 Sb., zdroj: SBÍRKA ZÁKONŮ ročník 2006, částka 149, ze dne 29. 9. 2006
 ze dne 26. září 2006,
 kterou se mění vyhláška č. 303/2004 Sb., kterou se provádí některá ustanovení zákona o pojišťovnictví, ve znění vyhlášky č. 96/2006 Sb.
 Česká národní banka stanoví podle § 17 odst. 1, 3 a 4, § 18 odst. 4, § 21a odst. 3 písm. c) a odst. 7 a § 22 odst. 1, 5 a 9 zákona č. 363/1999 Sb., o pojišťovnictví a o změně některých souvisejících zákonů (zákon o pojišťovnictví), ve znění zákona č. 39/2004 Sb., zákona č. 377/2005 Sb. a zákona č. 57/2006 Sb.:
 V § 4 odst. 1 vyhlášky č. 303/2004 Sb., kterou se provádí některá ustanovení zákona o pojišťovnictví, ve znění vyhlášky č. 96/2006 Sb., písmeno n) zní:
 "n) pro cenné papíry vydané jednotkou kolektivního investování 20 % z celkových technických rezerv.".


text:
blog - Účetnictví - servis
 Ráda bych Vám přinesla i nějakou pozitivní zprávu. Ale... daňový balíček neúprostně útočí na naši kapsu.
 Využití paušálů v roce 2013 ANO, ale bez slev:
 Balíček se dotkne až daňového přiznání za rok 2013, tedy podávaného na začátku roku 2014.
 Počínaje rokem 2013 začne platit, že pokud OSVČ využije takzvané výdajové paušály, nebude moci současně využít daňové slevy na dítě (13 404 korun za rok) a na manžela/manželku (24 840 korun ročně). Zůstane však zachována možnost využívat další úlevy jako základní slevu na poplatníka (24 840 korun ročně), slevy pro tělesně postižené nebo možnost odečítat úroky z úvěru na bydlení od daňového základu.
 Samotná výše paušálů se nakonec nemění, přestože ministr Kalousek původně navrhoval jejich výrazné snížení na úroveň roku 2004. U činností spadajících do paušálů ve výši 40 a 30 procent (svobodná povolání, autorské honoráře či příjmy z pronájmu) je však nově půjde využít pouze u příjmů nepřesahující dva miliony korun za rok.
 Připomínám jen výši jednotlivých paušálů, ta je milosrdná a promíjející spoustu jiných "křivd" napáchaných na živnostnících ;)
 Pro zdaňovací období roku 2012 (tedy v daňovém přiznání podávaném v prvních měsících roku 2013) lze využít paušály beze změn oproti předchozímu roku, tedy v následující výši:
 Výše minimálních záloh pro rok 2013 platných od ledna 2013
 OSSZ/PSSZ: U důchodového pojištění se minimální měsíční záloha zvedne ze současných 1836 korun na 1890 Kč. Změna se provede až po odevzdání daňového přiznání za rok 2012 a po odevzdání přehledu příjmů Sociální správě.
 OSVČ, které vykonávají vedlejší výdělečnou činnost, si připlatí 21 korun měsíčně, když jim minimální záloha vzroste ze 735 na 756 korun. Naopak beze změny (115 korun) zůstává minimální výše zálohy na nemocenské pojištění.
 ZDRAVOTNÍ POJ.: U zdravotního pojištění minimální výše zálohy ze současných 1697 na 1748 Kč POZOR! Je třeba platit již od ledna 2013.
 Při výkonu vedlejší činnosti není povinnost platit minimální zálohy na zdravotní pojištění. V roce 2012 bylo povinné, čili pozitivní změna :)
 Pozor na nová čísla účtů Finančních úřadů a jejich převod do krajské nástupnické organizace, ke kterému došlo od 1. ledna 2013 a na nová předčíslí. viz. níže pod tabulkou matriky účtů
 Matriková část bankovního účtu
 Konkurzní pohledávky dle zákona č. 328/1991 Sb. 30031
 Mezinárodní pohledávky dle zákona č. 191/2004 Sb. 50032
 Pokuty dle zákona č.9/1991 Sb., č. 435/2004 Sb. - zaměstnanost 3797
 Pokuty - dle z.č. 254/2004 Sb. - omezení plateb v hotovosti 2735
 Odvody za porušení rozpočtové kázně - podpora bydlení 5725
 Odvody za porušení rozpočtové kázně dle z. č. 218/2000 Sb. - SFŽP 5717
 Odvody a penále za porušení rozpočtové kázně - Státní fondy 5733
 Odvody za porušení rozpočtové kázně - Národní fond I 5741
 Odvody za porušení rozpočtové kázně - Národní fond II 5776
 Odvody za porušení rozpočtové kázně - Rezervní fond 5784
 Poplatky zvláštního charakteru dle zákona č. 164/2001 Sb. 3770
 Poplatky za odebrané množství vody dle § 88 zák.č. 254/2001 Sb. 6701
 Poplatky dle zákona č. 389/1991 Sb.,86/2002 Sb. 8707
 Poplatky dle zákona č. 254/2001 Sb. - vypouštění odpadních vod 9793
 Odvod


text:
za dočasné odnětí půdy dle zákona č. 334/1992 Sb. 8715
 Odvod za trvalé odnětí půdy dle §11 odst.4, zákona č. 334/1992 Sb. 8731
 Poplatky za dočasné odnětí lesní půdy dle § 17 zákona č. 289/1995 Sb. 8758
 Poplatky za trvalé odnětí lesní půdy dle § 17 zákona č. 289/1995 Sb. 8766
 Poplatky dle z. č. 185/2001 Sb. - SFŽP 6779
 Pokuty dle zákona č. 309/1991 Sb., 86/2002 Sb. - ochrana ovzduší 9726
 Pokuty dle zákona č.114/1992 Sb. - ochrana přírody 9769
 Pokuty dle z. č. 185/2001 Sb. - o odpadech 6736
 Pokuty dle zák. č. 254/2001 Sb., o vodách §§ 117 - 120; dle z.č. 200/1990 Sb.- § 34 6744
 Pokuty dle zákonů o odpadech - 100% SFŽP 9785
 Pokuty dle zákona č. 58/1998 Sb., § 122 zákona č. 254/2001 Sb. 6795
 Pokuty dle zákona č. 157/1998 Sb.,356/2003 Sb.-o chemických látkách 8790
 Pokuty dle zákona č.477/2001 Sb. - o obalech 6787
 Pokuty dle zákona č. 449/2001 Sb., - o myslivosti 1767
 Pokuty uložené dle zvláštních zákonů - 100% SFŽP 6728
 Pokuty dle § 37 zákona č.76/2002 Sb. - integrovaná prevence 1783
 Pokuty dle z.č. 99/2004 Sb., o rybářství 1732
 Pokuty dle z.č. 149/2003 Sb., reprod.materiál dřevin - rozpočet krajů 1740
 Pokuty dle z.č. 149/2003 Sb., reprod.materiál dřevin - rozpočet obcí 1759
 Pokuty - dle z.č. 480/2004 Sb. - služby inf. spol. 2778
 Všem dańovým poplatníkům přeji především zdraví a lásku, dále pevné nervy a daňový ráj.... spokojenost si nás potom již pochopitelně najde sama :))
 Tak a nyní již hurááá vstříct světlým zítřkům, chmury, deprese nechme za sebou a s úsměvem do dalšího roku.
 Připomínám jen zvýšení sazeb DPH ze 14% na 15% a z 20% na 21% od 1.1.2013
 Takové hezké datum, tak Vám k němu prozradím milou zprávu z pod pokličky daňového poradce :)
 Pracující důchodci:
 Z důvodu schválení novely zákona o daních z příjmů (zatím sněmovní tisk 801), která bude platit od 1.1.2013, nebudou mít výdělečně činní starobní důchodci nárok na daňové zvýhodnění dle § 35ba ve výši 24.840,- Kč. Aby o toto nepřišli, je nutné do 31.12.2012 požádat Správu sociálního zabezpečení opozastavení výplaty důchodu v den 1.1.2013 - jen v tento den, ostatních dnů se výplata netýká. Toto lze učinit pomocí přiloženéjho formuláře s textací uvedenou v bodu 5, v bodu 6 je třeba zatrhnout způsob výplaty.
 Tuto informaci šiřte dál, podání po 31.12.2012 je neplatné!
 K tomu potřebujete formulář, který Vám velice ráda přepošlu na vyžádání, nebo si ho můžete najít na stánkách ČSSZ. Jmenuje se:
 ŽÁDOST O ZASTAVENÍ VÝPLATY / UVOLNĚNÍ / ÚPRAVU
 Účetnictví se mi jevilo celou dobu mého studentského života, jako suchařina a nuda...
 V průběhu své téměř dvacetileté praxe ale zjišťuji, že účetnictví je vlastně zábavné, hravé a vůbec není nudné. Celé hodiny luštíte v křížovkách (nejen)účetních zákonů, netuše, jak výklad zákona nakonec v závěru dopadne... neb obvykle se totiž v parlamentním kotli již vaří další, řádně okořeněná novela... Někdy poživatelná, jindy kroutíte hlavou. (...čím déle jste v praxi, tím lineárně stoupá vaše potřeba přestat kroutit hlavou vlastní a následně jít


text:
PŘEDSEDA ÚŘADU PRO OCHRANU HOSPODÁŘSKÉ SOUTĚŽE ROZHODNUTÍ. Č. j.: ÚOHS-R451/2014/VZ-32116/2015/322/LKo Brno 7. října PDF Free Download
 PŘEDSEDA ÚŘADU PRO OCHRANU HOSPODÁŘSKÉ SOUTĚŽE ROZHODNUTÍ. Č. j.: ÚOHS-R451/2014/VZ-32116/2015/322/LKo Brno 7. října 2015
 Download "PŘEDSEDA ÚŘADU PRO OCHRANU HOSPODÁŘSKÉ SOUTĚŽE ROZHODNUTÍ. Č. j.: ÚOHS-R451/2014/VZ-32116/2015/322/LKo Brno 7. října 2015"
 1 *UOHSX00733B8* UOHSX00733B8 PŘEDSEDA ÚŘADU PRO OCHRANU HOSPODÁŘSKÉ SOUTĚŽE ROZHODNUTÍ Č. j.: ÚOHS-R451/2014/VZ-32116/2015/322/LKo Brno 7. října 2015 V řízení o rozkladu ze dne doručeném Úřadu pro ochranu hospodářské soutěže dne zadavatelem Mikroregion Litavka, dobrovolný svazek obcí, IČO , se sídlem Husova 2, Zdice, ve správním řízení zastoupeným na základě plné moci ze dne Mgr. Martinem Pujmanem, advokátem, ev. č. ČAK 14342, VSP advokátní kancelář, s.r.o., IČO , se sídlem Mánesova 864/19, Praha 2 Vinohrady, proti rozhodnutí Úřadu pro ochranu hospodářské soutěže č. j. ÚOHS-S880/2014/VZ /2014/533/LMa ze dne vydanému ve správním řízení vedeném ve věci možného spáchání správního deliktu podle 120 odst. 1 písm. a) zákona č. 137/2006 Sb., o veřejných zakázkách, ve znění pozdějších předpisů, při zadávání veřejné zakázky s názvem Kanalizace v aglomeraci Zdice Chodouň v užším řízení, jehož oznámení bylo odesláno k uveřejnění dne a uveřejněno v informačním systému o veřejných zakázkách dne pod ev. č , ve znění opravy uveřejněné dne a v Úředním věstníku Evropské unie uveřejněno dne pod ev. č. 2011/S , ve znění dodatečných informací ze dne , jsem podle 152 odst. 5 písm. b) ve spojení s 90 odst. 5 zákona č. 500/2004 Sb., správní řád, ve znění pozdějších předpisů, na základě návrhu rozkladové komise, jmenované podle 152 odst. 3 téhož zákona, rozhodl takto:
 2 Rozhodnutí Úřadu pro ochranu hospodářské soutěže č. j. ÚOHS-S880/2014/VZ /2014/533/LMa ze dne a podaný rozklad p o t v r z u j i z a m í t á m. I. Zadávací řízení veřejné zakázky ODŮVODNĚNÍ 1. Dne zadavatel Mikroregion Litavka, dobrovolný svazek obcí, IČO , se sídlem Husova 2, Zdice (dále jen zadavatel ), zahájil podle zákona č. 137/2006 Sb., o veřejných zakázkách, ve znění pozdějších předpisů (dále jen zákon ) 1, odesláním oznámení do Informačního systému veřejných zakázek užší zadávací řízení na veřejnou zakázku s názvem Kanalizace v aglomeraci Zdice Chodouň, které bylo uveřejněno v tomto systému dne pod ev. č , ve znění opravy uveřejněné dne a v Úředním věstníku Evropské unie uveřejněno dne pod ev. č. 2011/S , ve znění dodatečných informací ze dne uveřejněných pod ev. č. 2011/S (dále jen veřejná zakázka ). 2. Z protokolu o otevírání obálek se žádostmi o účast v užším řízení ze dne vyplývá, že zadavatel obdržel ve lhůtě pro podání žádostí o účast v řízení na veřejnou zakázku celkem 28 žádostí. Na základě losování provedeného dne elektronickým losovacím zařízením CENT LOZ 001 zadavatel omezil počet zájemců o veřejnou zakázku na 10 zájemců, od nichž následně obdržel 10 nabídek. 3. Ze zprávy o posouzení a hodnocení nabídek ze dne vyplývá, že hodnotící komise vybrala na základě provedeného hodnocení nabídek jako nejvhodnější nabídku uchazeče Sdružení Kanalizace v aglomeraci Zdice Chodouň, jehož členy jsou společnosti Čermák a Hrachovec a.s., IČO , se sídlem Smíchovská


text:
31, Praha 5 a EKOLOGICKÁ STAVEBNÍ KRÁLŮV DVŮR s.r.o., IČO , se sídlem Luční 111, Králův Dvůr - Záhořany (dále jen vybraný uchazeč ). Dne uzavřel zadavatel s vybraným uchazečem smlouvu na veřejnou zakázku s cenou díla ve výši ,40 Kč včetně DPH. II. Postup před zahájením správního řízení a správní řízení vedené Úřadem pro ochranu hospodářské soutěže 4. Z obsahu správního spisu vedeného pod sp. zn. ÚOHS-S880/2014/VZ vyplývá, že Úřad pro ochranu hospodářské soutěže (dále jen Úřad ) příslušný podle 112 zákona k výkonu dohledu nad zadáváním veřejných zakázek obdržel podnět vedený pod sp. zn. ÚOHS- P437/2014/VZ k přezkoumání postupu zadavatele při zadávání veřejné zakázky. 1 Pozn.: Pokud je v rozhodnutí uveden odkaz na zákon, jedná se vždy o znění účinné ke dni zahájení šetřeného zadávacího řízení ve smyslu 26 zákona v návaznosti na 158 odst. 1 a 2 zákona, není-li uvedeno jinak. 2
 3 Dne vyzval Úřad zadavatele přípisem č. j. ÚOHS-P437/2014/VZ /2014/521/SWa k předložení dokumentace o veřejné zakázce a zaslání písemného stanoviska k podnětu sp. zn. ÚOHS-P437/2014/VZ ve lhůtě 7 dnů od obdržení této žádosti Úřadu (dále jen žádost o předložení dokumentace a stanoviska k podnětu ). 5. Zadavatel dopisem ze dne zaslal Úřadu žádost o prodloužení lhůty určené žádostí o předložení dokumentace a stanoviska k podnětu. Spolu s touto žádostí zadavatel předložil plnou moc ze dne udělenou zadavatelem Mgr. Pujmanovi, advokátovi, ev. č. ČAK 14342, VSP advokátní kancelář, s.r.o., IČO , se sídlem Mánesova 864/19, Praha 2 Vinohrady (dále jen Mgr. Pujman ), k tomu, aby zastupoval zmocnitele při všech úkonech a jednáních v řízení vedeném Úřadem pro ochranu hospodářské soutěže v řízení vedeném pod číslem jednacím ÚOHS-P437/2014/2014VZ-12114/2014/521/SWa a v jejím rámci vykonával veškeré úkony, podepisoval písemnosti, přijímal doručované písemnosti, podával návrhy a žádosti, uzavíral smíry a narovnání, uznával uplatněné nároky a vzdával se nároků, podával opravné prostředky, námitky nebo rozklad a vzdával se jich, vymáhal nároky, plnění nároků přijímal, jejich plnění potvrzoval, to vše i tehdy, kdy je podle právních předpisů zapotřebí zvláštní plné moci (dále jen plná moc ze dne ). 6. Úřad následně obdržel zadavatelem předložené materiály, přičemž z jejich obsahu získal pochybnosti, zda zadavatel při zadávání veřejné zakázky postupoval v souladu se zákonem, a proto dne zahájil přípisem č. j. ÚOHS-S880/2014/VZ-22569/2014/533/SWa ze dne (dále jen oznámení o zahájení správního řízení ) správní řízení z moci úřední ve věci možného spáchání správního deliktu zadavatele podle 120 odst. 1 písm. a) zákona. 7. Dne vydal Úřad v rámci výše uvedeného správního řízení usnesení č. j. ÚOHS- S880/2014/VZ-22875/2014/533/SWa (dále jen usnesení ze dne ), jímž zadavateli podle 39 odst. 1 zákona č. 500/2004 Sb., správní řád, ve znění pozdějších předpisů (dále jen správní řád ), určil lhůtu do , ve které byl podle 36 odst. 1 správního řádu oprávněn navrhovat důkazy a činit jiné návrhy a podle 36 odst. 2 správního řádu oprávněn vyjádřit v řízení své stanovisko. 8. Dne vydal Úřad v rámci téhož správního řízení usnesení č. j. ÚOHS- S880/2014/VZ-24082/2014/533/SWa (dále jen usnesení ze dne ). Ve výroku 1. usnesení ze dne Úřad