text:
právem kvalifikován jako trestný, používá Evropský soud pro lidská práva k posouzení věci obě uvedená hlavní kritéria, tj. povahu stíhaného deliktu a povahu uplatnitelné sankce, alternativně. V zásadě tedy podle jeho názoru postačí buď, aby měl stíhaný delikt trestněprávní povahu v uvedeném smyslu (a pak nijak výrazně nesejde na citelnosti užité sankce), nebo aby měla uplatnitelná sankce represivní povahu [srov. rozhodnutí
 Německo (1987)
 ]. To nevylučuje použití kumulativního přístupu, jestliže analýza jednotlivých kritérií odděleně neumožňuje dospět k jasnému závěru [
 Garyfallou AEBE a Bendenoun
 Francie (1994)
 Například v rozsudcích ve věcech
 , oba z 2. 9. 1998, kde šlo primárně o právo na přezkoumání rozhodnutí o přestupku soudem, vzal Soud do úvahy zejména to, že daná právní norma (zákon o přestupcích) je adresována všem občanům, nikoli pouze omezené skupině se zvláštním postavením, shledal, že jde o právní předpis obecné povahy (dovodil ji ze znění jeho ustanovení § 1 a § 2 odst. 1), a vzal v potaz to, že uložená sankce má zjevně represivní povahu (stíhaným byly uloženy pokuty ve výši 1000 Ks a 300 Ks). S ohledem na to dospěl k závěru, že jde o trestní věc (
 matiere pénale, criminal matters
 ) bez ohledu na relativně malou závažnost užité sankce. V praxi považuje Soud za přestupky trestněprávní povahy také ty, které současně vykazují základní rysy skutkových podstat trestných činů stejné povahy, např. krádeže, podvody, podílnictví, daňové delikty a ublížení na zdraví. Ve všech věcech podřaditelných pod pojem "
 věci trestněprávní povahy
 " ve výše uvedeném smyslu musí mít osoba, proti níž se řízení vede, možnost domoci se práva na spravedlivý proces ve smyslu článku 6 Úmluvy o ochraně lidských práv a základních svobod.
 Princip "rovnosti zbraní", tj. že každá strana v řízení musí mít rovnou příležitost předložit svůj případ a žádná z nich nesmí být podstatně zvýhodněna vzhledem ke svému protivníku, platí i v občanskoprávním řízení a rovněž při soudním přezkoumání zákonnosti rozhodnutí orgánu veřejné správy (čl. 36 a 38 Listiny). Tento princip musí vždy prostupovat celým procesem, jenž se chce nazývat spravedlivým, a lze o něm říci, že má také velmi blízko k principu nediskriminace upravenému článkem 14 Úmluvy.
 Jednání, jehož se stěžovatel podle správních orgánů i krajského soudu dopustil, bylo kvalifikováno jako dva přestupky podle zákona o přestupcích, a to 1) dle § 22 odst. 1 písm. f) (proti bezpečnosti a plynulosti silničního provozu) tak, že porušil zákon č. 361/2000 Sb., o provozu na pozemních komunikacích a o změnách některých zákonů (zákon o silničním provozu), v ustanoveních § 4 písm. b) a § 5 odst. 1 písm. f) a dále 2) dle § 30 odst. 1 písm. i) bodu 1 zákona o přestupcích (na úseku ochrany před alkoholismem a jinými toxikomaniemi).
 Podle § 22 odst. 1 písm. f) zákona o přestupcích se přestupku dopustí ten, kdo jiným jednáním, než které je uvedeno pod písmeny a) až e), poruší zvláštní zákon, kterým je podle výslovného odkazu pod čarou míněn zákon č. 361/2000 Sb., o provozu na pozemních komunikacích a o změnách některých zákonů (zákon o silničním provozu).


text:
Správní orgány shledaly porušení zákona o silničním provozu v jeho ustanovení § 4 písm. b), upravujícím povinnosti účastníka provozu na pozemních komunikacích, stanovícím, že při účasti na provozu na pozemních komunikacích je každý povinen řídit se pravidly provozu na pozemních komunikacích upravenými tímto zákonem, pokyny policisty, pokyny osob oprávněných k řízení provozu na pozemních komunikacích podle § 75 odst. 5 a zastavování vozidel podle § 79 odst. 1 a pokyny osob, o nichž to stanoví zvláštní právní předpis, vydanými k zajištění bezpečnosti a plynulosti provozu na pozemních komunikacích. Skutková podstata přestupku podle výše citovaného § 22 odst. 1 písm. f) zákona o přestupcích byla shledána za naplněnou rovněž tím, že stěžovatel porušil povinnost řidiče uvedenou v § 5 zákona o silničním provozu, který mu pod písmenem f) kromě povinností uvedených v § 4 ukládá podrobit se na výzvu policisty dechové zkoušce a v případě pozitivního zjištění i lékařskému vyšetření s odběrem krve nebo moči ke zjištění, není-li ovlivněn alkoholem. Řidičem se přitom pro účely tohoto zákona ve smyslu § 2 písm. d) rozumí účastník provozu na pozemních komunikacích, který řídí motorové nebo nemotorové vozidlo nebo tramvaj.
 Za přestupek uvedený v § 22 odst. 1 písm. f) zákona o přestupcích lze podle jeho ustanovení § 22 odst. 2 uložit pokutu do 2000 Kč.
 Přestupku podle § 30 odst. 1 písm. i) bodu 1 zákona o přestupcích se dopustí ten, kdo při výkonu činnosti, při níž by mohl ohrozit život nebo zdraví lidí anebo poškodit majetek, se odmítne podrobit dechové zkoušce.
 Za přestupek uvedený v § 30 odst. 1 písm. i) lze podle § 30 odst. 2 zákona o přestupcích uložit pokutu do 15 000 Kč a zákaz činnosti do dvou let.
 Není-li v tomto nebo jiném zákoně stanoveno jinak, vztahují se na řízení o přestupcích obecné předpisy o správním řízení, tj. správní řád (§ 51 zákona o přestupcích).
 Z popisu skutkového děje tak, jak jej vzaly za prokázaný správní orgány vedoucí přestupkové řízení, a z citace ustanovení právních předpisů, podle nichž byl skutek těmito orgány kvalifikován, lze s poukazem na výše uvedené učinit závěr, že šlo o věc trestní povahy, při jejímž projednání má osoba obviněná zaručena minimální práva uvedená v článku 6 odst. 3 Úmluvy, mezi nimi i právo zakotvené pod písmenem d) tohoto ustanovení (cit. výše).
 K tomuto závěru dospěl Nejvyšší správní soud jednak proto, že aplikovaná právní norma (zákon ČNR č. 200/1990 Sb., o přestupcích) je adresována neurčitému počtu subjektů, které nemají specifické postavení, chrání obecně zájmy společnosti, nikoli toliko zájmy partikulární, je ji tedy možno označit za univerzální, podobně jako to učinil v již zmíněném případě
 Slovensko (1998)
 Evropský soud pro lidská práva. Ustanovení upravující konkrétní přestupky, jichž se stěžovatel údajně dopustil, jsou totiž určena jednak k zajištění bezpečnosti a plynulosti provozu na pozemních komunikacích a jednak k ochraně před alkoholismem. Uvedenému závěru svědčí i sankce, které byly stěžovateli ve správním řízení uloženy, tj. pokuta ve výši 12 000 Kč a zákaz činnosti spočívající v zákazu řízení všech motorových vozidel na dobu 14 měsíců. Jejich povaha je

type: other


text:
nepochybně represivní, odstrašovací, kárná (zčásti jistě i preventivní) a nepochybně představují pro stěžovatele podstatný zásah. Jistě nelze takové sankce označit toliko za symbolické nebo pouze výchovné.
 Provedení důkazů, které správní orgány shledaly pro zjištění skutkového základu věci za potřebné a podstatné a v porovnání s ostatními zásadní (svědeckých výpovědí policistů tvořících hlídku, která provedla silniční kontrolu a vyzvala stěžovatele k provedení dechové zkoušky), nelze ničeho podstatného vytknout. Obě výpovědi jsou ve vzájemném souladu a neliší se podstatně od úředních záznamů sepsaných dne, kdy se skutek stal (tj. více než 7 měsíců před výslechy svědků). Stěžovateli bylo umožněno výslechů se zúčastnit a klást svědkům otázky a on tohoto práva využil. Z výčtu důkazních prostředků, o něž opřel svůj závěr o tom, jaký byl skutkový děj později kvalifikovaný jako dva přestupky, správní orgán prvého stupně (a žalovaný jej shledal dostačujícím), je však zejména s ohledem na to, že stěžovatel jako obviněný z přestupků popisoval skutkový děj v podstatných rysech zcela jinak, patrná zřejmá nerovnováha v příležitosti prokázat tvrzení stojící proti sobě. Správní orgány hodnotily toliko oznámení o přestupku vyhotovené příslušníky Policie ČR, kteří provedli silniční kontrolu, jež stěžovatel odmítl podepsat, protože s ním nesouhlasil, úřední záznamy o průběhu kontroly sepsané týmiž osobami a konečně jejich výslechy v postavení svědků. Naproti tomu stěžovatelova verze zůstala zcela osamocena přesto, že navrhoval opakovaně výslechy dvou osob, které byly účastny celého skutkového děje (ať již se udál tak, jak tvrdí stěžovatel, nebo tak, jak vypověděli policisté), a lze tedy důvodně předpokládat, že svými smysly vnímaly skutečnosti, jak se udály, a z ničeho se nenaznačuje, že by nebyly schopny je vyjádřit. Veškeré údaje o jejich totožnosti měly navíc správní orgány od samého počátku (dne, kdy se skutek stal) k dispozici. Telefonní číslo k takovým údajům rozhodně nepatří a jeho neuvedení obviněným z přestupku nemůže být důvodem upuštění od výslechu. Stejně tak nelze jejich případnou výpověď hodnotit jako účelovou pouze na základě toho, že jsou tyto osoby v přátelském vztahu k obviněnému (stěžovateli), aniž byly vůbec vyslechnuty. Jistě je právem správního orgánu hodnotit věrohodnost těchto osob a pravdivost jejich výpovědi i ve světle této nikoli nepodstatné okolnosti, avšak až poté, co jim byla dána příležitost po poučení o jejich právech a povinnostech (jako svědků dle § 35 spr. ř.) skutkový děj vylíčit. Jejich výpovědi by pak podléhaly hodnocení jako jednotlivé důkazy a i v kontextu s ostatními provedenými důkazy (§ 34 odst. 5 spr. ř.). Po výslechu těchto osob jistě není vyloučen závěr, že vypovídaly účelově ve prospěch stěžovatele, ale na základě hodnocení důkazů, jehož výsledek nelze nyní předjímat, může vyplynout i závěr jiný.
 Nejvyšší správní soud spatřuje v odmítnutí výslechů těchto navržených svědků pouze s výše popsaným odůvodněním správních orgánů porušení práva stěžovatele na spravedlivý proces. Správní orgány svým postupem omezily stěžovatelovo právo na obhajobu tím, že dílem z formálních důvodů (správní orgán prvého stupně) a dílem v důsledku porušení zásady rovnosti zbraní (žalovaný a krajský soud), jakož i práva na spravedlivý proces jako celku, v řízení zcela vyloučily prezentaci důkazů svědčících v jeho prospěch. Závěr o


text:
skutkovém stavu věci učinily toliko na základě jednostranných důkazů. Přitom právo jednotlivce na zajištění základních záruk tvořících právo na spravedlivý proces má tak zásadní význam, že v žádném případě nemůže být obětováno účelnosti vedení správního řízení.
 (...) Tvrdí-li osoba, proti níž se řízení vede, že se skutek, jehož se měla dopustit, odehrál jinak, než je jí kladeno za vinu, a přitom zde nejsou objektivně ověřitelné okolnosti, které by takovou verzi s jistotou vylučovaly (např. nemožnost překonat vzdálenost od čerpací stanice k místu kontroly v uvedeném časovém rámci pěšky apod.), je pro zachování určité rovnováhy třeba provést důkazy, které k prokázání pravdivosti svých tvrzení navrhuje. Zde v důsledku toho, že stěžovatel v postavení obviněného z přestupku využil svého práva v § 73 odst. 2 zákona o přestupcích navrhovat důkazy na svou obhajobu (a nic nenasvědčuje tomu, že by důkazní prostředky nebyly snadno bez zvýšených nákladů dostupné), byl na dosah způsob, jak provedením těchto důkazů a jejich následným zhodnocením ověřit či vyvrátit vzájemně korespondující výpovědi obou policistů. Výsledek takového dokazování (při zachování práva stěžovatele na spravedlivý proces) v tomto okamžiku nelze předjímat. Je možné, že i poté setrvá správní orgán na svém přesvědčení, nebo že je naopak změní a jako pravdivé vyhodnotí údaje sdělené dalšími svědky, ale také nelze vyloučit, že budou proti sobě stát protichůdná tvrzení, z nichž žádné nebude možné spolehlivě vyvrátit, a pak se uplatní zásada
 , tj. v pochybnostech ve prospěch obviněného.
 Protože došlo ve správním řízení shora popsaným způsobem k porušení práva stěžovatele na spravedlivý proces, zruší krajský soud jak rozhodnutí žalovaného, tak i rozhodnutí správního orgánu prvého stupně, na něž se vytýkaná pochybení rovněž vztahují, vrátí věc žalovanému a zaváže správní orgány k provedení nápravy výše naznačeným postupem. To znamená, že v novém řízení je třeba nikoli toliko formálně, ale skutečně dát stěžovateli možnost, aby uplatnil své právo na obhajobu a byli slyšeni i svědci navržení v jeho prospěch. Po skončení dokazování a vyhodnocení všech provedených důkazů podle pravidla uvedeného v § 34 odst. 5 s. ř. provede správní orgán právní posouzení nově zjištěného skutkového stavu věci.
 (...) Na základě výše vyloženého musel Nejvyšší správní soud shledat důvodnou rovněž námitku mířící na porušení § 3 odst. 4 spr. ř. a dospěl k závěru, že rozhodnutí správních orgánů nevyšlo ze spolehlivě zjištěného skutkového stavu věci. Že správní orgány nedostály pravidlům spravedlivého procesu, pokud jde o poskytnutí práva stěžovateli předložit také důkazy na svou obhajobu, vedlo k tomu, že skutkový základ stanovený toliko na podkladě jednostranných důkazů nemůže být považován za spolehlivě zjištěný. Jelikož stěžovatel zahrnul tuto námitku již mezi žalobní body, měl krajský soud pro tuto důvodně vytýkanou vadu správního řízení rozhodnutí žalovaného (a potažmo i správního orgánu prvého stupně) zrušit a věc mu vrátit k dalšímu řízení.


text:
Nunc est scribendum? | JINÉ PRÁVO
 15. 11. 2007 20:14:00
 Já tedy Guelf rozhodně nejsem, ale stanovisko dr. Balíka mi vadí míň než to, že si ÚS lže do kapsy. Dočetl jsem to před deseti minutami, tak jsem ještě plný dojmů.
 Po odchodech do důchodu a odůvodnění posledního nálezu I. B. je to třetí plenární perlička v krátkém časovém úseku. Nebo jsem jen všímavější?
 15. 11. 2007 20:23:00
 ja to teda ted ctu, a ziram...
 a musim rict, ze z neuveritelne formalistniho tvrzeni zakonodarneho sboru demokratickeho pravniho statu o tom, ze "„věřící, církve ani náboženské společnosti“ mezi menšiny Ústava stejně jako Listina nezařazuje", mi docela beha mraz po zadech...
 15. 11. 2007 21:47:00
 Mno, přečetl jsem si zatím jen dissent a problém je, že z něho nevím zvonce–konce. Asi už je to opravdu za, i když si dovolím ocitovat můj velice oblíbený juikát Boh. A 1596/22 (15040/22): "II. Sahajíc svým původem do XII. století, přijala univerzita podobu právní, která pro toto období dějin je typická. Je to svobodné sdružení, neboť myšlenka sdružení stala se v této době panujícím principem organisačním a zůstala jím potom asi po 300 let (Gierke, Rechtsgeschichte der deutschen Genossenschaft, str. 296 a násl. a 437 a násl.). Univerzita středověká byla svobodná a samostatná korporace učených a učících se, universitas doctorum et scholarium. Obě nejstarší, boloňská a pařížská, vznikly tím způsobem, že nějaký počet vynikajících učenců, kteří pojednávali o některých oborech vědních, podle methody tehdy nové a požadavkům doby přiměřené, shromažďovali kolem sebe trvale okruh žáků, a že během doby žáci a učitelé v jednom místě takto shromážděni semknuli se v korporaci (Hinschius, System katholischen Kirchenrechtes IV., str.640, a dále Gierke, 1. c. str. 437). Zajisté podléhaly univerzity v některých vztazzích vlivu a dozoru stolice papežské i moci zeměpanské, nicméně nestaly se korporacemi nebo ústavy do církevního organismu, nebo do státního organismu právně včlenněnými (Hinschius, 1. c. 655, srov. Tomek, Děje university Pražské, str. 32), nýbrž byly a zůstaly ve středověku napořád korporací, jež "vedle práva veřejně učiti má svou autonomii, své soudnictví i samosprávu, určujíc svobodně svou vlastní organisaci, volíc sobě svobodně své představené a své orgány, přijímajíc a vylučujíc svobodně své členy, korporací způsobilou k právům majetkovým i k právním jednáním práva občanského". (Gierke, 1. c. 438).
 Není důvodu pochybovati, že historické univerzity bývalého Rakouska, zejména pak historická univerzita našeho státu, univerzita Karlova, nelišily se podstatně od typu právě charakterisovaného. Vždyť v Zlaté bulle z roku 1348 Karel IV. výslovně uděluje svému založení Privilegia Immunitates et Libertates ommes, guibus, tam in Parisiensi, guam bononiensi, studiis Doktores et Scholares, uti et gaudere sunt soliti omnibus et singulis. Zakladatel postaral se , "aby učení ve všech fakultách mohlo býti zahájeno a aby opatření hmotné nebylo závadou", " ponechav jinak organisaci učení přirozenému vývoji", neboť dle jeho úmyslu měli "vnitřní zařízení universitě dáti teprve ti, kdo na ni přišli, kdo učenou korporaci při ní vytvořili" (Novotný, Univerzita Karlova v minulosti str. 9 a 10, Tomek, Děje university Pražské, str. 16). Univerzita Karlova vskutku také zřetelně svou povahu korporační


text:
projevovala, používajíc nejednou svého práva, statuty určovati svou organisaci a dávati si řád vyučovací , volíc pravidelně svého rektory a, později i děkana, vykonávajíc - rektorem a jeho radou - soud nad členy univerzity atd. (Tomek 1. c. str. 19, 24, 28 a j., Novotný 1. c. str. 10, 19, 23, 30, 32 a jiné). Ovšem také udílela od počátku grady akademické, byť v důsledku zvláštního postavení církve ve středověku na základě licence, udílené hodnostářem církevním, arcibiskupem Pražským (Hinschius, 1. c. 541 a násl., Tomek 1. c. 32, Novotný, 1. c. str. 28), udílejíc takto s hodností mistrovskou podobně jako středověké cechy i plné členství v univerzitní korporaci (Gierke, 1. c. 438). Korporační myšlenka pronikala zřízení univerzitní do té míry, že i fakulty jeví vlastnosti korporace v některých vztazích samostatné (Tomek, 1. c. str. 31 a násl.)." etc. etc.
 15. 11. 2007 22:45:00
 :D:D:D:D ... tak toto sa mi paci....hehehe : http://www.youtube.com/watch?v=qhPXgyF7W-E
 Berte to ako metaforu...basen je oddovodnenie, auto je pravo:).
 16. 11. 2007 0:09:00
 Tak jsem to prave docetl (a zminka o formalismu prave v disentu S. Balika zpusobila, ze jsem tim padem vlastne pracoval na sve disertaci :) a je mi tak trochu smutno... Nevim, kdo odpovida za redakcni upravu, kazdopadne disent I. Janu (zvl. ve spojeni s disentem D. Lastovecke, ktery obsahle cituje oduvodneni Pl. US 6/02, k tomu jsem se jinak jeste dneska nedostal) na samotny zaver patri jako tresnicka na dortu. Je docela tristni, ze zakon, ktery projde PCR pres nesouhlas senatu 101 hlasy, projde pres US v pomeru 8:7, pricemz vsichni nesouhlasici zjevne povazovali za potrebne disentem se ke svemu nesouhlasu prihlasit, byt se i jenom, jako V. Formankova, pripojili k disentu jinemu.
 Co se tyce vlastniho tematu tohoto postu :) nemam pocit, ze by to bylo "za hranicema zanru". Ten disent povazuji spise za docela zdarili priklad (rezignovane) sarkasticke argumentace - kvality a nadhledu (uvodni casti) "vitezneho disentu" A. Kozinskeho z federalniho odvolaciho soudu USA pro 9. okruh to nedosahuje, ale presto si myslim, ze jde o disent kvalitni a na nekolika klicovych mistech mimoradne trefny (treba "Měl Michelangello pochybnost o tom, pro koho zdobí Sixtinskou kapli, resp. s kým by snad měl uzavírat – řečeno dosud nepozapomenutou terminologií – hospodářskou smlouvu o přípravě dodávek?" a snad uplne nejvystizneji: "Arménské kláštery, Matenadaran, arménské písemnictví.... Bylo oznamováno v zemi právě přítomným Mongolům, Peršanům, Rusům či Turkům, kdo je tu či onde varpadetem?"). Uznavam, ze argumentace (spise: uvaha) k temto pointam vedouci je pomerne nejasna, tedy presneji: je pro pravnika nezvykla, protoze je do znacne miry a-logicka. V oduvodneni nalezu by mi to asi vadilo taky, v disentu tomu plne rozumim.
 Ale jeste jednou opakuji: kdo chce kritiku systematickou a vyargumentovanou, at prolistuje na zaver (a cestou at se zastavi u citace nalezu Pl. US 6/02).
 Jo a docela mi udelalo radost, ze ty dva nalezy maji tak podobna cisla. Alespon se to bude dobre pamatovat :)
 16. 11. 2007 0:22:00
 Souhlasim s Ladou, ze to rozhodnuti mi vadi vic - jednak ve svem vysledku,


text:
jednak tim oduvodnenim. Bod XXV disentu I. Janu muzu jen potvrdit vlastni zkusenosti - primo na MV mi sdelili, ze vydelecna cinnost neni rozhodne vyloucena, jen nesmi byt cinnosti hlavni. Myslim, ze kdyby se nekdo zacal stourat do mnoha OS, tak by zjistil, ze v praxi to byva cinnost hlavni daleko casteji, nez si myslime.
 Jinak souhlasim s tim, ze dr. Balik je na hranici. Ale aspon jsou ty disenty pestre a uplne samoucelne to zatim taky neni.
 16. 11. 2007 10:59:00
 V okamžiku, kdy jsem uviděl v úvodu článku oxymorón "svěží právní text", věděl jsem, kdo je autorem:-). Uvedený disent je oravdu velice zvláštní, ale v zásadě mi nevadí, spíše naopak, protože:
 1)zvláště na ústavní úrovni řešené věci často přesahují rámec práva a nutí aplikovat znalosti historie, etiky, filozofie atd. Ten disent připomíná, že je soud zná a počítá s nimi (přiznám se, že jsem milovníkem historie).
 2) autor je soudce Ústavního soudu a jestliže usoudil, že rozhodnutí potřebuje právě takový disent, je to jeho právo a vzhledem k jeho postavení a zkušenostem na tom možná něco je.
 3) je dobré vědět, že Ústavní soud je složen z různorodých osobností, že tedy na přetřes přijdou otázky a pohledy, které by jiného ani nenapadly.
 16. 11. 2007 11:18:00
 Budu možná přehnaně příkrý, ale stejně jako u "Eurozatykače" si myslím, že tento disent je nepotřebný škvár, který do soudního rozhodnutí vůbec nepatří. Když jsem "eurozatykačový" disent dr. Balíka zkusmo dal přečíst svojí přítelkyni, tak mi na to odpověděla, že tímhle se mohou bavit opravdu jen právníci (adjektivum vynechám).
 Disent má v zásadě plnit úplně jiné funkce než exhibicionismus soudce. Takové disenty justici totiž škodí. Doporučuji si přečíst Posnera [THE FEDERAL COURTS: CHALLENGE AND REFORM,356-57 (1996)] nebo nový paper Todda Hendersona [http://papers.ssrn.com/sol3/
 papers.cfm?abstract_id=1019074].
 Pokud někdo disenty používat neumí, tak ať to radši vůbec nedělá. To se mi zdá právě případ dr. Balíka (ačkoliv nelze ze 2 disentů paušalizovat). Nedávno zde nadhodil téma disentů Vojtěch Šimíček. Pro mě je disent dr. Balíka jasný důvod, proč disenty v ČR u jiných soudů ne (alespoň ne teď). Čeští soudci prostě tento institut (a chtělo by se mi dodat i instituty jiné) neumí používat.
 ad Peter Brezina: Byla by vcelku "legrace", kdyby poměr 8:7 byl ve prospěch zrušení novely, protože podle § 13 zákona o Ústavním soudu musí pro zrušení zákona hlasovat alespoň 9 soudců, takže by to novela ustála... (pokud vím, tak k takové situaci před ÚS nikdy nedošlo, ale rád se nechám poučit)
 p.s. Kozinski je skvělý. Ale když dva dělají totéž, není to vždy totéž...
 16. 11. 2007 20:58:00
 k jedné větě Davida K.: Kupodivu už k situaci, kdy pro zrušení části zákona hlasovalo pouze osm soudců ÚS, a tedy platilo stanovisko relevantní menšiny, jednou došlo. Bylo to před volbami 1996, šlo o volební kauce. Spisová značka je Pl.ÚS 3/96.
 16. 11. 2007 22:59:00
 Ad David Kosar a Tomas Nemecek: no jo, ale tady se k tomu pridava jeste dalsi vec, a to nekterymi disentujicimi tvrzene (a po mem soudu jasne prokazane) odchyleni


text:
se vetsiny od pravniho nazoru vysloveneho v nalezu ve veci sp. zn. Pl US 6/02. Takze z dikce §13 zakona o US se tak nejak podava, ze bylo potreba 9 hlasu na zruseni zakona, ale stejne tak 9 hlasu na zamitnuti navrhu s takovymto oduvodnenim. To je teprve orech! :) Nebo nekdo procesne nedotceneho teoretika pouci? Docela bych byl vdecny...
 jo, btw, pro ty co se jim to nechce cist: vetsina se s namitkou, ze vychazi z odchylneho pravniho nazoru, vyporadala slovy "Ústavní soud vychází ze závěru, že se neodchyluje od právních názorů, jež vyjádřil ve zmiňovaném nálezu", tedy tak, ze rekla, ze nikoli :)
 16. 11. 2007 23:31:00
 Ad Tomáš Němeček: Mockrát děkuji za upozornění.
 Bylo by skvělé, kdyby někdo byl ochoten projít všechny disenty soudců ÚS a snažit se vysledovat nějaké trendy - klesá jejich počet nebo stoupá, kdo nejčastěji disentuje, kdo naopak spíše hledá konsensus, hraje roli politické přesvědčení soudců (či stranická příslušnost), jaké jsou nejobvyklejší disentní bloky, kdo nakonec prosadil svůj disent do majority atd. Empirická práce je velká dřina, ale vyplácí se.
 Ad Peter Brezina: Když soud řekne, že to není judikatorní odklon, tak to judikatorní odklon není:)
 17. 11. 2007 0:12:00
 "Když soud řekne, že to není judikatorní odklon, tak to judikatorní odklon není."
 Three baseball umpires meet at a diner for a drink. One ump declares, "There's balls and there's strikes and I call 'em the way they are." Another responds, "There's balls and there's strikes and I call 'em the way I see 'em." The third says, "There's balls and there's strikes, and they ain't nothin' until I call 'em."
 17. 11. 2007 9:30:00
 To, co naznacuje David v poslednim komentu, v nasi literature zoufale chybi. Bylo by opravdu zajimave sledovat pocet disentu u jednotlivych soudcu a jejich vyvoj. Pamatuji se, ze prikladem kdy se disent stal majoritnim stanoviskem, jsou nektera stanoviska soudce Hollandera v 90. letech tykajicich se proporcionality (tusim jeho disent v kauze autorizovanych architektu ve vystavbe).
 Jinak orisek, ktery naznacuje Peter - tedy devet soudcu pro zmenu pravniho nazoru a devet soudcu pro zruseni, snad poprve nastal pri druhem rozhodnuti US o 13. platech soudcu, kdy to bylo osm na sedm ve prospech ustavnosti paragrafu zakona o odejmuti 13. platu soudcum. Tehdy nekteri disenteri argumentovali, ze zakon pada, i kdyz pro jeho protiustavnost se vyslovila mensina, protoze se nenasla kvalifikovana vetsina pro zmenu pravniho nazoru soudu. Jde o klasicky pripad normativniho konfliktu dvou norem teze pravni sily, jehoz reseni US nijak nevysvetlil, a kde proste asi vychazi z toho (mimochodem, co by asi bylo lex specialis?), ze hodnota setrvani u jednoho pravniho nazoru (kvalifikovana garance nazorove kontinuity soudu) ma mensi vyznam nez hodnota zachovani zakona.
 17. 11. 2007 9:45:00
 Ad Tomáš Sobek: The third umpire, who sees truth as entirely personal, is what we might call “postmodern.”:)
 Perfektním příkladem druhého empajra je konkurující stanovisko Pottera Stewarta ve věci Jacobellis v. Ohio (1964), kde geniálně nadefinoval test obscenity: "I know it when I see it". Někteří škarohlídi vidí zárodky tohoto


text:
testu v jeho službě za 2.světové válce u námořnictva - kde jinde než v Casablance...
 17. 11. 2007 10:52:00
 Rozhodnutí ÚS v této věci mne nijak moc nepřekvapilo. Od tandemu Rychetský – Kůrka, kteří myslím, že společně zpracovávali jak text rozhodnutí, tak některé nerozhodnuté
 soudce ÚS, jsem nic jiného neočekávala.
 Šokovala mne však jedna část argumentace, kdy se ÚS opírá o vyjádření Poslanecké sněmovny (podepsaný dr. Zaorálek), které obsahuje meritorní tvrzení a argumentaci k věci samé.
 Doposud mlčky tolerovaná praxe – že se jednotliví předsedové či místopředsedové ze Sněmovny nebo Senátu pokoušejí dostat do vyjádření příslušné komory své vlastní politické a právní názory, byla nyní aprobována samotným ÚS.
 Institut vyjádření komor jako vedlejších účastníků jsem vždy vnímala jako procedurální záležitost – měli sdělit o čem hlasovali, jak to hlasování probíhalo, jak dopadlo a případně o čem se tam mluvilo – tedy vlastně to, co si každý může najít. Příslušní funkcionáři však vyjadřují svůj vlastní názor, tedy, jak ve věci hlasovali, proč a o jakou argumentaci se opírali. Domnívám se, že je to naprosto nepřípustné – příslušná komora o jejich stanovisku nehlasuje, je to tedy názor konkrétního zpracovatele, prezentovaný jako stanovisko parlamentu.
 A nyní tuto nepřípustnou praxi potvrdil ÚS. Na okraj – jediný politik, který dodržoval dle mého názoru správný postup byl dr. Pithart (a to i v politicky brizantních věcech – např. volební zákon).
 17. 11. 2007 12:00:00
 Vezměme, že požadavek kvalifikované většiny pro zrušení zákona má přednost před požadavkem kvalifikované většiny pro změnu právního názoru ÚS. Pak v jakém případě se použije kvalifikovaná většina právě z důvodu změny právního názoru ÚS?
 To je problém, který se táhne už Platónova Sokrata, který se ptá Euthyphróna: "Je zbožné milováno bohy, protože je to zbožné, nebo je to zbožné, protože je to milováno bohy?"
 Mimochodem, tady leží základ Hartovy teorie práva: Pramen práva je prostě to, co soudci jako pramen práva uznávají ve své rozhodovací praxi.
 17. 11. 2007 12:40:00
 Kladu si jenom otázku, přečte-li si tento "disent"(nevím, zda-li je to správné slovo pro literární tvorbu pana Dr. Balíka) člověk - neprávník, ať s vysokoškolským vzděláním, či bez něj,co si může myslet...
 Nějak mě stále trápí obsesivní myšlenka(asi jsem to někde víckrát četl, tak mi to utkvělo v paměti:)), že obsah toho, co produkují orgány aplikující právo, by měl být srozumitelný většině lidí. Nejsem si příliš jist, zda by se tento disent setkal s pochopením obyčejných lidí.
 Každopádně jde o pozoruhodný literární útvar.(Magna Litera?:))
 Podle mě tento text překročil míru exhibicionismu, která byla nutná pro vyjádření názoru v tomto disentu obsaženého.
 17. 11. 2007 21:20:00
 Davidu Kosařovi: "Pro mě je disent dr. Balíka jasný důvod, proč disenty v ČR u jiných soudů ne (alespoň ne teď). Čeští soudci prostě tento institut ...neumí používat."
 Myslíš to vážně? Kdy bude ten správný okamžik? Jak se pozná "že už "to" soudce umí"? A na které fakultě bude to "disidentské učiliště"? :-P
 Myslím, že transparentní ventilace toho, v jakém názorovém klimatu soud rozhodoval je nepotřebná a klady zde převažují nad zápory.
 Diskuse na tomto blogu a


text:
jinde je publikovanými disenty dynamizována a v určitém smyslu i strukturována.
 ad Zdeněk Nový: rozumím požadavku srozumítelnosti, ale máte pocit, že poté co většinové stanovisko "odbude" ouřední roli odůvodnění, nemůže disentující soudce publikovat text, který třeba na první čtení není úplně srozumitelný ve všech vrstvách?
 Osobně se mi líbí přímočaře stručný styl, který svého času skvěle reprezentoval ústavní soudce Kesslerova soudu dr. Pavel Varvařovský, ale zcela ve smyslu zásady "proti gustu žádný dišputát" si rád přečtu a popřemýšlím i nad názorem formulovaným "zauzleněji" a např. odkazující se (pomocí citací) na nadčasové souvislosti věci.
 Jistě, disent není věc na hraní, a soudce má ústavní odpovědnost k výkonu své funkce, ale komentovaný text podle mě bezúčelný není.
 (Navíc bych v hypotetické rovině bych soudci nebral právo napsat i text absurdní a upozornit tak např. na absurdnost názoru většiny).
 Ještě jednou Davidu Kosařovi:
 počet disentů jednotlivých soudců lze snadno zjistit zde
 Stačí (asi) 20 x vyplnit kolonku "soudce s odlišným stanoviskem"
 Takže s chutí do toho. :-)
 17. 11. 2007 22:13:00
 Naprosto souhlasím, že je forma a styl disentu plně v autonomii autora. Jen jsem chtěl ukázat jiný úhel pohledu.
 A musím přiznat, že mě Dr. Balík tímto textem oslovil. Je to rozhodně vyjímečný text.
 17. 11. 2007 22:37:00
 Tak jsem si ten disent jeste jednou precetl a nemohu si pomoci, musim setrvat na jeho chvale. Ne ze by byl bezchybny, a ne ze by mel byt vzorem pro vsechny kolem. To rozhodne ne. Ale je to disent se vsim vsudy: pohybuje se nejenom na opacnem argumentacnim polu nez oduvodneni vetsiny, ale predevsim na same hranici argumentace vubec. Je minimalisticky, vyzaduje tedy enormni spolupraci ctenare, zato nabizi intelektualni vyzvu a obohaceni, byt to je vposledku spise produktem vlastniho ctenarova snazeni. A celemu nalezu dodava dimenzi, ktera mu (az na strucne shrnuti vyjadreni CBK) zalostne chybi. Nebo si take myslite, ze problematiku cirkevnich pravnickych osob lze odbyt prostou hrou se slovy "evidence" a "registrace" bez odkazu na to, ze tady nektere funguji cca o tisic let dele nez stat, co je chce evidovat?
 18. 11. 2007 0:35:00
 Díky za připomenutí databáze NAULUS. Pořád nějak odkládám blížši seznámení - vypadá to ale na velmi propracovaný vyhledávací stroj. Zkusil jsem tam ale zadat cvičně pár judikátu, a nějaká to muška se našla. Např. nález Pl. 3/96 (Volební kauce) dopadl 8:7, a přesto se v NAULu objevují jen 4
 soudci s odlišným stanoviskem. Kde jsou tedy ti zbylí 3 disentéři? Tím samozřejmě nechci shazovat celý NAULUS, jenž může ÚS každý jen závidět, ale jen přispět k vychytání mušek. Pak už detailnímu zkoumání disentů opravdu nic nebude bránit.
 Zpět k disentu dr. Balíka:
 Jediná věta, která obsahuje nějakou argumentaci, je "Nenalezl jsem dost věcných argumentů pro odchylku od nosných důvodů nálezu Ústavního soudu, sp. zn. Pl. ÚS 6/02." Zbytek jsou kudrlinky, které jsou úplně zbytečné.
 Jinak samozřejmě nehodlám zakládat ani určovat žádné "disidentské účiliště" (či spíš "disentské"?) ani určovat nikomu, jak má psát disenty. Akorát jsem vyjádřil svůj názor, že tohle je podle mě úplně prázdný a nicneříkající


text:
disent [o tom, proč disenty u jiných soudů zatím ne, viz diskuse k postu Vojty Šimíčka]. O tom, že by šlo o "transparentní ventilaci toho, v jakém názorovém klimatu soud rozhodoval", vážně pochybuji. Že by se tento disent stal v budoucnu majoritou či omezil působnost precedentu či vedl k "better law" či prezentoval nějaký test nebo právní doktrínu, ať každý posoudí sám. Na druhou stranu paradoxně dynamizuje diskusi na tomto blogu... a když potěší pár právníků s historizujícími sklony či s náklonností k církvi, tak proč ne.
 p.s. Proti disentům obecně nic nemám, spíše naopak. Ale i William Brennan, jeden z nejslavnějších (a nejčastějších) disentérů všch dob tvrdil: "it is a “duty” (and not “an egoistic act”) for each justice to dissent". Disent dr. Balíka je pro mě to druhé.
 18. 11. 2007 1:24:00
 Ad David Kosar: tys' to vlastne v tom svym komantari nakonec rekl. Ten disent "dynamizuje diskusi na tomto blogu" a pripadne "potěší pár právníků s historizujícími sklony či s náklonností k církvi". Je to disent radikalni, implicitne problematizuje samotny diskurs, v nemz se adjudikace odehrava (a ktery muzeme exemplifikovat v stanovisku plena vs. disentu I. Janu), a tedy i to, jestli je ukolem disentu snazit se, aby se "stal v budoucnu majoritou či omezil působnost precedentu či vedl k 'better law' či prezentoval nějaký test nebo právní doktrínu". Disent je alternativa, alternativa klidne radikalni, ale prave v tom je jeho sila a prospesnost: nuti nas prehodnocovat nebo alespon znovu promyslet samotny ramec uvazovani, argumentace, vyznamu, ktery nas jinak zcela samozrejme "normuje". Tak bych to alespon videl ja :)
 A samozrejme je docela vyznamne i to, ze se podobne kousky vyskytuji jenom zridka a tak vuci nim jeste nejsme otupeli.
 Posledni poznamka primo k Davidovu komentari: Tebou citovana veta je mozna jedinym naznakem argumentace na jakou jsme zvykli, rozhodne to ale neni jedina argumentace, s niz ten disent prichazi.
 18. 11. 2007 2:02:00
 Nechci už zbytečně prodlužovat naší diskusi. Shodneme se, že disenty jsou obecně prospěšné a plní řadu funkcí. Neshodneme se na tom, zda-li disent dr. Balíka je prospěšný a zda-li plní nějakou funkci (disentu). Abych uvedl poslední srovnání, disent soudce Kozinskiho sice začína fiktivním rozhovorem mezi obžalovaným a jeho právníkem, ale poté následuje 28 (ano 28!) stran špičkové ústavněprávní argumentace. Ta bohužel u dr. Balíka chybí, a proto je pro mě jeho disent jen prázdná exhibice.
 K tomu, že je takových disentů pomálu - počkej až bude takhle (tj. bez argumentace) exhibovat dalších 5 soudců... Good luck!
 18. 11. 2007 10:47:00
 Já bych rád ještě věc neuzavíral. Je mi to moc líto, ale v této věci s tebou hluboce nesouhlasím.
 Ad 8:7: nevím jestli je to tebou popisovaný případ, ale publikace odlišného názoru je právo, nikoli povinnost (§ 14 ZUS). Mnohá rozhodnutí jsou přijata menšími většinami, než jak by tomu odpovídalo číslo, které obdržíme po odečtení disentujících.
 Ad výrazové prostředky: no vidíš, ty bys použil slovo disentské, a jí bych použil disidentské. To je právě ta otázka stylu a vkusu. Příznačné, nejen pro naše internetové


text:
diskuse je, že se občas chytnou slovíčka, ale diskuse nad podstatou věci jde stranou. Takže znova řečnická otázka: kdy a jak se to soudci naučí? Je jiná metoda, než "průzkum bojem"? Příručka "Jak psát odlišná stanoviska snadno a rychle" zatím není napsána. Postoj "než takto, tak raději vůbec", ten mi nepřijde produktivní.
 Ad chyby: Více o tom ví Tomáš Langášek. Já o věci vím jen z velké dálky.
 Nálezy US nebyly 12 let systematičtěji zpracovávány z hlediska výstupu (tedy krom Sb. n. u.). Najednou je to hodně práce (například některý disent lze objevit jen při prolistování spisu). V systému který má obhospodařit téměř 30 000 rozhodnutí chyby jsou, a proto to ještě bude chvíli trvat, než se v interakci s uživateli odstraní. NALUS bude tak dobrý, jak dobré budou připomínky uživatelů. Analytické oddělení prosí, aby připomínky byly zasílány na adresu zde
 18. 11. 2007 11:33:00
 A nyní k tomu hlavnímu, co mě vadí.
 Velmi mě překvapilo, jak jsi se jako člověk, který ma zkušenost se zahraniční akademickou otevřeností, vehementně postavil za cenzurní stanovisko. Vycházelo (implicitně) z toho, že lepší by bylo, kdyby u církví byl zveřejněn jen většinový názor (tedy pokud soudce není schopen napsat disent tak, aby obstál ve srovnání s tím nejlepším z nejlepšího, co dnes plodí snad staletá kultura publikace odlišných stanovisek, kde zajisté docházelo k pokusům a omylům).
 To by ale diskuse zůstala jen na povrchu. (Nemluvě o tom, že by nebylo co analyzovat.) Přitom disenty se na síti objevily pravděpodobně až po intervenci. (Snad teď neprozrazuji státní tajemství a nebudu "krz to mít nějaké voplétačky";to víte, políž 17/11 je člověk tak nějak otevřenější). Původně tam byl jen většinový názor. Též tisková zpráva o nesouhlasu mlčí. Připouštím ale, že to jsou detaily, kterých si na dálku všimnout nelze.
 Názory jsou podmínkou produktivní diskuse. Příklad? Ve stejný den vyhlášený nález o diskriminaci dlouho přístupný nebyl a to ani disenty. Takže diskuse není.
 Nález už je konečně přístupný zde.
 (zaškrtněte např. nálezy přijaté po 1/10/07).
 18. 11. 2007 11:34:00
 ad David (a Kozinski :)
 no jo, ale v tom pripade A. Kozinski psal disent jako ten (prave) jeden, kdo byl proti. Zde je disent S. Balika jednim ze sesti, pricemz disent I. Janu pregnantni a podrobnou argumentaci obsahuje. Bylo by lepsi, kdyby se mensina srotila do siku a napsala ten disent jeden a spolecny? Mozna, ale pro US jako celek by to znamenalo otevrene rozstepeni, coz by asi neprospelo ani jeho fungovani, ani jeho duveryhodnosti a tudiz ucinnosti.
 a az bude takhle "exhibovat" pet soudcu (nedejbuh najednou),to uz bude uplne jina situace a docela problem :)
 18. 11. 2007 12:24:00
 Ač jsem nechtěl, tak pokračuju dál v diskusi, protože si myslím, že to má pořád smysl.
 Došlo asi k malému nepochopení. Označení mé osoby jako cenzora to je spíš oxymoron...:) Přiliš kladeš důraz na jednu moji předchozí větu ("Pokud někdo disenty používat neumí, tak ať to radši vůbec nedělá."), kterou jsem myslel jako METAFORU!!! Vůbec jsem neřekl, že by u "církevního nálezu" mělo být zveřejněno jen většinové stanovisko


text:
(to bych naopak považoval za nedemokratické; viz níže).
 Netvrdím, že existuje jiná metoda, než "průzkum bojem" - pouze, že bych prozatím nezaváděl disenty u JINÝCH soudů do té doby, než se praxe u ÚS dostatečně zavede a až o používání disentů proběhně dostatečná diskuse (a nechytej mě prosím hned za slovo, KDY to bude). Když si přečteš paper Hendersona, na který jsem odkazoval výše, tak uvidíš, že zavedení disentů slouží k posílení moci soudů! (i když sám přiznávám, že toto je velmi kontroverzní názor) Aby to bylo úplně jasné, jsem pro publikaci všech disentů a disentní stanoviska u ÚS bych nerušil.
 Ad 8:7: § 14 ZUS je mi samozřejmě znám - vždyť o něm psala E.W. cca 2 týdny zpátky v "Tajnostech soudních"! Právě tady je ale zakopán pes. Podle mě je praxe ÚS, kdy jsou zveřejňována JEN odlišná stanoviska, ale už ne jména VŠECH soudců, kteří hlasovali proti (byť nepřiložili odlišné stanovisko) nedemokratická. ÚS se tak stává "cloistered virtue". Jako občan mám právo vědět, jak který soudce hlasoval, abych mohl sledovat jeho názorovou konsistentnost apod. Pro právníka je to rovněž klíčové, protože podle toho bude formulovat svou litigační strategii (a cost-benefit analýzu především). Nepochybně uznáš, že je jednodušší plédovat pro judikatorní odklon, když byl poměr hlasů 8:7 než 11:4. Plně souhlasím s E.W., že "v demokratickém právním státu nemůže být nezávislost (ba přímo profesní existence) soudce ohrožována tím že bude znám jeho konkrétní názor na řešenou věc". Právě naopak, accountability a transparentnost soudního rozhodování přímo vyžaduje
 vědět, jak který soudce v dané kauze hlasoval. Zpět k výzkumu v oblasti disentů - mě jako researchera až tak nezajímá, kdo kdy PŘILOŽIL odlišné stanovisko, ale kdo jak HLASOVAL. Pouze tak bude tento výzkum smysluplný.
 NAULUS jsem nehodlal kritizovat a nevím jak to mám říct JASNĚJI!
 V tomto s Tebou zásadně nesouhlasím. Podle mého názoru by opravdy "bylo lepsi, kdyby se mensina srotila do siku a napsala ten disent jeden a spolecny" (prosím nepodsouvat, že by se mensina MUSELA srotit). A to právě proto, že by to znamenalo OTEVŘENÉ A TRANSPARENTNÍ rozstepeni" (které by pochopil i neprávník). Taková praxe by prospela fungovani ÚS, A ZEJMÉNA jeho duveryhodnosti. Máme ale asi odlišnou soudní filozofii...:)
 Omlouvám se za tak dlouhý post.
 18. 11. 2007 16:43:00
 Jo, asi mame odlisnou soudni filosofii :) ja treba za jedno z nejlepsich soudnich rozhodnuti, ktere (spise o kterych) jsem kdy cetl, povazuji pripav Nachmani v. Nachmani, reseny nadvakrat israelskym Najvyssim soudem (49 (1) PD 485, 50 (4) PD 661, ten clanek je Barak-Erez, D., Shapira, R., The Delusion of Symmetric Rights, 19 O. J. L. S. 297 (1999)). A v tom druhem rozhodnuti (plenarnim) podalo samostatna stanoviska VSECH 11 SOUDCU. Jiste, zadne nebylo ve stylu S. Balika v nasi kauze, ale cele to pekne ukazalo argumentacni pluralitu pravniho diskursu a rovnez bytostni slozitost zkoumane kauzy (mimochodem, take se tykala prava na zivot, takze by se hodila i k jinemu postu :)
 mimochodem, ten clanek (a cely casopis zrejme :) je dovela prusvih sehnat - neni v Heinu (tam


text:
OJLS konci 18 rocnikem), neni ve Westlaw (jenom abstrakt), zato je jako fulltext v LexisNexis Butterworths a jako scan pdf take myslim v ProQuestu. Kazdopadne mohu poslat :)
 18. 11. 2007 17:32:00
 To ale můžeme skončit taky takhle:
 "Kennedy, J., announced the judgment of the Court and
 delivered the opinion of the Court, except as to a portion of
 Part II-A-1. Rehnquist, C.J., and Stevens and Souter, JJ., joined the opinion in full, and Breyer, J., joined except
 insofar as Part II-A-1 relied on an anticompetitive rationale.
 Stevens, J., filed a concurring opinion. Breyer, J., filed an
 opinion concurring in part. O’Connor, J., filed a dissenting
 opinion in which Scalia, Thomas, and Ginsburg, JJ.,
 (Turner Broadcasting System v. FCC, 520 U.S. 180 (1997))
 To neni zrovna přehledné, že? No ale po krátkém přemýšlení částečně přehodnocuji svůj názor a přistupuji na to, že ve výjimečných případech jako byl např. Nachmani v Nachmani (pokud se nemýlím, tak se to týkalo práv embrya, že?) má svoje opodstatnění i 11 rozdílných stanovisek. Jinými slovy, názorová pluralita má přednost před přehledností a předvídatelností. Pořád si ale stojím za tím, že každý disent musí něco skutečně "přinést".
 Navíc musí být z každého disentu jasné s čím nesouhlasí (tj. s celým odůvodněním většiny či jen s jeho částí apod.) - viz výše. Tento postup ale bohužel ÚS taky nedodržuje. Pak ty změti disentů vypadají jako stará anglická praxe (a dosud aplikovaná např. u House of Lords)předkládání stanovisek soudců "SERIATIM" (tj jeden po druhém), což vede ke značné nepřehlednosti.
 18. 11. 2007 18:17:00
 Ve slabé chvilce jsem smazal první příspěvek do diskuze, protože mi připadal hloupý a příliš osobně laděný (což mi docházelo už když jsem to psal: měla to být malá provokace). Jestli někomu mazání vlastních komentů připadá nefér, prosím o zprávu o tom. Asi bych si měl dát nějakou kvótu (jeden výmaz za měsíc), anebo dvakrát měřit.
 Souhlasím s tím, co sofistikovaněji napsal David Kosař. Balíkovy disenty jsou třeba i milá kuriozita v situaci, kdy podobným stylem píše jen on sám. Nepřipadá mi ovšem přitažlivý stav, kdy by se první disentující rozepisoval o Lacanově teorií semi-inkluzivních sociálních systémů, druhý o historii vývoje kultur předkolumbovské ameriky, třetí o kohabitačních strategiích mykologických formací a čtvrtý o spojitých zobrazeních fraktálních množin v riemannovském prostoru...
 Historie již nemá funkci společného "jazyka".
 18. 11. 2007 18:47:00
 ad Jenda: to by byl spis Luhmann, Lacan je francouzsky psychoanalytik :) ale pro pravo vyznamny je, az zjistim vic, napisu. zdroje mam ;)
 18. 11. 2007 19:55:00
 Konečně jsem se na JP dostal, abych se podíval na tvoji reakci. Nechci to už dál natahovat, pokusím se být stručný:
 NALUS kritiku potřebuje, tak jako každý jiný výtvor. Jen tak bude lepší.
 Snažím se vést diskusi vyhraněně, proto i ta "podpora cenzurního stanoviska" (btw. pokud někdo něco podporuje, nemusí tím sám být) :-)
 Já skutečně nepotřebuji být přesvědčován o zvyšování transparence soudního rozhodování, třeba i formou zveřejnění údajů o tom, kdo jak hlasoval. Je jedno jestli jde o ČNB nebo o ÚS, jak už jsem v


text:
minulosti řekl, podporuji obojí. Nevím kde jsem naznačil opak (argumentace ZUS byla možným vysvětlením rozdílů na něž jsi poukázal)
 Věc na které se neshodneme je míra prospěšnosti zveřejňování disentů "teď a tady". Zde podporuješ dočasnou uzavřenost. Já ne. Kvalita textu ke odpovědností každého soudce, který má i odpovědnost za důveryhodnostcelého soudního tělesa.
 Pokud by se disenty zavedly i u vrcholných soudů, mohlo by to mj. dodat dobré argumenty do nominačních debat (ať už na US nebo jinam).
 Na závěr se zeptám: podporoval bys povinné zveřejňování poměrů hlasů u rozhodnutí NS a NSS? Ať už u rozhodnutí senátních, nebo u rozhodnutí větších senátů?
 PS: bylo by fajn, kdybys na web dal nějakou stručnou verzi hlavnách myšlenek tvého výborného textu o testu proporcionality - byla by to i ochutnávka toho, co pak vyjde v jurisprudenci.
 21. 11. 2007 17:51:00
 Děkuji všem za velice zajímavé postřehy. Můj osobní názor, kterým bylo inspirovánon i úvodní zamyšlení, vycházel z přesvědčení, že výkon moci soudní, jejíž součástí je přirozeně i sepisování většinového či menšinového stanoviska, není samolibou exhibicí sečtělosti autora a jeho znalosti cizích jazyků, ale typem sdělení. Jestliže se snažím něco sdělit, měl bych se též snažit být srozumitelný pro maximálně velký okruh rozumně vzdělaných lidí. Tím přirozeně netvrdím, že soudní rozhodnutí má být psáno tak, aby se napříště kvalifikovalo do sobotní přílohy Blesku. Disent Dr. Balíka představuje ale myslím opačný extrém: drtivá většina slušně vzdělaných čtenářů myslím nemá ponětí, o čem to má být. V takovém případě se nedomnívám, že jde o chybu čtenářů.
 Toto jsou přirozeně všechno subjektivní kategorie: jak někdo v diskusi zmínil, je to otázka osobního vkusu. Ten můj již chvilku dává v odborném textu přednost solidní, byť místy těžké románské klenbě před barokními kudrlinkami, kde přes množství baculatých prdelek zlatých andělíčků už ani není vidět oltář.
 22. 11. 2007 15:51:00


text:
II. ÚS 53/05
 II.ÚS 53/05 ze dne 27. 10. 2005
 Ústavní soud rozhodl v senátě složeném z předsedy Jiřího Nykodýma a soudců Dagmar Lastovecké a Stanislava Balíka o návrhu na zahájení řízení o ústavní stížnosti J. W., zastoupeného Mgr. Radimem Struminským, advokátem, se sídlem Havířov, Svornosti 2, proti usnesení Krajského soudu v Ostravě ze dne 15. 11. 2004, ve věci sp. zn. 7 To 581/2004, a proti rozsudku Okresního soudu v Ostravě ze dne 22. 6. 2004, ve věci sp. zn. 15 T 10/2004
 Ve svém návrhu na zahájení řízení o ústavní stížnosti stěžovatel tvrdí, že rubrikovanými rozhodnutími obecných soudů bylo porušeno jeho ústavně zaručené právo na soudní ochranu dle čl. 36 odst. 1 Listiny základních práv a svobod. K tomuto porušení mělo dojít tím, že orgány činné v trestním řízení neúplně zjistily skutkový stav, neprovedly důkazy, které by potvrdily jeho obhajobu, oběma soudům stěžovatel vytýká nesprávný způsob určení výše způsobené škody a konečně i porušení § 125 trestního řádu.
 Rozsudkem Okresního soudu v Ostravě byl stěžovatel uznán vinným ze spáchání trestného činu podvodu dle § 250 odst. 1 a 3 písm. b) trestního zákona, kterého se měl dopustit v souvislosti s uzavřením leasingové smlouvy v podvodném úmyslu. Proti uvedenému rozsudku podal stěžovatel odvolání, které bylo jako nedůvodné zamítnuto.
 Ústavní soud přezkoumal napadená rozhodnutí z hlediska tvrzeného porušení ústavně zaručených práv a dospěl k závěru, že ústavní stížnost je zjevně neopodstatněná.
 Ústavní soud je podle čl. 83 Ústavy České republiky soudním orgánem ochrany ústavnosti a tato činnost není zaměřena na eventuální porušení běžných práv fyzických nebo právnických osob, pokud takové porušení současně neznamená porušení základního práva nebo svobody zaručené ústavním pořádkem. Ústavní soud v minulosti rovněž mnohokrát zdůraznil, že není orgánem činným v trestním řízení a nemůže ani činnost těchto orgánů nahrazovat. Ústavní soud je oprávněn posoudit, zda řízení jako celek bylo spravedlivé a zda v něm nebyla porušena ústavně zaručená základní práva nebo svobody stěžovatele (srov. např. nález Ústavního soudu ze dne 3. 6. 2004 ve věci sp. zn. II. ÚS 168/03, Sbírka nálezů a usnesení Ústavního soudu, svazek 33, nález č. 78, str. 255 a násl.).
 Jádro námitek stěžovatele spočívá v tvrzení neúplně provedeného dokazování, opomenutí důkazů jím navrhovaných, i dalších, které byly orgánům činným v trestním řízení známé, ale k jeho újmě neprovedené. V této souvislosti zdůraznil stěžovatel protokol o ohledání místa činu, kterému se soud nevěnoval vůbec, a výslechy svědků, kteří nebyli vyslechnuti na podporu stěžovatelem tvrzených okolností.
 Ústavní soud se zabývá úplností zjištění skutkového stavu a správností hodnocení důkazů obecnými soudy jen tehdy, pokud zjistí, že v řízení před nimi byly porušeny ústavní principy, zejména právo na spravedlivý proces podle čl. 36 odst. 1 a 2, čl. 38 odst. 2 Listiny základních práv a svobod a čl. 6 odst. 1 Úmluvy o ochraně lidských práv a základních svobod, tedy například pokud z odůvodnění rozhodnutí nevyplývá vztah mezi skutkovými zjištěními a úvahami při hodnocení důkazů na straně jedné a právními závěry na straně druhé, resp. případy, kdy v soudním rozhodování jsou učiněná skutková zjištění v extrémním


text:
nesouladu s vykonanými důkazy. V jiných případech k hodnocení důkazů provedeném obecnými soudy nepřikročí, a to ani tehdy, pokud by se s takovým hodnocením sám neztotožňoval (srov. usnesení Ústavního soudu ze dne 7. 5. 1998 ve věci sp. zn. I. ÚS 444/97, Sbírka nálezů a usnesení Ústavního soudu, svazek 11, usnesení č. 39, str. 311 a násl.).
 Ústavní soud konstatuje, že obecné soudy postupovaly v souladu s jednotlivými ustanoveními trestního řádu, především s § 2 odst. 5 a 6 trestního řádu a svá rozhodnutí také dle § 125 trestního řádu řádně odůvodnily. Již okresní soud jasně a přesvědčivě odůvodňuje, na základě jakých důkazů pokládá výpověď stěžovatele za vyvrácenou. Ústavní soud rovněž neshledal pochybení v případě odvolacího soudu, jenž konstatoval, že okresní soud provedl v tomto řízení dostupné a potřebné důkazy a že tyto důkazy zhodnotil způsobem, kterému nelze ani z hlediska § 2 odst. 6 nic vytknout. Na základě takto provedeného dokazování dospěl okresní soud k správným a úplným skutkovým zjištěním. Jak sám okresní soud uvádí, je si vědom skutečnosti, že ačkoli se jedná o důkazy nepřímé, tvoří ucelený řetězec, jsou ve vzájemném souladu a navazují na sebe tak, že na jejich základě lze dospět k závěru o vině stěžovatele. S tímto konstatováním nemůže Ústavní soud po přezkoumání napadených rozhodnutí než souhlasit (srov. nález Ústavního soudu ze dne 1. 4. 2004, ve věci sp. zn. IV. ÚS 433/02, Sbírka nálezů s usnesení Ústavního soudu, svazek 33, nález č. 49, str. 11 a násl.). Lze sice částečně souhlasit s námitkou stěžovatele, že se obecné soudy v odůvodnění svých rozhodnutí do detailu nevypořádaly s dalšími navrhovanými důkazy, avšak z provedených důkazů a prokázaných skutečností je zřejmé, že by ani tyto důkazy nemohly vést k jinému závěru o trestném činu spáchaném stěžovatelem. Daný nedostatek tak není způsobilý založit opodstatněnost této ústavní stížnosti.
 Jediná otázka, ve které Ústavní soud s argumentací obecných soudů nesouhlasí, je způsob určení výše způsobené škody. Ústavní soud na tomto místě odkazuje na stanovisko trestního kolegia Nejvyššího soudu ze dne 30. 10. 2002 ve věci sp. zn. Tpjn 304/2001, Sbírka soudních rozhodnutí a stanovisek, č. 6/2003; pokud leasingová smlouva předpokládá převod vlastnictví k předmětu leasingu na nájemce a výše leasingových splátek je určena též s ohledem na tuto skutečnost, pak je škodou způsobenou trestným činem zpronevěry hodnota předmětu leasingu v době spáchání činu určená podle hledisek stanovených v § 89 odst. 12 trestního zákona, od níž se odečte ta část tzv. akontace a uhrazených leasingových splátek, která představuje čisté splátky na pořizovací cenu předmětu leasingu, ovšem pouze v rozsahu odpovídajícím snížení hodnoty pronajaté věci v době spáchání činu oproti hodnotě v době jejího převzetí pachatelem na základě leasingové smlouvy. V této souvislosti lze připomenout, že akontací a leasingovými splátkami uhrazuje nájemce nejen cenu, za kterou pronajímatel pořídil předmět leasingu, nýbrž i další položky spojené s pronájmem věci formou leasingu (např. náklady pojištění, úroky, poplatky za zvláštní služby) a zisk leasingové společnosti. Proto nelze veškeré uhrazené leasingové platby odečíst od ceny předmětu leasingu v době spáchání činu.
 K tomuto však musí


text:
Ústavní soud poznamenat, že i pokud by obecné soudy postupovaly při určení výše způsobené škody tímto způsobem, nemohlo by dojít ke změně právní kvalifikace trestného činu. Naplnění skutkové podstaty trestného činu dle § 250 odst. 1 a 3 písm. b) trestního zákona předpokládá způsobení značné škody. Za značnou škodu se dle § 89 odst. 11 trestního zákona rozumí škoda dosahující nejméně částky 500 000 Kč, o škodě velkého rozsahu se pak hovoří od částky 5 000 000 Kč. Pokud tedy soudy dospěly k závěru o výši škody v částce 1 081 200 Kč a namítá-li stěžovatel, že nezohlednily uskutečněné platby zálohy, akontaci, pojistné a leasingové splátky (tedy dohromady částku 377 678 Kč), není ve výsledku možné, při stanovení výše škody jak popsáno shora, dospět k jiné právní kvalifikaci relevance způsobené škody.
 Ústavní soud má za to, že se obecné soudy veškerými námitkami uplatněnými stěžovatelem i v této ústavní stížnosti zabývaly a beze zbytku se s nimi vyrovnaly. Rozhodnutí obecných soudů považuje za projev jejich autonomní činnosti, jež se nachází plně v mezích ústavnosti.
 S ohledem na výše uvedené skutečnosti Ústavní soud dospěl k závěru, že napadenými rozhodnutími nedošlo k zásahu do stěžovatelových základních práv, který by odůvodňoval zrušení napadených rozhodnutí, a proto návrh jako zjevně neopodstatněný ve smyslu § 43 odst. 2 písm. a) zákona o Ústavním soudu, mimo ústní jednání, odmítl.


text:
Новый закон о чешском двойном гражданстве на чешском с пояснениями | Чехия моими глазами...
 Изучение чешского языка онлайн. Скачать учебники чешского языка можно тут - 17 027 просмотров
 Трава в Праге или трава в Чехии или что я знаю о ней )) - 16 128 просмотров
 Новый закон о чешском двойном гражданстве на чешском с пояснениями
 V oblasti nabývání státního občanství cizinci (nikoli tedy dětmi narozenými na území České republiky) je Česká republika dle statistik nejpřísnějším státem EU. V poměru k počtu legálně pobývajících cizinců má Česká republika absolutně nejnižší počty nově nabytých občanství. Spolu s Litvou, Slovenskem, Polskem a Tureckem má i nejnižší počet nově nabytých občanství v poměru k celkovému počtu obyvatel.
 Následující tabulka ukazuje přibližnou statistiku z minulých let. O občanství je možné žádat po pěti letech trvalého pobytu, tabulka proto srovnává počty udělených občanství s počtem cizinců s trvalým pobytem.
 Rok Počty osob, které získali české občanství Počet cizinců s trvalým pobytem
 Počty udělení občanství Počty zjednodušeného získání občanství pro oběti rozdělení ČSFR Emigranti z let 1948-89
 1993 1469 — — 31072
 1994 1412 — — 33164
 1995 2000 — — 39242
 1996 1380 — — 46388
 1997 837 — — 56797
 1998 1128 — — 64352
 1999 1031 6278 798 66754
 2000 1059 5377 1899 66891
 2001 1121+215 3378 1607 69816
 2002 1150+247 1862 1273 75239
 2003 1267+79 910 1154 80844
 2004 1495+177 1567 1784 99467
 2005 1177+246 1013 190 110598
 2006 1355+181 605 205 139185
 2007 1027+131 494 225 157512
 2008 1087+103 418 229 172191
 2009 1017+111 320 173 180359
 2010 947+141 236 171 188952
 O udělení českého státního občanství žádá jen zlomek těch, kteří by žádat mohli. Příčinou relativně nízkého počtu podávaných žádosti může být nezájem cizinců o získání českého státního občanství, ale též příliš přísné nastavení podmínek získání státního občanství udělením. Jde především o nutnost zřeknout se dosavadního občanství a špatné zkušenosti cizinců s netransparentním řízením o udělení státního občanství. Přesto je s podivem, že ačkoli počty cizinců s trvalým pobytem významně rostou, počet úspěšných žadatelů o státní občanství zatím stagnoval.
 Současná situace trpí nepřiměřenou koncentrací kompetencí v rukou odboru všeobecné správy Ministerstva vnitra. Jeho úředníci současně zákon píší a zákon následně sami i provádí, když rozhodují o udělování státního občanství. Praxe Ministerstva vnitra je přitom pod dlouhodobou kritikou jak odborné veřejnosti, tak i Nejvyššího správního soudu. Nejvyšší správní soud, který rozhodnutí Ministerstva vnitra přezkoumává ve správním soudnictví, již řadu rozhodnutí ministerstva zrušil a vyslovil, že ministerstvo porušilo zákon. Lze říci, že při rozhodování o udělování státního občanství nejde o ojedinělé chyby jednotlivých úředníků, nýbrž o problém systémový, kdy Ministerstvo vnitra soustavně interpretuje zákon způsobem, který Nejvyšší správní soud považuje za nezákonný. Současný návrh zákona je možné vidět jako pokus úředníků Ministerstva vnitra uzákonit si ty právní názory, se kterými Nejvyšší správní soud a odborná veřejnost nesouhlasí a rozšířit tak své pravomoci.
 dle zákona č. 40/1993 sb. Nově navržená úprava Komentář
 Trvalý pobyt po dobu nejméně 5 let „a po tuto dobu se v ČR převážně zdržuje“. Trvalý pobyt nepřetržitě
 „žadatel prokáže,


text:
že se na území ČR skutečně zdržuje alespoň v rozsahu jedné poloviny doby pobytu...“ Důkazní břemeno má ležet nově na žadateli
 Žadatel nebyl v posledních pěti letech pravomocně odsouzen pro úmyslný trestný čin. Žadatel nebyl pravomocně odsouzen pro nedbalostní trestný čin k nepodmíněnému trestu odnětí svobody, nebo pro úmyslný trestný čin (a to ani v cizině)
 Žadatel prokáže znalost českého jazyka. Žadatel prokáže znalost českého jazyka. Tuto podmínku nemusí splnit žadatel, který doloží, že v minulosti absolvoval alespoň po dobu 3 školních let základní, střední, nebo vysokou školu s českým vyučovacím jazykem, nebo žadatel, který je ke dni podání žádosti mladší 15 nebo starší 65 let. Očekává se, že náročnost zkoušky z češtiny zásadně vzroste
 Žadatel „plní povinnosti vyplývající“ z cizineckého zákona, povinnosti vyplývající ze zvláštních předpisů upravujících veřejné zdravotní pojištění, sociální zabezpečení, důchodové pojištění, daně, odvody a poplatky. Žadatel „v posledních 3 letech předcházejících dni podání žádosti neporušil závažným způsobem“ povinnosti vyplývající z jiných právních předpisů upravujících vstup a pobyt cizinců na území České republiky, veřejné zdravotní pojištění, sociální zabezpečení, důchodové pojištění, zaměstnanost, daně, odvody a poplatky, vyživovací povinnost vůči dítěti, které má trvalý pobyt na území ČR, nebo povinnosti k obci, ve které je žadatel přihlášen k pobytu. Dochází k určitému ohraničení co do doby a závažnosti deliktu, což lze přivítat
 Žadatel prokáže základní znalost ústavního systému a státních symbolů České republiky a základní orientaci v kulturně-společenských, zeměpisných a historických reáliích České republiky. Tuto podmínku nemusí splnit žadatel, který doloží, že v minulosti absolvoval alespoň po dobu 3 školních let základní, střední, nebo vysokou školu s českým vyučovacím jazykem, nebo žadatel, který je ke dni podání žádosti mladší 15 nebo starší 65 let. Zcela nová podmínka
 Žadatel prokáže výši a zdroje svých příjmů, popřípadě splnění oznamovací povinnosti při přeshraničním převozu nebo bezhotovostní převod finančních prostředků z ciziny, a že ze svých příjmů v deklarované výši odvádí daň, pokud podle jiného právního předpisu tuto povinnost neplní jiná osoba. Tuto podmínku nemusí splnit žadatel, který je ke dni podání žádosti mladší 18 let. Zcela nová podmínka, zavádí se jakési majetkové přiznání
 Žadatel není neodůvodnitelnou zátěží systému dávek osobám se zdravotním postižením nebo systému pomoci v hmotné nouzi. Zcela nová podmínka
 ministerstvo „je povinno posoudit žádost o udělení státního občanství i z hlediska bezpečnosti státu“ „Státní občanství České republiky nelze udělit žadateli, budou-li zjištěny okolnosti nasvědčující tomu, že žadatel může ohrozit bezpečnost státu, ochranu jeho svrchovanosti a územní celistvosti, demokratických základů, životů, zdraví a majetkových hodnot“. Tato formulace je mnohem širší a může být zneužitelná.
 Úřad Úkon Současné lhůty Nové lhůty Komentář
 Krajský úřad Nabrání žádosti, vyplnění dotazníku, doplnění chybějících podkladů a sepsání vlastního stanoviska k žádosti. 30 dnů 30 dnů V současnosti provádí Krajský úřad i zkoušku z češtiny
 Odbor všeobecné správy Ministerstva vnitra Přijetí žádosti, provedení pohovoru e žadatelem, vyžádání doplňujících dokladů, rozhodnutí a vyhotovení písemného rozhodnutí 90 dnů 180 dnů
 Předání rozkladu rozkladové komisi 30 dnů 30 dnů
 Rozkladová komise a ministr vnitra Rozhodnutí o rozkladu 30 dnů 120 dnů
 CELKEM min. 6 měsíců min. 11 měsíců
 Pokud


text:
je cizinec skutečně ohrožením pro bezpečnost státu nebo pro veřejný pořádek, pak je toto důvodem pro zrušení povolení k trvalému či jinému pobytu dle § 77 nebo 87 zákona o pobytu cizinců.
 5) S výše uvedeným souvisí i to, že je třeba odmítnout návrh na omezení soudního přezkumurozhodnutí o zamítnutí státního občanství: „Z přezkoumávání soudu jsou vyloučena rozhodnutí, kdy byla žádost o udělení státního občanství České republiky zamítnuta podle § 27 odst. 5.“ (viz § 32)
 (2) Žadatel předloží doklad, který mu byl vystaven některým z ministerstev či jiným ústředním správním úřadem, Kanceláří prezidenta republiky, veřejnou nebo státní vysokou školou, veřejnou výzkumnou institucí, kulturní institucí, jejímž zřizovatelem je Česká republika a který osvědčuje důvod pro udělení státního občanství České republiky podle odstavce 1. Z dokladů stanovených v § 24 odst. 1 žadatel nepředkládá doklad podle písmene g).
 Zvláště u osob, které spadají pod § 18a současného zákona se stále rodí nové osoby, na které se toto ustanovení vztahuje – tedy v České republice stále žije řada osob, které možná nikdy nebyly na Slovensku, ovšem v důsledku rozdělení ČSFR mají pouze slovenské státní občanství. V současné době tohoto ustanovení doposud nevyužili zejména osoby, které jsou nejvíce zranitelné z hlediska vzdělání, sociálního postavení — osoby bez přístřeší, negramotné osoby, děti z dětských domovů, které už jsou zletilé, osoby žijící v sociálně vyloučených komunitách, senioři, osoby vězněné dlouhodobě aj. Aktuální jsou nicméně i ustanovení § 18b a 18c současného zákona.
 22.06.2013, рубрики: Юридические вопросы.
 Когда: Июнь 24, 2013, 07:28
 Ходят слухи, что в 2013 году этот закон должны принять. Было бы здорово, если это случится так скоро...
 Когда: Июнь 24, 2013, 07:31
 Неужели действительно приняли уже? да, вижу в другом посте, пардон :)


text:
Povinnosti zaměstnavatele, práva a povinnosti zaměstnance - Portál POHODA
 Povinnosti zaměstnavatele, práva
 a povinnosti zaměstnance
 §103 (1) Zaměstnavatel je povinen
 b) informovat zaměstnance o tom, do jaké kategorie byla jím vykonávaná práce zařazena; kategorizaci prací upravuje zvláštní právní předpis, (Pozn. č. 32: § 37 zákona č. 258/2000 Sb., o ochraně veřejného zdraví a o změně některých souvisejících zákonů, ve znění pozdějších předpisů.)
 f) zajistit zaměstnancům, zejména zaměstnancům v pracovním poměru na dobu určitou, zaměstnancům agentury práce dočasně přiděleným k výkonu práce k jinému zaměstnavateli, mladistvým zaměstnancům, podle potřeb vykonávané práce dostatečné a přiměřené informace a pokyny o bezpečnosti a ochraně zdraví při práci podle tohoto zákona a podle zvláštních právních předpisů, (Pozn. č. 32: § 37 zákona č. 258/2000 Sb., o ochraně veřejného zdraví a o změně některých souvisejících zákonů, ve znění pozdějších předpisů.) zejména formou seznámení s riziky, výsledky vyhodnocení rizik a s opatřeními na ochranu před působením těchto rizik, která se týkají jejich práce a pracoviště,
 l) zajistit dodržování zákazu kouření na pracovištích stanoveného zvláštními právními předpisy. (Pozn. č. 33: Zákon č. 379/2005 Sb., o opatřeních k ochraně před škodami působenými tabákovými výrobky, alkoholem a jinými návykovými látkami a o změně souvisejících zákonů.)
 §103 (2) Zaměstnavatel je povinen zajistit zaměstnancům školení o právních a ostatních předpisech k zajištění bezpečnosti a ochrany zdraví při práci, které doplňují jejich odborné předpoklady a požadavky pro výkon práce, které se týkají jimi vykonávané práce a vztahují se k rizikům, s nimiž může přijít zaměstnanec do styku na pracovišti, na kterém je práce vykonávána, a soustavně vyžadovat a kontrolovat jejich dodržování. Školení podle věty první je zaměstnavatel povinen zajistit při nástupu zaměstnance do práce, a dále
 §103 (4) Zaměstnavatel je povinen těhotným zaměstnankyním, zaměstnankyním, které kojí, a zaměstnankyním-matkám do konce devátého měsíce po porodu přizpůsobovat na pracovišti prostory pro jejich odpočinek.
 §103 (5) Zaměstnavatel je povinen pro zaměstnance, který je osobou se zdravotním postižením, zajišťovat na svůj náklad technickými a organizačními opatřeními, zejména potřebnou úpravu pracovních podmínek, úpravu pracovišť, zřízení chráněných pracovních míst, zaškolení nebo zaučení těchto zaměstnanců a zvyšování jejich kvalifikace při výkonu jejich pravidelného zaměstnání.
 Osobní ochranné pracovní prostředky, pracovní oděvy
 a obuv, mycí, čisticí a dezinfekční prostředky a ochranné nápoje
 §104 (1) Není-li možné rizika odstranit nebo dostatečně omezit prostředky kolektivní ochrany nebo opatřeními v oblasti organizace práce, je zaměstnavatel povinen poskytnout zaměstnancům osobní ochranné pracovní prostředky. Osobní ochranné pracovní prostředky jsou ochranné prostředky, které musí chránit zaměstnance před riziky, nesmí ohrožovat jejich zdraví, nesmí bránit při výkonu práce a musí splňovat požadavky stanovené zvláštním právním předpisem. (Pozn. č. 34: Nařízení vlády č. 21/2003 Sb., kterým se stanoví technické požadavky na osobní ochranné prostředky.)
 §104 (2) V prostředí, v němž oděv nebo obuv podléhá při práci mimořádnému opotřebení nebo znečištění nebo plní ochrannou funkci, přísluší zaměstnanci od zaměstnavatele jako osobní ochranné pracovní prostředky též pracovní oděv nebo obuv.
 §104 (3) Zaměstnavatel je povinen poskytovat zaměstnancům mycí, čisticí a dezinfekční prostředky na základě rozsahu znečištění kůže a oděvu; na pracovištích s nevyhovujícími mikroklimatickými podmínkami, v rozsahu a za podmínek stanovených prováděcím


text:
právním předpisem, též ochranné nápoje.
 §104 (4) Zaměstnavatel je povinen udržovat osobní ochranné pracovní prostředky v použivatelném stavu a kontrolovat jejich používání.
 §104 (5) Osobní ochranné pracovní prostředky, mycí, čisticí a dezinfekční prostředky a ochranné nápoje přísluší zaměstnanci od zaměstnavatele bezplatně podle vlastního seznamu zpracovaného na základě vyhodnocení rizik a konkrétních podmínek práce. Poskytování osobních ochranných pracovních prostředků nesmí zaměstnavatel nahrazovat finančním plněním.
 §104 (6) Vláda stanoví nařízením bližší podmínky poskytování osobních ochranných pracovních prostředků, mycích, čisticích a dezinfekčních prostředků a ochranných nápojů.
 §105 (1) Zaměstnavatel, u něhož k pracovnímu úrazu došlo, je povinen objasnit příčiny a okolnosti vzniku tohoto úrazu za účasti zaměstnance, pokud to zdravotní stav zaměstnance dovoluje, svědků a za účasti odborové organizace a zástupce pro oblast bezpečnosti a ochrany zdraví při práci a bez vážných důvodů neměnit stav na místě úrazu do doby objasnění příčin a okolností vzniku pracovního úrazu. O pracovním úrazu zaměstnance jiného zaměstnavatele je zaměstnavatel podle věty první povinen bez zbytečného odkladu uvědomit zaměstnavatele úrazem postiženého zaměstnance, umožnit mu účast na objasnění příčin a okolností vzniku pracovního úrazu a seznámit ho s výsledky tohoto objasnění.
 §105 (2) Zaměstnavatel je povinen vést v knize úrazů evidenci o všech úrazech, i když jimi nebyla způsobena pracovní neschopnost nebo byla způsobena pracovní neschopnost nepřesahující 3 kalendářní dny.
 §105 (3) Zaměstnavatel je povinen vyhotovovat záznamy a vést dokumentaci o všech pracovních úrazech, jejichž následkem došlo
 §105 (4) Zaměstnavatel je povinen ohlásit pracovní úraz a zaslat záznam o úrazu stanoveným orgánům a institucím.
 §105 (5) Zaměstnavatel je povinen přijímat opatření proti opakování pracovních úrazů.
 §105 (6) Zaměstnavatel je povinen vést evidenci zaměstnanců, u nichž byla uznána nemoc z povolání, která vznikla na jeho pracovištích, a uplatní taková opatření, aby odstranil nebo minimalizoval rizikové faktory, které vyvolávají ohrožení nemocí z povolání nebo nemoc z povolání.
 §105 (7) Vláda stanoví nařízením
 §106 (1) Zaměstnanec má právo na zajištění bezpečnosti a ochrany zdraví při práci, na informace o rizicích jeho práce a na informace o opatřeních na ochranu před jejich působením; informace musí být pro zaměstnance srozumitelná.
 §106 (2) Zaměstnanec je oprávněn odmítnout výkon práce, o níž má důvodně za to, že bezprostředně a závažným způsobem ohrožuje jeho život nebo zdraví, popřípadě život nebo zdraví jiných fyzických osob; takové odmítnutí není možné posuzovat jako nesplnění povinnosti zaměstnance.
 §106 (3) Zaměstnanec má právo a povinnost podílet se na vytváření bezpečného a zdraví neohrožujícího pracovního prostředí, a to zejména uplatňováním stanovených a zaměstnavatelem přijatých opatření a svou účastí na řešení otázek bezpečnosti a ochrany zdraví při práci.
 §106 (4) Každý zaměstnanec je povinen dbát podle svých možností o svou vlastní bezpečnost, o své zdraví i o bezpečnost a zdraví fyzických osob, kterých se bezprostředně dotýká jeho jednání, případně opomenutí při práci. Znalost základních povinností vyplývajících z právních a ostatních předpisů a požadavků zaměstnavatele k zajištění bezpečnosti a ochrany zdraví při práci je nedílnou a trvalou součástí kvalifikačních předpokladů zaměstnance. Zaměstnanec je povinen
 b) podrobit se pracovnělékařským prohlídkám, vyšetřením nebo očkováním stanoveným zvláštními právními předpisy, (Pozn. č. 32: § 37 zákona č. 258/2000 Sb.,


text:
o ochraně veřejného zdraví a o změně některých souvisejících zákonů, ve znění pozdějších předpisů.)
 e) nepožívat alkoholické nápoje a nezneužívat jiné návykové látky (Pozn. č. 35: Zákon č. 167/1998 Sb., o návykových látkách a o změně dalších zákonů, ve znění pozdějších předpisů.) na pracovištích zaměstnavatele a v pracovní době i mimo tato pracoviště, nevstupovat pod jejich vlivem na pracoviště zaměstnavatele a nekouřit na pracovištích a v jiných prostorách, kde jsou účinkům kouření vystaveni také nekuřáci. Zákaz požívání alkoholických nápojů se nevztahuje na zaměstnance, kteří pracují v nepříznivých mikroklimatických podmínkách, pokud požívají pivo se sníženým obsahem alkoholu, a na zaměstnance, u nichž požívání těchto nápojů je součástí plnění pracovních úkolů nebo je s plněním těchto úkolů obvykle spojeno,
 g) s ohledem na druh jím vykonávané práce se podle svých možností podílet na odstraňování nedostatků zjištěných při kontrolách orgánů, kterým přísluší výkon kontroly podle zvláštních právních předpisů, (Pozn. č. 36: Například zákon č. 251/2005 Sb., o inspekci práce, zákon č. 61/1988 Sb., o hornické činnosti, výbušninách a o státní báňské správě, ve znění pozdějších předpisů, zákon č. 18/1997 Sb., o mírovém využití jaderné energie a ionizujícího záření (atomový zákon) a o změně a doplnění některých zákonů, ve znění pozdějších předpisů.)
 i) podrobit se na pokyn oprávněného vedoucího zaměstnance písemně určeného zaměstnavatelem zjištění, zda není pod vlivem alkoholu nebo jiných návykových látek, (Pozn. č. 33: Zákon č. 379/2005 Sb., o opatřeních k ochraně před škodami působenými tabákovými výrobky, alkoholem a jinými návykovými látkami a o změně souvisejících zákonů.) (Pozn. č. 35: Zákon č. 167/1998 Sb., o návykových látkách a o změně dalších zákonů, ve znění pozdějších předpisů.)


text:
Podporte novy denik
 O Deníku N
 Nezapomeňte si přečíst také související dokument – Zásady ochrany osobních údajů.
 Účelem těchto všeobecných obchodních podmínek (dále jen „podmínky“) je úprava vzájemných práv a povinností poskytovatele a zákazníka v souvislosti s poskytováním služeb.
 Společnost N media a.s., IČ 06781772, Spálená 97/29, 110 00 Praha 1 (dále jen „poskytovatel“ nebo „vydavatel“) provozuje systém internetových stránek a informačně-komunikačních technologií, který umožňuje registrovaným uživatelům (dále jen „zákazník“ nebo „zákazníci“) za podmínek stanovených v těchto podmínkách přístup k službám poskytovatele (dále jen “systém“). Služby poskytované poskytovatelem prostřednictvím systému zahrnují poskytnutí přístupu k obsahu v zpoplatněných částech systému poskytovatele a to zejména k zpravodajským textům, komentářům, videím, fotografiím a ilustracím (dále jen „služby“), a to po zaplacení poplatku zákazníkům a za podmínek stanovených v těchto podmínkách.
 Tyto podmínky představují návrh poskytovatele na uzavření smlouvy ve smyslu § 1731 zák. č. 89/2012 Sb., občanského zákoníku, ve znění pozdějších předpisů (dále jen „občanský zákoník“) určený zákazníkovi. Zadáním požadovaných registračních údajů na stránce novydenik.cz a přijetím podmínek poskytování služeb přijme zákazník návrh poskytovatele ve smyslu § 1731 Občanského zákoníku, čím mezi poskytovatelem a zákazníkem dojde k uzavření smlouvy o poskytování služeb ve smyslu těchto podmínek (dále jen „smlouva“).
 Poplatek a poskytování služeb
 Za poskytování služeb (tj. za přístup k obsahu v zpoplatněné části systému) za příslušné časové období (předplatné období) je zákazník povinný zaplatit poskytovateli poplatek (předplatné) stanovený v ceníku poskytovatele, který je nedělitelnou přílohou těchto podmínek nebo na internetových stránkách systému (dále jen „poplatek“ nebo „poplatky“). Všechny poplatky a ceny jsou stanoveny v českých korunách včetně DPH. Všechny ceny, zejména ceny produktů a služeb zahrnujících doručování fyzického produktu na poštovní adresu (např. předplatné tištěných novin), jsou platné jen při využívaní služeb na území České republiky, pokud výslovně není uvedeno jinak.
 Poplatek může být uhrazený prostřednictvím platby platební kartou, nebo převodem za bankovního účtu nebo jakýmkoli jiným způsobem, který poskytoval v budoucnu umožní.
 Zákazníkovi jsou služby poskytované po připsání příslušného poplatku na bankovní účet poskytovatele, případně po identifikaci poplatku nebo spárování platby zákazníka. Na základe předchozího souhlasu zákazníka je zákazník oprávněný platit poplatky dopředu na další období formou pravidelných plateb spočívajících v automatickém odepsání sumy poplatku z účtu zákazníka poskytovatelem.
 Poskytování služeb je zahájeno okamžikem (i) poskytnutí přístupu k předplacené službě a do systému a (ii) oznámením o tomto poskytnutí zákazníkovi. První předplacené období začíná plynout až okamžikem začátku poskytování služeb.
 Po zaplacení poplatku ve smyslu tohoto článku budou služby poskytované zákazníkovi po dobu zaplaceného období (ve smyslu ceníku) a v časově neomezeném rozsahu. Zákazník není povinný zaplacené služby využívat, avšak poskytovatel má nárok na celý poplatek bez ohledu na to, zda zákazník po dobu předplatného období skutečně využíval služby.
 Zákazník je oprávněný v systému předplatného generovat vydání a zvolit funkci zaslání elektronické faktury, která se jinak nezasílá.
 Zákazník, který je registrovaný a má zaplacený poplatek za služby, je oprávněný s využitím svých přihlašovacích údajů využívat služby z jakéhokoliv vhodného zařízení, které má přístup na internet a umožňuje prohlížení internetových stránek.
 V případě zvolení automatického placení poplatku (pokud to zvolený systém placení


text:
umožňuje), zákazník souhlasí s automatickým placením poplatku bez potřeby osobní autorizace platby ze strany držitele platební karty apod. Způsob platby s automatickým placením poplatku se stanovuje na dobu neurčitou, s tím, že zákazník ho může kdykoliv změnit případně zrušit v rámci funkcionalit svého zákaznického účtu v systému. Frekvence automatického placení poplatků bude korespondovat s předplaceným období v souladu s aktuálním ceníkem poskytovatele. Zákazník zároveň bere na vědomí, že číslo platební karty poskytovatel nebude uchovávat. V případě zvolení automatického placení poplatku též zákazník výslovně souhlasí s automatickým obnovováním poskytování služeb vždy na předplacené období za poplatek stanovený poskytovatelem v čase obnovení.
 Zákazník potvrzuje a souhlasí, že případné poskytnuté slevy se vztahují vždy jen na období, na které byly výslovně poskytnuté, a to i v případě automatického obnovování poskytování služby.
 Po splnění stanovených podmínek (zejména po registraci a úhradě poplatku) bude poskytovatel poskytovat zákazníkovi služby (tj. umožní zákazníkovi prostřednictvím systému přístup k obsahu) po dobu předplaceného období v souladu s intervaly stanovenými v aktuálním ceníku poskytovatele nebo na internetové stránce poskytovatele a v souladu s těmito podmínkami.
 Poskytovatel poskytuje služby (zpřístupňuje obsah) „jak jsou“ s tím, že negarantuje neomezenou dostupnost systému a služeb. Poskytovatel v této souvislosti neposkytuje jakékoliv záruky nebo jiné garance, v rozsahu povoleném právními předpisy. Poskytovatel nezodpovídá za obsah a rozsah zpoplatněných častí systému a nezaručuje zákazníkovi ani rozsah ani frekvenci s jakou se bude obsah zpoplatněných částí systému měnit nebo doplňovat, resp. že bude v každém dalším předplaceném období jiný nebo doplněný.
 Poskytovatel nenese zodpovědnost za nemožnost přístupu k předplacené službě způsobenou technickými vlastnostmi zařízení (ať již z pohledu software nebo hardware) ani za žádnou škodu způsobenou nevhodností zařízení, ani za funkčnost nebo provoz zařízení.
 Poskytovatel je oprávněný systém a jeho strukturu, sekce, části a obsah a rozsah měnit z důvodu vylepšování nebo změny služeb. Poskytovatel je oprávněn určitou část služeb (část, sekci apod. systému) přestat poskytovat, pozastavit její poskytování nebo ji změnit, a to i bez předchozího upozornění.
 Poskytovatel je oprávněn kdykoliv dočasně pozastavit poskytování služby, např. z důvodu bezpečnosti, vyšší moci, rozhodnutí příslušného orgánu nebo soudu, výkonu práv potřebných pro provoz nebo údržbu systému, bez toho, aby to bylo považováno za porušení povinnosti poskytovatele. Poskytovatel je však povinen pokud možno dopředu, jinak v přiměřené lhůtě, informovat zákazníka o takovém dočasném pozastavení poskytování služeb oznámením zveřejněným na novydenik.cz; zároveň oznámí i důvod a předpokládanou dobu pozastavení poskytování služeb.
 Poskytovatel je oprávněn zablokovat přístup zákazníka do systému a ukončit nebo přerušit poskytování služeb, pokud zákazník poruší svoji povinnost podle odst. 4.2 níže nebo v případě pokud bude mít důvodné podezření, že předplacené služby používá na základě individuálních přihlašovacích údajů více osob.
 Poskytovatel je oprávněn kdykoliv v případě porušení povinností zákazníka ukončit tuto smlouvu okamžitým odstoupením, a to odesláním emailu zákazníkovi.
 Zákazník má po splnění stanovených podmínek (zejména po registraci a úhradě poplatku) právo na poskytování služby (tj. přístup k zpoplatněnému obsahu systému) po dobu příslušného předplaceného období.
 Poskytování služby je prostřednictvím individuálních přihlašovacích údajů oprávněný využívat výlučně konkrétní zákazník. Individuální přihlašovací údaje zákazníka jsou nepřenosné a zákazník je


text:
povinen je chránit, neposkytnout ani nezpřístupnit třetí osobě, ani nezveřejnit, neumožnit jejich použití nebo zneužití třetí osobou, ani bezplatné nebo komerční užívání předplacené služby třetí osobě a zodpovídá za škodu způsobenou jejich použitím nebo zneužitím ze strany třetích osob.
 V případě ztráty individuálních přihlašovacích údajů, zjištění jejich zneužití nebo podezření na jejich zneužití je zákazník povinen o těchto skutečnostech bezodkladně informovat poskytovatele. Poskytovatel je povinen bezodkladně po obdržení takového oznámení přidělit zákazníkovi nové individuální přihlašovací údaje a zablokovat původní.
 Zákazník zodpovídá v celém rozsahu za veškerý obsah, všechny informace, příspěvky a údaje zveřejněné nebo vložené zákazníkem do systému v rámci využívání předplacené služby.
 Zákazník si je vědom a výslovně souhlasí se zahájením poskytování služeb podle odst. 2.4 výše, tedy před uplynutím zákonné lhůty pro odstoupení od smlouvy a prohlašuje, že byl řádně poučen o tom, že vyjádřením tohoto souhlasu ztrácí právo na odstoupení od smlouvy ve smyslu§ 1837 písm. l) občanského zákoníku.
 Komunikace stran bude realizovaná výlučně v elektronické formě. Jakékoliv oznámení zákazníka a poskytovatele se budou považovat za doručené okamžikem doručení potvrzení o doručení e-mailu druhé straně.
 Zákazník je oprávněn kdykoliv ukončit smlouvu ke dni skončení příslušného předplaceného období, a to doručením emailu poskytovateli s projevem vůle směřujícího k ukončení smlouvy.
 Podmínky a způsob reklamace
 Poskytovatel prohlašuje, že služby bude poskytovat v kvalitě, kterou je možné rozumně očekávat s přihlédnutím k jejich povaze, účelu, odměně za jejich poskytování a podmínky používání.
 Zákazník je oprávněn reklamovat vady služeb u poskytovatele ve lhůtě 10 dní ode dne výskytu příslušné vady, a to prostřednictvím e-mailu na adrese info@novydenik.cz. V reklamaci je zákazník povinen přesně specifikovat v čem spočívá reklamovaná vada a zároveň uvést časové období po dobu kterého se vada vyskytla.
 Reklamace zákazníka se považuje za opodstatněnou, pokud dojde k výpadku systému a poskytování služeb bude přerušeno na více než 48 po sobě následujících hodin.
 Poskytovatel je povinen doručit zákazníkovi potvrzení o uplatnění reklamace. Pokud není možné potvrzení doručit ihned, musí se doručit bez zbytečného odkladu, nejdříve však spolu s dokladem o vyřízení reklamace; potvrzení o uplatnění reklamace se nemusí doručovat, pokud zákazník má možnost prokázat uplatnění reklamace jiným způsobem.
 V případě, že je reklamace zákazníka v souladu s odst. 5.3 opodstatněná, poskytovatel poskytne zákazníkovi slevu formou prodloužení poskytování služeb o dobu, po kterou zákazníkovi služby nebyly poskytovány (neměl v důsledku vad přístup k zpoplatněnému obsahu systému). O vyřízení reklamace podle předchozí vety je poskytovatel povinen zákazníka informovat.
 Pokud zákazník – spotřebitel není spokojen se způsobem, kterým poskytovatel vyřídil jeho reklamaci nebo pokud se domnívá, že poskytovatel porušil jeho práva, má možnost obrátit se na poskytovatele se žádostí o nápravu, pokud poskytovatel na žádost o nápravu odpoví zamítavě nebo na ni neodpoví do 30 dní ode dne jejího odeslání, spotřebitel má právo podat návrh na zahájení mimosoudního řešení svého sporu podle ustanovení § 20d zákona č. 634/1992 Sb., o ochraně spotřebitele.
 Příslušným subjektem pro mimosoudní řešení spotřebitelských sporů s poskytovatelem je Česká obchodní inspekce, Štěpánská 567/15, 120 00 Praha 2, IČ: 00020869, elektronická adresa www.coi.cz nebo jiný subjekt pověřený Ministerstvem průmyslu a


text:
obchodu zapsaný v seznamu subjektů mimosoudního řešení spotřebitelských sporů vedeném Ministerstvem průmyslu a obchodu České republiky (seznam je dostupný na https://www.mpo.cz/cz/ochrana-spotrebitele/mimosoudni-reseni-spotrebitelskych-sporu-adr/seznam-subjektu-mimosoudniho-reseni-spotrebitelskych-sporu–171389/ ); spotřebitel má právo volby, na který z uvedených subjektů mimosoudního řešení spotřebitelských sporů se obrátí.
 Spotřebitel může pro podání návrhu na mimosoudní řešení svého sporu využít platformu pro řešení sporů on-line, která je dostupná na webové stránce http://ec.europa.eu/consumers/odr/.
 Účelem této části podmínek je úprava vzájemných práv a povinností vydavatele a zákazníka v souvislosti s dodávkou Periodik Vydavatele zákazníkovi.
 Vydavatel je vydavatelem periodického tisku – tištěného periodika Nový deník, včetně jeho příloh, jakož i speciálních tištěných projektů vydavatele a ostatních tištěných médií (dále jen „Periodika Vydavatele“).
 Pro účely této části podmínek se zákazníkem rozumí osoba, která uzavřela nebo ve prospěch které byla uzavřena (objednávka je doručená vydavateli třetí osobou – plátcem) s vydavatelem dohoda o předplatném (dále jen „smlouva“), tj. smlouva, kterou se vydavatel zavazuje dodávat zákazníkovi v určených intervalech dojednané Periodika Vydavatele po dobu předplaceného období a zákazník resp. třetí osoba se zavazuje zaplatit za tuto dodávku cenu (předplatné) za příslušné časové období ve smyslu ceníku vydavatele uvedeného na stránce vydavatele.
 Smlouvu může předplatitel nebo plátce uzavřít na základě písemné objednávky (i formou e-mailu) doručené vydavateli nebo objednávky prostřednictvím online formuláře umístněného na stránkách vydavatele, případně jiným způsobem, který může vydavatel ad hoc umožnit (dále jen „objednávka“). Objednávka se stává závaznou až po jejím schválení ze strany vydavatele, přičemž vydavatel není povinen objednávku schválit.
 Objednávka musí obsahovat minimálně následující náležitosti:
 Jméno, příjmení, adresa, telefon, e-mail zákazníka.
 Jméno, příjmení, adresa a e-mail plátce, pokud jsou odlišné od zákazníka
 Adresa pro doručování, pokud je odlišná od adresy zákazníka
 Periodikum Vydavatele/Počet objednaných výtisků/Období předplatného
 Cena a způsob platby ve smyslu ceníku vydavatele
 Požadavky na zasílání daňových dokladů (u fyzických osob)
 Fakturační údaje ve smyslu zákona č. 235/2004 Sb., o dani z přidané hodnoty
 Podpis (v případě písemné objednávky)
 Doručením objednávky zákazník souhlasí s těmito podmínkami a bezvýhradně akceptuje tyto podmínky i platný ceník vydavatele a další jeho podmínky a projevuje vůli být jimi vázán.
 Vydavatel akceptuje objednávku zasláním zprávy v písemné nebo elektronické formě, případně zasláním výtisku objednaného Periodika Vydavatele; momentem doručení dochází zároveň k uzavření smlouvy.
 První předplacené období začíná plynout okamžikem doručení prvního Periodika Vydavatele zákazníkovi.
 Zákazník resp. plátce je povinen zaplatit za doručování výtisků Periodik Vydavatele zákazníkovi v objednaných intervalech za příslušné časové období (předplacené období) cenu v souladu s ceníkem vydavatele (předplatné). Cena předplatného zahrnuje všechny náklady vydavatele, včetně nákladů na doručování.
 Předplatné je možné platit bankovním převodem platební kartou, vkladem na účet nebo jiným způsobem umožněným vydavatelem, přičemž předplatné se považuje za uhrazené okamžikem připsání na účet vydavatele. Daňový doklad bude zákazníkovi na žádost vystaven po připsání sumy předplatného na účet vydavatele.
 Na základě předchozího souhlasu zákazníka je zákazník oprávněn platit cenu předplatného na další předplacené období formou pravidelných plateb spočívajících v automatickém odepsání sumy poplatku z účtu zákazníka vydavatelem. V případě zvolení automatického placení ceny předplatného, zákazník souhlasí s automatickým placením ceny předplatného bez potřeby osobní autorizace platby ze strany držitele platební karty apod. Způsob