text:
spáchání trestného činu. Jde-li o pokračování v trestném činu, považuje se za dobu spáchání trestného činu doba spáchání časově posledního útoku. Jestliže časově poslední útok pokračujícího trestného činu byl spáchán po vyhlášení odsuzujícího rozsudku ohledně jiného trestného činu téhož pachatele, považuje se celý pokračující trestný čin za spáchaný po vyhlášení onoho rozsudku. Z toho ve vztahu k posuzované věci vyplývá, že když byl poslední útok pokračujícího přečinu vydírání spáchán dne 9. 11. 2015, tj. jednak po doručení trestního příkazu Okresního soudu v Pardubicích sp. zn. 2 T 39/2015 (přečin porušování domovní svobody podle § 178 odst. 1 tr. zákoníku), když trestní příkaz má povahu odsuzujícího rozsudku a účinky spojené s vyhlášením rozsudku nastávají doručením trestního příkazu obviněnému, jednak i po vyhlášení rozsudku Okresního soudu v Pardubicích ze dne 14. 9. 2015, sp. zn. 2 T 39/2015 (přečin porušování domovní svobody podle § 178 odst. 1 tr. zákoníku, body 2, 3, 4). Tím je vyloučen jeho souběh s přečinem vydírání spáchaným dne 9. 11. 2015, jímž byl obviněný uznán vinným rozsudkem Okresního soudu Praha-západ ze dne 27. 6. 2016, sp. zn. 2 T 54/2016. Zároveň to znamená, že při správném právním posouzení skutku v posuzované věci nepřicházelo v úvahu, aby napadeným rozsudkem byl obviněnému M. N. uložen souhrnný trest ve vztahu k rozsudku Okresního soudu v Pardubicích ze dne 14. 9. 2015, sp. zn. 2 T 39/2015, jak správně namítal ministr spravedlnosti.
 Obecně lze uvést, že okolnost, že trestný čin byl spáchán před vyhlášením dřívějšího odsuzujícího rozsudku, sama o sobě ještě neznamená splnění podmínek pro uložení souhrnného trestu. Nelze pominout, že ustanovení § 43 tr. zákoníku jako celek upravuje ukládání trestu za dva nebo více trestných činů, tedy za souběh trestných činů. Základní podmínkou pro uložení souhrnného trestu proto je, že v poměru mezi trestnými činy, za které má být uložen souhrnný trest, musí být vztah souběhu. O souběh trestných činů se jedná za předpokladu, že mezi časově prvním a časově posledním trestným činem nebyl ohledně jejich pachatele vyhlášen žádný odsuzující rozsudek, míněno odsuzující rozsudek za jakýkoli trestný čin, tj. případně i za jiný trestný čin, než je některý z těch, jejichž vztah je z hlediska souhrnnosti posuzován. Vyhlášení odsuzujícího rozsudku totiž má ten účinek, že přerušuje vztah souběhu a vytváří vztah recidivy v poměru mezi trestnými činy spáchanými před vyhlášením rozsudku a trestnými činy spáchanými po vyhlášení rozsudku.
 Pokud pak za daného stavu věci Okresní soud Praha-západ obviněnému M. N. uložil souhrnný trest za přečin vydírání podle § 175 odst. 1 tr. zákoníku uvedený pod bodem 1) a za sbíhající se přečiny porušování domovní svobody podle § 178 odst. 1, 2 tr. zákoníku a porušování domovní svobody podle § 178 odst. 1 tr. zákoníku, za jejichž spáchání byl obviněný odsouzen ve věci Okresního soudu v Pardubicích sp. zn. 2 T 39/2015, když jednání podle Okresního soudu Praha-západ ve věci sp. zn. 2 T 54/2016 uvedené pod bodem 1) bylo ukončeno dne 14. 9. 2015 a tedy již poté, co byl obviněnému ve věci Okresního soudu v Pardubicích sp. zn. 2


text:
T 39/2015 dne 28. 7. 2015 doručen trestní příkaz a rovněž po vyhlášení rozsudku Okresního soudu v Pardubicích ze dne 14. 9. 2015, sp. zn. 2 T 39/2015 (přečin porušování domovní svobody podle § 178 odst. 1 tr. zákoníku, body 2, 3, 4), postupoval v rozporu se zásadami uvedenými v ustanovení § 43 odst. 2 tr. zákoníku.
 S ohledem na shora uvedené měl Okresní soud Praha-západ ve věci vedené pod sp. zn. 2 T 54/2016 kvalifikovat jednání obviněného M. N. uskutečněné od 1. 1. 2015 do 9. 11. 2015 jako jeden pokračující trestný čin vydírání podle § 175 odst. 1 tr. zákoníku a jelikož ke spáchání tohoto trestného činu došlo předtím, než byl dne 6. 4. 2016 vyhlášen odsuzující rozsudek ve věci Okresního soudu Praha-západ sp. zn. 2 T 43/2016, měl být jediný trest ve věci Okresního soudu Praha-západ sp. zn. 2 T 54/2016 ukládán jako souhrnný ve vztahu k věci Okresního soudu Praha-západ sp. zn. 2 T 43/2016.
 Nejvyšší soud proto podle § 268 odst. 2 tr. ř. vyslovil, že pravomocným rozsudkem Okresního soudu Praha-západ ze dne 27. 6. 2016, sp. zn. 2 T 54/2016, byl porušen zákon v ustanoveních § 43 odst. 2 a § 116 tr. zákoníku v neprospěch obviněného M. N., podle § 269 odst. 2 tr. ř. napadený rozsudek zrušil v celém rozsahu, dále zrušil i všechna další rozhodnutí na zrušený rozsudek obsahově navazující, pokud vzhledem ke změně, k níž došlo zrušením, pozbyla podkladu.
 Podle § 270 odst. 1 tr. ř. bylo přikázáno Okresnímu soudu Praha-západ, aby věc v potřebném rozsahu znovu projednal a rozhodl. Okresní soud odstraní vytýkanou vadu výroku o vině a při rozhodování o trestu obviněného M. N. bude respektovat všechna zákonná ustanovení pro ukládání trestu, včetně ustanovení § 43 odst. 2 tr. zákoníku. Nejvyšší soud v této souvislosti zdůrazňuje, že v novém řízení nemůže dojít ke změně rozhodnutí v neprospěch obviněného M. N., a tedy ani k uložení přísnějšího trestu, neboť Nejvyšší soud vyslovil, že zákon byl porušen v neprospěch obviněného (§ 273 tr. ř.).

type: other


text:
6Ads155/2009
 6 Ads 155/2009-42
 ROZSUDEK JMÉNEM REPUBLIKY Nejvy11í správní soud rozhodl v senátu slo3⁄4eném z pøedsedy JUDr. Bohuslava Hnízdila a soudkyò JUDr. Kateøiny ©imáèkové a JUDr. Milady Tomkové v právní vìci 3⁄4alobce: E. B., zastoupeného JUDr. Lubomírem Müllerem, advokátem, se sídlem Symfonická 1496/9, Praha 5, proti 3⁄4alované: Èeská správa sociálního zabezpeèení, se sídlem Køí3⁄4ová 25, Praha 5, proti rozhodnutí 3⁄4alované ze dne 27. 6. 2008, v øízení o kasaèní stí3⁄4nosti 3⁄4alobce proti rozsudku Krajského soudu v Plzni ze dne 24. 6. 2009, è. j. 16 Cad 238/2008-24,
 ®alobce (dále jen stì3⁄4ovatel ) napadá rozsudek Krajského soudu v Plzni ze dne 24. 6. 2009, è. j. 16 Cad 238/2008-24, o zamítnutí jeho 3⁄4aloby proti rozhodnutí 3⁄4alované ze dne 27. 6. 2008, è. X, jím3⁄4 byla zamítnuta jeho 3⁄4ádost o pøíplatek k dùchodu podle naøízení vlády è. 622/2004 Sb., o poskytování pøíplatku k dùchodu ke zmírnìní nìkterých køivd zpùsobených komunistickým re3⁄4imem v oblasti sociální, nebo» není obèanem Èeské republiky.
 Krajský soud 3⁄4alobu zamítl s tím, 3⁄4e na poskytnutí pøíplatku k dùchodu podle § 1 odst. 1 písm. a) naøízení vlády è. 622/2004 Sb. stì3⁄4ovateli nevznikl právní nárok, proto3⁄4e ke dni podání 3⁄4ádosti nebyl státním obèanem Èeské republiky, co3⁄4 je jedna z výslovnì stanovených podmínek pro vznik nároku na tento pøíplatek k dùchodu. Pokud se pak stì3⁄4ovatel odvolává na Listinu základních práv Evropské unie, která zakazuje diskriminaci na základì státní pøíslu1nosti, k tomu soud odkázal, 3⁄4e vycházel z právního stavu ke dni 27. 6. 2008. Krajský soud pak uzavøel svou argumentaci s tím, 3⁄4e nárok na pøíplatek k dùchodu vzniká pøi kumulativním splnìní nìkolika podmínek, z nich3⁄4 jedna je podmínka státního obèanství ÈR. S ohledem na to, 3⁄4e stì3⁄4ovatel jednu z podmínek pro vznik nároku na pøíplatek k dùchodu nesplnil, nedochází ke vzniku nároku na pøíplatek k dùchodu.
 Ve své kasaèní stí3⁄4nosti se 3⁄4alobce dovolává kasaèního dùvodu podle § 103 odst. 1 písm. a) zákona è. 150/2002 Sb., soudního øádu správního, ve znìní pozdìj1ích pøedpisù (dále jen s. ø. s. ), a namítá nesprávné právní posouzení. Stì3⁄4ovatel poukazuje na to, 3⁄4e je jako obèan Spolkové republiky Nìmecko obèanem Evropské unie a Listina základních práv Evropské unie ve svém èlánku 21 zakazuje diskriminaci na základì státní pøíslu1nosti. Stì3⁄4ovatel poukazuje na to, 3⁄4e má Listina základních práv Evropské unie aplikaèní pøednost pøed naøízením vlády. Dále stì3⁄4ovatel upozoròuje, 3⁄4e pro pøíplatek k dùchodu podle § 25 zákona è. 119/1990 Sb., o soudní rehabilitaci, pro od1kodnìní podle § 23 odst. 1 tého3⁄4 zákona èi pro získání jednorázové èástky podle naøízení vlády è. 165/1997 Sb. není státní obèanství ÈR podmínkou. V posuzovaném pøípadì tedy moc zákonodárná v zákonì è. 119/1990 Sb. pøiznala pøíplatek k dùchodu bez ohledu na státní obèanství, moc výkonná pak vá3⁄4e nárok na pøíplatek dle vládního naøízení è. 622/2004 Sb. na státní obèanství ÈR. Stì3⁄4ovatel odkazuje na rozsudek Nejvy11ího správního soudu ze dne 28. 6. 2007, è. j. 4 Ads 10/2006-76, které konstatovalo, 3⁄4e aktivity zákonodárce a moci výkonné v oblasti nápravy køivd zpùsobených v letech 1948-1989 postrádají mnohdy vzájemnou provázanost. Dále stì3⁄4ovatel upozornil i


text:
na nález Ústavního soudu ÈR ze dne 12. 3. 2001, sp. zn. II ÚS 187/2000, ve vìci J. M., podle nìj3⁄4 ustanovení rehabilitaèních pøedpisù je právì s ohledem na jejich smysl a úèel zapotøebí interpretovat extenzivnì ve prospìch posti3⁄4ených osob .
 Nejvy11í správní soud ze správního spisu konstatuje, 3⁄4e stì3⁄4ovatel byl od svého narození nìmeckým státním obèanem, poté se stal ve svých tøiceti letech, tedy v roce 1958, státním obèanem Èeskoslovenska a z toho titulu byl pøedvolán k odvodu a povolán k výkonu vojenské slu3⁄4by, co3⁄4 z dùvodù svého nábo3⁄4enského pøesvìdèení nerespektoval. Proto byl stì3⁄4ovatel odsouzen pro trestné èiny nenastoupení slu3⁄4by v branné moci a vyhýbání se výkonu vojenské slu3⁄4by. V rámci soudních rehabilitací byl stì3⁄4ovatel ob3⁄4alob zpro1tìn. ®alovaná eviduje, 3⁄4e stì3⁄4ovatel byl v dobì od 9. 9. 1946 do 28. 3. 1967 na území Èeskoslovenska zamìstnán a za dobu vìznìní (62 mìsícù) vyplácí stì3⁄4ovateli dávku podle § 25 odst. 7 zákona o soudní rehabilitaci. Od roku 1967 stì3⁄4ovatel 3⁄4ije v Nìmecké spolkové republice a v souèasnosti má pouze nìmecké státní obèanství.
 Stì3⁄4ovatel je osobou oprávnìnou k podání kasaèní stí3⁄4nosti, nebo» byl úèastníkem øízení, z nìho3⁄4 napadené rozhodnutí krajského soudu vze1lo (§ 102 s. ø. s.). V kasaèní stí3⁄4nosti, kterou podal vèas (§ 106 odst. 2 s. ø. s.), uplatòuje námitku nezákonnosti napadeného rozhodnutí spoèívající v nesprávném posouzení právní otázky soudem v pøedcházejícím øízení, tedy námitku z dùvodu dle § 103 odst. 1 písm. a) s. ø. s.
 Nejvy11í správní soud pro tento dùvod shledává kasaèní stí3⁄4nost pøípustnou. Nejvy11í správní soud za této situace napadený rozsudek krajského soudu v mezích øádnì uplatnìného kasaèního dùvodu podle § 109 odst. 2 a 3 s. ø. s. pøezkoumal, pøitom dospìl k závìru, 3⁄4e kasaèní stí3⁄4nost není dùvodná.
 Nejvy11í správní soud pøi posuzování stí3⁄4nostních námitek se nejprve zabýval tím, zda právní úprava pøíplatku k dùchodu podle naøízení vlády è. 622/2004 Sb., která podmiòuje vznik nároku na tento pøíplatek státním obèanstvím Èeské republiky, není v rozporu s unijním právem, a to zejména zákazem diskriminace na základì státního obèanství.
 Podle aktuálního znìní Smlouvy o Evropské unii, úèinného od 1. 12. 2009 (a to èl. 6 odst. 1): Unie uznává práva, svobody a zásady obsa3⁄4ené v Listinì základních práv Evropské unie . Nicménì i pùvodní znìní Smlouvy o Evropské unii v èl. 6 zakotvovalo, 3⁄4e Unie je zalo3⁄4ena na zásadách svobody, demokracie, dodr3⁄4ování lidských práv a základních svobod a právního státu, zásadách, které jsou spoleèné èlenským státùm. Stejnì jako ochrana základních práv a svobod v rámci Evropské unie, ani zákaz diskriminace na základì státní pøíslu1nosti není novým institutem unijního práva. Obdobné ustanovení jako v èl. 21 odst. 1 Listiny základních práv Evropské unie obsahovalo primární evropské právo ji3⁄4 pøed úèinností posledního znìní Smlouvy o Evropské unii (tedy Lisabonské smlouvy úèinné od 1. 12. 2009), nebo» èl. 12 Smlouvy o zalo3⁄4ení Evropského spoleèenství stanovil i pøed úèinností Lisabonské smlouvy zákaz diskriminace na základì státní pøíslu1nosti. Tento zákaz se v1ak uplatòoval jen v rámci pou3⁄4ití Smlouvy o Evropské unii, tedy v oblastech, v nich3⁄4 byla dána pravomoc orgánù Evropské


text:
unie. Obdobné omezení pou3⁄4ití práv vyplývajících z Listiny základních práv Evropské unie v1ak obsahuje i stávající úprava primárního evropského práva. V èl. 51 Listiny základních práv EU jsou ustanovení Listiny základních práv Evropské unie pøi dodr3⁄4ení zásady subsidiarity urèena orgánùm, institucím a jiným subjektùm Unie, a dále èlenským státùm, výhradnì pokud uplatòují právo Unie.
 Nejvy11í správní soud musel zhodnotit, zda pøíplatek k dùchodu podle naøízení vlády è. 622/2004 Sb. je souèástí uplatòování práva Unie, tedy jaký je jeho právní charakter a k jakému úèelu byl zaveden. Nejvy11í správní soud se domnívá, 3⁄4e se jedná o plnìní ze strany státu z titulu odstranìní nìkterých køivd zpùsobených komunistickým re3⁄4imem, èemu3⁄4 napovídá i uvozovací ustanovení vládního naøízení, které uvádí, 3⁄4e posuzované vládní naøízení provádí ustanovení § 8 zákona è. 198/1993 Sb., o protiprávnosti komunistického re3⁄4imu a o odporu proti nìmu. Toto ustanovení zmocòuje vládu, aby naøízením napravila nìkteré køivdy spáchané na odpùrcích komunistického re3⁄4imu a na osobách, které byly posti3⁄4eny jeho perzekucemi, v oblasti sociální, zdravotní a finanèní. Sám stì3⁄4ovatel úèel posuzovaného pøíplatku k dùchodu spatøuje v od1kodnìní osob nevinnì vìznìných v období komunistické vlády a dále jej oznaèuje jako rehabilitaèní pøedpis. Z textu vládního naøízení i ze zákonné úpravy, kterou vládní naøízení provádí, vyplývá, 3⁄4e úèelem bylo vedle od1kodnìní køivdy i vyjádøení urèité satisfakce (tedy uznání èi podìkování) vìznìným obìtem komunistického re3⁄4imu a úèastníkùm odporu proti komunistickému re3⁄4imu. Problematika od1kodòování obìtí èi odpùrcù komunistického re3⁄4imu a odstranìní køivd zpùsobených komunistickým re3⁄4imem nespadá do uplatòování práva Unie, a proto na právní úpravu èlenského státu v této oblasti nelze bez dal1ího vztáhnout zákaz diskriminace na základì státní pøíslu1nosti vyplývající z primárního evropského práva. Úèelem pøíplatku k dùchodu podle naøízení vlády è. 622/2004 Sb. je odstranìní køivd komunistického re3⁄4imu, satisfakce obìtí a úèastníkù odporu proti komunistickému re3⁄4imu; nepodléhá tedy unijnímu právu, neuplatní se na nìj právo Evropské unie a Listina základních práv Evropské unie a nespadal ani do rámce pou3⁄4ití Smlouvy o zalo3⁄4ení Evropského spoleèenství.
 Nejvy11í správní soud se dále zabýval tím, zda je mo3⁄4no na posuzovaný pøíplatek k dùchodu podle naøízení vlády è. 622/2004 Sb. pohlí3⁄4et jako na dávku sociálního zabezpeèení, co3⁄4 by evokoval jeho název. Pokud by toti3⁄4 posuzovaný pøíplatek k dùchodu podle naøízení vlády è. 622/2004 Sb. byl dávkou sociálního zabezpeèení, pak by výplata tohoto pøíplatku podléhala koordinaci podle právní úpravy Evropské unie, tedy podle v rozhodné dobì úèinného naøízení Rady EHS è. 1408/71 ze dne 14. èervna 1971 o uplatòování systémù sociálního zabezpeèení na zamìstnané osoby a jejich rodiny pohybující se v rámci Spoleèenství a naøízení Rady EHS è. 574/72, stanovujícího postup pøi provádìní naøízení è. 1408/71. Obì naøízení byla v rozhodné dobì pøímo aplikovatelná. Zásada rovného zacházení byla i pøed pøijetím Listiny práv Evropské unie stì3⁄4ejním principem, na nìm3⁄4 byla budována koordinace národních systémù sociálního zabezpeèení. Je v1ak nutno zodpovìdìt otázku, zda má pøíplatek k dùchodu charakter dávky sociálního zabezpeèení spadající do vìcného rozsahu naøízení Rady EHS è. 1408/71 (dále jen Naøízení ). Tak tomu v1ak v posuzovaném pøípadì není. Naøízení se toti3⁄4 vztahuje na v1echny právní pøedpisy týkající se


text:
následujících odvìtví sociálního zabezpeèení, zmínìných v èlánku 4 odst. 1 Naøízení: a) dávky v nemoci a mateøství b) dávky v invaliditì, vèetnì tìch, je3⁄4 jsou urèeny k udr3⁄4ení nebo zlep1ení výdìleèné èinnosti c) dávky ve stáøí d) dávky pozùstalých e) dávky pøi pracovních úrazech a nemocích z povolání f) pohøebné g) dávky v nezamìstnanosti h) rodinné dávky. Dále se jedná o preventivní zdravotní opatøení, pomoc pøi odborném vzdìlávání-druh podpor v nezamìstnanosti a nepøíspìvkové dávky smí1eného typu pramenící z integrace sociálního zabezpeèení a péèe. Rozhodujícím kritériem pro zahrnutí dávky do pùsobnosti Naøízení je, 3⁄4e musí být spojena s jednou z dávek vyjmenovaných v èl. 4 odst. 1. Je zcela zøejmé, 3⁄4e posuzovaný pøíplatek k dùchodu le3⁄4í mimo vìcný rozsah Naøízení, nebo» úèelem rehabilitaèních a na nì navazujících pøedpisù je zmírnìní køivd spáchaných pøedchozím re3⁄4imem; tato dávka nepatøí mezi dávky sociálního zabezpeèení Èeské republiky. Ve výsledku tak není mo3⁄4né se k této èástce dovolávat èlánku 3 Naøízení, zakotvujícího rovnost zacházení bez ohledu na státní pøíslu1nost (k tomu srov. rozsudek Nejvy11ího správního soudu ze dne 26. 8. 2009, è. j. 3 Ads 75/2009-30). K charakteru pøíplatku k dùchodu podle naøízení vlády è. 622/2004 Sb. konstatoval Nejvy11í správní soud ve svém rozsudku ze dne 27. 6. 2007, è. j. 6 Ads 73/2006-82, 3⁄4e má charakter od1kodòovací èi rehabilitaèní dávky: Pøíplatek k dùchodu podle naøízení vlády má tedy s dùchody vyplácenými z dùchodového poji1tìní podle zákona o dùchodovém poji1tìní spoleèné pouze technikálie výplaty a pøíslu1ný orgán státní správy; pokud jde o samu podstatu pøíplatku, nemá s dùchody z dùchodového poji1tìní spoleèného nic. Jde stále o samostatnou dávku, která není v nejmen1ím od dávky dùchodového poji1tìní odvozena, nestává se její souèástí a existuje bez ohledu na spoleènou výplatu stále jako samostatný nárok odvozený z jiných právních pøedpisù, ne3⁄4 jsou pøedpisy dùchodového poji1tìní. (obì citovaná rozhodnutí Nejvy11ího správního soudu jsou dostupná na www.nssoud.cz).
 S odkazem na vý1e uvedené lze tedy konstatovat, 3⁄4e posuzovaný pøíspìvek k dùchodu podle naøízení vlády è. 622/2004 Sb. má charakter od1kodòovací a rehabilitaèní dávky, není dávkou sociálního zabezpeèení a nespadá ani do 3⁄4ádné jiné oblasti, upravované evropským právem, neuplatní se na nìj právo Evropské unie a ani nepatøí do rámce pou3⁄4ití Smlouvy o zalo3⁄4ení Evropského spoleèenství. Z tohoto dùvodu tedy pøi jeho posuzování není mo3⁄4no zohlednit zákaz diskriminace dle státní pøíslu1nosti èi státního obèanství, který vyplývá z èl. 21 odst. 1 Listiny základních práv Evropské unie a z døívìj1ího èl. 12 Smlouvy o zalo3⁄4ení Evropského spoleèenství.
 Právní názor 3⁄4alované a Krajského soudu v Plzni nikterak v obecné rovinì nezpochybòuje ani stì3⁄4ovatelem citovaný nález Ústavního soudu ze dne 12. 3. 2001, sp. zn. II. ÚS 187/2000, který pøikazuje rehabilitaèní pøedpisy s ohledem na jejich smysl a úèel interpretovat extenzivnì ve prospìch posti3⁄4ených osob. Stì3⁄4ovatelem citované rozhodnutí Ústavního soudu ÈR nesmìøuje k posuzovanému problému, tedy ke skuteènosti, zda je ústavnì konformní rozli1ování mezi obèany Èeské republiky a cizinci v oblasti restituèní, tedy v oblasti odstraòování nìkterých køivd komunistického re3⁄4imu.
 Ústavní soud ji3⁄4 mnohokrát vyslovil-a to v souvislosti s restituèními pøedpisy-3⁄4e je základním oprávnìním státu, aby


text:
stanovil hranice, v nich3⁄4 chce odèinit, resp. zmírnit nìkteré køivdy spáchané døívìj1ím re3⁄4imem. (srov. usnesení Ústavního soudu ze dne 16. 9. 2008, sp. zn. I. ÚS 1335/08, dostupné na http://nalus.usoud.cz). Ústavní soud ÈR rovnì3⁄4 opakovanì konstatoval, 3⁄4e èeskoslovenský stát, který se po listopadu 1989 rozhodl odèinit majetkové a jiné køivdy, k nim3⁄4 do1lo v pøedcházejícím období v dùsledku nedemokratických postupù pøedchozího re3⁄4imu, se rozhodl vyjít z principu alespoò èásteèného zmírnìní vzniklých køivd, vìdom si toho, 3⁄4e provést úplnou rehabilitaci nebo úplné od1kodnìní tìch, kteøí byli v minulosti po1kozeni, není mo3⁄4né (srov. nález Ústavního soudu ze dne 6. 6. 2001, sp. zn. Pl. ÚS 46/2000, publikovaný pod è. 279/2001 Sb.). Rozhodnutí státu o tom, zda pøistoupí k odèinìní majetkových a jiných køivd, a v jakém rozsahu tak uèiní, je zcela v kompetenci samotného státu. Po3⁄4adavek státního obèanství jako podmínka úèasti na majetkových restitucích
 (napø. podle zákona è. 87/1991 Sb., o mimosoudních rehabilitacích) byl shledán Ústavním soudem ÈR jako souladný s èeským ústavním poøádkem, zejména s èl. 11 odst. 2 a èl. 3 Listiny základních práv a svobod, a s mezinárodními smlouvami zakotvujícími lidská práva, zejména èl. 2 a 26 Mezinárodního paktu o obèanských a politických právech, a to nálezem ze dne 4. 6. 1997, sp. zn. Pl. ÚS 33/1996, publikovaným pod è. 185/1997 Sb. Právní úpravu èeského restituèního zákonodárství, zvýhodòujícího v pøístupu k restitucím obèany ÈR, uznal i Evropský soud pro lidská práva v rozhodnutích o stí3⁄4nostech man3⁄4elù P. a G.-ve vìci G. a Gá proti Èeské republice, stí3⁄4nost è. 39794/98, rozhodnutí ze dne 10. 7. 2002, a ve vìci P. a Pá proti Èeské republice, stí3⁄4nost è. 38645/97, rozhodnutí ze dne 10. 7. 2002, uveøejnìné v èasopise Soudní judikatura-Pøehled rozsudkù Evropského soudu pro lidská práva, è. 4/2002. Nejvy11í správní soud si je vìdom odli1ného názoru na tuto otázku ze strany Výboru pro lidská práva, av1ak je pøi svém rozhodování vázán zejména èeskými právními pøedpisy a judikaturou Ústavního soudu ÈR a Evropského soudu pro lidská práva, umo3⁄4òující rùzný pøístup k restitucím a od1kodnìním køivd komunistického re3⁄4imu v návaznosti na státní obèanství.
 Nejvy11í správní soud i Ústavní soud ÈR odsouhlasily podmínku státního obèanství i v pøípadì úèasti na od1kodnìní podle zákona è. 172/2002 Sb., o od1kodnìní osob odvleèených do SSSR nebo do táborù, které SSSR zøídil v jiných státech (srov. rozsudky Nejvy11ího správního soudu ze dne 22. 7. 2008, è. j. 4 Ads 76/2007-68, publ. pod è. 1809/2009 Sb. NSS, ze dne 4. 5. 2005, è. j. 3 Ads 65/2004-63, ze dne 20. 4. 2005, è. j. 3 Ads 66/2004-46, publ. pod è. 614/2005 Sb. NSS, a ze dne 4. 5. 2005, è. j. 3 Ads 67/2004-46, dostupné na www.nssoud.cz, a usnesení Ústavního soudu ÈR ze dne 24. 1. 2006, sp. zn. I. ÚS 435/2005, ze dne 9. 8. 2006, sp. zn. II. ÚS 433/2005, a ze dne 9. 11. 2006, sp. zn. II. ÚS 434/05, dostupné na http://nalus.usoud.cz).
 Ústavní soud ÈR i obecné èeské soudy tedy vycházejí ze zásady, 3⁄4e v pøípadì od1kodnìní obìtí komunistického re3⁄4imu èi restitucí je podmínka státního


text:
obèanství pøípustná. Nejvy11í správní soud se zabýval i dal1í stí3⁄4nostní námitkou spoèívající v tom, 3⁄4e státní obèanství není podmínkou pro získání pøíplatku k dùchodu podle § 25 zákona è. 119/1990 Sb., pro získání od1kodnìní podle § 23 odst. 1 tého3⁄4 zákona a pro získání jednorázové èástky podle naøízení vlády è. 165/1997 Sb. Z toho pak stì3⁄4ovatel dovozuje, 3⁄4e pokud moc výkonná vá3⁄4e nárok na pøíplatek dle vládního naøízení è. 622/2004 Sb. na státní obèanství ÈR, pak tím poru1uje vázanost moci výkonné zákony.
 Nejvy11í správní soud konstatuje, 3⁄4e v pùvodním zákonì o soudní rehabilitaci základní od1kodnìní nespravedlivì odsouzených, pøijaté v èasové návaznosti na zmìnu politického re3⁄4imu, vázáno na státní obèanství nebylo. Právì s ohledem na skuteènost, 3⁄4e dal1í pøíplatky k dùchodu navazující na pùvodní trestní rehabilitace a pøiznávané více ne3⁄4 deset let poté (posuzovaný pøíplatek k dùchodu podle vládního naøízení è. 622/2004 Sb., poskytnutí jednorázové penì3⁄4ní èástky podle zákona è. 261/2001 Sb., o poskytnutí jednorázové penì3⁄4ní èástky úèastníkùm národního boje za osvobození, politickým vìzòùm a osobám z rasových nebo nábo3⁄4enských dùvodù soustøedìných do vojenských pracovních táborù a o zmìnì zákona è. 39/2000 Sb., o poskytnutí jednorázové penì3⁄4ní èástky pøíslu1níkùm èeskoslovenských zahranièních armád a spojeneckých armád v letech 1939 a3⁄4 1945, nebo pøiznání zvlá1tního pøíspìvku k dùchodu dle zákona è. 357/2005 Sb., o ocenìní úèastníkù národního boje za vznik a osvobození Èeskoslovenska a nìkterých pozùstalých po nich, o zvlá1tním pøíspìvku k dùchodu nìkterým osobám, o jednorázové penì3⁄4ní èástce nìkterým úèastníkùm národního boje za osvobození v letech 1939 a3⁄4 1945 a o zmìnì nìkterých zákonù) mají charakter spí1e satisfakèní ne3⁄4 sociální a stát tímto pøíplatkem vyjadøuje úctu a podìkování svým obèanùm, kteøí se úèastnili národního boje za osvobození. Proto Nejvy11í správní soud nespatøuje 3⁄4ádný rozpor v tom, 3⁄4e právní úprava, která v tìsné návaznosti na soudní rehabilitace poskytla urèitou dávku v1em obìtem bez ohledu na státní obèanství, av1ak v dal1ích právních úpravách, zdùrazòujících poctu a satisfakci obèanùm, kteøí se úèastnili odboje proti fa1ismu èi komunismu, restituèní dávky podmínila státním obèanstvím.
 Nejvy11í správní soud pøi posuzování argumentace stì3⁄4ovatele vycházel ze své dosavadní judikatury i z konstantní judikatury Ústavního soudu ÈR. Pokud by se v tomto pøípadì rozhodl vyhovìt stì3⁄4ovateli, jednalo by se o vyboèení z dosavadního chápání restituèních pøedpisù a vedlo by to k nespravedlivému zvýhodnìní stì3⁄4ovatele oproti ostatním osobám, v jejich3⁄4 pøípadì èeské i mezinárodní soudy diskreci státu pøi urèení okruhu oprávnìných osob èi od1kodòovaných skuteèností aprobovaly, a z rehabilitací, restitucí èi od1kodnìní vylouèeným osobám, nemajícím èeské státní obèanství, v jejich 3⁄4alobách a stí3⁄4nostech nevyhovìly. Nejvy11í správní soud si je vìdom zásadního dilematu, které øe1ily orgány veøejné moci v postkomunistických státech i mezinárodní orgány ohlednì rozsahu restitucí. Tato tí3⁄4ivá otázka spoèívá v tom, zda je z hlediska obecné ochrany lidských práv pøijatelné odmítnout nápravu nìkterých køivd zpùsobených nìkterým obìtem komunistického re3⁄4imu jen proto, 3⁄4e demokratický stát není (ekonomicky) schopen a (politicky) ochoten napravit ve1keré køivdy v1ech obìtí? Nejvy11í správní soud se ztoto3⁄4òuje s odpovìdí, kterou na tuto otázku pøinesl nìmecký Spolkový ústavní soud v jiném historickém kontextu: Základním zákonem nelze v 3⁄4ádném pøípadì


text:
obhájit rigorózní pøístup, vyjádøený vìtou: Das schlechte darf dem Besseren nicht weichen, weil das Beste (oder von diesem Standpunkt aus: das allein Gute) nicht erreichbar ist. Tedy v èeské transpozici: ©patné øe1ení nemù3⁄4eme upøednostnit lep1ímu jen proto, 3⁄4e to nejlep1í èi to nejvy11í dobro není dosa3⁄4itelné (k tomu více Malenovský, J.: Právo na restituci ve státech støední a východní Evropy ve svìtle judikatury Evropské komise a Evropského soudu pro lidská práva, Právník è. 6/2003, str. 537 a násl., Fassbender, B.: Gleichheitssatz und Restitutionsgesetzgebung, EuGRZ, 2002, Heft 5-8 s. 106). Nejvy11í správní soud tedy dospìl k závìru, 3⁄4e pokusy o satisfakci obìtem komunistického re3⁄4imu a úèastníkùm odboje proti fa1ismu èi komunismu nemù3⁄4e zpochybnit èi odmítnout jako nezákonné jen proto, 3⁄4e tuto satisfakci nedostávají v1echny obìti, ale pouze èe1tí obèané jako vyznamenání za úèast na boji za osvobození své vlasti.
 Nejvy11í správní soud tedy závìrem konstatuje, 3⁄4e napadený rozsudek krajského soudu je zákonný a 3⁄4ádná z námitek stì3⁄4ovatele není dùvodná. Z tìchto dùvodù Nejvy11í správní soud kasaèní stí3⁄4nost podle § 110 odst. 1 s. ø. s. zamítl.
 Nejvy11í správní soud dále rozhodl v souladu s § 60 odst. 1 ve spojení s § 120 s. ø. s. o nákladech øízení o kasaèní stí3⁄4nosti. Stì3⁄4ovatel nemìl ve vìci úspìch, a proto nemá právo na náhradu nákladù øízení. Právo na náhradu nákladù v1ak nenále3⁄4í ani 3⁄4alované, aèkoliv mìla ve vìci plný úspìch, nebo» pøiznání nákladù øízení správnímu orgánu ve vìcech dùchodového poji1tìní je podle § 60 odst. 2 s. ø. s. vylouèeno.


text:
5 Tz 113/2000
 Nejvyšší soud České republiky projednal dne 6. června 2000 ve veřejném zasedání v senátě složeném z předsedy senátu JUDr. Františka Púryho a soudců JUDr. Jiřího Horáka a JUDr. Jindřicha Urbánka stížnost pro porušení zákona, kterou podal ministr spravedlnosti ve prospěch i neprospěch obviněných 1. Ing. M. H., 2. Ing. J. Ch., 3. M. P., 4. Ing. P. Š., 5. Ing. L. Š., 6. Ing. M. V.,. L. P., 8. Ing. A. M., 9. Ing. J. T., 10. PaedDr. V. D., a 11. Ing. P. K.,
 proti pravomocnému usnesení krajské státní zástupkyně v Hradci Králové ze dne 21. 2. 2000 sp. zn. KZv 323/97 v trestní věci vedené u Policie České republiky, Krajského úřadu vyšetřování v Hradci Králové pod ČVS: KVV-44/20-97,
 a rozhodl podle § 268 odst. 2 a § 269 odst. 2 tr. řádu t a k t o :
 Pravomocným usnesením krajské státní zástupkyně v Hradci Králové ze dne 21. 2. 2000 sp. zn. KZv 323/97 b y l p o r u š e n z á k o n v ustanovení § 30 odst. 1 tr. řádu v neprospěch obviněných Ing. M. H., Ing. J. Ch., M. P., Ing. P. Š., Ing. L. Š., Ing. M. V., L. P., Ing. A. M., Ing. J. T., PaedDr. V. D. a Ing. P. K.
 Dne 21. 2. 2000 vydala krajská státní zástupkyně v Hradci Králové pod sp. zn. KZv 323/97 usnesení, kterým se podle § 31 odst. 1 tr. řádu a z důvodů uvedených v ustanovení § 30 odst. 1 tr. řádu vyloučila z vykonávání úkonů trestního řízení v trestní věci obviněných Ing. M. H. a spol. Uvedené usnesení nabylo právní moci ve vztahu ke všem obviněným v období od 3. 3. 2000 do 21. 3. 2000, když proti němu nebyla podána stížnost. V odůvodnění tohoto usnesení krajská státní zástupkyně v Hradci Králové uvedla, že byly zjištěny pochybnosti ohledně postupu JUDr. V. K. v souvislosti s dodržováním ustanovení § 24 odst. 1 zákona č. 283/1993 Sb., o státním zastupitelství, ve znění pozdějších předpisů, a krajská státní zástupkyně v Hradci Králové podala ministru spravedlnosti podnět k posouzení možnosti podání návrhu na kárné řízení proti JUDr. V. K. Jak dále krajská státní zástupkyně v Hradci Králové uvedla, má pochybnosti o jednání JUDr. V. K. a vzhledem k tomu, že jmenovaný státní zástupce mediálně prezentuje její rozhodnutí o převedení dozoru na jiného státního zástupce Krajského státního zastupitelství v Hradci Králové jako možnou snahu o diskreditaci jeho osoby a snahu o jeho odstavení" z dozoru nad přípravným řízením, má pochybnosti o své možnosti nestranně rozhodovat v dané trestní věci. Současně krajská státní zástupkyně v Hradci Králové argumentuje tím, že se v dané trestní věci již vyloučil z výkonu dohledu její nadřízený vrchní státní zástupce v Praze JUDr. K. B. a předmětná věc byla k výkonu dohledu přikázána Vrchnímu státnímu zastupitelství v Olomouci. I z tohoto důvodu se krajská státní zástupkyně v Hradci Králové domnívá, že je namístě, s přihlédnutím k zásadám objektivity a hospodárnosti trestního řízení, aby nejen výkon dohledu,


text:
ale i vlastní dozor nad přípravným řízením v dané trestní věci byl vykonáván státním zastupitelstvím, které je činné v okruhu působnosti Vrchního státního zastupitelství v Olomouci.
 Podle přesvědčení ministra spravedlnosti důvodem podjatosti (a tedy i vyloučení se z vykonávání úkonů trestního řízení) nemůže být v žádném případě mediální kampaň", kterou krajská státní zástupkyně v Hradci Králové navíc ani žádným způsobem neobjektivizovala. Ministr spravedlnosti upozornil též na skutečnost, že JUDr. V. K. přestal v dané trestní věci vykonávat dozor již dne 30. 4. 1999 a v současné době už nepracuje v rezortu státního zastupitelství.
 V projednávaném případě Nejvyšší soud neshledává důvod k vyloučení krajské státní zástupkyně ani v jejím případném poměru k této věci. Dosud v ní totiž učinila pouze úkony organizační povahy, když rozhodla o tom, který státní zástupce bude v této věci vykonávat dozor ve smyslu § 174 a § 175 tr. řádu, resp. rozhodla o změně v osobě státního zástupce vykonávajícího takový dozor. Krajská státní zástupkyně však sama neučinila ve věci žádný procesní úkon podle trestního řádu, tj. úkon dozoru či jiný podobný úkon, kterým by projevila poměr k předmětné věci. Navíc by samotná aktivita krajské státní zástupkyně v uvedeném směru (např. v podobě provedení konkrétního procesního úkonu) nestačila k tomu, aby u ní vznikl poměr k věci předpokládaný ustanovením § 30 odst. 1 tr. řádu, ale muselo by jít o bližší vztah krajské státní zástupkyně k věci vyplývající např. z jejího zájmu na výsledku projednání věci, z její účasti nebo účasti osob jí blízkých na stíhané trestné činnosti, z postavení svědka ve věci apod. Nic takového však zjištěno nebylo, nevyplývá to ze spisu a ani z napadeného rozhodnutí krajské státní zástupkyně. Ostatně krajská státní zástupkyně svůj údajný poměr k věci dovozuje výlučně přes osobu JUDr. V. K., který jak bylo výše uvedeno ve věci v době rozhodnutí již nebyl činný a nyní dokonce už ani není státním zástupcem. Navíc, jak je správně poukazováno ve stížnosti pro porušení zákona, krajská státní zástupkyně v Hradci Králové ve svém usnesení nijak nekonkretizovala, v čem měla spočívat nežádoucí aktivita JUDr. V. K., označená jako mediální kampaň", přičemž o její existenci nejsou ve spise žádné důkazy.
 Nejvyšší soud České republiky připomíná, že ustanovení § 30 odst. 1 tr. řádu o důvodech vyloučení z vykonávání úkonů trestního řízení stojí na zásadě, podle které tyto důvody mohou být výsledkem jen osobního vztahu konkrétního soudce, státního zástupce, vyšetřovatele či policejního orgánu k určitým osobám na trestním řízení zúčastněným nebo k věci samotné. Má-li důvod k vyloučení spočívat ve vztahu k projednávané věci, ze všech rozhodujících okolností musí být jednoznačně patrné, že zde takový vztah skutečně existuje, ale samotný vnitřní pocit soudce, státního zástupce, vyšetřovatele či policejního orgánu v tomto směru nepostačuje, třebaže i on může být podkladem ovšem jen vedle dalších objektivně zjištěných skutečností k důvodnému závěru o tom, že jejich nežádoucí vztah k věci zde skutečně je. Navíc, jak již bylo zmíněno, důvodem podjatosti není jakýkoli vztah k projednávané věci, nýbrž musí jít o vztah takového charakteru, který objektivně i subjektivně brání soudci, státnímu


text:
29 NSCR 199/2017
 Název judikátu: Návrh na zrušení schváleného oddlužení
 Senátní značka: 29 NSCR 199/2017
 ECLI: ECLI:CZ:NS:2019:29.NSCR.199.2017.1
 KSHK 45 INS XY
 29 NSČR 199/2017-B-83
 Nejvyšší soud České republiky rozhodl v senátě složeném z předsedy JUDr. Jiřího Zavázala a soudců JUDr. Zdeňka Krčmáře a Mgr. Rostislava Krhuta v insolvenční věci dlužnice V. L., narozené XY, bytem XY, vedené u Krajského soudu v Hradci Králové pod sp. zn. KSHK 45 INS XY, o návrhu věřitele č. 4 J. H., narozeného XY, bytem XY, zastoupeného Mgr. Ladislavem Kočkou, advokátem, se sídlem v Praze 1, Vodičkova 709/33, PSČ 110 00, na zrušení schváleného oddlužení, o dovolání věřitele č. 4 proti usnesení Vrchního soudu v Praze ze dne 20. července 2017, č. j. KSHK 45 INS XY, 2 VSPH XY, takto:
 Usnesením ze dne 29. prosince 2016, č. j. KSHK 45 INS XY, Krajský soud v Hradci Králové (dále jen „insolvenční soud“) k návrhu věřitele č. 4 J. H. zrušil schválené oddlužení dlužnice a současně rozhodl o způsobu řešení jejího úpadku konkursem, uzavíraje, že dlužnice není dlouhodobě schopna plnit splátkový kalendář a má též dluh vzniklý po schválení oddlužení.
 Vrchní soud v Praze k odvolání dlužnice v záhlaví označeným usnesením změnil rozhodnutí insolvenčního soudu tak, že oddlužení se nezrušuje a konkurs na majetek dlužnice se neprohlašuje. Odvolací soud vyšel z toho, že v průběhu odvolacího řízení dlužnice jednak doložila úhradu dluhu vzniklého po schválení oddlužení, jednak doložila své příjmy v takové výši, že existuje reálný předpoklad 30% uspokojení nezajištěných věřitelů.
 Proti usnesení odvolacího soudu podal věřitel č. 4 dovolání, jehož přípustnost vymezuje ve smyslu ustanovení § 237 zákona č. 99/1963 Sb., občanského soudního řádu (dále též jen „o. s. ř.“) [poměřováno obsahem dovolání], argumentem, že napadené rozhodnutí závisí na vyřešení právní otázky, při jejímž řešení se odvolací soud odchýlil od ustálené rozhodovací praxe dovolacího soudu, konkrétně namítá rozpor se závěry obsaženými v usnesení Nejvyššího soudu ze dne 29. června 2017, sen. zn. 29 NSČR 28/2017. Dovolatel namítá, že napadené rozhodnutí spočívá na nesprávném právním posouzení věci (dovolací důvod dle § 241a odst. 1 o. s. ř.), a požaduje, aby Nejvyšší soud napadené rozhodnutí zrušil a věc vrátil odvolacímu soudu k dalšímu řízení.
 Nejvyšší soud dovolání, jež může být přípustné jen podle § 237 o. s. ř. a pro něž neplatí žádné z omezení přípustnosti vypočtených v § 238 o. s. ř., odmítl podle § 243c odst. 1 a 2 o. s. ř. Učinil tak proto, že napadené rozhodnutí je co do posouzení důvodů pro zrušení schváleného oddlužení podle § 418 zákona č. 182/2006 Sb., o úpadku a způsobech jeho řešení (insolvenčního zákona), v mezích přípustné diskrece souladné s ustálenou judikaturou Nejvyššího soudu, představovanou např. usnesením Nejvyššího soudu ze dne 30. dubna 2013, sen. zn. 29 NSČR 45/2010, uveřejněným pod číslem 86/2013 Sbírky soudních rozhodnutí a stanovisek, nebo usnesením Nejvyššího soudu ze dne 31. ledna 2019, sen. zn. 29 NSČR 41/2017. Rozpor se závěry obsaženými v usnesení Nejvyššího soudu sen. zn. 29 NSČR 28/2017 rovněž dán není.
 Ve spojení s námitkou, že odvolání dlužnice trpělo vadami,


text:
pak dovolatel způsobem odpovídajícím požadavku ustanovení § 241a odst. 2 o. s. ř. nevymezil důvod přípustnosti dovolání. K vymezení přípustnosti dovolání srov. především usnesení Nejvyššího soudu ze dne 25. září 2013, sp. zn. 29 Cdo 2394/2013, uveřejněné pod číslem 4/2014 Sbírky soudních rozhodnutí a stanovisek, jakož i stanovisko pléna Ústavního soudu ze dne 28. listopadu 2017, sp. zn. Pl ÚS-st. 45/16, uveřejněné pod číslem 460/2017 Sb.
 Rozhodné znění občanského soudního řádu pro dovolací řízení (znění účinné do 29. září 2017) se podává z bodu 2., článku II, části první zákona č. 296/2017 Sb., kterým se mění zákon č. 99/1963 Sb., občanský soudní řád, ve znění pozdějších předpisů, zákon č. 292/2013 Sb., o zvláštních řízeních soudních, ve znění pozdějších předpisů, a některé další zákony. Srov. k tomu dále (ve vazbě na skutečnost, že insolvenční řízení bylo zahájeno před 1. lednem 2014) i usnesení Nejvyššího soudu ze dne 30. dubna 2014, sen. zn. 29 NSČR 45/2014, uveřejněné pod číslem 80/2014 Sbírky soudních rozhodnutí a stanovisek.
 Poučení: Toto usnesení se považuje za doručené okamžikem zveřejnění v insolvenčním rejstříku; dlužnici a dovolateli se však doručuje i zvláštním způsobem.


text:
Sociální práce v Oblastní nemocnici Kolín, a. s., nemocnici Středočeského kraje - PDF
 Sociální práce v Oblastní nemocnici Kolín, a. s., nemocnici Středočeského kraje
 Download "Sociální práce v Oblastní nemocnici Kolín, a. s., nemocnici Středočeského kraje"
 Ivo Bohumil Ovčačík
 1 Vyšší odborná škola, střední škola, jazyková škola s právem státní jazykové zkoušky a základní škola MILLS, s. r. o. Čelákovice Sociální práce v Oblastní nemocnici Kolín, a. s., nemocnici Středočeského kraje Sociální práce Vedoucí práce: Mgr. Jitka Havlíčková Vypracovala: Jana Málková Čelákovice 2014
 2 Čestné prohlášení Prohlašuji, že jsem absolventskou práci vypracovala samostatně a všechny použité písemné i jiné informační zdroje jsem řádně ocitovala. Jsem si vědoma, že doslovné kopírování cizích textů v rozsahu větším než je krátká doslovná citace je hrubým porušením autorských práv ve smyslu zákona č. 121/2000 Sb., je v přímém rozporu s interním předpisem školy a je důvodem pro nepřipuštění absolventské práce k obhajobě. V Čelákovicích, Jana Málková 2
 3 Poděkování Tímto bych ráda poděkovala paní Mgr. Jitce Havlíčkové za cenné rady, věcné připomínky, vstřícný přístup a trpělivost při vedení mé absolventské práce. Další poděkování patří Oblastní nemocnici Kolín, a. s., nemocnici Středočeského kraje, zastoupené hlavní sestrou, paní Irenou Šandovou, za umožnění sepsání této absolventské práce. V neposlední řadě děkuji sociálním pracovnicím, paní Mgr. Sabině Růžkové, Dis. a slečně Petře Chvátilové, DiS., za vedení mé odborné praxe. 3
 4 OBSAH ÚVOD. 6 1 CÍL E PRÁCE Hlavní cíl Dílčí cíle. 7 2 TEORETICKÁ ČÁST Základní pojmy Sociální práce Sociální pracovník ve zdravotnictví Sociální služby Zdraví a nemoc Veřejné zdravotnictví Historie zdravotní a sociální péče v Kolíně Oblastní nemocnice Kolín, a. s., nemocnice Středočeského kraje Historie nemocnice Současnost nemocnice Komunitní plánování města Kolín Sociální práce ve zdravotnictví Význam sociální práce ve zdravotnictví Vzdělání sociálního pracovníka ve zdravotnictví Historie vzdělávání českých sociálních pracovnic Současné vzdělávání sociálních pracovníků ve zdravotnictví Multidisciplinární tým Komunikace-základ úspěchu sociální práce Základní techniky komunikace s klientem v nemocnici Klienti sociálních pracovníků v nemocnici Způsob vzniku vztahu sociálního pracovníka s klientem v nemocnici První kontakt s klientem Sociální šetření Nejčastější zdravotnické a sociální služby, které klienti využívají po ukončení hospitalizace Sociální lůžka Léčebny pro dlouhodobě nemocné. 25 4
 5 2.6.3 Hospicová péče Pečovatelská služba v Kolíně a okolí Tísňová péče Osobní asistence, odlehčovací pobytová služba a denní stacionář Domovy pro seniory Ubytovna pro osoby bez přístřeší Dětské centrum Kolín a ubytování pro matky s dětmi Legislativa ovlivňující činnost sociálního pracovníka Dobrovolnická služba ve zdravotnictví Definice dobrovolnictví Dobrovolnictví v nemocnicích PRAKTICKÁ ČÁST Sociální práce v Oblastní nemocnici Kolín, a. s., nemocnici Středočeského kraje Vedení odborných praxí studentů sociální práce Dobrovolnické centrum Slunečnice Zmapování mezioborové spolupráce sociálních pracovnic a lékařů v letech Hypotézy Výsledky analýzy dat v období mezi lety Počet sociálních šetření Složení klientů z hlediska pohlaví Složení klientů z hlediska věku Počet sociálních šetření ve vztahu k ročnímu období Počet sociálních šetření ve vztahu k dětem Podíl novorozenců na sociálních šetřeních ve vztahu k dětem Vyhodnocení analyzovaných dat 53 4 DISKUZE. 54 ZÁVĚR 57 РЕЗЮМЕ. 58 BIBLIOGRAFIE.. 60 SEZNAM PŘÍLOH 64 5
 6 ÚVOD Sociální


text:
práce v nemocnici je velmi specifická. Sociální pracovnice se zde setkávají s klienty, jejich rodinami a blízkými. Nepříznivý zdravotní stav klientů je nezřídka dílčím problémem jejich celkové životní situace. Úlohou sociálních pracovnic je komplexní rozklíčování situace, ve které se klient nachází, nabídka možného východiska, a pokud klient souhlasí, sociální pracovnice spolu s ním a jeho rodinou realizují kroky nutné k řešení klientovy nepříznivé situace. Velmi často se sociální pracovnice stává důvěrnicí klienta i jeho rodiny. Na výběru tématu absolventské práce má značný podíl dlouhodobá praxe v Oblastní nemocnici Kolín, a. s., nemocnici Středočeského kraje, kterou jsem absolvovala v prvním a druhém ročníku oboru Sociální práce na Vyšší odborné škole Mills, s. r. o. Díky velmi vstřícnému postoji vedení nemocnice a sociálních pracovnic jsem zde jako studentka Sociální práce získala nejenom mnoho teoretických znalostí, ale i praktických zkušeností. Cílem absolventské práce je zmapovat sociální práci v této nemocnici a tím přispět k informovanosti veřejnosti a klientů o práci sociálních pracovnic. Absolventská práce by se mohla stát inspirací pro studenty oboru Sociální práce při výběru místa, ve kterém absolvují odbornou praxi nutnou k jejich studiu. Sociální pracovnice v nemocnici je členkou multidisciplinárního týmu, ve kterém spolupracuje nejen se zdravotnickým personálem nemocnice, ale i mnoha státními a nestátními organizacemi. Domnívám se, že toto je pro studenty velmi podnětné. Teoretická část je zaměřením obecně na sociální práci ve zdravotnictví a představení nemocnice, praktická část absolventské práce je rozdělena do dvou kapitol. První se věnuje popisu kolínské nemocnice, práci sociálních pracovnic a představení projektu Dobrovolnického centra Slunečnice, jehož zakladatelkou a koordinátorkou je sociální pracovnice Mgr. Sabina Růžková, DiS. Tento projekt vznikl s podporou vedení nemocnice a je určen klientům Sociálních lůžek na oddělení Gerontocentra kolínské nemocnice. Ve druhé části je zaznamenán vývoj mezioborové spolupráce lékařů a sociálních pracovnic mezi lety
 7 1 CÍLE PRÁCE 1.1 Hlavní cíl Zmapovat sociální práci v Oblastní nemocnici Kolín, a. s., nemocnici Středočeského kraje. 1.2 Dílčí cíle Zpracovat postup sociální práce s klienty. Zmapovat možnosti následné péče o klienty propuštěné z nemocnic. Zaznamenat vývoj mezioborové spolupráce lékařů a sociálních pracovnic v letech Popsat projekt Dobrovolnického centra Slunečnice. 7
 8 2 TEORETICKÁ ČÁST Teoretická část absolventské práce je zaměřena obecně na sociální práci ve zdravotnictví a představení Oblastní nemocnici Kolín, a. s., nemocnici Středočeského kraje a zmapování možností následné péče po ukončení hospitalizace v nemocnici. 2.1 Základní pojmy Sociální práce Český překlad definice sociální práce schválené Mezinárodní federací sociálních pracovníků: Sociální práce podporuje sociální změnu, řešení problémů v mezilidských vztazích, posílení a osvobození lidí za účelem naplnění jejich osobního blaha. Užívaje teorií lidského chování, sociálních systémů a sociální práce zasahuje tam, kde se lidé dostávají do kontaktu se svým prostředím. Pro sociální práci jsou klíčové principy lidských práv a společenské spravedlnosti. [www.socialnirevue.cz,22] Aktivita, zaměřující se na zlepšení, obnovení sociálního fungování klienta a na tvorbu společenských podmínek, které budou příznivé pro tento cíl. [www.granty.vsers.cz,23] Sociální práce se zabývá interakcí mezi člověkem a jeho sociálním prostředím. Pomoc sociální práce je zaměřena na dosahování rovnováhy mezi očekáváním sociálního prostředí, ve kterém lidé uspokojují své


text:
potřeby, a jejich schopností toto očekávání zvládnout. [MUSIL, 2004] Sociální pracovník ve zdravotnictví Sociální pracovník ve zdravotnictví je především profesionál, který je znalý teorií a metod oboru sociální práce, jehož snahou je jejich aplikace v praxi a v celoživotním vzdělávání. [MATOUŠEK, 2005] Sociální pracovník ve zdravotnictví by měl v prvé řadě být kompetentním sociálním pracovníkem v souladu se Zákonem č. 108/2006 Sb., o sociálních službách a zároveň i nelékařským zdravotnickým pracovníkem v souladu se Zákonem č. 96/2004 Sb., o nelékařských zdravotnických povoláních. [KUZNÍKOVÁ, 2011] 8
 9 Sociální pracovník je ten, kdo pomáhá těm, kteří využívají sociálních služeb. [www.ledax.cz,24] V Oblastní nemocnici Kolín, a. s., nemocnici Středočeského kraje pracují dvě sociální pracovnice. V kapitolách, které se přímo týkají tohoto zařízení, pojednává absolventská práce o činnosti sociálních pracovnic Sociální služby Sociální služby jsou služby určené osobám v nepříznivé sociální situaci (např. senioři se zhoršenou soběstačností, zdravotně postižení, bezdomovci, příslušníci etnických menšin, uprchlíci, osoby s mentálním postižením, uživatelé návykových látek, osoby s duševním onemocněním). [www.ledax.cz,25] Zákon č.108/2006 Sb., o sociálních službách, definuje sociální službu jako činnost nebo soubor činností, jimiž se zajišťuje pomoc osobám v nepříznivé sociální situaci. Rozsah a forma pomoci musí zachovávat lidskou důstojnost, musí působit na osoby aktivně a motivovat je k činnostem, které neprodlužují nebo nezhoršují jejich nepříznivou sociální situaci, a musí zabraňovat jejich sociálnímu vyloučení Zdraví a nemoc WHO definuje zdraví takto: Zdraví je stav úplné tělesné, duševní a sociální pohody, nikoliv pouze nepřítomnost nemoci nebo tělesné choroby. [VURM, 2007] Za zdraví je považován celkový tělesný, psychický, sociální a duchovní stav člověka, který mu umožňuje dosahovat optimální kvality života a není překážkou obdobnému snažení druhých lidí. [KŘIVOHLAVÝ, 2001] Dle Novákové je zdraví předpokladem plnohodnotného a kvalitního života. Dále autorka uvádí, že zdraví a nemoc jsou výsledkem vztahu mezi člověkem a prostředím. Tento vztah se mění podle toho, jaké změny a kolik změn probíhá v lidském organizmu a jeho prostředí. [NOVÁKOVÁ, 2011] Kuzníková uvádí, že zdraví a nemoc jsou se sociálním životem člověka velmi úzce propojeny a vzájemně se ovlivňují již v momentu vyskytnutí prvních symptomů nemoci, pocitů nepohody a iniciace zdravotnické pomoci. Dále Kuzníková poukazuje na osobní 9
 10 a sociální život klienta, který se odvíjí dle závažnosti diagnózy či následků nemoci, které mohou být dočasného či trvalého charakteru. [KUZNÍKOVÁ, 2011] O znovuobnovení sociálních funkcí se klient musí v prvé řadě zasadit sám, ale také může zvolit i různé formy pomoci sociálního pracovníka v nemocnici. [KUZNÍKOVÁ, 2011] Veřejné zdravotnictví Malina definuje veřejné zdravotnictví jako multidisciplinární medicínský obor, který využívá a integruje poznatky různých vědních oborů. Jeho základ tvoří řada medicínských a společenskovědních oborů (sociální medicíny, hygieny a epidemiologie, organizace a řízení zdravotnictví, podpory zdraví, demografie, statistiky, sociologie, psychologie, ekonomie, medicínského práva a řady dalších oborů). Veřejné zdravotnictví je oborem, který se zabývá problematikou zdraví a zdravotnictví. [www.korcek-mba.blogspot.cz,26] Historie zdravotní a sociální péče v Kolíně V historii můžeme nalézt mnoho zařízení, která mají sociálně-zdravotní charakter. V naději na pomoc a uzdravení, přicházeli lidé do chorobinců, chudobinců, starobinců či špitálu. Stejně tomu bylo i v Kolíně. První zpráva o domu


text:
chudých v Kolíně je z roku 1359 a uvádí: kostel sv. Jana Křtitele s chalupou vedle něho stojící odedávna špitálem slul. Bernard Eisengraber, zlatník z Hory, tehdy věnoval 2 kopy grošů platu, který měl na statku dědičného rychtáře Kryštofa, strýce svého ve Štítařích, kaplanu na mše při špitálu kolínském. Dalším domem chudých, zvaným Seelhaus, byl dům pro chudé panny a vdovy, kterým se říkalo bekyně. Almužny a jejich práce jim byla prostředkem k obživě. Roku 1519 byl dům chudých v domě č. 11 na Kutnohorském předměstí při kostele sv. Jana Křtitele přeměněn v nemocnici. V roce 1623 přešel s ostatním jměním do rukou řádu Milosrdných bratří. V letech existovala v Kolíně ještě nemocnice vojenská. [www.nemocnicekolin.cz,27] V roce 1778 vznikla i první městská nemocnice na místě obecního dvora. Byla to jednopatrová budova, která se postupně rozšiřovala. Zpočátku měla tato nemocnice pouze osm postelí, v roce 1856 měla postelí třicet. O pár let později byla nemocnice 10
 11 rozšířena o druhé podlaží. Ve stejném roce bylo nemocnici, ministerstvem vnitra, uděleno právo veřejnosti. Dr. František Bieman, tehdejší její lékařský správce, je považován za zakladatele této veřejné nemocnice. Měl na svou dobu velmi pokrokové odborné i sociální smýšlení, podle zápisu v kolínské pamětní knize děkanství organizoval akci pro zmírnění dělnické bídy v letech Rozšíření této nemocnice, se však postupem času stalo nedostatečným. [www.nemocnicekolin.cz,27] 2.3 Oblastní nemocnice Kolín, a. s., nemocnice Středočeského kraje Historie nemocnice V roce 1892 se usneslo okresní zastupitelstvo vystavět z vlastních nákladů, novou nemocnici v místě, kde stojí dodnes. Svou činnost zahájila kolínská nemocnice v roce Náklad na pozemky, stavbu a vnitřní zařízení činil přibližně zlatých. Nemocnice měla původně 100 lůžek, později byl počet lůžek rozšířen na 160. Na svou dobu byla nemocnice velmi dobře vybavena. Měla dva operační sály pro čistou a hnisavou chirurgii. V zahradě stál pavilon pro infekční nemoci. V roce 1913 byla nemocnice vybavena rentgenovým přístrojem. Vedením nemocnice byl pověřen MUDr. Josef Šíl. Nejvyšší frekvence dosahuje nemocnice v letech válečných. V roce 1914 převzal vedení MUDr. Jan Šíl. Ve stejném roce se nemocnice stává součástí vojenské pozorovací stanice s filiálkou v okresním chorobinci o 130 postelích. Okresní chorobinec byl později převzat vojenskou správou. V únoru roku 1916 byla nemocnice vrácena svému účelu. [www.nemocnicekolin.cz,28] V průběhu historie pracovali na tváři nemocnice významní architekti. Na přelomu 20. a 30. let 20. století roste pod vedením architekta Karla Tymicha administrativní a hospodářská budova, která stojí dodnes. Významným projektem byla ve 40. a 50. letech výstavba dětského a gynekologicko-porodnického oddělení pod vedením F. M. Černého. Po rychlém rozkvětu nastalo období stagnace. [www.nemocnicekolin.cz,27] Současnost nemocnice Po roce 1989 nemocnice opět získala svou prestiž a převyšuje okresní charakter. Dne 21. června 2005 byla Oblastní nemocnice Kolín, a. s., nemocnice Středočeského 11
 12 kraje se sídlem v Kolíně, ul. Žižkova 146, zapsána pod spisovou značkou B10018 vedenou u Městského soudu v Praze, do Obchodního rejstříku. Mimořádným rozvojem, který započal díky podpoře svého vlastníka Středočeského kraje a trvá dodnes, se stala tato nemocnice spolehlivou a moderní společností. Důkazem může být i fakt, že Oblastní nemocnice


text:
Kolín, a.s., nemocnice Středočeského kraje obdržela v roce 2012 od České kapitálové informační agentury ratingové hodnocení ČEKIA Stability Award AA, byla tak zařazena mezi nejstabilnější firmy v České republice. [www.nemocnicekolin.cz 28] V roce 2012 bylo, dle Ústavu zdravotnických informací České republiky, v nemocnici 551 akutních lůžek. V tabulce č. 1 uvádím rozdělení počtu akutních lůžek na jednotlivých odděleních nemocnice. Průměrná ošetřovací doba byla 5,3 dne. Tabulka č. 1 Zdroj: vlastní zpracování Počet lůžek na jednotlivých odděleních oddělení počet lůžek z toho Interna 95 JIP 14 Geriatrie 22 - Neurologie 39 JIP 6 Chirurgie 71 - AR 18 - Ortopedie 54 JIP 4 Urologie 25 - ORL 20 - Oftalmologie 22 - Dermatovenerologie 25 - Gynekologie 48 Porodnice 23 Pediatrie 71 JIP 8, Neonatologie 23 Dětská chirurgie 21 - Rehab. a fyz. medicína 20 - [www.uzis.cz,29] 12
 13 Svou vstřícností a postojem je tato nemocnice příkladem kvalitní mezioborové spolupráce managementu, zdravotníků a sociálních pracovnic. Díky vedení této nemocnice mohou studenti oboru Sociální práce získávat praktické dovednosti a zkušenosti, které mají velký význam pro jejich profesní rozvoj Komunitní plánování města Kolín Oblastní nemocnici Kolín, a. s., nemocnici Středočeského kraje se podílí na Komunitním plánu sociálních služeb města Kolín. Pro komunitní plánování je důležitý vzájemný dialog poskytovatelů sociálních služeb, uživatelů sociálních služeb a zástupců města. Tento dialog společně s analýzou demografické situace města a analýzou dotazníkového šetření přispívá ke zkvalitnění sociálních služeb města Kolín. V pracovní skupině věnované práci se seniory zastupuje nemocnici sociální pracovnice Bc. Sabina Růžková, DiS. Tato pracovní skupina se zabývá seniory z města Kolín, kteří mají sníženou soběstačnost z důvodu zdravotního postižení, chronického onemocnění, nebo věku a jejichž situace vyžaduje pravidelnou pomoc jiné fyzické osoby. Vizí této pracovní skupiny je důstojný a spokojený život seniorů. [www.mukolin.cz,30] 2.4 Sociální práce ve zdravotnictví Kořeny sociální práce sahají hluboko do minulosti, nicméně povědomí široké veřejnosti o sociální práci ve zdravotnictví je malé a mnohdy vzdálené skutečnosti. V našem zdravotnictví existují dlouholeté tradice sociální práce s klienty. S tím, jak se mění struktura společnosti, mění se a přibývají i problémy v sociální oblasti, jejichž řešení vyžaduje vyšší úroveň vzdělání sociálních pracovníků, využívání nových přístupů v sociální práci, a zejména vyšší počet sociálních pracovníků v praxi (Sklenářová in Sborník, 1997). [KUZNÍKOVÁ, 2011, s. 20]. Sociální pracovníci a zdravotně-sociální pracovníci jsou v České republice většinou zaměstnanci nemocnic. Nemocniční péče a zdravotní služby jsou financovány prostřednictvím systému zdravotního pojištění. Zaměstnávání a ohodnocení zdravotněsociálních pracovníků a sociálních pracovníků je zcela v kompetenci managementu nemocnic. [KUZNÍKOVÁ, 2011]. 13
 14 2.4.1 Význam sociální práce ve zdravotnictví V současnosti je sociální práce nedílnou součástí komplexní péče o nemocné v nemocnicích a ostatních zdravotnických zařízeních. Úlohou sociální práce je zmírnění, nebo odstranění sociálních důsledků nemoci. Smyslem sociální práce ve zdravotnictví je dle Kuzníkové zejména pomoc klientovi, jeho rodině i širšímu prostředí při zmírnění nebo odstranění negativních sociálních důsledků nemoci. Úkolem sociální práce je využití vlivu psychosociální sféry na nemoc k lepší adaptaci, překonání obtíží, motivaci k léčbě, spolupráci a konečně ke kvalitnějšímu životu. [KUZNÍKOVÁ, 2011] Sociální práce ve zdravotnictví musí posuzovat


text:
nepříznivou situaci člověka v komplexu souvislostí, protože nepříznivý zdravotní stav zhoršuje sociální situaci a naopak. Všude tam, kde je poskytována a zajišťována zdravotní péče, je nutné současně zajistit a poskytovat i péči sociální. [VURM, 2007] Dle Tomeše se sociální a zdravotní péče doplňují a v řadě ohledů i vzájemně ovlivňují. Dále uvádí, že osoby, které potřebují odbornou zdravotní péči, často vyžadují i sociální pomoc. [TOMEŠ, 2001] Vzdělání sociálního pracovníka ve zdravotnictví Úlehla hovoří o odbornosti, jako o jednom ze tří opěrných bodů sociální práce. Odbornost popisuje jako umění být prostředníkem mezi normami společnosti a přesvědčením klienta. [ÚLEHLA, 1996] Zdravotně sociální pracovník by měl znát problematiku jednotlivých onemocnění, být vzdělaný v oblasti somatické medicíny a znát důsledky, jež mohou jednotlivá onemocnění mít nejen na psychiku člověka, ale také na další sociální život. [KUZNÍKOVÁ, 2011, s. 59] Historie vzdělávání českých sociálních pracovnic V roce 1921 vstoupily v praxi absolventky Ženské vyšší školy pro sociální péči. Postupně přibývaly i absolventky dalších škol. Jednalo se o školy střední zakončené maturitou nebo tzv. vyšší na bázi pomaturitního vzdělávání. [KODYMOVÁ, 2010] 14
 15 V roce 1935 na sjezdu stavovského spolku Organizace sociálních pracovnic účastnice vyslovují rezoluci, ve které mj. požadují, aby byla vybudována soustava samotného sociálního školství, které se opírá o poznatky sociálních věd, a odpovídá skutečným potřebám sociální péče. Školství zabezpečeného hmotně i odborně státem a ukotveného v systému vysokoškolského vzdělávání. [KODYMOVÁ, 2010, s. 123] Jedním z problémů sociální transformace byl nedostatek profesně připravených lidí na nové sociální problémy. Proto již v roce 1990 MPSV iniciovalo vytvoření systému vzdělávání sociálních pracovníků. [RÁKOSNÍK, TOMEŠ, 2010] To se po přípravách podařilo a v roce 1990 vzniklo první pracoviště na filozofické fakultě University Karlovy v Praze, posléze na fakultě sociálních studií v Brně a na pedagogické fakultě v Bratislavě. Myšlenka byla, aby se v Praze učila sociální práce ve spojení s psychologií, v Brně ve spojení se sociologií a v Bratislavě s pedagogikou. [RÁKOSNÍK, TOMEŠ, 2010] Současné vzdělávání sociálních pracovníků ve zdravotnictví Vzdělávání sociálně zdravotnických pracovníků je v České republice zakotveno v Zákoně č. 96/2004 Sb. o nelékařských zdravotnických povoláních, v platném znění. Dle 10 Zákona č. 96/2004 Sb. je za výkon povolání zdravotně sociálního pracovníka považována činnost v rámci preventivní, diagnostické a rehabilitační péče v oboru zdravotně sociální péče. Dále se zdravotně sociální pracovník podílí na ošetřovatelské péči v oblasti uspokojování sociálních potřeb pacienta. [www.zakonyprolidi.cz,19] Činnosti zdravotně sociálního pracovníka jsou konkrétně rozpracovány Vyhláškou 55/2011 Sb., o činnostech zdravotnických pracovníků a jiných odborných pracovníků. [www.zakonyprolidi.cz,21] Formou dalšího vzdělávání sociálních pracovníků, dle Zákona č. 96/2004 Sb., je: specializační vzdělávání zajišťované vysokými školami a vyššími odbornými školami navazující na získanou odbornou způsobilost k výkonu povolání sociálního pracovníka, účast v akreditovaných kurzech, odborné stáže v zařízeních sociálních služeb, 15
 16 účast na školících akcích. [www.zakonyprolidi.cz,19] Etický kodex sociálních pracovníků ve vztahu ke svému povolání a odbornosti říká: sociální pracovník dbá na udržení a zvyšování prestiže svého povolání, neustále se snaží o udržení a zvýšení odborné úrovně sociální práce a uplatňování nových přístupů a metod, působí na to, aby odbornou sociální práci


text:
prováděl vždy kvalifikovaný pracovník s odpovídajícím vzděláním, je zodpovědný za své soustavné celoživotní vzdělávání a výcvik, což je základ pro udržení stanovené úrovně odborné práce a schopnosti řešit etické problémy, pro svůj odborný růst využívá znalosti a dovednosti svých kolegů a jiných odborníků, naopak své znalosti a dovednosti rozšiřuje v celé oblasti sociální práce, sociální pracovník spolupracuje se školami sociální práce, aby podpořil studenty sociální práce při získávání kvalitního praktického výcviku a aktuální praktické znalosti. [www.tyfloservis.cz,31] Vzhledem ke vzrůstající potřebě sociálních pracovníků ve většině rezortů, vznikl nový akreditovaný bakalářský studijní obor zdravotně sociální pracovník. [KUZNÍKOVÁ, 2011, s. 28] Každý sociální pracovník by měl mít znalosti ze základů sociologie, psychologie, zdravovědy, práva a sociální politiky, měl by umět diagnostikovat konkrétní potřeby konkrétního člověka a navrhnout řešení. [ MATOUŠEK, 2007] Nedílnou součástí současného celoživotního vzdělávání je supervize. Supervize je nástroj celoživotního učení používaný zejména u pomáhajících profesí. [www.ledax.cz,25] Multidisciplinární tým Obecně lze říci, že základem kvalitní multidisciplinární péče o klienta je zejména spolupráce všech členů týmu na velmi vysoké úrovni. Mezioborová spolupráce v nemocnici je nutná z důvodu provázanosti zdravotní a sociální problematiky. Propuštění zejména staršího pacienta z nemocnice je situace, které je nutno v rámci hospitalizace věnovat náležitou pozornost. Propuštění pacienta z akutního lůžka 16
 17 se řídí jeho zdravotním stavem a rozhodnutím ošetřujícího lékaře. Informaci o propuštění by měl pacient a jeho rodina obdržet v dostatečném předstihu, aby bylo možné uzpůsobit vše potřebné pro návrat pacienta do domácího prostředí. Pokud toto není možné, je třeba zajistit následnou péči v jiném zdravotnickém zařízení, nebo situaci řešit s pomocí sociálních služeb. Komplexní posouzení aktuální situace zaměřené na vyhodnocení stávajícího průběhu hospitalizace, posouzení potřeb konkrétní další intervence medicínské, ošetřovatelské rehabilitační a další. K tomuto je nutná spolupráce ošetřujícího lékaře, geriatra, specialisty v ošetřovatelské péči, rehabilitačního pracovníka a v neposlední řadě i sociálního pracovníka. Velmi důležitá je intenzivní komunikace všech těchto odborníků nejen s klientem, ale i jeho rodinou. Kuzníková zdůrazňuje významný podíl sociální práce ve zdravotnictví na uzdravení klienta. Sociální pracovníci společně s dalšími odborníky, uvnitř i mimo zařízení zdravotnických služeb, podporují klienta při vyrovnávání se s nemocí a se změnou jeho životní situace. Odborníci společně vytvářejí integrovaný plán péče, který je orientovaný na klienta, má jasně vymezený cíl. Na tvorbě a realizaci plánu se podílejí všichni členové týmu, kteří vzájemně sdílejí poznatky důležité pro péči o klienta. [KUZNÍKOVÁ, 2011] Sociální práce ve zdravotnickém zařízení probíhá pod různými tlaky z několika stran, kterým je nucen sociální pracovník čelit. Rodina a klient od něj očekávají dostatek času k odbornému poradenství, volbě mezi různými alternativami sociálních služeb a opatření. Lékař, motivován ekonomickými zájmy managementu zdravotnického zařízení, naopak očekává urychlené řešení sociální situace pacienta. Zabezpečení sociálních potřeb pacientů musí probíhat současně s léčebnou a ošetřovatelskou péčí, proto jsou sociální pracovnice členy multidisciplinárních ošetřovatelských týmů pečujících o pacienta. Sociální práce je prací týmovou a kvalitní sociální péči je možné zajistit jen v součinnosti s ostatními odborníky, kteří se na komplexní péči o pacienta podílejí. Délka hospitalizace pacienta a jeho následné propuštění je závislé na závažnosti onemocnění pacienta


text:
a jeho sociální situaci. [www.fnol.cz,32] Komplexnost péče v medicíně dnes zahrnuje i sociální práci s klientem. Je důležité si uvědomit, že mezi zdravotní a sociální sférou je velmi úzká provázanost 17
 18 a nelze je oddělovat. Sociální práce ve zdravotnických zařízeních je pak specifikována jako podpora a pomoc klientovi a jeho blízkým při návratu do přirozeného prostředí s minimalizací negativních důsledků proběhlé nemoci. Zdravotně sociální pracovník je nedílnou součástí multidisciplinárního týmu zdravotnického zařízení a aktivně se účastní na celém léčebném i ošetřovatelském procesu. Tato aktivní účast přispívá k celistvému pojetí klienta, vytvoření objektivního náhledu na klientovu situaci a zahájení efektivního řešení. [www.ieducare.com,33] Sociální pracovník potřebuje být od spolupracovníků respektován a cítit sounáležitost s týmem. Velmi důležité je zajištění své jasné pozice ve zdravotnických zařízeních. [BADAWI, 1990, KUZNÍKOVÁ, s. 23] Kuzníková uvádí v souvislosti s postavením sociálního pracovníka v týmu jako výhodnější volit termín interdisciplinární spolupráce, neboť sociální pracovník má nezastupitelnou roli koordinátora činností a cílů týmu. Dále manažera, který organizuje činnost týmu a spolupráci s odborníky vně organizace. [KUZNÍKOVÁ, 2011] Ve spolupráci s interdisciplinárním týmem se sociální pracovník podílí na řešení krizové situace klienta. Od počátku pracuje na dobrém vztahu s chronicky nemocným klientem, u něhož se předpokládá dlouhodobá terapie a opakované hospitalizace. [MATOUŠEK, 2003] Komunikace- základ úspěchu sociální práce Komunikace je základním prostředkem v dorozumívání se s ostatními lidmi. Komunikaci můžeme definovat jako specifickou formu spojení mezi lidmi, a to prostřednictvím předávání a přijímání informací. Pomocí komunikace si lidé vzájemně předávají zkušenost, ale například i emoce. Komunikaci lze dělit na verbální, tedy věcně obsahovou a na komunikaci neverbální. Nástrojem verbální komunikace je řeč. Řeč můžeme definovat jako vyšší nervovou činnost, která je řízena druhou signální nervovou soustavou. Řeč dává lidem možnost vyjádřit své pocity, myšlenky a přání. Lidé mohou hovořit o minulosti, přítomnosti a budoucnosti. Tato schopnost je odlišuje od jiných živočichů. Řeč však netvoří jediný způsob, jak si lidé vyměňují své názory, informace a myšlenky. 18
 19 Dle Honzáka je komunikace lidskou schopností užívat výrazových prostředků k vytvoření a udržení mezilidských vztahů. V komunikaci člověk projevuje své city, vůli, myšlenky a sděluje informace. [HONZÁK, 1997] Lidská komunikace je mnohem bohatší a rozmanitější. Tvoří ji nejenom mluvené (psané) slovo, ale i komunikace neverbální - mimoslovní. Při neverbální komunikaci získáváme informace z pohybů těla, gest, pomocí doteků a očního kontaktu. V lidské komunikaci platí, že nelze nekomunikovat. Je všeobecně známé, že úspěšnost komunikace záleží z nadpoloviční většiny na neverbálním projevu, dále pak na paralingvistickém kontextu a pouze z několika málo procent na projevu verbálním. Znalost neverbální komunikace je základním úspěchem v navázání komunikace nejen s klientem, jeho rodinou, ale i ostatními členy multidisciplinárního týmu. Sociální pracovník by měl mít základní znalosti o mimice, proxemice, posturice, kinezice, haptice, ale například i o gestikulaci. Důležitou součástí komunikace je paralingvistika, tedy to, jak je komunikace hlasitá, rychlá, důrazná, nebo jaký tón zvolíme. Nelze opomenout metakomunikaci, tedy změny slovního významu v návaznosti na intonaci. Proces úspěšné komunikace není pouze vhodná volba slov a signálů, ale zahrnuje také mnoho dalších dovedností, které je třeba zvládnout.


text:
Tyto dovednosti zahrnují především aktivní naslouchání, techniky kladení otázek, umění dialogu a mnoho dalších. Do komunikace zahrnujeme i úpravu zevnějšku. Všechny tyto komunikační dovednosti a techniky je nutné neustále zdokonalovat. S nástupem moderní technologie došlo v oblasti komunikačních technik k obrovskému rozvoji. S tím souvisí i schopnost sociálního pracovníka komunikovat pomocí telefonu, nebo počítače. Tyto technologie umožňují mnohem rychlejší tok informací. Komunikovat lze mnoha různými způsoby. Sociální pracovník by měl být dobře připraven i na některá specifika komunikace. To znamená, že určitý systém komunikace je typický pro určitou kulturu, národ, jiný zase pro určitou společenskou skupinu. Způsob komunikace je také odlišný u různých věkových kategorií. Mezilidská komunikace je závislá na mnoha faktorech, mezi které patří řada vnějších i vnitřních činitelů prostředí, přítomnost dalších osob, vlastní citové 19
 20 rozpoložení, zkušenosti, vrozené komunikační schopnosti, zdraví, časová omezenost, temperament, charakter, a mnoho dalších Základní techniky komunikace s klientem v nemocnici Základem pro navázání dobrého vztahu s klientem je důležité zvládat základní formy komunikace, kterými jsou rozhovor a aktivní naslouchání. Rozhovor je metoda získávání dat a ovlivňování druhých osob slovním kontaktem. Rozhovor lze dělit na řízený - strukturovaný a na neřízený - volný. Fáze rozhovoru dle Úlehly: příprava, která je důležitá k ujasnění cílů rozhovoru, otevření, tedy navození atmosféry, pocit bezpečí a důvěry, dojednávání, které slouží k dohodě společných cílů spolupráce, průběh, způsob vedení rozhovoru, ukončení, znamenající společné shrnutí a zhodnocení rozhovoru. [ÚLEHLA, 2007] Dle Charvátové úspěch rozhovoru závisí na přípravě, zkušenostech pracovníka, který rozhovor vede, na umění konverzovat, vyjadřovat se a vnímat postoje klienta. Dále autorka zdůrazňuje potřebu umět dobře analyzovat, formulovat otázky a v neposlední řadě dovednost přesného zápisu rozhovoru. [CHARVÁTOVÁ, 1990] Pro rozhovor je velice důležité nejenom umění hovořit, ale také umění naslouchat. Velký důraz je při naslouchání kladen zejména na empatii a schopnosti vcítit se. [KŘIVOHLAVÝ, 2002] Aktivní naslouchání Naslouchání je fyziologickou aktivitou a částí vnímání. Nejvyšším stupněm naslouchání je tzv. aktivní naslouchání. Aktivní posluchač vnímá informace, udržuje téma, o kterém se mluví, připravuje se na dotazy, kriticky zhodnocuje, vyhledává to důležité a podstatné. 20
 21 Aktivní naslouchání dle Mojžíšové: sociální pracovník je soustředěn na klienta, to co klient říká, vnímá pozorněji než své pocity, zaměřuje se na pocity klienta, analyzuje zásadní význam klientova sdělení, důležitý je oční kontakt a vnímání klientova neverbálního projevu, objasňující otázky, které upřesní již řečené, zaměření se na porozumění, dát klientovi příležitost na upřesnění. [MOJŽÍŠOVÁ, 2008] Již při teoretické přípravě sociálních pracovníků na budoucí praxi je jim odborníky z oboru vštěpováno, že aktivní naslouchání znamená slyšet to, co nám klient sděluje, nikoli to, co chceme slyšet. Náš subjektivní úhel pohledu na to, co jsme slyšeli, se může výrazně lišit od toho, co nám klient chtěl sdělit. Aktivním nasloucháním dává sociální pracovník klientovi najevo, že respektuje jeho osobnost a hodnotí to, co nám říká. Aktivní naslouchání není možné bez slovních komentářů a kladení otázek. Základním členěním dělíme otázky na uzavřené a otevřené. První spíše uzavírají komunikaci, druhé jí otevírají prostor. Uzavřenými otázkami získáváme odpovědi typu ano ne, souhlasím, nesouhlasím, případně neurčité nevím. Otevřené otázky jsou


text:
v komunikaci ceněné, vedou totiž k poznání partnera v komunikaci a ke skutečnému dialogu. Dobře volená otevřená otázka vede k tomu, aby se klient rozhovořil a otevřel svou mysl. Současně nám poskytuje čas k promyšlení další argumentace a k rozvaze nad dalším vedením rozhovoru. 2.5 Klienti sociálních pracovníků v nemocnici Sociální pracovník v nemocnici se denně setkává s klienty hospitalizovanými na jednotlivých odděleních s onemocněním různého charakteru, pracuje s klienty různých povahových rysů, přičemž každý z nich prožívá onemocnění či postižení jinak. [KUZNÍKOVÁ, 2011, s. 56] 21
 22 Klienty můžeme rozdělit na akutně nemocné a chronicky nemocné. K náhlému přerušení normálního způsobu života a následnému návratu k obvyklému způsobu života dochází u akutně nemocných klientů. U chronicky nemocných klientů nedochází k úplnému uzdravení, jejich zdravotní stav se většinou zhoršuje. Postupně u těchto klientů dochází ke stálým změnám zdravotního stavu. [KUZNÍKOVÁ, 2011] Typologie klientů sociálního pracovníka v nemocnici dle Kuzníkové: senioři se sníženou soběstačností, onkologicky nemocní, těžce nemocní, klienti klinik gynekologicko-porodnických a novorozeneckých, dětští pacienti, klienti závislí na návykových látkách, komunita, klienti bez domova, klienti poskytující sexuální služby. [KUZNÍKOVÁ, 2011] Každá z uvedených skupin klientů má svá specifika. Sdílí jiné problémy, pocity, bolesti, psychosociální potřeby. Sociální pracovník je musí umět rozlišit a dle toho zvolit co nejlepší cestu k řešení klientovy situace. [KUZNÍKOVÁ, 2011, s. 62] Způsoby vzniku vztahu klienta a sociálního pracovníka v nemocnici Pokud je mezioborová spolupráce na vysoké úrovni, je sociální pracovník o ošetřujícím lékařem informován o nutnosti sociálního šetření. Sociální pracovník může sám oslovit lékaře či sestru určitého oddělení. Klient může sám požádat sociálního pracovníka o pomoc. Velmi často se stává, že o pomoc požádá některý z rodinných příslušníků klienta. Dalším ze způsobů vzniku vztahu sociálního pracovníka s klientem může být depistáž, tedy aktivní vyhledávání klientů sociálním pracovníkem. V prostředí velké nemocnice je však tento způsob vyhledávání klientu málo používaný. V každém z těchto případů je v zájmu klienta, aby sociální pracovník započal intervenci v dostatečném předstihu před propuštěním klienta z akutního lůžka. 22
 23 2.5.2 První kontakt s klientem Důvodem setkání klienta a sociálního pracovníka je společné nalezení řešení klientova problému a poskytnutí adekvátní podpory klienta v jeho svízelné životní situaci. [KUZNÍKOVÁ, 2011] Touha, žádost, nebo přání klienta nalézt pomoc jej přivádí ke společnému setkání se sociálním pracovníkem. Nedobrovolné klienty vede ke spolupráci se sociálním pracovníkem jejich představa, že by jim jeho návštěva mohla pomoci. [(ÚLEHLA, 1996), KUZNÍKOVÁ, 2011 ] Velmi důležitý je pro budoucí spolupráci první kontakt klienta se sociálním pracovníkem. První osobní setkání zanechává v klientovi silný dojem, který je základem jejich společné kvalitní komunikace. [(KOPŘIVA, 1997), KUZNÍKOVÁ, 2011] Sociální šetření Sociální šetření je zjišťování údajů, potřeb a zdrojů. Rozpoznávání a mapování sociálních problémů, potřeb a zdrojů jednotlivců, skupin a komunit a jejich vzájemných souvislostí. [www.ledax.cz,24] K zaznamenání informací od klienta slouží formulář sociálního šetření, který je sestaven pro potřebu zmapování sociálně zdravotní situace nemocného. Přílohou č. 2 této absolventské práce je Záznamový arch sociálního šetření, který je používán při rozhovoru s klientem u lůžka v Oblastní nemocnici Kolín, a. s., nemocnici Středočeského kraje.


text:
Práce sociální pracovnic s klienty probíhá v několika etapách: seznámení s případem - první kontakt, analýza případu, sociální hodnocení - sociální diagnóza, plán práce, volba vhodných metod a technik, sociální intervence - sociální terapie, rehabilitace, poradenství, sociální pomoc, zakončení případu. [DRAGANOVÁ, 2006] Stanovení sociální diagnózy je klíčovým prvkem celé sociální pomoci. Vzhledem k jedinečnosti každého klienta a jeho potíží, musí sociální pracovník ke každému 23
 24 klientovi přistupovat individuálně. Ve vstupní fázi se sociální pracovník musí zabývat nejen faktory, které ovlivňují povahu klientova problému, ale také faktory, které mohou ovlivnit klientovu participaci na pomáhajícím vztahu. Jde především o klientovu motivaci k řešení problému a jeho očekávání od společné spolupráce. Základem diagnostického procesu je porozumění klientova chápání situace, do níž se dostal. Klientova schopnost popsat a hodnotit svoji situaci může být omezena řadou faktorů (osobnostní profil, pohlaví, kulturní příslušnost, věk, nemoc), sociální pracovník musí být připraven tyto faktory vnímat. Diagnostika se soustřeďuje na současné i minulé charakteristiky klientova fungování i na jeho životní okolnosti. Posuzují se klientovy potřeby, problémy, životní etapa, sociální role, charakteristiky jeho intrapersonálního fungování, schopnost zvládat životní nároky, vztahy, stresory v prostředí a dostupná sociální podpora. Jako doplňující informace se využívají i informace od jiných profesionálů, například lékařů, psychologů, ale i rodinných příslušníků. Zásada mlčenlivosti pracovníka pomáhající profese Klient by měl být sociálním pracovníkem ubezpečen, že údaje získané společným rozhovorem jsou vázány zásadou mlčenlivosti pracovníků pomáhajících profesí. Tato zásada vychází z principu diskrétnosti pomáhající profese a je součástí etického kodexu: pracovník je vázán povinností mlčenlivosti o všech osobních skutečnostech, které se dozvěděl v průběhu kontaktu s klientem (osobní údaje, sociální problematika), pracovník je vázán mlčenlivostí o klientech i po ukončení spolupráce, pracovník respektuje požadavek klienta, aby rozhovor probíhal v soukromí mimo doslech a dohled jiných osob, kterými mohou být jiní klienti, spolupracovníci či jakékoli jiné osoby, pracovník chrání dokumentaci o klientově případu před případným zneužitím. Mlčenlivosti může pracovníka zbavit pouze klient nebo jeho zákonný zástupce písemným prohlášením. I v tomto případě je však pracovník povinen zvážit zachování mlčenlivosti, pokud je to v zájmu klienta. [www.tyfloservis.cz,31] 24
 25 2.6 Nejčastější zdravotnické a sociální služby, které klienti využívají po ukončení hospitalizace Tato kapitola je věnována zdravotnickým a sociálním službám, které klienti sociálních pracovnic Oblastní nemocnice Kolín, a. s., nemocnice Středočeského kraje využívají nejčastěji Sociální lůžka Od roku 2007 poskytuje kolínská nemocnice, dle 52, Zákona č. 108/2006 Sb., o sociálních službách, v platném znění tzv. sociální lůžka. Sociální lůžka jsou určena klientům, kteří již nevyžadují zdravotnickou péči, pouze vzhledem ke snížení čí ztrátě soběstačnosti vyžadují péči druhé osoby, a tuto péči není možné zajistit v jejich přirozeném prostředí. Tato sociální služba je určena dospělým osobám s chronickým onemocněním a seniorům, do doby, než jim je zajištěna pomoc osobou blízkou, jinou fyzickou osobou, nebo zajištěno poskytování terénních, ambulantních či pobytových sociálních služeb u jiného poskytovatele sociální služeb. Sociální lůžka jsou v kolínské nemocnici součástí Gerontologického oddělení. Obsahem této služby je ubytování, stravování, pomoc při osobní hygieně nebo poskytnutí podmínek pro osobní hygienu, pomoc při zvládání běžných úkonů péče o vlastní osobu, zprostředkování


text:
kontaktu se společenským prostředím, sociálně terapeutické činnosti, aktivizační činnosti, pomoc při uplatňování práv, oprávněných zájmů a při obstarávání osobních záležitostí, základní sociální poradenství. Sociální lůžka poskytuje i nemocnice v Kutné Hoře a Městská nemocnice v Městci Králové. Tato sociální služba ve zdravotnickém zařízení je poskytována na základě oboustranně uzavřené Smlouvy o poskytování sociální služby Léčebny pro dlouhodobě nemocné Léčebny dlouhodobě nemocných jsou zdravotnická zařízení, která zajišťují lůžkovou péči o pacienty s chronickými chorobami a dále následnou léčbu těch pacientů, kteří již nevyžadují pobyt na akutním lůžkovém oddělení, ale jejich zdravotní stav ještě nedovoluje propuštění do domácího prostředí, nebo jejich zdravotní stav 25
 26 vyžaduje intenzivní rehabilitaci. Jedná se zejména o seniory, dále o pacienty po úrazech, po cévních mozkových příhodách, s degenerativním postižením pohybového aparátu, s chronickými nemocemi srdce a cév a další. Léčebny dlouhodobě nemocných poskytují celodenní lékařskou a ošetřovatelskou péče, a každodenní rehabilitaci. Tato zařízení poskytují i paliativní a symptomatickou léčbu. Cílem těchto zařízení je doléčení a stabilizace zdravotního stavu, rehabilitace, nácvik soběstačnosti nutný pro navrácení původní kondice, ale i nácvik náhradních činností umožňujících návrat do domácího prostředí. V současnosti jsou v těchto zařízeních většinou pokoje od jednolůžkových po čtyřlůžkové, které zajišťují důstojné prostředí, více soukromí a prostoru pro návštěvy blízkých. Součástí hospitalizace v těchto zařízeních bývá sociální šetření, jehož cílem je dostatečné zajištění dalšího sociálního zabezpečení, například zajištění pečovatelské služby, RHB atd. Přijetí do léčeben pro dlouhodobě nemocné je podmíněno žádosti ošetřující lékař z akutního oddělení, nebo praktického lékaře. Nejvyužívanější jsou tato zařízení: LDN v Českém Brodě, Kutné Hoře, dále oddělení následné péče v Městci Králové, ale i LDN Vojkov a Ledeč Háj Hospicová péče Hospicová péče je důležitá pro pacienty, jejichž zdravotní stav vyžaduje paliativní medicínu. Zásadní je pro pacienty léčba bolesti, řešení psychosociálních problémů, stejně jako uspokojení sociálních a duchovních potřeb. Hospic je zařazen mezi nestátní zdravotnická zařízení. Hospic je místem laskavé péče o umírajícího člověka, který vytváří bezpečné a klidné prostředí pro nemocného a jeho blízké. Jeho cílem je poskytnout nemocnému jistotu, že nebude trpět nesnesitelnou bolestí, že zůstane zachována jeho lidská důstojnost, a že nebude osamocen. [SVATOŠOVÁ, 2008] Nemocný má možnost mít u sebe blízkou osobu, dostává prostor pro rekapitulaci svého života a možnost uspořádat své záležitosti nejen finanční a materiální, ale i vztahové. Hospic pomáhá najít smíření a odpuštění těm, kteří odpuštění a smíření hledají. Hospice nabízejí i krátkodobé pobyty, jejichž cílem je ulehčit pečující rodině, umožnit jí rekreaci a zotavení pro pokračování další péče o nemocného doma. V hospici 26
 27 se o pacienta starají lékaři, zdravotní sestra, sociální pracovníci, ošetřovatelé, psycholog, dobrovolníci i duchovní. Spirituální péče je nabízena na přání nemocného, který může přijmout návštěvu duchovního, nebo se zúčastnit bohoslužeb. Zdravotní a ošetřovatelská péče je hrazena ze zdravotního pojištění. Na úhradě sociální složky péče se podílí klient částkou dle pravidel jednotlivých zařízení. Tato částka je vždy úměrná možnostem klienta tak, aby byla hospicová péče dostupná pro každého. K dofinancování nepokrytých nákladů těchto zařízení slouží státní dotace a sponzorské dary fyzických i právnických osob. Výběr hospicového zařízení je vždy na přání


text:
nemocného, případně jeho rodiny. Sociální pracovnice nejčastěji pomáhají s přijetím nemocného do Hospice v Červeném Kostelci, Čerčanech u Benešova, v Chrudimi, Náchodě a do Hospice Štrasburk v Praze Pečovatelská služba v Kolíně a okolí Městská pečovatelská služba Kolín je terénní služba se řídí Zákonem č. 108/2006 Sb., o sociálních službách, v platném znění. Je poskytovaná osobám, které mají sníženou soběstačnost z důvodu věku, chronického onemocnění nebo zdravotního postižení, jejichž situace vyžaduje pomoc jiné osoby. Služba se poskytuje ve vymezeném čase v domácnostech osob a ve středisku osobní hygieny. Zřizovatelem této služby je město Kolín. Financování služby je zajištěno příspěvky zřizovatele, úhradou klientů a dary sponzorů. Tato služba je určena dospělým a seniorům, kteří mají sníženou soběstačnost z důvodu věku, chronického onemocnění nebo zdravotního postižení a jsou odkázáni na pomoc druhých. Péči je poskytována občanům žijícím ve městě Kolín a jeho příměstských částech Sendražice, Šťáralka, Štítary a Zibohlavy, kteří mají českou státní příslušnost. Pečovatelskou službu lze v naléhavých případech zajistit i občanům, kteří se trvale zdržujícím na území města Kolína. Principem pečovatelské služby je respektování důstojnosti a soukromí klientů, kteří jsou chápáni jako partneři a ve všech případech je kladen důraz na jedinečnost osobnosti uživatelů této služby. Cílem služby je poskytnout klientům takovou podporu, která jim umožní zachování dosavadního způsobu života co nejdéle. Mezi základní služby poskytované pečovatelskou službou patří pomoc při zvládání běžných úkonů péče o vlastní osobu včetně osobní hygieny v domácím prostředí, nebo poskytnutí podmínek pro osobní hygienu v prostorách pečovatelské 27
 28 služby. Dále zajištění stravy, pomoc při zajištění chodu domácnosti a v neposlední řadě zprostředkování kontaktu se společenským prostředím. Mezi další činnosti patří například ošetření nohou mokrou i suchou cestou, masáže, úprava vlasů, ale i praní a žehlení prádla klientů.[ mukolin.idum.cz,34] Pečovatelskou službu pro klienty z Poděbrad a okolí zajišťuje Centrum sociálních a zdravotních služeb Poděbrady o. p. s., které poskytuje své služby i v Městci Králové Tísňová péče Tato služba je zejména pro seniory, kteří žijí sami, velmi významná. Je vhodná pro osoby, které jsou ohroženy rizikem zhoršení zdravotního stavu nebo ohrožením života, ale i pro aktivní seniory a zdravotně znevýhodněné občany, kteří často chodí ven. Klient si jednoduchým stisknutím tlačítka, které nosí u sebe, přivolá pomoc, pokud se ocitne v nouzi. Operátorky nonstop dispečinku jsou většinou zdravotní sestry, které s klientem komunikují do příjezdu pomoci lékaře, policie, hasičů, rodiny atd. Tísňová péče se řídí Zákonem č. 108/2006 Sb., o sociálních službách, v platném znění. Principem tísňové péče je individuální přístup k uživatelům, zajištění a respektování potřeb klientů, nepřetržitá dostupnost služby po celých 24 hodin denně, minimalizace sociálního vyloučení a snaha o to, aby klient mohl co nejdéle setrvat ve svém přirozeném prostředí. Cílem tísňové péče je posílit a udržet soběstačnost klientů a tím oddálit nutnost umístění v pobytovém zařízení, dále snížit riziko poškození zdraví i života, zajistit psychickou a sociální pohodu a zajistit bezpečnost ve svém domácím prostředí. V okolí Kolína poskytuje tuto službu Občanské sdružení ŽIVOT 90. Cena zařízení pro připojení uživatele činí cca ,- Kč. Tuto částku hradí samotné občanské sdružení ŽIVOT


text:
90. Uživatel tísňové péče hradí pouze poplatek za službu, který činí 300,- Kč/měsíc. [www.zivot90.cz,35] Osobní asistence, odlehčovací pobytová služba a denní stacionář Osobní asistence je určena pro každého, kdo chce zůstat v domácím prostředí a z jakýchkoliv důvodů potřebuje pomoc s některými úkony běžného života. Klienty této 28
 29 služby jsou především osoby se zdravotním a tělesným znevýhodněním, osoby v rekonvalescenci po úraze a pro seniory v domácím prostředí. V praxi jde například o pomoc při hygieně, drobný úklid, péči o sebe, doprovody k lékaři a další. Tato služba se řídí 39, Zákona č. 108/2006 Sb., o sociálních službách, v platném znění. Služba se poskytuje za úplatu. V Kolíně a jeho okolí tuto službu zajišťuje například organizace Spirála pomoci, o. s., jejímž posláním je podpora samostatného života hendikepovaných lidí. Spirála pomoci, o. s., poskytuje i půjčování kompenzačních pomůcek, psychologické poradenství, nebo domácí zdravotní péči, poskytovaná pacientům na základě doporučení praktického lékaře, nebo ošetřujícího lékaře. Tato péče se zaměřuje zvláště na podporu, udržení a navrácení zdraví, rozvoj soběstačnosti, či zmírnění utrpení nemocného člověka. Další organizací, která poskytuje klientům v okolí Kolína službu Osobní asistence je Hewer, o. s. Výhodou osobní asistence je fakt, že je poskytována podle potřeb klienta po celých 24 hodin denně, 7 dní v týdnu, včetně víkendů a svátků. Odlehčovací pobytová služba a denní stacionář jsou služby, které se řídí Zákonem č. 108/2006 Sb., o sociálních službách, v platném znění. Denní stacionář je ambulantní službou a odlehčovací pobytová služba, někdy také týdenní stacionář je službou pobytovou. Obě tyto služby mají stejnou cílovou skupinu klientů a většinou jsou nabízeny jednou organizací. Tyto služby nabízí Centrum pro seniory Kolín, o. s., zejména seniorům s různým stupněm poruchy paměti a ostatních kognitivních funkcí, tedy klientům s Alzheimerovou chorobou, Parkinsonovou chorobou, nebo jinou formou demence. Tyto choroby významným způsobem zhoršují fungování seniora v každodenním životě. Výrazně snižují schopnost sebeobsluhy a možnost ponechání nemocného samotného v domácím prostředí. Tato klientova situace vyžaduje pravidelnou pomoc jiné fyzické osoby. Cílem těchto služeb je pomoci lidem, kteří ztratili schopnost bezpečně se sami o sebe v průběhu dne postarat. Udržování sociálních kontaktů s okolím, pomoc a podpora při udržení soběstačnosti tak, aby byl uživatel schopen pobývat co nejdéle ve svém přirozeném prostředí v kruhu svých nejbližších. Tyto služby jsou důležité i pro podporu pečující rodiny. O klienty, kteří potřebují takovéto služby, se stará Diakonie ČCE v nedaleké obci Libice nad Cidlinou. 29
 30 2.6.7 Domovy pro seniory O domově pro seniory začínají klienti uvažovat většinou při snížení soběstačnosti z důvodu jejich onemocnění. Klienti v seniorském věku i jejich rodinní příslušníci se sociálních pracovnic často dotazují na možnosti ubytování v těchto zařízeních. Většinou jsou zklamáni dlouhou čekací dobou na přijetí do domova pro seniory. Pokud se klient rozhodne pro podání přihlášky, zprostředkuje sociální pracovnice setkání se zástupcem, většinou také sociální pracovnicí, z příslušného domova pro seniory. Pokud je to časově možné, navštíví sociální pracovnice z domova pro seniory klienta přímo u jeho nemocničního lůžka. V Kolíně je Městský domov důchodců, jehož zřizovatelem je město Kolín. Tato sociální pobytová