text:
kreaci orgánů, o té rozhoduje opět valná hromada, resp. dozorčí rada, která je ze dvou třetin volena valnou hromadou a z jedné třetiny zaměstnanci Stěžovatelky.
 Stěžovatelka dále není podrobena ani státnímu dohledu. Stát zde vystupuje pouze ze své pozice akcionáře, nikoliv jako vykonavatel veřejné správy spočívající ve veřejnoprávní kontrole subjektu, zda při konkrétních činnostech jedná v souladu s právními předpisy.
 Stěžovatelka byla toho názoru, že legitimním zájmem veřejnosti je zájem na kontrole hospodaření s majetkem státu, i pokud stát vystupuje v soukromoprávních vztazích. Stát je proto povinným subjektem poskytovat informace ve všech právních vztazích, ve kterých vystupuje. Pokud tedy stát vystupuje jako právnická osoba coby akcionář Stěžovatelky, má veřejnost právo na poskytnutí informací od státu, který tímto způsobem nakládá se státním majetkem (akciemi), a nikoliv od Stěžovatelky, která je zcela odlišnou, na státu nezávislou entitou nakládající výhradně s vlastním majetkem. Je tak nutno odlišovat vystupování státu v rámci soukromoprávních vztahů (výkon akcionářských práv), v nichž je považován za právnickou osobu, a stát coby představitele autoritativní moci v rámci veřejnoprávních vztahů. Proto je nutno odmítnout myšlenku, že stát svým výkonem akcionářských práv vykonává zároveň dohled nad stěžovatelkou. Je nemyslitelné, aby výkon práv jednoho z akcionářů mohl být považován za vrchnostenský dohled dle předpisů veřejného práva.
 Stěžovatelka byla dále přesvědčena, že nesplňuje ani hledisko veřejného účelu. Instituce zřízená za veřejným účelem je dle Ústavního soudu ta, která byla zřízena k uspokojování veřejných či celospolečenských potřeb. Za hledisko, zda se jedná o veřejný účel, je možné považovat dále skutečnost uznání "všeužitečnosti" a veřejnoprávní povahy účelu příslušného subjektu právním řádem, například přiznáním určitých privilegií nebo záruk. Služby poskytované stěžovatelkou nejsou bezplatné, jejím cílem je především uspět na trhu ve své podnikatelské činnosti, přičemž jedním z předmětů podnikání je i obchod s elektřinou. Na trhu obchodu s elektřinou přitom stěžovatelka čelí tvrdé konkurenci dalších obchodníků (ke dni 15. 7. 2013 celkem 430 dodavatelů elektrické energie), přičemž stěžovatelka nemá žádnou výhodu. Kromě toho, členové orgánů akciové společnosti (představenstva, dozorčí rady) jsou povinni jednat v zájmu této společnosti, nikoliv v zájmu jednotlivého akcionáře. Stěžovatelka tudíž nesouhlasila s městským soudem, který v její činnosti spatřuje veřejný účel. Takový účel by pak bylo možné shledat u prakticky jakéhokoliv ekonomického subjektu, neboť již samotné fungování ekonomiky je nepochybně v zájmu státu.
 Stěžovatelka tedy dle svého názoru nesplňuje kritéria a nemůže být řazena pod pojem veřejná instituce. Nemůže jí být proto ani ukládána povinnost vydat rozhodnutí o odvolání. V této souvislosti stěžovatelka upozornila, že poněvadž není správním orgánem, nevydává žádné správní rozhodnutí a navíc není ani zřejmé, který orgán je ve vztahu ke stěžovatelce odvolacím orgánem ve smyslu zákona o svobodném přístupu k informacím. Stěžovatelce totiž nebyl zákonem stanoven žádný nadřízený orgán ani orgán, který by měl rozhodovat o odvolání nebo vykonávat dozor, a nelze uplatnit ani § 178 odst. 2 správního řádu. Ustanovení § 20 odst. 5 zákona o svobodném přístupu k informacím zase míří na monokratická orgány, avšak stěžovatelka takovým subjektem není, neboť nejvyšším orgánem akciové společnosti je valná hromada. Jejím statutárním orgánem pak představenstvo. Stěžovatelka nesouhlasila, že by


text:
tímto orgánem mělo být představenstvo, neboť zákon jeho rozhodování jako odvolacího orgánu vůči společnosti nepředpokládá, navíc není ani zřejmé, jakým způsobem by mělo představenstvo toto rozhodnutí přijmout a kým by mělo být podepsáno (srov. § 191 a § 194 obchodního zákoníku *)). Stěžovatelka s ohledem na výše uvedené konstatovala právní nemožnost, resp. absurditu vydávání správních rozhodnutí právnickou osobou soukromého práva.
 Stěžovatelka navrhla předložení věci rozšířenému senátu Nejvyššího správního soudu s ohledem rozsudky ze dne 6. 10. 2009, čj. 2 Ans 4/2009-93, č. 1972/2010 Sb. NSS, ze dne 15. 10. 2010, čj. 2 Ans 7/2010-175, č. 2165/2011 Sb. NSS, a ze dne 21. 9. 2011, čj. 2 Ans 9/2011-336. Měla za to, že otázka vymezení povinných subjektů dle zákona o svobodném přístupu k informacím je otázkou zásadního významu, která doposud nebyla uspokojivě vyřešena i s ohledem na širokou odbornou debatu, která byla projednávanou věcí vyvolána. Stěžovatelka poukázala na řadu odborných článků ohledně této otázky, resp. na odmítavé vyjádření společnosti Burza cenných papírů Praha, a. s., k citovanému rozsudku čj. 2 Ans 4/2009-93.
 Stěžovatelka se dále domnívala, že došlo k porušení jejích ústavně zaručených práv. Stěžovatelka měla za to, že interpretace § 2 odst. 1 zákona o svobodném přístupu k informacím Nejvyšším správním soudem, kterou převzal městský soud do svého rozsudku, je natolik chybná a extrémně nesouladná s dosavadní judikaturou Ústavního soudu, odbornou literaturou i záměrem zákonodárce, že ji lze hodnotit jako svévolnou aplikaci obyčejného práva. Napadeným rozsudkem se stěžovatelka cítila být dotčena na svých základních právech a svobodách zaručených Listinou základních práv a svobod (dále jen "Listina"), Listinou základních práv EU, Úmluvou o ochraně lidských práv a základních svobod (č. 209/1992 Sb.), Všeobecnou deklarací lidských práv a Mezinárodním paktem o občanských a politických právech (č. 120/1976 Sb.). Konkrétně stěžovatelka uvedla, že byl porušen princip rovnosti, neboť jiné soukromé obchodní společnosti nemají povinnosti podle zákona o svobodném přístupu k informacím, čímž získávají výhodnější postavení. Dále dochází také k diskriminaci Stěžovatelky oproti ostatním soukromým obchodním společnostem. Stěžovatelka dále spatřovala v napadeném rozsudku porušení principu, že povinnosti mohou být ukládány toliko na základě zákona a v jeho mezích, neboť rozsudek ukládá stěžovatelce povinnost bez ohledu na znění zákona o svobodném přístupu k informacím, neboť zákonné podmínky kladené na povinné subjekty nebyly v případě Stěžovatelky splněny. Rozsudkem městského soudu bylo rovněž zasaženo do práva stěžovatelky na soukromí a práva na ochranu před neoprávněným shromažďováním, zveřejňováním nebo jiným zneužíváním údajů o její osobě, protože dovoluje, aby jiné osoby o ní shromažďovaly údaje, ačkoli pro to neexistuje zákonný podklad. Zároveň je porušováno právo Stěžovatelky vlastnit majetek. Stěžovatelka poukázala na to, že její hospodářské výsledky mohou být poskytováním informací negativně dotčeny, a to zejména v důsledku poskytování informací konkurenčním subjektům. Nelze pominout ani nutnost vynaložení nákladů na vyřízení žádostí. Rozsudkem tak dochází ke snížení ochrany majetkového podílu zejména minoritních akcionářů, což dle stěžovatelky nemůže být vyváženo veřejným zájmem. Stěžovatelka se domnívala, že přiznáním práva na informace od soukromoprávních subjektů by došlo k prolomení ústavním zákonem a mezinárodními úmluvami zaručeného práva na ochranu soukromí obchodní společnosti. Právo na informace

type: other


text:
od soukromých obchodních společností není stanoveno ani ústavním zákonem, ani jinými mezinárodními smlouvami.
 Stěžovatelka v této souvislosti podala návrh na zrušení části zákona o svobodném přístupu k informacím a návrh na přerušení řízení s ohledem na porušení zásady jasnosti a určitosti zákona, jež představují součást principu právní jistoty a právního státu. Pojem veřejná instituce je nejednoznačný, a proto obtížně aplikovatelný. Stěžovatelka se domnívala, že by měl být vykládán v souladu s právní naukou a konstantní judikaturou Ústavního soudu, jak to popsala shora. Přesto měla za to, že se jedná o pojem neurčitý, který je navíc v rozporu s Listinou. Stěžovatelka tedy navrhla vypuštění sporného pojmu veřejná instituce z § 2 zákona o svobodném přístupu k informacím, tedy zrušení § 2 odst. 1 zákona o svobodném přístupu k informacím v rozsahu slov "a veřejné instituce". Další možností by bylo případné doplnění tohoto pojmu o jasnou definici zákonodárnou cestou.
 Stěžovatelka závěrem konstatovala, že výkladem, dle kterého by i obchodní společnosti částečně vlastněné státem měly být veřejnými institucemi, by byly takové společnosti nevyhnutelně výrazně znevýhodněny ve své obchodní činnosti. Již konkrétní žádost žalobce týkající se paliva použitého v elektrárně Temelín ukazuje, že by touto cestou mohly být získávány informace přímo využitelné v konkurenčním boji, což by prakticky mohlo způsobit znehodnocení podílu státu v obchodní společnosti. Stěžovatelka zopakovala, že je toho názoru, že by měl informace poskytovat stát, případně příslušná municipalita s podílem v určité právnické osobě, a nikoliv tato právnická osoba. Takto může být veřejnost informována o příslušné společnosti v rozsahu dostupném akcionáři, nebude však ohrožena společnost jako taková. Stěžovatelka poukázala také na to, že zákon o svobodném přístupu k informacím nechrání veškeré informace chráněné dle zákona č. 90/2012 Sb., o obchodních společnostech a družstvech (zákon o obchodních korporacích), či dříve obchodního zákoníku z roku 1964. Ne všechny informace, které jsou s to přivodit společnosti újmu, musí totiž nutně naplňovat definici vnitřní informace, obchodního tajemství či splňovat jiné podmínky pro odmítnutí jejich poskytnutí.
 Stěžovatelka s městským soudem nesouhlasila ani v tom, že nespecifikovala újmu, která by jí nebo jejím akcionářům vznikla poskytnutím informace. Stěžovatelka byla přesvědčena, že principy rovného zacházení musí být bez výjimky zachovávány. Opačný výklad by vedl k šikaně a diskriminaci některých soukromoprávních osob pro jejich ekonomickou sílu nebo pro povahu akcionářů.
 Stěžovatelka dále upozornila, že i pokud by její údajné rozhodnutí o odvolání mělo být teoreticky posouzeno jako rozhodnutí, jakkoliv to stěžovatelka vylučuje, muselo by být nutně prohlášeno za nicotné, neboť nebylo vydáno k tomu příslušnou osobou a nesplňovalo ani náležitosti rozhodnutí. Stěžovatelka navíc ani neprojevila vůli jakkoli rozhodnout.
 Závěrem stěžovatelka navrhla předložit Soudnímu dvoru předběžnou otázku ve znění zda "[m]ůže být směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/98/ES o opakovaném použití informací veřejného sektoru -konkrétně její článek 2 odst. 1 a 2 - interpretována tak, že předpokládá své provedení zákonem, popřípadě zákonným ustanovením, které by ukládalo povinnost poskytovat informace vztahující se k veškeré jejich činnosti také obchodním společnostem (jakožto osobám soukromého práva) s určitou majetkovou účastí státu, jejichž účelem je pouze podnikání a nejsou financovány státem ani v jejich představenstvu


text:
nebo dozorčí radě nejsou členové jmenovaní jinými veřejnoprávními subjekty (jmenování provádějí tyto orgány samy nebo valná hromada)".
 Žalobce se ve svém vyjádření ztotožnil s argumentací a závěry městského soudu. Byl toho názoru, že se městský soud zabýval vším, co stěžovatelka namítala v kasační stížnosti, a veškeré své závěry odůvodnil. Dle žalobce se stěžovatelka snaží v rozporu se skutečností vytvořit dojem, že zde existuje rozpor mezi závěry Nejvyššího správního soudu a Ústavního soudu. Nejvyšší správní soud přitom již v minulosti judikoval, že za veřejnou instituci lze považovat také akciovou společnost založenou územním samosprávním celkem nebo společnost s ručením omezeným vlastněnou státem. Judikatura je tak bezrozporná a není zde prostor pro předložení věci rozšířenému senátu. Závěr, že relevantní pojmové znaky Stěžovatelky (způsob vzniku, zřizovatel, vytváření orgánů, státní dohled, veřejný účel) převažují ve prospěch jejího podřazení mezi veřejné instituce, byl akceptován jak odbornou a širší veřejností, tak i exekutivou, která upustila od plánované novelizace zákona o svobodném přístupu k informacím, kdy měly být mezi povinné subjekty zařazeny také právnické osoby soukromého práva ovládané státem, územním samosprávním celkem či jinou veřejnou institucí, neboť tento cíl byl již naplněn interpretací § 2 odst. 1 zákona o svobodném přístupu k informacím. Žalobce poukázal také na jiný účel a předmět úpravy směrnice a zákona o svobodném přístupu k informacím.
 (...) [27] Ustanovení § 2 odst. 1 zákona o svobodném přístupu k informacím, o jehož výklad je veden spor, zní: "Povinnými subjekty, které mají podle tohoto zákona povinnost poskytovat informace vztahující se k jejich působnosti, jsou státní orgány, územní samosprávné celky a jejich orgány a veřejné instituce."
 [28] Poněvadž stěžovatelka nepředložila správní spis, protože trvá na své argumentaci, že jelikož není správním orgánem, správní spis nevede, vycházel Nejvyšší správní soud z jí předložených příloh, jež jsou součástí spisu městského soudu i spisu Nejvyššího správního soudu. Podáním ze dne 12. 7. 2006 požádal žalobce stěžovatelku podle § 17 odst. 1 písm. k) zákona č. 18/1997 Sb., o mírovém využívání jaderné energie a ionizujícího záření (atomový zákon), o kompletní technické a technologické dokumentace vsázek paliva používaného od začátku provozu obou bloků (tzv. pasporty paliva) a o analýzy vhodnosti paliva VVANTAGE - 6 dodavatele Westinghouse pro reaktor VVER 1000 v jaderné elektrárně Temelín. Sdělením ředitele organizační jednotky Temelín ze dne 7. 9. 2006 nebyly informace poskytnuty z důvodů ochrany obchodního tajemství. Proti tomuto sdělení podal žalobce odvolání s odkazem na zákon o svobodném přístupu k informacím. Žalobce se následně žalobou domáhal, aby městský soud rozhodl, že žalovaná je povinna vydat rozhodnutí o jeho odvolání ve věci žádosti o poskytnutí předmětné informace. Žaloba byla nejprve odmítnuta jako nepřípustná, neboť městský soud dospěl k závěru, že stěžovatelka jakožto soukromý subjekt není povinnou osobou podle zákona o svobodném přístupu k informacím. Tento závěr byl popřen citovaným rozsudkem Nejvyššího správního soudu čj. 2 Ans 4/2009-93, v němž Nejvyšší správní soud rozhodl tak, že není dán důvod nepřípustnosti žaloby ani pro nevyčerpání opravných prostředků, ani proto, že stěžovatelka není osobou povinnou podle zákona o svobodném přístupu k informacím. Městský soud věc znovu posoudil a žalobu zamítl,


text:
protože žádost o informace byla podána dle atomového zákona, nikoliv podle zákona o svobodném přístupu k informacím. Ke kasační stížnosti žalobce byl tento rozsudek zrušen citovaným rozsudkem Nejvyššího správního soudu čj. 2 Ans 7/2010-175 s tím, že stěžovatelce má být nařízeno ukončit její dosavadní nečinnost a vydat rozhodnutí o odvolání. Rozsudkem městského soudu ze dne 18. 4. 2010, čj. 8 A 239/2010-219, tak bylo učiněno s tím, že stěžovatelka je povinným subjektem podle zákona o svobodném přístupu k informacím. Tento rozsudek byl zrušen citovaným rozsudkem Nejvyššího správního soudu čj. 2 Ans 9/2011-336, ke kasační stížnosti Stěžovatelky, pro procesní pochybení v řízení před městským soudem. V mezidobí však stěžovatelka, vázána posledně uvedeným rozsudkem městského soudu, vydala "dopis" - rozhodnutí představenstva Stěžovatelky ze dne 23. 5. 2011, jímž bylo odvolání žalobce zamítnuto s odůvodněním, že je stěžovatelka nadále přesvědčena, že není povinným subjektem dle zákona o svobodném přístupu k informacím, nemůže vydávat správní rozhodnutí a nemá odvolací orgán. Přesto v tomto rozhodnutí uvedla, že odvolání zamítá a potvrzuje rozhodnutí ze dne 7. 9. 2006 o odmítnutí poskytnutí dokumentů, neboť se jedná o obchodní tajemství.
 [29] Předně Nejvyšší správní soud uvádí, že většina stěžovatelčiny argumentace nedoznala změn oproti předchozím shora uvedeným řízením o nečinnostních žalobách, v nichž vystupovala stěžovatelka jako žalovaná a v nichž rovněž trvala na tom, že není povinným subjektem podle zákona o svobodném přístupu k informacím. O této argumentaci tak již bylo pojednáno ve výše zmíněných rozsudcích, a Nejvyšší správní soud proto na tomto místě uvádí, že se v tomto řízení nehodlá od tam uvedeného v zásadě žádným způsobem odchýlit, pouze některou svou předchozí argumentaci doplní o změny nastalé v důsledku vývoje judikatury v čase.
 [30] Nejvyšší správní soud dále předesílá, že rozsah reakce soudu na konkrétní námitky je, co do šíře odůvodnění, spjat s otázkou hledání míry. Povinnost orgánů veřejné moci (včetně orgánů moci soudní) svá rozhodnutí řádně odůvodnit nelze interpretovat jako požadavek na detailní odpověď na každou námitku. Proto zpravidla postačuje, jsou-li vypořádány alespoň základní námitky účastníka řízení, srov. např. rozsudek Nejvyššího správního soudu ze dne 28. 5. 2009, čj. 9 Afs 70/2008-13, případně, za podmínek tomu přiměřeného kontextu, i s akceptací odpovědi implicitní, což připouští i Ústavní soud - srov. např. usnesení ze dne 18. 11. 2011, sp. zn. II. ÚS 2774/09, či rozsudek Nejvyššího správního soudu ze dne 21. 12. 2011, čj. 4 Ads 58/2011-72. Takový postup je vhodný zejména u velmi obsáhlých podání, jakým je i stěžovatelkou podaná kasační stížnost o rozsahu 34 stran plus přílohy; opačný postup by mohl vést až k absurdním důsledkům a k porušení zásady efektivity a hospodárnosti řízení. To znamená, že na určitou námitku lze reagovat i (např.) tak, že v odůvodnění svého rozhodnutí soud prezentuje od názoru Stěžovatelky odlišný názor, který přesvědčivě zdůvodní tak, že toto zdůvodnění poskytuje dostatečnou oporu výroku rozhodnutí. Ústavní soud v této souvislosti konstatoval: "Není porušením práva na spravedlivý proces, jestliže obecné soudy nebudují vlastní závěry na podrobné oponentuře (a vyvracení) jednotlivě vznesených námitek, pakliže proti nim staví vlastní ucelený argumentační systém, který logicky a


text:
v právu rozumně vyloží tak, že podpora správnosti jejich závěrů je sama o sobě dostatečná" (srov. nález ze dne 12. 2. 2009, sp. zn. III. ÚS 989/08, č. 26/2009 Sb. ÚS; srov. obdobně též rozsudky Nejvyššího správního soudu ze dne 29. 3. 2013, čj. 8 Afs 41/2012-50, nebo ze dne 6. 6. 2013, čj. 1 Afs 44/2013-30, popř. ze dne 3. 7. 2013, čj. 1 As 17/2013-50). Ostatně i Ústavní soud v případě, že námitky stěžovatelů nejsou způsobilé změnit výrok rozhodnutí, tyto nevypořádává (srov. např. nález ze dne 28. 5. 2009, sp. zn. II. ÚS 2029/08, č. 125/2009 Sb. ÚS), neboť si je plně vědom toho, že požadavky kladené na orgány veřejné moci - pokud jde o detailnost a rozsah vypořádání se s námitkami adresátů jejich aktů - nesmí být přemrštěné. Takové přehnané požadavky by byly výrazem přepjatého formalismu, který by ohrožoval funkčnost těchto orgánů, především pak jejich schopnost efektivně (zejména v přiměřené době a v odpovídajícím rozsahu) plnit zákonem jim uložené úkoly. Nejvyšší správní soud proto na tomto místě předesílá, že s ohledem na to, že se nehodlá odchýlit od svých předchozích závěrů ohledně povahy Stěžovatelky, resp. naplnění znaků veřejné instituce, odkazuje v otázkách naplnění předmětných kritérií v podrobnostech na svou předchozí judikaturu zabývající se touto otázkou, zejména na citované rozsudky čj. 2 Ans 4/2009-93 a čj. 2 Ans 7/2010-175 a na rozsudky ze dne 29. 8. 2011, čj. 8 As 57/2011-77, nebo ze dne 19. 10. 2011, čj. 1 As 114/2011-121, č. 2494/2012 Sb. NSS.
 [31] Zásadní a v podstatě jedinou námitkou Stěžovatelky je, že nesouhlasí se svým zařazením mezi povinné subjekty podle § 2 odst. 1 zákona o svobodném přístupu k informacím, konkrétně pod pojem veřejná instituce. Nejprve uvádí, že tento pojem jednak není v právním řádu definován, a dále, že ona, jakožto soukromoprávní obchodní korporace, nesplňuje žádné z kritérií, jak byly k uvedenému pojmu stanoveny Ústavním soudem nebo odbornou právní literaturou.
 [32] Se stěžovatelkou lze jistě souhlasit, že pojem veřejná instituce není v právním řádu České republiky, ani v právu evropském, dostatečně definován. Tato skutečnost však nic nemění na tom, že s tímto pojmem zákon o svobodném přístupu k informacím počítá, když veřejným institucím stanovuje určité povinnosti. Pojmem veřejná instituce a tím, zda určitý subjekt lze, nebo nelze pod tento pojem podřadit, se od jeho vložení do zákona o svobodném přístupu k informacím zabývalo vícero rozhodnutí, ať se již jedná o rozsudky Nejvyššího správního soudu, nebo nálezy Ústavního soudu. V těchto rozhodnutích byl podán výklad tohoto pojmu, který je již odbornou i laickou veřejností akceptován, a Nejvyšší správní soud se ani v této věci od něj nehodlá odchýlit, neboť na rozdíl od Stěžovatelky není toho názoru, že se jedná o výklad absurdní. Komparací těchto rozhodnutí pak lze vysledovat postupnou vývojovou tendenci, že se pod pojem veřejná instituce zařazuje čím dál tím více na první pohled soukromoprávních subjektů, u nichž určitým způsobem převažuje státní, resp. municipální vliv, jak bude pojednáno níže.
 [33] Pojem veřejná instituce hospodařící s veřejnými prostředky byl do zákona o svobodném přístupu k informacím


text:
vložen novelou provedenou zákonem č. 39/2001 Sb., kterým se mění zákon č. 483/1991 Sb., o České televizi, ve znění pozdějších předpisů, a o změně některých dalších zákonů. Výkladem tohoto pojmu se zabýval Ústavní soud například v citovaném nálezu sp. zn. I. ÚS 260/06. Ústavní soud vymezil hlediska pro hodnocení toho, zda se jedná o veřejnou nebo soukromou instituci, následovně: způsob vzniku (zániku) instituce (z pohledu přítomnosti, či nepřítomnosti soukromoprávního úkonu), hledisko osoby zřizovatele (tj. zda je zřizovatelem stát, či nikoli), subjekt vytvářející jednotlivé orgány instituce (zda dochází ke kreaci orgánů státem, či nikoli), existence, či neexistence státního dohledu nad činností instituce, veřejný nebo soukromý účel instituce. Ústavní soud však také dovodil, že "[z]ařazení zkoumané instituce pod instituci veřejnou či instituci soukromou tak musí vyplývat z převahy znaků, jež jsou pro instituci veřejnou či soukromou typické". Uvedenou citací je tak popřena argumentace Stěžovatelky, která se domnívá, že všechny znaky veřejné instituce musí být naplněny kumulativně. Ostatně, stejnou námitkou se již zabýval Nejvyšší správní soud v citovaném rozsudku čj. 2 Ans 7/2010-175, týkajícím se týchž účastníků jako v nyní probíhajícím řízení. Zákonem č. 61/2006 Sb. účinným od 23. 3. 2006 byla z § 2 odst. 1 zákona o svobodném přístupu k informacím vypuštěna slova "hospodařící s veřejnými prostředky". Je tak zřejmé, což bylo ostatně prezentováno také Ústavním soudem, že žadatel má právo na informace vztahující se k působnosti veřejné instituce bez ohledu na to, zda hospodaří s veřejnými prostředky, či nikoli, splňuje-li kritéria pro její podřazení pod tento pojem. Lze sice připustit, že některým subjektům, které mají formu soukromoprávní společnosti, může v praxi dodržování postupů předepsaných uvedeným zákonem činit potíže, to však není důvodem k tomu, aby poskytování informací odmítaly. Může to však být podnět pro zákonodárce, aby procedury přizpůsobil tomu, že podle nich musejí postupovat i zmiňované subjekty. Vzhledem k tomu, že tak ale zákonodárce do dnešního dne nepostupoval a neupravil proceduru poskytování informací pro veřejné instituce zvlášť, musí i tyto subjekty dodržovat postupy stanovené v zákoně o svobodném přístupu k informacím. Nelze tedy akceptovat stěžovatelčinu myšlenku, že povinným subjektem za situace, vystupuje-li stát v soukromoprávních vztazích, tedy i jako akcionář v obchodní společnosti, by měl být stát, a nikoli tato společnost. Zákon takový postup totiž neumožňuje.
 [34] K jednotlivým znakům veřejné instituce Nejvyšší správní soud uvádí následující. Ačkoli stěžovatelka vznikla jako soukromoprávní právnická osoba, nelze přehlédnout fakt, že při jejím vzniku byl přítomen veřejnoprávní prvek. Stěžovatelka sama uvádí, že byla založena v rámci první vlny velké privatizace rozhodnutím Fondu národního majetku České republiky ze dne 30. 4. 1992, a sama také uvádí, že účelem privatizace byl převod veřejného majetku do majetku soukromého. Již na pozadí právě uvedeného je zřejmé, že to byl stát, resp. Fond národního majetku, jakožto veřejnoprávní subjekt hospodařící se státním majetkem, jehož vůle stála na počátku vzniku Stěžovatelky. V podrobnostech Nejvyšší správní soud odkazuje na body [30] - [32] citovaného rozsudku čj. 2 Ans 4/2009-93.
 [35] Pokud jde o veřejný účel existence a fungování stěžovatelky, Nejvyšší správní soud nepřehlédl, že se jedná o obchodní společnost, sledující svým


text:
konáním dosažení zisku, jejímž předmětem podnikání je několik velmi rozličných činností. Pro zařazení Stěžovatelky mezi veřejné instituce je ale dle názoru Nejvyššího správního soudu významný hlavní předmět činnosti, jímž je výroba a prodej elektřiny a s tím související podpora elektrizační soustavy a dále výroba, rozvod a prodej tepla. Právě oblast energií představuje jeden ze strategických, bezpečnostních a koneckonců i existenčních zájmů České republiky, a jistě nikoliv náhodou si proto stát ponechává i v kapitálové struktuře stěžovatelky rozhodující podíl. Rovněž platí, že výnosy z privatizovaného majetku jsou součástí státního rozpočtu, který s nimi samozřejmě kalkuluje a účelově je určuje.
 [36] Dle § 3 odst. 2 zákona č. 458/2000 Sb., o podmínkách podnikání a o výkonu státní správy v energetických odvětvích a o změně některých zákonů (energetický zákon), platí, že "[p]řenos elektřiny, přeprava plynu, distribuce elektřiny a distribuce plynu, uskladňování plynu, výroba a rozvod tepelné energie se uskutečňují ve veřejném zájmu". S ohledem na citované ustanovení je zřejmé, že u těchto činností zákonodárce shledal, že u nich převažuje veřejný zájem nad soukromoprávními aspekty. Tvrdí-li pak stěžovatelka, že poskytování jakékoli služby může představovat veřejný zájem, neboť stát má zájem na fungování ekonomiky. Nejvyšší správní soud k tomu uvádí, že je samozřejmě pravdou, že nikoliv pouze shora poskytované služby mohou představovat služby ve veřejném zájmu. Jak to ostatně plyne i z rozsudku rozšířeného senátu ze dne 22. 10. 2014, čj. 8 As 55/2012-62, č. 3155/2015 Sb. NSS, jenž se touto otázkou zabýval, může jít také o poskytování služeb souvisejících více či méně s veřejným zájmem, například provoz letiště, sportoviště, koupaliště, kulturní a umělecké instituce, provoz městské hromadné dopravy, provoz jiných faktických činností jako například vědeckého výzkumu, nejrůznějších měření, analýz apod. Budou-li entity poskytující předmětné služby efektivně ovládány státem nebo jiným veřejnoprávním subjektem, lze rovněž pomýšlet na jejich podřazení pod pojem veřejná instituce a aplikovat na ně zákon o svobodném přístupu k informacím. Veřejnou institucí pak nebude pouze taková obchodní společnost, v níž má veřejnoprávní subjekt pouze minoritní (nebo žádnou) majetkovou účast, přestože by uvedené služby poskytovala, neboť veřejný charakter již nebude dominantní v řízení, kontrole ani ve smyslu této společnosti.
 [37] Jde-li o kritéria kreace orgánů, zánik Stěžovatelky, resp. dohled nad její činností, je Nejvyšší správní soud toho názoru, že i u těchto je patrný podstatný vliv státu, přičemž lze rovněž vyjít ze stávající judikatury. Stěžovatelka je akciovou společností s majetkovou účastí státu ve výši 69,78 % podílu na základním kapitálu a se 70,29% výší podílu na hlasovacích právech. Z výroční zprávy Stěžovatelky za rok 2011 výslovně plyne, že "majetkový podíl České republiky umožňuje přímé ovládání společnosti ČEZ běžnými formami, zejména hlasováním na valných hromadách". Toto tvrzení se stěžovatelka snaží popřít v kasační stížnosti, když poukazuje na to, že její valná hromada je usnášeníschopná za přítomnosti akcionářů, kteří mají akcie o jmenovité hodnotě přesahující 30 % základního kapitálu společnosti. Ti pak jsou s to rozhodnout o zániku společnosti a rozhodují také o volbě dvou třetin členů dozorčí rady (jednu třetinu volí zaměstnanci). Členy představenstva pak volí dozorčí rada. Stejně tak je stěžovatelka přesvědčena o


text:
tom, že stát výkonem svých akcionářských práv nevykonává státní dohled, nýbrž vystupuje stejně jako kterýkoli jiný akcionář.
 [38] Nejvyšší správní soud nerozporuje tvrzení Stěžovatelky ohledně kvora potřebného pro usnášeníschopnost její valné hromady a ani ohledně volby členů jejích orgánů. Nelze si však nevšimnout, že její argumentace je čistě hypotetická a počítá s absolutní pasivitou státu jako akcionáře. I s ohledem na další tvrzení Stěžovatelky je však nesporné, že k takovému scénáři v minulosti nedošlo a nedochází k němu ani dnes. Stát svá akcionářská práva ve společnosti řádně uplatňuje prostřednictvím Ministerstva financí. Poněvadž je stát většinovým akcionářem, je zřejmý jeho přímý vliv na volbu orgánů Stěžovatelky a stejně tak na její eventuální zrušení.
 [39] Jedná-li se o dohled státu nad činností Stěžovatelky, z již ustálené judikatury (např. rozsudek Nejvyššího správního soudu ze dne 29. 5. 2008, čj. 8 As 57/2006-67, č. 1688/2008 Sb. NSS) plyne, že se nemusí nutně jednat o vrchnostenskou kontrolu typickou pro oblast veřejného práva, nýbrž může jít i o dohled, který stát vykonává na základě soukromoprávních předpisů. Ve výroční zprávě i na webových stránkách stěžovatelka navíc sama přiznává přímé ovládání státem, tudíž i tato podmínka je naplněna.
 [40] Nejvyšší správní soud zdůrazňuje, že právě efektivní ovládání akciové společnosti státem považuje za nejvýznamnější kritérium pro podřazení tohoto soukromoprávního subjektu pod pojem veřejná instituce. Kritéria popsaná Ústavním soudem sice nebyla vývojem judikatury překonána, nicméně je lze ve vztahu k tomuto kritériu považovat za kritéria vedlejší. Ta mohou být rozhodující v případech, nelze-li ovládání společnosti státem zjistit se stoprocentní jistotou. Tuto tendenci, tj. akcentování kritéria ovládání soukromého subjektu státem, lze vysledovat i z již zmiňovaných rozsudků Nejvyššího správního soudu; za zásadní kritérium považoval faktické ovládání soukromoprávní entity také citovaný rozsudek rozšířeného senátu Nejvyššího správního soudu čj. 8 As 55/2012-62, bod [102].
 [41] Ohledně definice ovládání vychází Nejvyšší správní soud podpůrně z úpravy obchodních společností. Poněvadž bylo napadené rozhodnutí vydáno dne 23. 5. 2011, vychází Nejvyšší správní soud s odkazem na znění § 75 odst. 1 s. ř. s. z úpravy obchodních společností v již zrušeném obchodním zákoníku.
 [42] Podle § 66a odst. 1 obchodního zákoníku platilo, že "[s]polečník, který má většinu hlasů plynoucích z účasti ve společnosti, je většinovým společníkem a společnost, ve které tuto většinu má, je společností s většinovým společníkem". Podle § 66a odst. 3 písm. a) uvedeného zákona je "[o]vládající osobou [...] vždy osoba, která je většinovým společníkem".
 [43] Ustanovení § 66a odst. 2 obchodního zákoníku vymezuje ovládající osobu jako osobu, která ''fakticky nebo právně vykonává přímo nebo nepřímo rozhodující vliv na řízení nebo provozování podniku jiné osoby". Sama stěžovatelka, jak již bylo předesláno, uvádí, že Česká republika disponuje takovým majetkovým podílem, který jí umožňuje přímé ovládání stěžovatelky. Nepřímým vlivem se rozumí vliv vykonávaný prostřednictvím jiné osoby či jiných osob. Osobu ovládanou vymezuje také např. zákon č. 319/2006 Sb., o některých opatřeních ke zprůhlednění finančních vztahů v oblasti veřejné podpory, který v § 2 písm. b) vymezuje pojem osoba ovládaná subjektem veřejné správy tak, že se jedná o právnickou osobu, "pokud se účastní hospodářské soutěže nebo ji


text:
může svou činností ovlivňovat a na jejíž činnost mohou subjekty veřejné správy vykonávat přímo nebo prostřednictvím jiné osoby či osob rozhodující vliv; má se za to, že rozhodujícím vlivem je vztah, kdy subjekt veřejné správy může ovlivňovat činnost této osoby prostřednictvím pravidel, jimiž se tato osoba řídí, nebo vztah, kdy subjekt veřejné správy je většinovým společníkem, disponuje většinou hlasovacích práv nebo může prosadit jmenování, volbu nebo odvolání většiny osob, které jsou statutárním orgánem nebo jeho členem, anebo většiny osob, které jsou členy dozorčího orgánu právnické osoby". Nejvyšší správní soud se domnívá, že právnická osoba, která tato kritéria splňuje, je veřejnou institucí, a tedy i povinným subjektem dle zákona o svobodném přístupu k informacím.
 [44] Veřejnou institucí jsou tedy i ty soukromoprávní právnické osoby, které jsou ovládané ve smyslu obchodního zákoníku státem nebo územním samosprávným celkem, příp. jinou veřejnou institucí, nebo u nichž stát, územní samosprávný celek nebo jiná veřejná instituce fakticky nebo právně vykonává přímo nebo nepřímo rozhodující vliv na řízení nebo činnost této právnické osoby.
 [45] Nejvyšší správní soud nepopírá, že zařazení Stěžovatelky a jí podobných společností mezi povinné subjekty dle zákona o svobodném přístupu k informacím může působit jako odlišné zacházení, nicméně takové zacházení je podepřeno legitimním cílem, kterým je informování veřejnosti o působení společností, které jsou fakticky nebo právně ovládané státem, a tedy přímo nebo nepřímo hospodaří se statním majetkem; dochází tak k naplňování ústavně zaručeného práva na informace jako jedné z garancí demokratického právního státu. Tyto úvahy odpovídají tomu, že společnost ovládaná veřejnoprávním subjektem je spojena také s větší mírou odpovědnosti a povinností. Tato míra odpovědnosti je tím vyšší, čím těsnější je přímé nebo nepřímé propojení takových subjektů se státem a veřejnými financemi, ale také tím vyšší, čím více jsou tyto subjekty schopny zasahovat do práv jiných osob, a to zejména do práv základních. Stěžovatelka je mj. výrobcem a prodejcem elektrické energie, tepla a obchoduje také s plynem. Lze tak mít za to, že jejím posláním je uspokojování potřeb veřejnosti v oblasti dodávek těchto energií. "Přestože totiž je jistě elektrizační soustava v EU navzájem propojena, není sporu o tom, že právě oblast energií představuje jeden ze strategických, bezpečnostních a koneckonců i existenčních zájmů České republiky" (srov. již uvedený rozsudek Nejvyššího správního soudu čj. 2 Ans 4/2009-93). Eventuálním omezením dodávek elektrické energie, tepla nebo plynu může stěžovatelka zásadním způsobem zasahovat do práv jiných osob, proto je namístě informování veřejnosti o její činnosti prostřednictvím prostředků dle zákona o svobodném přístupu k informacím. V případě těchto právnických osob je však třeba zvažovat, do jaké míry mají být povinnými subjekty, tedy kdy zájem veřejné kontroly nad těmito subjekty převáží např. ochranu práv třetích osob (společníků obchodních společností), a proto lze odmítnout poskytnout ty informace, které zákon z informační povinnosti vylučuje (mj. obchodní tajemství).
 [46] V souvislosti s těmito úvahami je třeba řešit také námitku Stěžovatelky, že dle jejího názoru nelze podle zákona o svobodném přístupu k informacím určit její odvolací orgán. Podle § 20 odst. 5 zákona o svobodném přístupu k informacím obecně platí, že "[n]elze-li podle § 178 správního


text:
řádu nadřízený orgán určit, rozhoduje v odvolacím řízení a v řízení o stížnosti ten, kdo stojí v čele povinného subjektu". Stěžovatelka poukazuje na to, že není monokratickým subjektem, na který toto ustanovení míří; nejvyšším orgánem akciové společnosti je valná hromada, jejím statutárním orgánem pak představenstvo. Mělo-li by být tímto orgánem představenstvo, není zřejmé, jakým způsobem by mělo rozhodnutí přijmout.
 [47] Pokud se jedná o orgán rozhodující o opravných prostředcích u akciové společnosti, jakožto povinného subjektu podle zákona o svobodném přístupu k informacím, touto otázkou se již Nejvyšší správní soud zabýval ve více rozsudcích, např. ze dne 10. 10. 2013, čj. 9 As 74/2013-20, ze dne 19. 2. 2013, čj. 8 Aps 5/2012-47, č. 2844/2013 Sb. NSS, nebo ze dne 30. 9. 2015, čj. 7 As 180/2015-33, č. 3346/2016 Sb. NSS. Z předmětných rozhodnutí lze dovodit, že je-li stěžovatelka povinným subjektem podle zákona o svobodném přístupu k informacím, pak se její povinnost postupovat podle tohoto zákona nevztahuje pouze na vyřízení žádostí o informace, ale také na vyřízení opravných prostředků proti rozhodnutím o těchto žádostech. Stěžovatelka je tedy povinna rozhodnout i v řízení II. stupně, neboť povinnost poskytovat informace nelze omezit pouze proto, že si jí nebyl daný subjekt dosud vědom a k takovému rozhodování není připraven a nemá vybudovanou organizační strukturu, jak to tvrdí stěžovatelka. Obdobně se Nejvyšší správní soud vyjádřil v citovaném rozsudku čj. 1 As 114/2011-121 nebo čj. 8 Aps 5/2012-47. Ve vztahu k výše uvedenému je vhodné také připomenout, že i v případech, kdy je povinný subjekt přesvědčen, že požadovaná informace nespadá pod režim zákona o svobodném přístupu k informacím, je povinen vydat rozhodnutí o odmítnutí žádosti dle § 15 odst. 1 zákona o svobodném přístupu k informacím. Této povinnosti musí povinný subjekt dostát i v řízení o opravném prostředku tak, aby takové rozhodnutí obstálo v případném následném soudním přezkumu (srov. rozsudek Nejvyššího správního soudu ze dne 26. 6. 2009, čj. 2 As 44/2008-72).
 [48] Určení orgánu, který je v rámci organizační struktury obchodní společnosti příslušný k rozhodování o opravných prostředcích dle zákona o svobodném přístupu k informacím, je v dispozici této společnosti jakožto povinného subjektu. Určení či vytvoření nadřízeného orgánu k rozhodování o odvoláních proti rozhodnutí o odmítnutí poskytnutí informací je přitom třeba provést tak, aby bylo vyhověno účelu zásady dvojinstančnosti. Zásada dvojinstančnosti řízení vyjadřuje obecné oprávnění účastníků správního řízení napadnout každé rozhodnutí správního orgánu I. stupně řádným opravným prostředkem, k jehož přezkoumání je povolán orgán vyššího stupně. Podstatou opravného řízení je revizní činnost přezkumných orgánů (srov. rozsudek Nejvyššího správního soudu ze dne 26. 9. 2007, čj. 5 As 81/2006-62). Zásada dvojinstančnosti dále znamená, že řízení probíhá ve dvou stupních. Rozhodnutí správního orgánu I. stupně tedy podléhá kontrole odvolacího orgánu. Tato dvojinstančnost zajišťuje nejen dvojí posouzení věci, ale je také cestou k nápravě a odstranění vad, které se vyskytly v řízení před správním orgánem I. stupně (srov. usnesení rozšířeného senátu Nejvyššího správního soudu ze dne 14. 4. 2009, čj. 8 Afs 15/2007-75, č. 1865/2009 Sb. NSS). Určení orgánu rozhodujícího o opravných prostředcích musí být také dostatečně transparentní.


text:
Účastníci řízení o žádosti o informace musí být obeznámeni s tím, kdo je nadřízeným orgánem povinného subjektu, a tedy kdo je příslušný k rozhodování o odvolání proti rozhodnutí o odmítnutí žádosti o informace.
 [49] Pokud si povinný subjekt soukromoprávního charakteru vytvoří takovou rozhodovací strukturu, jež bude vyhovovat základním zásadám správního řízení, především popsanému účelu dvoustupňového rozhodování, pak nelze rozhodnutí nadřízeného orgánu příslušného k rozhodnutí o opravných prostředcích dle takto zvolené struktury považovat za nicotné z důvodu věcné nepříslušnosti tohoto orgánu. V případě obchodní společnosti, která nemá organizační strukturu odpovídající dvojinstančnímu způsobu rozhodování, resp. u níž účastník řízení o žádosti o informace nebyl obeznámen s tím, kdo je jejím nadřízeným orgánem, může účastník podat opravný prostředek ke kterémukoli jejímu orgánu. Ten jej pak předá orgánu, který o odvolání rozhodne, tedy orgánu podle § 20 odst. 5 zákona o svobodném přístupu k informacím, tj. orgánu, který je v čele takového subjektu.
 [50] V čele povinného subjektu je dle názoru Nejvyššího správního soudu ten orgán, který povinný subjekt řídí. Podle § 191 odst. 1 obchodního zákoníku platilo, že u akciové společnosti je ''[p]ředstavenstvo [...] statutárním orgánem, jenž řídí činnost společnosti a jedná jejím jménem. Představenstvo rozhoduje o všech záležitostech společnosti, pokud nejsou tímto zákonem nebo stanovami vyhrazeny do působnosti valné hromady nebo dozorčí rady. Nevyplývá-li ze stanov něco jiného, za představenstvo jedná navenek jménem společnosti každý člen představenstva. Členové představenstva, kteří zavazují společnost, a způsob, kterým tak činí, se zapisují do obchodního rejstříku." Podle § 194 odst. 3 obchodního zákoníku platilo, že "[p]ředstavenstvo rozhoduje většinou hlasů svých členů určenou stanovami, jinak většinou hlasů všech členů. Každý člen představenstva má jeden hlas." Poněvadž stěžovatelka sama tvrdí, že nemá (určený) orgán, který by byl povinen rozhodovat o opravných prostředcích podle zákona o svobodném přístupu k informacím, a protože tedy její stanovy a ani žádný právní předpis tento orgán výslovně neurčují, je tímto orgánem představenstvo Stěžovatelky, neboť to rozhoduje o všech věcech, o nichž nerozhoduje jiný orgán. Pokud jde o podepisování rozhodnutí, je Nejvyšší správní soud toho názoru, že o opravném prostředku rozhoduje představenstvo postupem podle § 194 odst. 3 obchodního zákoníku s tím, že se podepíše postupem dle § 191 odst. 1 obchodního zákoníku; tj. u Stěžovatelky, jak to sama uvádí, dle jejích stanov podepisují rozhodnutí představenstva společně dva jeho členové; stejné ostatně plyne i z obchodního rejstříku. Odkaz Stěžovatelky na § 195 obchodního zákoníku není případný, protože ten pojednává o zápisech o průběhu zasedání představenstva a o jeho rozhodnutích s tím, že tyto zápisy podepisuje předseda představenstva a zapisovatel. Zápis z jednání představenstva je v této souvislosti nutno chápat jako důkazní prostředek pro případné posouzení správnosti výsledku hlasování a o tom, zda člen nebo členové představenstva postupovali při rozhodování s náležitou péčí a zda neporušili svoje povinnosti. Stěžovatelka tak postupovala v souladu s právními předpisy, rozhodlo-li o žalobcově odvolání její představenstvo a rozhodnutí bylo podepsáno jejími dvěma členy.
 [51] Stěžovatelka dále namítá, že sice vydala rozhodnutí o odvolání, ovšem to je nutné považovat za nicotné. Rozhodnutí I. stupně o odmítnutí žádosti bylo v nyní


text:
projednávané věci vydáno ředitelem organizační jednotky Temelín a rozhodnutí o odvolání představenstvem stěžovatelky. Poněvadž bylo vytvoření struktury orgánů oprávněných a povinných o žádosti a odvolání žalobce rozhodnout v gesci stěžovatelky, přičemž ta dodržela i zmiňovanou dvojinstančnost řízení, nelze rozhodnutí považovat za nicotné pro věcnou nepříslušnost. Tvrdí-li stěžovatelka, že je rozhodnutí nicotné i proto, že v něm absentuje její vůle takové rozhodnutí vydat, upozorňuje ji Nejvyšší správní soud, že vůle povinného subjektu není pro řádnost vydaného rozhodnutí podstatná; povinný subjekt má zákonem stanovenou povinnost, kterou splnil vydáním rozhodnutí. Navíc faktický stav neodpovídá stěžovatelčinu tvrzení, neboť rozhodnutí o opravném prostředku fakticky vydala, tudíž vůli projevila. Předmětné rozhodnutí tak z hlediska nicotnosti ve smyslu § 77 správního řádu z roku 2004 obstojí.
 [52] Stěžovatelka v kasační stížnosti rovněž namítá, že nemůže být veřejnou institucí také proto, že nevykonává veřejnou správu a žádným právním předpisem jí nebyla svěřena žádná působnost. K této námitce Nejvyšší správní soud odkazuje na již zmiňovaný rozsudek svého rozšířeného senátu čj. 8 As 55/2012-62, v němž mj. uvedl, že "podle § 2 odst. 1 zákona o svobodném přístupu k informacím "[p]ovinnými subjekty, které mají podle tohoto zákona povinnost poskytovat informace vztahující se k jejich působnosti, jsou státní orgány, územní samosprávné celky a jejich orgány a veřejné instituce". Zákon hovoří o 'informacích vztahujících se k jejich působnosti', ovšem současně z výčtu povinných subjektů plyne, že tato 'působnost' se týká i veřejných institucí, tedy entit odlišných od státních orgánů, územních samosprávných celků a jejich orgánů. Tyto entity typicky vykonávají veřejnou správu nevrchnostenskými formami činnosti (například budují a udržují určité stavby, třeba silnice a dálnice, vodní díla aj.), nebo dokonce ani nevykonávají veřejnou správu v úzkém slova smyslu a, jsouce součástí státu nebo jiných veřejnoprávních korporací nebo s nimi právně úzce svázány anebo jimi toliko fakticky ovlivňovány, obstarávají jinými způsoby věci typicky ve veřejném zájmu nebo určené pro veřejnost (poskytují zcela nebo zčásti prostřednictvím tržního mechanismu určité služby související více či méně s veřejným zájmem, například provozují letiště, sportoviště, koupaliště, kulturní a umělecké instituce, městskou hromadnou dopravu, vyrábějí elektřinu, provádějí jiné faktické činnosti jako například vědecký výzkum, nejrůznější měření, analýzy aj.) anebo jsou jen a pouze právně spojeny se státem nebo jinými veřejnoprávními korporacemi nebo jimi fakticky ovlivňovány (např. jakékoli obchodní korporace ovládané státem, obcemi či kraji nebo národní podnik)." Je tak evidentní, že "působnost" povinných subjektů v § 2 odst. 1 zákona o svobodném přístupu k informacím je nutno vykládat jako jejich činnost, nikoli zúženě jako oblast uplatnění jejich vrchnostenských pravomocí, jak se domnívá stěžovatelka. "Plyne z toho, že povinnost povinných subjektů poskytovat informace se vztahuje na veškeré aspekty jejich činnosti, ať již mají povahu veřejné správy, anebo nikoli a ať již se dané informace týkají vlastního jádra činnosti daného povinného subjektu, anebo činností majících ve vztahu k jádrové činnosti toliko povahu činností doprovodných, servisních, provozních, přímo či nepřímo s ní souvisejících apod., přičemž vyloučeny z poskytování jsou z takto široce vymezeného rozsahu jen takové informace, na něž se vztahují omezení plynoucí ze zákona o svobodném přístupu k informacím či jiných zákonů


text:
jsoucích v tomto ohledu ve vztahu k zákonu o svobodném přístupu k informacím v poměru speciality. "
 [53] Stěžovatelka také namítá, že na zákon o svobodném přístupu k informacím je nutno nahlížet prismatem směrnice 2003/98/ES, která byla do českého právního řádu transponována prostřednictvím zákona č. 36/2006 Sb. Má také za to, že s ohledem na tuto směrnici je namístě položit Soudnímu dvoru Evropské unie předběžnou otázku, zda může být čl. 2 odst. 1 a 2 této směrnice interpretován tak, že předpokládá své provedení ustanovením, které by ukládalo povinnost poskytovat informace vztahující se k veškeré jejich činnosti také obchodním společnostem (jakožto osobám soukromého práva) s určitou majetkovou účastí státu, jejichž účelem je výlučně podnikání, které nejsou financovány státem a ani v jejich představenstvu nebo dozorčí radě nejsou členové jmenovaní jinými veřejnoprávními subjekty. Pro účely této směrnice se "subjektem veřejného sektoru" rozumí "státní, regionální nebo místní orgány, veřejnoprávní subjekty a sdružení vytvořená jedním nebo několika takovými orgány nebo jedním nebo několika takovými veřejnoprávními subjekty"; "veřejnoprávním subjektem" se rozumí "jakýkoliv subjekt: a) zřízený za zvláštním účelem uspokojování potřeb veřejného zájmu, který nemá průmyslovou nebo obchodní povahu a b) který má právní subjektivitu a c) je financován převážně státem, regionálními nebo místními orgány nebo jinými veřejnoprávními subjekty nebo je těmito subjekty řízen, nebo v jeho správním, řídicím nebo dozorčím orgánu je více než polovina členů jmenována státem, regionálními nebo místními orgány nebo jinými veřejnoprávními subjekty". Nejvyšší správní soud prvně připomíná svůj rozsudek ze dne 4. 7. 2007, čj. 3 As 22/2006-138, č. 1321/2007 Sb. NSS, dle kterého je "první a základní podmínkou pro položení předběžné otázky krajským soudem nebo Nejvyšším správním soudem [...], že tyto soudy považují rozhodnutí Soudního dvora Evropských společenství o předběžné otázce za nutné k tomu, aby ve věci mohly rozhodnout". Nejvyšší správní soud však důvod pro předložení věci Soudnímu dvoru neshledal. Již ve svých dřívějších rozhodnutích, např. v citovaném rozsudku čj. 2 Ans 7/2010-175 nebo v rozsudku ze dne 21. 3. 2013, čj. 4 As 82/2012-90, totiž dovodil, že uvedená směrnice 2003/98/ES podle své preambule a čl. 1 odst. 1 stanovuje pouze minimální pravidla, unijní standard, který si mohou státy upravit. Dle bodu 8 preambule také platí, že "[o]patření členských států mohou překračovat rámec minimálních standardů stanovených touto směrnicí, aby umožnila širší opakované použití". Česká republika rozšířila tato pravidla tím, že při novelizaci zákona o svobodném přístupu k informacím vypustila jedno omezující kritérium, konkrétně, že se nemá jednat o subjekty "průmyslové nebo obchodní povahy". Jak již bylo uvedeno, pojem veřejná instituce byl do zákona o svobodném přístupu k informacím včleněn ještě dříve, než nabyla účinnosti předmětná směrnice 2003/98/ES. Úprava zákona o svobodném přístupu k informacím byla přijata na základě čl. 17 odst. 5 Listiny, nikoli na základě společné evropské úpravy, přičemž Listina představuje rovněž toliko minimální standard, pod něhož nemůže zákonná úprava jít. Zákonodárce při přijímání zákona o svobodném přístupu k informacím vyšel z principu otevřenosti veřejné správy (v protikladu k principu důvěrnosti) a jak okruh povinných subjektů, tak rozsah informací, které mají příslušné subjekty povinnost poskytovat, koncipoval velice široce.


text:
Účel a předmět úpravy směrnice 2003/98/ES je také jiný a mnohem užší, než je účel zákona o svobodném přístupu k informacím. Cílem směrnice 2003/98/ES je odstranění překážek volného trhu, resp. usnadnění tvorby informačních produktů a služeb a zajištění účinného využívání dokumentů veřejného sektoru soukromými společnostmi v zájmu rozvoje hospodářství a zvýšení počtu pracovních míst. Cílem a účelem obecné úpravy svobodného přístupu k informacím dle zákona o svobodném přístupu k informacím, jenž jde, co se týče rozsahu poskytovaných informací, jak nad rámec Listiny, tak nad rámec směrnice 2003/98/ES, je co nejširší realizace práva na informace. Důvodem je, aby byla veřejnost informována mj. o stavu společnosti, o využívání veřejných financí a hospodaření s nimi, o chování státu, resp. dalších veřejnoprávních subjektů při realizaci různých činností spadajících do jejich kompetencí (s čímž souvisí i jejich majetková účast v soukromoprávních subjektech) atd., což má následně vést k podnícení veřejnosti k informované spoluúčasti na záležitostech obecného zájmu; dochází tak k upevňování legitimity veřejné správy jako služby pro veřejnost a také k upevňování důvěry veřejnosti k činnosti státu, územních samosprávních celků anebo dalších veřejných institucí. Jsou tak naplňovány znaky demokratického právního státu. Poněvadž navíc sama směrnice 2003/98/ES ve své preambuli (bod 9) uvádí, že "[s]měrnice se opírá o platné režimy přístupu v členských státech a nemění vnitrostátní předpisy o přístupu k dokumentům" (zvýrazněno Nejvyšším správním soudem), má Nejvyšší správní soud za to, že Česká republika nebyla povinna transponovat směrnici 2003/98/ES takovým způsobem, aby snížila standard poskytování informací, který byl do té doby garantován, a tudíž není ani povinna zrestriktivnit výklad pojmu veřejná instituce podle toho, jak volí svou působnost předmětná směrnice 2003/98/ES (definice pojmu "veřejnoprávní subjekt"). Z uvedeného je zřejmé, že výklad okruhu povinných subjektů důsledně směřuje k naplnění smyslu právní úpravy o svobodném přístupu k informacím. Právo na informace je chápáno extenzivně, tedy tak, aby žadatel jeho prostřednictvím mohl účinně zjistit, co se děje na veřejnosti a v jeho okolí. Pokud jde o výklad okruhu povinných subjektů, je ke skutečně účinnému přístupu k informacím nutné, aby tento okruh zahrnul i ty instituce, do nichž stát či územní samosprávný celek vstupuje, a to i nepřímo.
 [54] Dovolává-li se stěžovatelka citovaného nálezu Ústavního soudu sp. zn. I. ÚS 260/06 s tím, že nález zpochybnil možnost rozšíření okruhu povinných subjektů o obchodní společnosti, Nejvyšší správní soud již v citovaném rozsudku čj. 1 As 114/2011-121, s odkazem na závěry citovaného rozsudku osmého senátu Nejvyššího správního soudu čj. 8 As 57/2006-67, uvedl základní důvody, které vedly k odmítnutí restriktivního výkladu pojmu veřejná instituce. K argumentaci Stěžovatelky, že by pod tento pojem měly být zařazeny toliko instituce "výlučně plnící veřejné účely", resp. vykonávající veřejnou správu, zaujal Nejvyšší správní soud závěr již v citovaném rozsudku čj. 2 Ans 4/2009-93. Stěžovatelka v daném případě žádnou novou právně relevantní oponenturu nevznáší, Nejvyšší správní soud proto považuje za nadbytečné v tomto rozsudku opakovat již vyslovené a odkazuje na uvedená rozhodnutí. Obecnou obavu Stěžovatelky ohledně zneužití přístupu k informacím ostatními soutěžiteli Nejvyšší správní soud proto nesdílí, vzhledem k omezením práva na informace zákonem (např. právě pro


text:
případ obchodního tajemství).
 [55] Nejvyšší správní soud, stejně jako již v citovaném rozsudku čj. 2 Ans 7/2010-175, uvádí, že stěžovatelka upozorňuje na problémy údajně plynoucí z předchozích rozhodnutí ohledně její povahy; problémy které uvádí, jsou však buďto v podstatě hypotetické, nebo velmi výrazně nadnesené (jak již bylo uvedeno, například neúčast státu jakožto většinového akcionáře při zrušení společnosti nebo rozhodování valné hromady o zásadních otázkách, jakými je například volba členů vrcholných orgánů); v podrobnostech odkazuje Nejvyšší správní soud na bod [25] uvedeného rozsudku.
 [56] Stěžovatelka namítá také porušení svých ústavních práv. Konkrétně tvrdí, že došlo k porušení principu rovnosti v právech bez náležitého důvodu, a tedy porušení čl. 1 a čl. 3 odst. 1 Listiny. Jak již Nejvyšší správní soud uvedl, jedná se skutečně o jisté omezení stěžovatelky v jejích právech, resp. uložení jí více povinností než jiným akciovým společnostem, které veřejnými institucemi nejsou. Neděje se tak však v důsledku libovůle, ale je to dáno legitimním cílem, kterým je informování veřejnosti o působení společností, které jsou fakticky nebo právně ovládané státem, a naplňování ústavně zaručeného práva na informace jako jedné z garancí právního státu.
 [57] Stěžovatelka dále namítá porušení čl. 4 odst. 1 Listiny, konkrétně že jí jsou stanovovány povinnosti, aniž by to bylo dáno zákonem, když nesplňuje kritéria stanovená pro veřejnou instituci. Jak již bylo objasněno výše, poněvadž je stěžovatelka ovládána státem a naplňuje rovněž kritéria stanovená Ústavním soudem, je veřejnou institucí, a proto jsou povinnosti ukládané jí na základě zákona o svobodném přístupu k informacím zcela souladné s výhradou zákona obsaženou v čl. 4 odst. 1 Listiny.
 [58] Problematikou střetu svobody projevu a práva na informace s právem na ochranu osobnosti a soukromí se již mnohokrát zabýval Ústavní soud a Nejvyšší správní soud nemá důvod se od této judikatury odchýlit, navíc za situace, je-li povinnost poskytovat informace stěžovatelce uložena přímo zákonem, který umožňuje oprávněné odepření některých informací ze zákonem uvedených důvodů. Nejvyšší správní soud navíc stěžovatelku upozorňuje, že není předmětem tohoto řízení posuzovat, zda bude povinna poskytnout určité druhy informací, které uvádí ve své kasační stížnosti (obchodní plány, mzdy apod.); předmětem tohoto řízení je toliko posoudit zákonnost stěžovatelčina rozhodnutí o žalobcově žádosti, v níž žádal poskytnutí kompletní technické a technologické dokumentace vsázek paliva používaného od začátku provozu obou bloků (tzv. pasporty paliva) a analýzy vhodnosti paliva VVANTAGE - 6 dodavatele Westinghouse pro reaktor VVER 1000 na jaderné elektrárně Temelín.
 [59] Jak již bylo konstatováno v citovaném rozsudku čj. 2 Ans 7/2010-175, u stěžovatelky nedochází ani k porušení článku 11 Listiny. Ekonomické náklady, jež nese stěžovatelka při vyřizování žádostí, jsou "cenou", kterou veřejná instituce platí za transparenci veřejné správy. Jedná se o logický a zákonodárcem předvídaný důsledek možnosti veřejnosti uplatňovat své ústavní právo na informace, který rozhodnutím zákonodárce ponese ta veřejnoprávní (výjimečně i jiná -viz § 2 odst. 2 zákona o svobodném přístupu k informacím) soukromoprávní entita. Na okraj lze poznamenat, že neúměrné náklady na poskytování informací jsou řešitelné postupem podle § 17 zákona o svobodném přístupu k informacím.
 [60] Za této situace, kdy argumenty stěžovatelky nezměnily právní názor Nejvyššího


text:
správního soudu ohledně její povahy jakožto veřejné instituce, není zde důvod k využití navrhovaného postupu podle § 17 odst. 1 s. ř. s., aby věc byla předložena k rozhodnutí rozšířenému senátu. Zároveň není dán ani důvod k předložení návrhu na vypuštění slov "veřejné instituce" z § 2 odst. 1 zákona o svobodném přístupu k informacím podle čl. 95 odst. 2 Ústavy. Nejvyšší správní soud považuje toto ustanovení a provedený výklad pojmu veřejná instituce za souladný s ústavním pořádkem, přičemž bylo postupováno mj. podle již dříve vyslovených závěrů Ústavního soudu k výkladu tohoto ustanovení.
 *) S účinností od 1. 1. 2014 zrušen zákonem č. 89/2012 Sb., občanským zákoníkem.
 čj. 2 As 155/2015-84, sp. zn. 2 As 155/2015
 Rs 3405/2016


text:
Donbas, Ukrajina, Rusko, svět - od 26.12.2016 | Blogy Vaše Věc
 Donbas, Ukrajina, Rusko, svět - od 26.12.2016
 1.1.2017 21:47
 Týdenní svodka. USA vyhostilo 35 ruských diplomatů jako odvetu za údajný hackerský útok na servery demokratů, jež měly ovlivnit volby. Rusko prohlásilo, že žádnou opdvetu neplánuje.
 http://www.ceskatelevize.cz/ct24/svet/1997704-usa-vypovedely-35-ruskych-diplomatu-jako-odvetu-za-kyberutoky
 Pondělí, 26.12.2016:
 1; Všichni jsou to hrdinové, říká doktor Leonid Rošal o těch, kdo zahynuli v letadle cestou na základnu Hmeimim.
 2; Úžasné příběhy Rusů v Damašku. V Sýrii jsou na státní úrovni zakázány potraty a geneticky upravované potraviny. Vláda pečlivě chrání děti.
 3; Byl zveřejněn text, který se zabývá příčinami úchylné radosti ze smrti lidí z Tu-154. Příčiny škodolibosti těch, kdo se otevřeně raduje z katastrofy ruského letadla Tu-154, na jehož palubě se nacházelo 92 zcela nevinných lidí.
 4; Publicistka Olga Tuchanina zveřejnila svou reakci na tragédii Tu-154. Událost a reakce na ni je něco, co je na hranici jejího chápání.
 5; V USA změnili Vánoce na „Sváteční čas“. Nejen v USA se globální elity snaží vytlačit tradiční podobu Vánoc z veřejného prostoru a nahrazují ji čímsi beztvarým, co nebude „urážet jinověrce“.
 6; Obyvatelé Kyjeva dali v průzkumu najevo, že kategoricky nesouhlasí se škodolibostí ukrajinské propagandy na internetu v souvislosti s havárií Tu-154.
 7; Nyní není vhodná doba k rozhovorům o koncertech. Soubor Alexandrovců se vyjádřil k plánům do budoucna v nové situaci. V rámci plánovaného European Tour vystoupí soubor v Praze. Zakoupené vstupenky zůstávají v platnosti.
 8; Hlavní velitelství ruského letectva informoval o perspektivách nalezení černých skříněk havarovaného letounu Tu-154. Už předtím ministr dopravy Maxim Sokolov prohlásil, že na hledání palubních zapisovačů bude použita speciální technika.
 9; Byt Boženy Rynské je v obležení po posměšném vyjádření o obětech letecké havárie. Sousedé zvoní a klepou na dveře a požadují, aby dotyčná vyšla ven a vysvětlila svá skandální prohlášení.
 10; Ukrajina se stává psancem. Premiér Izraele zakázal svým ministrům navštěvovat Ukrajinu. Předtím Netanjahu zrušil naplánovanou návštěvu ukrajinského premiéra Vladimira Grojsmana v Izraeli.
 11; Arabský fond Mubadala se stane novým akcionářem Rosněfti. Rosněfť může získat nové zahraniční akcionáře, kromě fondu Kataru a Glencore,které se účastnily privatizace společnosti.
 12; Británie zesílí letecké údery v Sýrii, hlásí Telegraph. Britské letectvo se v roce 2017 chystá zvýšit množství bojových startů v Sýrii.
 13; Islámský stát masově likviduje německé a americké tanky, případně se jich zmocňuje. Islámský stát zveřejnil nové záběry z úderů sovětsko-ruskými raketami na tanky německé a americko-izraelské výroby.
 14; Ukrajinská armáda ostřelovala okolí Děbalceva z minometů. Podle údajů zdroje byla palba vedena z pozic ukrajinské armády v okolí obce Luganskoje.
 15; SBU vyslechla Savčenkovou po jejím setkání s lídry Doněcké a Luganské republiky. Moje hodnocení tohoto setkání je negativní, prohlásil šéf SBU Vasilij Gricak.
 16; Operativní štáb komentoval video se zábleskem na nebi nad Soči. Bylo zjištěno, že video bylo natočeno záměrně zhruba půl hodiny poté, co se letadlo ztratilo z radarů a nemá k havárií žádný vztah.
 17; Chci, aby všechno fungovalo i tehdy, když tu nebudu, říkala doktorka Líza, vedoucí fondu „Spravedlivá pomoc“, která zahynula při leteckém neštěstí Tu-154 nad Černým mořem. Byl


text:
zveřejněn materiál o osobnosti Jelizavety Glinky, o jejím životě a práci.
 18; Partner Boženy Rynské popřál novináři smrt. Igor Malašenko označil dopisovatele RenTV za „zmetka“ a popřál mu, aby shořel v pekle.
 19; Leteckou katastrofu Tu-154 zorganizovaly ruské tajné služby, říká Avakovův poradce. Zorjan Škirjak známý svými hloupými a nekonzistentními výroky prohlásil, že tragédie Tu-154 je součástí pomsty Rusku za válečné zločiny.
 20; Obyvatelé Soči vypluli na svých člunech a loďkách hledat přeživší, řekl Gubernátor. Šéf Krasnodarského kraje Venjamin Kondraťjev zdůraznil, že včerejší tragédie se dotkla všech obyvatel Soči.
 21; Kreml komentoval skandální prohlášení Boženy Rynské. Ve svém komentáři Dmitrij Peskov použil výraz „úchylné projevy šílenství“.
 22; V Rusku byl ode dneška zakázán obchod s nepotravinářskými výrobky obsahujícími líh.
 23; V Aleppu byly objeveny hroby desítek umučených Syřanů. Veškerá fakta jsou pečlivě dokumentována jako ty nejhorší válečné zločiny teroristů a bude jim věnována maximální publicita.
 24; FSB zveřejnila hlavní verze katastrofy Tu-154. Mezi možnými příčinami havárie jsou posuzovány čtyři verze: cizí předmět, který se dostal do motoru, nekvalitní palivo, chyba pilotáže a technická závada.
 25; Gazprom se zmocňuje evropského trhu. Podíl společnosti dosáhl rekordních 33,5%. Ruský plynový gigant nadále zvyšuje svůj podíl na evropském trhu.
 26; Úřady Doněcké a Luganské republiky předají Savčenkové dva ukrajinské zajatce. Mluví se o tom ve společném prohlášení Alexandra Zacharčenka a Igora Plotnického zveřejněném 26. prosince.
 27; Ukrajinská armáda přesunula k Doněcku útvar Akacií a tři protiraketové komplexy Osa. Informoval o tom Eduard Basurin s odvoláním na údaje od rozvědky.
 28; Na Jaltě uctili památku obětí havárie Tu-154. Na jaltském nábřeží proběhla vzpomínková akce: Obyvatelé města házeli květiny do vod Černého moře.
 29; V Černém moři byl nalezen trup havarovaného letadla Tu-154. Úlomky se nacházejí v hloubce 27 metrů.
 30; Rusko a Kazachstán se domluvili na spolupráci v Bajkonuru. Dokumenty byly podepsány na základě setkání prezidentů Ruska a Kazachstánu Vladimira Putina a Nursultana Nazarbajeva.
 31; Vojenský komisariát v Dněpropetrovské oblasti odmítl přidělit rakev pro pohřeb vojáka s přezdívkou Šajtan. Když zahyne voják, uniformu mu poskytne vojenská jednotka a rakev dodá vojenský komisariát.
 32; Nejvyšší představitel Luganské republiky řekl, jak začaly boje u Děbalceva. Igor Plotnickij připomněl, že ztráty ukrajinské strany činily přes 50 zabitých a kolem stovky zraněných.
 33; Část objevených fragmentů letadla Tu-154 byla vyzdvižena z moře na souš. Už byl objeven trup havarovaného letadla.
 34; Politika EU ohledně vztahu k Rusku je stále ještě závislá na USA. Evropští politologové stále častěji přiznávají fakt, že zahraniční politiku EU vůči Rusku rozhodně nelze považovat za nezávislou.
 35; V prostoru dopadu Tu-154 byl ukončen průzkum 100% mořské hladiny. Na pátrání se podílí 45 plavidel, dvanáct letadel, deset vrtulníků, tři drony a více než 3,5 tisíce lidí.
 36; Vypršela lhůta daná Donbasu. Ukrajinští ozbrojenci zahajují blokádu Republik,říká Semenčenko. Ozbrojenci mají v úmyslu přistoupit k rozhodným akcím ohledně organizace obchodní blokády obou Republik.
 37; Putin nastražil Spojeným státům a Japonsku Kurilskou minu, píše Nikkei. Pokud tento ruský gambit bude úspěšný, efekt pocítí na vlastní kůži všechny země Asijsko-tichomořského regionu.
 38; Ukrajinské ministerstvo zahraničí si pozvalo izraelského velvyslance k


text:
podání vysvětlení. Během setkání ukrajinská strana vyzvala, aby „nadále nebyla podněcována protiukrajinská hysterie“.
 39; FSB: Pád Tu-154 byl zachycen na video. Od ministerstva pro mimořádné situace přišla informace o objevení několika velkých úlomků Tu-154. Zpočátku si mysleli, že byla nalezena hlavní část trupu. Ani po prozkoumání podstatných částí trupu není důvod k názoru, že byl spáchán teroristický čin nebo diverze. Vzhledem k tomu, že z Moskvy letěl bez jakýchkoli problémů a po doplnění paliva v Soči došlo ke katastrofě, hlavní vyšetřovací verze je nekvalitní palivo. Takřka okamžitě po pádu letadla byly odebrány vzorky leteckého kerosinu v Adleru na expertizu.
 40; Trumpovy kroky po jeho zvolení svědčí o jeho upřímném přání zlepšit vztahy s Ruskem, říká expert. Jsem přesvědčen, že Trump a Putin se setkají brzy po Trumpově inauguraci v lednu 2017, řekl Earl Rasmussen.
 41; Šéf aparátu prezidenta Rosněfti byl nalezen mrtev v centru Moskvy. Tělo Olega Jerovinkina bylo objeveno v automobilu v centru Moskvy dnes ráno. Příčiny smrti jsou předmětem vyšetřování.
 42; Byly zveřejněny záběry z vytahování úlomků havarovaného Tu-154 z moře. Záchranáři ministerstva pro mimořádné události za pomoci ocelových lan zvedají na člun několik fragmentů havarovaného letadla.
 43; V Tatarstánu budou prověřována slova šéfa místního „Jabloka“ o havárii Tu-154. Prokuratura Tatarstánu prověří výroky lídra republikového útvaru politické strany Jabloko Ruslana Zinatullina o havárii Tu-154, zdali nebyla naplněna skutková podstata podněcování nenávisti na základě znaků příslušnosti k sociální skupině.
 44; V Afghánistánu Rusko poprvé narazilo na politický islám podporovaný zvenčí, říká Dmitrij Sablin. Nutnost bojovat proti teroristům a extremistům je nyní aktuální jako nikdy předtím. Dnes tento boj probíhá v Sýrii.
 45; Byla identifikována první oběť letecké katastrofy Tu-154. V Moskvě, kam dnes ráno přiletělo první letadlo s těly obětí, byl zahájen proces identifikace.
 46; Ukrajinská armáda ostřelovala z minometů okolí kontrolního bodu Alexandrovka na linii dotyku na západ od Doněcka.
 47; Krvavé výsledky: Ukrajinská armáda zveřejnila své ztráty za rok 2016. Nebojové (vedlejší) ztráty ukrajinské armády jsou vyšší než bojové.
 48; V Nejvyšší radě byl zaregistrován návrh zákona o popularizaci a ochraně ruského jazyka. Poslanec za Opoziční blok zaregistroval v ukrajinském parlamentu návrh zákona na ochranu ruštiny.
 49; Rusko položilo základ pro začátek mírového procesu na Blízkém Východě. Expert ve svém komentáři poznamenal, že bez iniciativy Ruska by spojenectví Ruska, Íránu a Turecka nebylo reálné. Vždyť v Sýrii Írán a Turecko podporovaly zcela jiné síly.
 50; Z budovy administrativy prezidenta Moldávie byla odstraněna vlajka EU. Kromě toho byl jazyk stránek hlavy státu změněn z rumunského na moldavský.
 51; Rusko nesouhlasí s navrácením Donbasu Ukrajině za současné vládní moci, říká expert. Co se týče voleb v Donbasu, Kyjev se jich bojí a dělá všechno, aby tento proces co nejvíce oddálil, myslí si Alexej Česnakov.
 52; Je to naše společná ztráta: V zahraničí vzpomínají na doktorku Lízu a soubor Alexandrovců. Zpráva o smrti doktorky Lízy a hudebníků souboru Alexandrovci způsobila bolest v srdcích nejen v Rusku.
 53; Při havárii Tu-154 zahynul talentovaný tenor souboru Alexandrovci Oganěs Georgian narozený v roce 1967 v Lugansku. Nad obětmi katastrofy truchlí lidé po celém


text:
světě nezávisle na národnosti či barvě pleti.
 54; Boršč na Ukrajině podražil na dvojnásobek. Zhoršení ekonomické situace, rozvrat vztahů s Ruskem a propad kursu hřivny se staly příčinou dvojnásobného nárůstu cen na Ukrajině.
 55; Na místě dopadu Tu-154 v Černém moři byly v pondělí nalezeny tři velké fragmenty trupu letadla.
 56; Ve vládě Ukrajiny prohlásili, že blokáda Donbasu plánovaná veterány ATO je nezákonná. Tuka prohlásil, že tento postup nebyl dohodnut ani s jedním státním úřadem.
 57; Ukrajina v panice očekává uznání Krymu. Poslanec Státní dumy Ruské federace Andrej Kozenko komentoval prohlášení lídra v Rusku zakázaného (krymskotatarského) Medžlisu Refata Čubarova, že čtyři státy bývalého SSSR jsou ochotny uznat spojení Krymu s Ruskem.
 58; Francouzská média prozradila, co přinutilo Turecko stát se spojencem Ruska v Sýrii. Ve skutečnosti se Turecko zřeklo podpory „umírněné opozice“, což znamenalo obrat v syrském konfliktu.
 59; Mise ukončena: Kolomojskij zavřel propagandistický kanál skupiny „1+1“. Projekt se měl původně stát hlasem země směrem k mezinárodnímu společenství.
 60; Jatka v Idlíbu: Neznámí bojovníci likvidují šéfy syrských ozbrojenců a jejich základny. V oblastech okupovaných bandami „umírněné opozice“ probíhá nová vlna útoků na vůdce nejrůznějších uskupení.
 61; Petice požadující odebrání ruského občanství Boženě Rynské získala už kolem třiceti tisíc podpisů. Důvodem pro vytvoření petice byla nadšená reakce této osoby na smrt novinářů NTV při pádu Tu-154 v Černém moři.
 62; Velitel vojsk koalice vedené Spojenými státy řekl, kdy bude osvobozen Mosul a Rakká. V současnosti síly syrské opozice vedou operaci na zablokování města Rakká a jeho osvobození.
 63; U Mariupolu byl zlikvidován ukrajinský ozbrojenec. Oznámila to buňka neonacistické organizace „Svoboda“.
 64; Čím silnější jsou pozice Gazpromu v Evropě, tím silnější je panika v Bruselu. Podíl Gazpromu na plynovém trhu Evropy dosáhla rekordních 33,5%.
 65; Protiruská fronta se tříští, píše Stratfor. Brexit ve Velké Británii je projevem rozporů uvnitř EU a vítězství Donalda Trumpa ohlašuje přelom ve vztazích Ruska a USA.
 66; Dva vojáci ukrajinské armády ztratili orientaci a zmizeli v oblasti kontrolované silami Luganské republiky.
 67; Velitel posádky Tu-154 chtěl uskutečnit přistání na hladině moře, říká zdroj. Svědčí o tom druh poškození ocasní části letadla.
 Úterý, 27.12.2016:
 1; Vysmívali byste se, kdyby havarovalo ukrajinské letadlo? Výsledky průzkumu v ulicích Doněcka a Moskvy nepřekvapily.
 2; OSN se stala klubem, kde je příjemné trávit čas, ale žádné problémy se tam neřeší, říká Trump. Trumpa trápí to, že není využit obrovský potenciál organizace.
 3; Ruské letectvo podpořilo tureckou armádu ustupující před údery Islámského státu v provincii Aleppo. V neděli ruské vojenské letectvo poprvé zaútočilo na pozice islamistů v okupovaném městě Al-Báb.
 4; Potápěči vyzdvihli černou skříňku havarovaného Tu-154. Palubní zapisovač byl dopraven do Moskvy a dešifrován.
 5; Svět se před mým vítězstvím nacházel ve stavu sklíčenosti, neexistovala žádná naděje, prohlásil bez falešné skromnosti nově zvolený prezident USA.
 6; V Moskvě lupič zranil policisty a vzal rukojmí. Pět lidí včetně tří pracovníků kriminální policie bylo zraněno při zatýkání zločince.
 7; Ukrajina dostala 60 lodí z Rakouska na základě 27 let starého kontraktu. Společnost Ukrajinská paroplavba oficiálně sdělila, že získala 60 nákladních bárek typu Europe-IIB na


text:
základě kontraktu z roku 1989.
 8; Boj se stíny. Jak Litva bojuje s „rukou Moskvy“. Litva bojuje proti hračkám prodávaným v tamních obchodech – vojáčkům v barvách ruské armády, vnímaným jako ideologická diverze.
 9; Izraelský ministr obrany vyzval Židy, aby odešli z Francie. To není vaše země. Opusťte Francii, přijeďte do Izraele, prohlásil Avigdor Lieberman.
 10; V Nigérii dav zlynčoval k smrti sebevražednou teroristku, které se nepodařilo aktivovat na svém těle výbušné zařízení.
 11; Kanaďané truchlí nad obětmi letecké katastrofy Tu-154. U plotu velvyslanectví v Ottawě zapalují svíčky a nechávají vzkazy v ruštině a angličtině se slovy podpory pro pozůstalé.
 12; National Interest informoval o nejsmrtonosnějších sovětských zbraních. Ačkoli SSSR už neexistuje, jeho dědictví je živé dodneška. Je to konstruování a výroba prvotřídních zbraní.
 13; „Příměří“ V Doněcké republice. Neobvyklý typ reportáže: Divák videa uvidí přesně to, co viděl autor během natáčení.
 14; Plyn začne z kontinentální části Ruska na Krym proudit už dnes. Plynovod „Kubaň“-Krym“ bude uveden do provozu v úterý, 27. prosince.
 15; Dnes, 27. prosince, se slaví den záchranáře. Dnes pracovníci a veteráni ministerstva pro mimořádné události slaví svůj profesní svátek, ke kterému jim poblahopřál Vladimir Putin.
 16; Moskevští kadeti pomáhají doněckým. Vedení Prvního Moskevského kadetského sboru poslalo dárky na Donbas a pozvalo Doněcké do Moskvy.
 17; Donbas předal Kyjevu zajaté ženy. Připomeňme, že na předání dvou Ukrajinek se šéfové Doněcké a Luganské republiky dohodli s poslankyní Nejvyšší rady Naděždou Savčenko.
 18; V Ivano-Frankovsku se účastník ATO s nožem vrhal na kolemjdoucí. O incidentu informovala místní policie.
 19; Rusko chce rozvrátit EU zevnitř, říká prezident Bulharska. Odcházející prezident Bulharska se rozhodl, že za sebou hlasitě bouchne dveřmi, a obvinil Rusko z financování protievropských stran.
 20; Ukrajinští vojáci zranění u Děbalceva jsou ve vážném stavu, říkají lékaři. Ozbrojence posílají do nemocnic v Dněpropetrovsku s velkými ztrátami krve, kde dostávají vydatné transfúze.
 21; Moskevský soud uznal Majdan z roku 2014 za státní převrat. Autorem podání byl poslanec Nejvyšší rady Ukrajiny Vladimir Olejnik.
 22; Putin odstartoval dodávky plynu na Krym. Byl zahájen provoz plynovodu z kontinentální části Ruska na poloostrov.
 23; Lugasnká republika zveřejnila ztráty Republiky v bojích u Děbalceva. Jde o období od 18. do 25. prosince. Šest mrtvých, sedm zraněných dva nezvěstní.
 24; Ruská centrální banka: Ruská ekonomika začala ve čtvrtém čtvrtletí 2016 růst.
 25; Savčenková oficiálně představila své politické hnutí. Předtím byla vyloučena ze strany „Baťkivščina“ (Vlast) a byla zbavena členství v ukrajinské delegaci Parlamentního shromáždění Rady Evropy.
 26; Na úlomcích havarovaného Tu-154 nejsou stopy po výbušninách, říká zdroj. Vyjádřil se i k tomu, proč pilot nevyslal signál SOS: Byli ve stresu, v situaci, kdy jde o sekundy, je tento signál zbytečný.
 27; Šéf Doněcké republiky obvinil Porošenka z blokování výměny zajatců. Prezident Ukrajiny uměle protahuje Minský proces, zdůraznil Alexandr Zacharčenko.
 28; Božena Rynska oznámila přepadení. Do našeho bytu se pokusili vniknout přes balkón, upřesňuje skandální novinářka. Lidé ale jen protestují proti jejím nevkusným výrokům k tragédii Tu-154.
 29; Parasjuk vzal zpět svá slova o vrahovi ruského velvyslance. Skandální poslanec Vladimir Parasjuk není v reálu takový hrdina


text:
jako v sociálních sítích.
 30; Oleg Carjov pozval Savčenkovou na Krym. Pokud bude muset Savčenková odjet z Ukrajiny, může přijet ke mně na Krym na návštěvu, upřesnil Politik.
 31; Blokáda Krymu a Donbasu je jen speciální operace na vytěsnění ukrajinského zboží. V kontextu Semenčenkových slibů, že zablokuje Donbas, připomněl Anatolij Šaríj na „úspěch“ Čubarovovy blokády Krymu.
 32; Před svým pádem udělal Tu-154 manévr v rychlosti přes 500 km/h, říká zdroj. Z dosud nevyjasněných příčin letělo letadlo s vysoko zvednutou přídí.
 33; Ukrajina je zemí Křováků, říká Timošenková. Dnes obchodujeme jen se surovinami a získáváme z exportu ubohých 18 miliard dolarů.
 34; Co znamená uznání událostí v Kyjevě z roku 2014 za státní převrat? Dorogomilovský soud v Moskvě uznal události roku 2014 na Majdanu v Kyjevě za státní převrat.
 35; Ministr obrany Moldávie byl odvolán, protože si v rozporu s neutralitou země zakotvenou v ústavě zahrával s NATO a vyzýval ke sjednocení Moldávie a Rumunska. Ministr Šalaru byl opakovaně obviňován z korupce.
 36; Žádná blokáda Donbasu rukama „veteránů ATO“ nebude, říká Turčinov. Podle jeho slov nebudou žádné improvizované opevněné body na linii dotyku.
 37; Ukrajinská armáda ostřelovala z minometů tři obce Doněcké republiky v okolí Jasinovaté. V jedné z nich byli zástupci OBSE.
 38; Příčinou referenda na Krymu byl státní převrat na Ukrajině, řekl soud. Obyvatelé Krymu byli zbaveni základních lidských práv a byli nuceni hledat záchranu u jiného státu.
 39; Rubl má rezervu stability. Mluvit o tom, že měnový trh Ruska má blízko k tomu, aby znovu potopil kurs rublu, neodpovídá skutečnosti.
 40; Unikátní ukrajinská civilizace – to je Repin, Dostojevskij a Čajkovskij, říká Juščenko. Exprezident Ukrajiny Viktor Juščenko učinil revoluční objev v dějinách umění a kultury.
 41; Hranice Doněcké republiky jsou spolehlivě zajištěny. A my odtud nikdy neodejdeme. Vojáci Doněcké republiky oslovili novoročními blahopřáními obyvatele Donbasu.
 42; Lvovský Exit: Poslední hřebík do ukrajinské rakve zatlučou propolští separatisté. Polsko a Polskem podporované komunity v poslední době stále častěji dávají najevo, že Východní Halič je polské historické území.
 43; Doněcká a Luganská republika jsou ochotny provést výměnu zajatců s Kyjevem podle vzorce 690 za 47, říká ombudsmanka. K tomuto kroku lídři Republik přistoupili v naději, že aktivizují proces propuštění obyvatel Donbasu ze zajetí.
 44; Rusko a Japonsko zjednodušují vízový režim. Vízové formality mezi Ruskem a Japonskem se od 1. ledna 2017 zjednodušují. Informuje o tom Ministerstvo zahraničí Ruské federace.
 45; Fekální útok: Božena Rynska házela po protestujících aktivistech kočičí exkrementy. Brala kočičí hovínka holýma rukama a zuřivě je házela na aktivisty, kteří polepili okna jejího bytu portréty novinářů z Tu-154, z jejichž smrti se úchylná veřejně radovala.
 46; Byly dešifrovány rozhovory posádky Tu-154. Experti rozšifrovali automatický zapisovač z havarovaného Tu-154 ministerstva obrany Ruské federace.
 47; Start i pád Tu-154 byly zachyceny na video. Vyšetřovatelé zajistili též videonahrávky z přistání letadla v Soči a průběh kontroly cestujících.
 48; Islámský stát připravuje teroristické činy na Ukrajině, říká SBU. Skupina se chystá odpálit bombu na veřejném místě v autě.
 49; Ceny ropy překročily 56 dolarů za barel. Ceny ropy rostou v souvislosti s očekáváním


text:
omezení těžby zeměmi OPEC a dalšími účastníky dohody o snížení těžby.
 50; Koalice vedená USA podporuje Islámský stát, říká Erdogan. Podle slov tureckého prezidenta síly koalice neplní své povinnosti ohledně boje proti Islámskému státu.
 51; Šokující ohavnost. Pravý sektor odklidil květiny před konzulátem Ruska v Oděse a vyvěsil tam protiruské plakáty. Škodolibé poznámky a komentáře „uvědomělých“ Ukrajinců na téma havárie Tu-154 nejspíš ještě nejsou úplným dnem mravního pádu na Ukrajině.
 52; Smrtelná epidemie na Ukrajině: Posměch ohledně havárie Tu-154 a otravy Bojaryšnikem. Šaríj znectil kyjevská média. Ukrajinský novinář a videoblogger Anatolij Šaríj komentoval reakci ukrajinských médií na tragédii Tu-154 nad Černým mořem.
 53; Čína a silný dolar jsou klíčové hrozby pro rok 2017. V roce 2016 měly na rozvíjející se trhy největší vliv výkyvy měnových kursů v souvislosti s referendem ohledně Brexitu a amerických prezidentských voleb.
 54; Lavrov varoval Kerryho před následky dodávek zbraní ozbrojencům v Sýrii. Ministr zahraničí Ruské federace Sergej Lavrov varoval státního tajemníka USA Johna Kerryho před možnými důsledky dodávek protiraketových komplexů ozbrojencům.
 55; Analýza černé skříňky Tu-154 zúžila seznam možných příčin havárie, říká ministerstvo obrany.
 56; Porošenko se chystá obchodovat se zbraněmi vlastní výroby. Ukrajinská vláda se chystá poskytnout podniku „Leninskaja kuznica“ právo na export a import vojenského zboží.
 57; Blokáda Donbasu je výsledkem vnitropolitického kvasu na Ukrajině, říká Lukaševič. Idea ukrajinských radikálů ohledně humanitární blokády Donbasu je výsledkem zesílení vnitropolitického kvasu na Ukrajině, myslí si stálý představitel Ruské federace při OBSE Alexandr Lukaševič.
 58; Na Ukrajině bude probíhat výcvik „mírových jednotek“ pro Donbas, říká Avakov. Na vytvoření mezinárodního centra bylo naplánováno dodatečných 30 milionů dolarů finanční pomoci.
 59; V Krasnogorovce u Doněcka byli místní obyvatelé natolik přesyceni neustálou šikanou ze strany ukrajinských okupantů, že podpálili saunu s neonacisty. Výsledkem byli tři mrtví. Ale proč zrovna v Krasnogorovce a ne třeba ve Slavjansku nebo Konstantinovce?
 60; Absurdní divadlo: USA mají v úmyslu zavést sankce vůči Rusku kvůli vměšování do voleb. Oficiální místa říkají, že administrativa už jen dolaďuje detaily tohoto opatření.
 61; Proč verze o utajování teroristického útoku neobstojí? Renomovaný politolog Sergej Markov se vyjádřil k internetové hysterii „gaučových expertů“ kolem havárie Tu-154.
 62; Působivý flashmob: Damašek zpívá Kaťušu. Sýrie blahopřeje Rusku k Vánocům a Novému roku zpěvem tří ruských písní hned po ukončení bohoslužby v Kristově Chrámu.
 Středa, 28.12.2016:
 1; Evropa ignorovala šovinistické výstřelky ukrajinského majdanu, píší německá média. Evropským zemím chybí přiznání něčeho, co je evidentní: Po Majdanu se Ukrajina nestala demokratickým státem, nýbrž jeho opakem.
 2; Evropě v roce 2017 hrozí politická apokalypsa,píše The Guardian.
 3; Na území Ukrajiny a Moldávie došlo k zemětřesení. Obyvatelé Oděsy referují, že se u nich třásly lustry a „pochodovaly“ gauče.
 4; Henry Kissinger radí Trumpovi zrušit sankce a uznat Krym. Je to signál celému světu: Přezouvejte se – a je jedno, jestli ve skoku, za běhu nebo jinak.
 5; Ukrajina přišla minimálně o 200 milionů dolarů, říká expert o spuštění dodávek plynu z Ruska na Krym. Plyn z Ruska je lacinější než těžba na Černomořském šelfu, a to i se započtením přepravy.
 6; Moldavskému exministru obrany připravují


text:
celu s portrétem Drákuly. Nový prezident Moldávie Igor Dodon odvolal ministra obrany, který si zahrával s NATO.
 7; Ukrajinu může zachránit už jen znárodnění Porošenkovy firmy Roshen. Krach PrivatBanky může definitivně zničit Ukrajinu jako stát.
 8; Jak by mělo Rusko reagovat na veřejné jásání nad ztrátami? Prosinec končícího roku 2016 nevejde do historie kvůli ztrátám, které jsou velmi těžké, ale daleko více úchylným chováním zuřivých rusofobů, které jejich nenávist ke všemu ruskému připravila nejen o rozum, ale i o poslední zbytky svědomí, dokáží-li veřejně jásat nad lidskými tragédiemi.
 9; Stěhování národa: Proč Izrael vyzývá židovské obyvatelstvo k opuštění Francie? Ministr obrany Izraele Avigdor Lieberman vyzval židy, aby odjeli z Francie do své „historické vlasti“.
 10; Už jsou známy kandidatury na funkci velvyslance USA v Rusku. Trump může do Ruska jako velvyslance poslat znalce ruské duše.
 11; Ve vleku vyšetřovacích verzí katastrofy Tu-154. Vyšetřovací skupina úplně nevylučuje ani možnost teroristického činu. Pro takovou verzi je ale potřeba nashromáždit dostatek indicií a důkazů.
 12; Dvojí americká zahraniční politika. Bílý dům zavede sankce proti Rusku kvůli kybernetickým útokům. Zatímco nově zvolený americký prezident se snaží o zlepšení vztahů s Moskvou, administrativa odcházejícího prezidenta USA Baracka Obamy má v úmyslu zavést nové sankce proti Rusku.
 13; Byla objevena těla dalších tří obětí havárie Tu-154. V oblasti dopadu letounu bylo nalezeno 223 fragmentů těl obětí.
 14; Kyjevští hasiči utrpěli škodu kvůli boji s Islámským státem. Protiteroristická operace proti Islámskému státu připravila ukrajinské záchranáře o požární žebřík.
 15; Dluhy na mzdách na Ukrajině dosáhly tříletého maxima. Dlužné mzdy na Ukrajině k 1. prosinci 216 činily v součtu 2,004 miliardy hřiven.
 16; Ukrajina chce odmítnout laciná ruská hnojiva. Navzdory výhodnosti obchodu s Ruskem Ukrajina ruší další obchodní vazby.
 17; Skandál v Kyjevské zoologické zahradě. Vedení krade, zvířata hladoví. Zvíře si nemůže stěžovat, že ho nekrmí. Stěžují si propuštění pracovníci zahrady.
 18; Poradce šéfa Doněcké republiky předpovídá Porošenkův brzký útěk z Ukrajiny do Ruska. Politolog Alexandr Kazakov, který je oficiálním poradcem Alexandra Zacharčenka, vyjádřil názor, že už v lednu Porošenko vyšle své vyjednavače k Putinovi, aby zachránil sebe a svůj kapitál v případě svého útěku do Moskvy.
 19; V New Yorku z Trump Tower evakuovali lidi kvůli balíčku s hračkami. Podezřelá taška byla prověřena pyrotechniky.
 20; Chtělo by to, aby další soud proběhl na Ukrajině, říká Oleg Carjov. Bývalý poslanec Nejvyšší Rady a pozdější předseda parlamentu Novoruska promluvil o následcích rozhodnutí soudu o uznání Majdanu za státní převrat.
 21; Amerika je připravena stěžovat si na Rusko u WTO. Ve zprávě Administrativy obchodního zastoupení USA se říká, že úřady jsou připraveny bojovat proti porušování zásad WTO ze strany USA.
 22; „Je to jen Putinův soukromý soud“, šílí v Kyjevě v důsledku rozhodnutí soudu ohledně Majdanu. Na ministerstvu spravedlnosti Ukrajiny si pospíšili, aby rozhodnutí moskevského soudu o uznání ukrajinského Majdanu za státní převrat označili za „jeden z aktů ruské propagandy“.
 23; Systém „Vulkán“ (Air Volcano Mine System): Pentagon se chystá zaminovat Evropu. Armáda USA vykopala z hrobu zbraň z dob studené války – systém distančního minování „Volcano“.
 24; Senátor Klincevič


text:
během ruské talk show vystrkal ukrajinského politologa ze studia. Zástupce Ukrajiny odmítl uctít památku obětí havarovaného Tu-154.
 25; Byly zveřejněny záběry práce potápěčů v místě havárie Tu-154. Video z práce specialistů ruského ministerstva pro mimořádné události zveřejnila tisková služba Jižního záchranného útvaru ministerstva.
 26; Byla nalezena druhá černá skříňka havarovaného Tu-154. Palubní zapisovač byl už vyzdvižen ze dna Černého moře.
 27; Rusko a Turecko odsouhlasily plán příměří v Sýrii, píší média. V případě úspěchu dohody o režimu přerušení palby se Moskva a Ankara stanou garanty urovnání.
 28; Pozorovatelé OBSE se nechali evakuovat dál od Děbalceva. V médiích přiznali, že ze strany ukrajinské armády v tento den probíhaly údery z raketometů a dělostřelectva ráže 152 mm.
 29; Byl jmenován nový prokurátor Krymu. Státní rada republiky odsouhlasila kandidaturu někdejšího zástupce prokurátora Olega Kamšilova předloženou generálním prokurátorem Ruské federace Jurjem Čajkou.
 30; Generální prokuratura usvědčila firmu Rosnano z porušení zákona. Dozorový úřad požaduje od vedení Rosnano, aby zvážil otázku odpovědnosti příslušných pracovníků.
 31; Ostřelovači z ukrajinské armády zahájili palbu na pozice Národní policie Luganské republiky. Snajperská skupina nepřátele byla zjištěna v okolí obce Novoalexandrovka.
 32; Obyvatelé okupovaného Donbasu odjíždějí do Doněcké republiky kvůli drakonickým cenám energií na Ukrajině. Informovala o tom zplnomocněnkyně pro lidská práva Doněcké republiky Darja Morozova.
 33; Novoroční blahopřání pro děti padlých vojáků Doněcké republiky. 27. prosince se v sále doněckého centra „Čikago“ konala novoroční slavnost pro děti padlých vojáků.
 34; Počty ostřelování se zvýšily na pětinásobek. Pro ukrajinskou stranu je nějaká dohoda o přerušení palby cárem papíru.
 35; Národní banka Ukrajiny v panice rozprodává dolary. Regulátor podniká mimořádná opatření v pokusu uklidnit paniku na měnovém trhu.
 36; Deficit rozpočtu Krymu se podařilo snížit na pouhou šestinu. Poslanci Státní rady Krymu potvrdili rozpočet na příští rok.
 37; V Německu přiznali, že Evropská unie se nachází v hluboké krizi. Konkrétně o tom mluvil německý ministr zahraničí Frank-Walter Steinmeier.
 38; Skromná novoroční tabule a zprávy od tajných služeb – takto bude prezident Ruské federace vítat Nový rok.
 39; Zachar Prilepin: Zdá se mi, jako by se Putin vznášel nad některými lidmi jako nějaká postava z amerických komiksů – rychlý a nepolapitelný, na něhož střílejí ze svých praků.
 40; Kdo je pro vás větší hrdina, Žukov nebo Bandera? Ukrajinský novinář Alexandr Medinskij se rozhodl provést průzkum v ulicích Kyjeva. Značná část lidí se bála svůj názor vyjádřit, někteří odpovídali vyhýbavě, jiní otázku ani nechápali.
 41; Jde o morální teror, říká Klincevič o akcích neonacistů v Oděse. Pravý sektor vyházel květiny zanechané občany u ruského konzulátu v Oděse na znamení smutku nad obětmi letecké havárie Tu-154.
 42; V Oděse přinesli k budově národní policie mršiny psů. Posílají nás z kanceláře do kanceláře. K čemu je nám policie?, zlobí se účastníci protestní akce.
 43; Kyjevský soud odložil případ Janukovič. V projednávání případu byla vyhlášena přestávka na neurčitou dobu, prohlásila ve středu soudkyně Pečorského obvodního soudu v Kyjevě.
 44; Deficit důchodového fondu Ukrajiny dosáhl 150 miliard. Za zbídačení Ukrajinců mohou populisté, myslí si Grojsman.
 45; Cesta do Evropy: Charkovský traktorový závod je postupně rozebírán do šrotu.