text:
Konf18/2014
 Konf 18/2014-15
 Zvlá1tní senát zøízený podle zákona è. 131/2002 Sb., o rozhodování nìkterých kompetenèních sporù, slo3⁄4ený z pøedsedy JUDr. Michala Mazance a soudcù JUDr. Pavla Pavlíka, JUDr. Romana Fialy, Mgr. Ing. Radovana Havelce, JUDr. Pavla Simona a JUDr. Marie ®i1kové, rozhodl o návrhu Krajského soudu v Ústí nad Labem, se sídlem v Ústí nad Labem, Národního odboje 1274, na rozhodnutí sporu o pravomoc mezi navrhovatelem a Okresním soudem v Lounech, a dal1ích úèastníkù sporu vedeného u Okresního soudu v Lounech pod sp. zn. 13 C 81/2012, o vydání nemovitostí, pøíp. o morální zadostiuèinìní: 3⁄4alobce S. W. a 3⁄4alovaný, oznaèený jako Stát Èeská republika ,
 I. P ø í s l u 1 n ý vydat rozhodnutí ve vìci vedené u Okresního soudu v Lounech pod sp. zn. 13 C 81/2012, o vydání nemovitostí, pøíp. o morální zadostiuèinìní, je soud v obèanském soudním øízení.
 II. Usnesení Okresního soudu v Lounech ze dne 31. bøezna 2014, èj. 13 C 81/2012-80, se zru1uje.
 Návrhem doruèeným dne 21. 5. 2014 zvlá1tnímu senátu zøízenému podle zákona è. 131/2002 Sb., o rozhodování nìkterých kompetenèních sporù, se Krajský soud v Ústí nad Labem jako soud ve správním soudnictví (dále té3⁄4 navrhovatel ) domáhá, aby zvlá1tní senát rozhodl spor o pravomoc mezi ním a Okresním soudem v Lounech jako soudem v obèanském soudním øízení, ve vìci vedené u Okresního soudu v Lounech pod sp. zn. 13 C 81/2012.
 ®alobce podal k Okresnímu soudu v Lounech 3⁄4alobu, kterou se domáhal nápravy újmy zpùsobené jeho právní pøedchùdkyni údajnou neoprávnìnou konfiskací zemìdìlské usedlosti è.p. 12 v katastrálním území Lubenec, a to vèetnì pozemkù a 3⁄4ivého inventáøe, zapsaných v knihovních vlo3⁄4kách è. 12, è. 93 a è. 352, provedenou na základì dekretu prezidenta republiky ze dne 21. èervna 1945, è. 12/1945 Sb. II, o konfiskaci a urychleném rozdìlení zemìdìlského majetku Nìmcù a Maïarù, jako3⁄4 i zrádcù a nepøátel èeského a slovenského národa. Podle 3⁄4alobního tvrzení 3⁄4alobce uplatnil nárok na vydání vý1e uvedených nemovitostí, jejich3⁄4 pùvodní vlastnicí byla paní E. A., rozená W. Pozemkový úøad v Lounech na jeho výzvu k vydání zemìdìlského majetku (vèetnì zemìdìlského majetku, který byl zkonfiskován) uvedl, 3⁄4e o restituèním nároku podle zákona è. 229/1991 Sb., o úpravì vlastnických vztahù k pùdì a jinému zemìdìlskému majetku, ji3⁄4 bylo rozhodnuto dne 21. ledna 1997 pod èj. 133/97-R/4709/93/Typ. Toto rozhodnutí nabylo právní moci dne 26. èervna 1997, na základì rozsudku vydaného Krajským soudem v Ústí nad Labem, èj. 16 Ca 92/97-23, ze dne 29. kvìtna 1997. Uvedeným rozhodnutím Okresní pozemkový úøad Louny rozhodl, 3⁄4e paní K. H. (matka 3⁄4alobce) není vlastníkem nemovitostí, nebo» nebyla oprávnìnou osobou ve smyslu zákona è. 229/1991 Sb., v platném znìní. Pozemkový úøad Louny poté doporuèil 3⁄4alobci obrátit se ohlednì neoprávnìné konfiskace majetku na soud. ®alobce namítá, 3⁄4e pùvodní vlastnice uvedených nemovitostí paní E. A., rozená W. nebyla Nìmka, zrádce ani nepøítel èeského a slovenského národa, nýbr3⁄4 byla národnosti polské, státní pøíslu1ností ÈSR. Navrhl proto, aby soud pøikázal pøíslu1ným úøadùm vydat 3⁄4alobci oznaèené nemovitosti a souèasnì nahradit utrpìnou újmu ve vý1i 200 mil. Kè.
 Okresní soud


text:
v Lounech usnesením ze dne 31. bøezna 2014, èj. 13 C 81/2012-80, výrokem I. øízení ve vìci zastavil a výrokem II. rozhodl o náhradì nákladù øízení. V odùvodnìní odkázal na § 4 odst. 1 písm. a) s. ø. s., podle kterého soudy ve správním soudnictví rozhodují o 3⁄4alobách proti rozhodnutím vydaným v oblasti veøejné správy orgánem moci výkonné, orgánem územního samosprávného celku, jako3⁄4 i fyzickou nebo právnickou osobou nebo jiným orgánem, pokud jim bylo svìøeno rozhodování o právech a povinnostech fyzických a právnických osob v oblasti veøejné správy. Dále uvedl, 3⁄4e podle § 7 o. s. ø. soudy v obèanském soudním øízení projednávají a rozhodují spory a jiné právní vìci, které vyplývají z pomìrù soukromého práva, pokud je podle zákona neprojednávají a nerozhodují o nich jiné orgány. Na základì uvedeného dovodil, 3⁄4e v pøedmìtné vìci tedy okresní soud není k jejímu projednání vìcnì pøíslu1ný, a proto odkázal 3⁄4alobce, aby podal 3⁄4alobu proti rozhodnutí správního orgánu k místnì pøíslu1nému krajskému soudu, a to ve lhùtì jednoho mìsíce od právní moci tohoto rozhodnutí. ®alobce poté podal 3⁄4alobu u Krajského soudu v Ústí nad Labem.
 V návrhu na øe1ení kompetenèního sporu Krajský soud v Ústí nad Labem poukázal na to, 3⁄4e 3⁄4alobce se domáhá vydání rozsudku, podle kterého by byla urèena povinnost vydat po3⁄4adované nemovitosti. O takovém návrhu v1ak krajský soud jako soud pùsobící ve správním soudnictví nemù3⁄4e rozhodovat, nebo» se jedná o soukromoprávní vìc podøaditelnou pod ustanovení § 7 odst. 2 o. s. ø., která se projednává a rozhoduje za podmínek uvedených v èásti páté o. s. ø., v ní3⁄4 je dána podle ustanovení § 249 odst. 1 o. s. ø. vìcná pøíslu1nost okresních soudù. K tomu odkazuje na usnesení Nejvy11ího správního soudu ze dne 4. 2. 2003, èj. 7 A 148/2001-33, které bylo publikováno ve Sbírce NSS pod è. 4/2003 a na usnesení zvlá1tního senátu ze dne 22. 6. 2004, èj. Konf 123/2003-7, které je publikováno ve Sbírce NSS pod è. 372/2004. Krajský soud proto navrhuje, aby zvlá1tní senát rozhodl, 3⁄4e pøíslu1ný vydat rozhodnutí v pøedmìtné vìci je soud v obèanském soudním øízení.
 V projednávané vìci se 3⁄4alobce domáhá vydání v 3⁄4alobì blí3⁄4e oznaèených nemovitostí poté, co pøedchozím rozhodnutím pozemkového úøadu ze dne 21. ledna 1997 bylo rozhodnuto, 3⁄4e matka 3⁄4alobce paní K. H. není vlastníkem nemovitostí. ®alobce dokládá listiny, které podle jeho názoru dokazují, 3⁄4e pùvodní vlastnici pøedmìtných nemovitostí paní E. A., rozené W., byly nemovitosti neoprávnìnì odòaty, by» mìla národnost polskou a státní pøíslu1nost ÈSR. Navrhuje proto, aby Krajský soud v Ústí nad Labem pøikázal Okresnímu úøadu Louny, Okresnímu stavebnímu bytovému dru3⁄4stvu se sídlem v ®atci, Státnímu statku ®atec, Obci Lubenec, Èeskému svazu chovatelù ZO Lubenec, a Pozemkovému fondu ÈR, územní pracovi1tì Louny, aby vydal 3⁄4alobci oznaèené nemovitosti, pøípadnì tìmto orgánùm pøikázal, aby 3⁄4alobci nahradily utrpìnou morální újmu formou penì3⁄4ní náhrady ve vý1i 200 mil. Kè.
 Ustanovení § 79 odst. 1 o. s. ø. urèuje, 3⁄4e øízení se zahajuje na návrh, pøièem3⁄4 zcela opodstatnìným je zákonný po3⁄4adavek, 3⁄4e z návrhu musí být patrno, èeho se navrhovatel domáhá. Zøetelné seznání

type: other


text:
toho, èeho se navrhovatel domáhá, má pak mimo jiné význam pro posouzení pravomoci (§ 7 o. s. ø.) a vìcné pøíslu1nosti soudu (§ 11 odst. 1 o. s. ø.).
 Aè ji3⁄4 bylo uvedeno, 3⁄4e Krajský soud v Ústí nad Labem dospìl k názoru, 3⁄4e se 3⁄4alobce domáhá vydání rozsudku na urèení povinnosti vydat po3⁄4adované nemovitosti, kdy se jedná o soukromoprávní vìc podøaditelnou pod ustanovení § 7 odst. 2 o. s. ø., která se projednává a rozhoduje za podmínek uvedených v èásti páté o. s. ø., je zøejmé, 3⁄4e takovýto názor obsah 3⁄4aloby neumo3⁄4òuje pøijmout zcela bez pochybností, nebo» nelze vylouèit ani mo3⁄4nost øízení podle èásti tøetí o. s. ø. Na odstranìní mo3⁄4ných pochybností v tomto smyslu se mìl zamìøit ji3⁄4 Okresní soud v Lounech, co3⁄4 v1ak neuèinil. Nemìl tak pøedpoklady pro to, aby usnesením ze dne 31. bøezna 2014, èj. 13 C 81/2012-80, øízení ve vìci zastavil, nebo» nemìl dostateèný podklad k úvaze, 3⁄4e v pøedmìtné vìci okresní soud není k jejímu projednání vìcnì pøíslu1ný s tím, 3⁄4e odkázal 3⁄4alobce, aby podal správní 3⁄4alobu proti rozhodnutí správního orgánu k místnì pøíslu1nému krajskému soudu.
 Proto3⁄4e je na Okresním soudu v Lounech, u nìho3⁄4 byla 3⁄4aloba podána, aby nále3⁄4itì ozøejmil, èeho se 3⁄4alobce v daném øízení domáhá (jaká je právní podstata sporu), a teprve na základì toho peèlivì posoudil, zda je dána jeho pøíslu1nost, zvlá1tní senát vyslovil, 3⁄4e rozhodnout o vìci v této fázi øízení pøíslu1í soudu v obèanském soudním øízení.
 Zvlá1tní senát podle § 5 odst. 3 zákona è. 131/2002 Sb. dále zru1í rozhodnutí, kterým strana kompetenèního sporu popøela svou pravomoc o sporu rozhodovat, aèkoliv podle rozhodnutí zvlá1tního senátu je vydání rozhodnutí ve vìci uvedené v návrhu na zahájení øízení v její pravomoci. Druhým výrokem proto zvlá1tní senát zru1il usnesení okresního soudu, které výroku, jím3⁄4 byla kompetence urèena, odporuje.
 V Brnì 21. dubna 2015


text:
ÚPLNÉ ZNĚNÍ ZÁKONA č. 117/1995 Sb. (Úvodní ustanovení), Zákon o státní sociální podpoře č. 117/1995 Sb.
 Stránka: § 1 - § 45 | § 46 - § 81 | Další stránka
 § 1 Státní sociální podpora (1) Státní sociální podporou se stát podílí na krytí nákladů na výživu a ostatní základní osobní potřeby dětí a rodin a poskytuje ji i při některých dalších sociálních situacích. Státní sociální podpora se ve stanovených
 § 2 Dávky státní sociální podpory jsou a) dávky poskytované v závislosti na výši příjmu 1. přídavek na dítě, 2. příspěvek na bydlení, 3. porodné, b) ostatní dávky 1. rodičovský příspěvek, 2. pohřebné.
 § 2a Orgány státní sociální podpory, které vykonávají státní správu podle tohoto zákona, jsou a) Úřad práce České republiky – krajské pobočky a pobočka pro hlavní město Prahu (dále jen „krajská pobočka Úřadu práce“), b) Ministerstvo práce a ...
 § 3 Okruh oprávněných osob (1) Dávky státní sociální podpory náleží při splnění dále stanovených podmínek pouze fyzické osobě (dále jen "osoba"), jestliže osoba a osoby společně s ní posuzované a) jsou na území České republiky hlášeny k trvalému ...
 § 4 Příjem rozhodný pro přiznání dávky uvedené v § 2 písm. a) se stanoví jako měsíční průměr příjmů rodiny připadajících na rozhodné období (dále jen "rozhodný příjem"). Měsíční průměr příjmů rodiny se stanoví ...
 § 5 (1) Za příjem se pro účely stanovení rozhodného příjmu považují a) z příjmů, které jsou předmětem daně z příjmů fyzických osob podle zákona o daních z příjmů a nejsou od této daně osvobozeny, tyto příjmy: 1. příjmy ze závislé činnosti podle ...
 § 6 Rozhodným obdobím, za které se zjišťuje rozhodný příjem, je a) u přídavku na dítě kalendářní rok předcházející kalendářnímu roku, do něhož spadá počátek období od 1. října do 30. září následujícího kalendářního roku, v němž před počátkem ...
 § 7 (1) Za rodinu se pro účely tohoto zákona považuje, není-li dále stanoveno jinak, oprávněná osoba a společně s ní posuzované osoby, a není-li těchto osob, považuje se za rodinu sama oprávněná osoba. Žádná z osob nemůže být posuzována jako ...
 § 8 Stanovení částek rozhodných pro nárok na dávky a jejich výši (1) Pro nárok na dávky nebo jejich výši se částkou životního minima rozumí částka životního minima stanovená zákonem o životním a existenčním minimu 8). Závisí-li stanovení částky ...
 § 10 Výdělečná činnost (1) Výdělečnou činností se rozumí činnost a) v České republice, která zakládá účast na nemocenském pojištění, b) osoby samostatně výdělečně činné; za osobu samostatně výdělečně činnou se pro účely tohoto zákona považuje osoba,
 § 11 Nezaopatřené dítě (1) Za nezaopatřené dítě se pro účely tohoto zákona považuje dítě do skončení povinné školní docházky, a poté, nejdéle však do 26. roku věku, jestliže a) se soustavně připravuje na budoucí povolání (§ 12 až 15), nebo b) se ...
 § 12 Soustavná příprava dítěte na budoucí povolání (1) Za soustavnou přípravu dítěte na budoucí povolání se považuje: a) studium na středních a vysokých školách v


text:
České republice, 10) s výjimkou 1. studia za trvání služebního poměru, 2. dálkového, ...
 § 13 Soustavná příprava dítěte na budoucí povolání na střední škole (1) Soustavná příprava dítěte na budoucí povolání na střední škole (§ 12 odst. 2) začíná nejdříve od počátku školního roku prvního ročníku školy. Jestliže žák začal plnit studijní ...
 § 14 Soustavná příprava dítěte na budoucí povolání na vysoké škole (1) Soustavná příprava dítěte na budoucí povolání na vysoké škole (§ 12 odst. 3) začíná nejdříve dnem, kdy se dítě stává studentem vysoké školy, a končí dnem, kdy dítě ukončilo ...
 § 15 (1) Vzdělávací instituce a osoby, které uskutečňují studium podle § 12 odst. 1 písm. d) (dále jen "vzdělávací instituce"), jsou uvedeny v seznamu vzdělávacích institucí poskytujících jednoleté kurzy cizích jazyků s denní výukou (dále jen ...
 § 16 nadpis vypuštěn (1) Za povinnou školní docházku 11) se pro účely tohoto zákona považuje též a) pokračování žáků, kteří po splnění povinné školní docházky nezískali základní vzdělání, v základním vzdělávání, 11a) b) desátý ročník základního ...
 § 17 Podmínky nároku na přídavek na dítě Nárok na přídavek na dítě má nezaopatřené dítě, jestliže rozhodný příjem v rodině nepřevyšuje součin částky životního minima rodiny a koeficientu 2,40.
 § 18 Výše přídavku na dítě Výše přídavku na dítě činí za kalendářní měsíc, jde-li o nezaopatřené dítě ve věku a) do 6 let 500 Kč, b) od 6 do 15 let 610 Kč, c) od 15 do 26 let 700 Kč.
 § 19 Výplata přídavku na dítě (1) Přídavek na dítě náležející zletilému nezaopatřenému dítěti se vyplácí tomuto dítěti, není-li dále stanoveno jinak. (2) Přídavek na dítě náležející nezletilému nezaopatřenému dítěti se vyplácí osobě, která má dítě
 § 24 Podmínky nároku na příspěvek na bydlení (1) Nárok na příspěvek na bydlení má vlastník nebo nájemce bytu, který je v bytě hlášen k trvalému pobytu, jestliže a) jeho náklady na bydlení přesahují částku součinu rozhodného příjmu v rodině a ...
 § 25 Náklady na bydlení (1) Náklady na bydlení tvoří a) u bytů užívaných na základě nájemní smlouvy nájemné a náklady za plnění poskytované s užíváním bytu, nejsou-li tyto náklady zahrnuty do nájemného, b) u družstevních bytů a bytů vlastníků ...
 § 26 Normativní náklady na bydlení (1) Normativní náklady na bydlení činí pro a) bydlení v bytech užívaných na základě nájemní smlouvy Počet osob v rodiněpodle § 7 odst. 5 zákona Měsíční náklady na bydlení podle počtu obyvatel obce v Kč Praha více ...
 § 27 Výše příspěvku na bydlení (1) Výše příspěvku na bydlení činí za kalendářní měsíc rozdíl mezi normativními náklady na bydlení a rozhodným příjmem rodiny vynásobeným koeficientem 0,30, a na území hlavního města Prahy koeficientem
 § 27a Doba poskytování příspěvku na bydlení (1) Příspěvek na bydlení náleží nejdéle po dobu 84 kalendářních měsíců v období 10 kalendářních let. Sčítají se všechny doby pobírání příspěvku na bydlení v posledních 10 letech před kalendářním měsícem, ...
 § 28 Vláda nařízením stanoví vždy k 1. lednu pro období do 31. prosince následujícího kalendářního roku výši a)


text:
nákladů srovnatelných s nájemným podle sdělení Českého statistického úřadu o imputovaném nájemném, b) částek, které se ...
 § 30 Podmínky nároku na rodičovský příspěvek a jeho výše (1) Rodič, který po celý kalendářní měsíc osobně celodenně a řádně pečuje o dítě, které je nejmladší v rodině, má nárok na rodičovský příspěvek nejdéle do 4 let věku tohoto ...
 § 30a (1) Nárok na rodičovský příspěvek přiznaný z důvodu péče o nejmladší dítě v rodině zaniká posledním dnem kalendářního měsíce předcházejícího kalendářnímu měsíci, ve kterém se stalo nejmladším dítětem v rodině jiné dítě, které zakládá nárok na
 § 30b Podmínka osobní celodenní péče o dítě (1) Podmínka osobní celodenní a řádné péče pro nárok na rodičovský příspěvek po celý kalendářní měsíc podle § 30 odst. 1 se považuje za splněnou i v kalendářním měsíci, v němž a) se dítě narodilo, b) ...
 § 31 (1) Rodinou se pro účely rodičovského příspěvku rozumí rodina podle § 7 odst. 1 až 4 a odst. 6 až 11. Pro nárok na rodičovský příspěvek musí podmínka trvalého pobytu a bydliště na území České republiky být splněna jen u oprávněné osoby a u ...
 § 36 Druhy dávek pěstounské péče Dávkami pěstounské péče podle tohoto zákona jsou: a) příspěvek na úhradu potřeb dítěte, b) odměna pěstouna, c) příspěvek při převzetí dítěte, d) příspěvek na zakoupení motorového vozidla.
 § 37 (1) Nárok na příspěvek na úhradu potřeb dítěte má nezletilé dítě svěřené do pěstounské péče. (2) Výše příspěvku na úhradu potřeb dítěte náležející podle odstavce 1 činí za kalendářní měsíc součin částky životního minima dítěte a koeficientu 1, ...
 § 38 Nárok na příspěvek na úhradu potřeb dítěte, který náležel podle § 37 odst. 1 ke dni dosažení zletilosti dítěte, se zachovává i po dosažení zletilosti dítěte, nejdéle však do 26. roku jeho věku, jde-li o nezaopatřené dítě, které trvale žije a ...
 § 39 Jestliže dítě požívá důchod z důchodového pojištění, náleží příspěvek na úhradu potřeb dítěte, jen je-li vyšší, a to ve výši rozdílu mezi tímto příspěvkem a částkou důchodu.
 § 40 Odměna pěstouna (1) Nárok na odměnu za výkon pěstounské péče má pěstoun, kterému bylo svěřeno dítě do pěstounské péče, a to až do zletilosti dítěte a poté po dobu, po kterou má dítě svěřené do pěstounské péče nárok na příspěvek na úhradu ...
 § 40a Odměna pěstouna ve zvláštních případech (1) Výše odměny pěstouna činí za kalendářní měsíc součin částky na osobní potřeby pěstouna a koeficientu 5,50, pečuje-li pěstoun alespoň o 3 děti svěřené mu do pěstounské péče nebo pečuje-li pěstoun ...
 § 40b Podmínky nároku na odměnu pěstouna (1) Vykonává-li pěstoun pěstounskou péči v zařízeních pro výkon pěstounské péče a je mu proto poskytována odměna za výkon pěstounské péče podle zvláštních právních předpisů, 49a) odměna pěstouna podle § 40 a
 § 43a zrušen
 § 43b zrušen
 § 44 Podmínky nároku na porodné (1) Nárok na porodné má, nepřevyšuje-li rozhodný příjem v rodině součin částky životního minima rodiny a koeficientu 2,40, žena, a) která porodila své první živé dítě, b) které se současně


text:
s prvním živě narozeným ...
 § 45 Nárok na porodné z důvodu převzetí dítěte do péče (1) Nárok na porodné má také ode dne převzetí dítěte do trvalé péče nahrazující péči rodičů osoba, která převzala dítě do takové péče do 1 roku jeho věku, toto dítě bylo prvním dítětem této ...
 Zákon o státní sociální podpoře č. 117/1995 Sb., porovnání znění k 1.1.2012
 Zákon o státní sociální podpoře č. 117/1995 Sb. - seznam paragrafů, znění k 24.6.2014
 pondělí 20.8.2018 14:38:41


text:
627/2004 Sb., Zákon o evropské společnosti, ve znění účinném k 1.1.2014 | Fulsoft.cz - Zákony, judikatura a literatura 2019
 627/2004 Sb., Zákon o evropské společnosti, ve znění účinném k 1.1.2014
 č. 627/2004 Sb.
 v § 48 odst. 2 a § 50 odst. 4 nahrazuje slova
 mění § 46 odst. 8
 mění celkem 13 novelizačních bodů
 ruší § 33, § 34 a § 41; nové přechodné ustanovení
 mění § 51 odst. 2
 (1) Tento zákon upravuje právní poměry evropské společnosti, pokud nejsou upraveny nařízením Rady (ES) o statutu evropské společnosti (SE)1) (dále jen Nařízení Rady) a směrnicí Rady, kterou se doplňuje statut evropské společnosti s ohledem na zapojení zaměstnanců2) (dále jen Směrnice Rady).
 b) členským státem Evropského společenství také státy Evropského hospodářského prostoru (dále jen členský stát).
 Evropská společnost zapsaná do obchodního rejstříku na území České republiky musí mít v místě svého zapsaného sídla svou hlavní správu. Jestliže tomu tak není, vyzve ji soud, u něhož je zapsána v obchodním rejstříku (dále jen rejstříkový soud), i bez návrhu ke zjednání nápravy. Neuposlechne-li evropská společnost a neučiní-li opatření uložené soudem podle čl. 64 odst. 1 Nařízení Rady v přiměřené lhůtě, kterou jí soud za tím účelem určí, soud ji svým rozhodnutím i bez návrhu zruší a jmenuje likvidátora.
 Evropská společnost, která má mít zapsané sídlo na území České republiky, se zapisuje do obchodního...


text:
Judikatura | Společenství vlastníků Místecká 450
 ArchivJudikatura
 Rozsudek Nejvyššího soudu ze dne 17. 1. 2017, čj. 26 Cdo 2323/2016
 NSS: Letňanské lentilky jsou bez územního rozhodnutí
 Trvalo to, ale došlo na naše slova. Nejvyšší správní soud zrušil územní rozhodnutí projektu korupčníka Mikuleckého – Letňanské lentilky, proti kterému naše SVJ brojí už od roku 2012. Přijal tak argumenty, že letňanská radnice, stejně jako pražský magistrát vydali nezákonná rozhodnutí. SVJ mělo být účastníkem územního i stavebního řízení. Lentilkový kmotr své betonové monstrum prosadil silou, bez ohledu na platné zákony. Radnici, která ho v tom podpořila, se to ale vymstí.
 Nynější rozsudek sám o sobě ještě neznamená, že se zbabraný projekt do měsíce srovná se zemí; k tomu bude zapotřebí zrušit nezákonně vydané stavební povolení. Je ale jasné, že se Brusel brzy začne ptát, zda desítky milionů korun, vyplacené na dotacích, nebyly použity v rozporu s unijními pravidly a nešly například na černou stavbu, prosazenou mafiánským způsobem proti vůli místních. A další nároky z titulu odpovědnosti státu za škodu vyvolanou nezákonnými rozhodnutími budou následovat... V této souvislosti je dobré uvést, že pod nezákonnými rozhodnutími jsou podepsáni vedoucí letňanského stavebního úřadu Václav Ryčl a ředitelka magistrátního stavebního odboru Ivana Jakoubková.
 Měli jsme právo mluvit do revitalizace společného domu, rozhodl Nejvyšší správní soud
 Až u Nejvyššího správního soudu (NSS) nalezlo SVJ 450 zastání ve sporu se stavebním úřadem o účastenství ve stavebních řízeních na celkovou revitalizaci domu ze strany SVJ 449, 451 a 453. Ač jsme setrvale upozorňovali na to, že jsme opominutými účastníky řízení, stavební úřad, magistrát i městský soud náš právní názor opřený o propracovanou argumentaci přehlížel. NSS na základě naší kasační stížnosti učinil rozsudkem sp. zn. 1 As 142/2015-49 těmto nezákonostem přítrž.
 VS: Ke změně stanov SVJ vzniklých před 1.1.2014 není zapotřebí notářského zápisu
 Vrchní soud v Praze svým usnesením ze dne 28. 7. 2015, sp. zn. 7 Cmo 79/2015, ukončil dohady nad výkladem § 1200 odst. 3 ve spojení s § 564 nového občanského zákoníku (NOZ). K dispozici je zatím jen izolovaná právní věta judikátu, zveřejněná v Soudních rozhledech 10/2015. Po zveřejnění celého rozhodnutí budou relevantní pasáže doplněny.
 „Zákonný požadavek notářského zápisu ohledně změny stanov vycházející z § 1200 odst. 3 NOZ platí jen pro společenství vlastníků vzniklá dle NOZ od 1. 1. 2014; na dříve vzniklá společenství vlastníků jednotek § 1200 odst. 3 NOZ nedopadá.”
 NS: zastoupení vlastníka na shromáždění musí být povoleno stanovami SVJ
 Rozsudek Nejvyššího soudu ČR ze dne 23.5.2012, sp. zn. 29 Cdo 3399/2010
 Právo účastnit se shromáždění (jako jeho člen) a podílet se na jeho rozhodování o záležitostech souvisejících se správou domu je osobním právem vlastníka jednotky. Jakkoliv lze hlasování na shromáždění považovat za právní úkon vlastníka jednotky, účast na shromáždění jako taková právním úkonem není. Člen shromáždění, který se účastní shromáždění, sice může právě proto, že se shromáždění účastní, vykonávat hlasovací právo (popř. i další práva, jako např. právo podávat návrhy, nahlížet do podkladů pro jednání apod.), nicméně účast na shromáždění je nutno od samotného hlasování (či výkonu dalších práv) odlišit. I tehdy, nebude-li se


text:
na shromáždění hlasovat, totiž právo účastnit se svědčí pouze členu shromáždění (vlastníku jednotky). Současně platí, že člen shromáždění nemůže vykonávat hlasovací právo, neúčastní-li se shromáždění.
 Z tohoto důvodu nelze právo vlastníka jednotky nechat se na shromáždění zastoupit dovozovat z ustanovení § 3 odst. 1 zákona o vlastnictví bytů a § 31 odst. 1 obč. zák.; plná moc k zastoupení vlastníka na shromáždění není plnou mocí k uskutečnění právního úkonu ve smyslu posledně označeného ustanovení.
 NS: Shromáždění SVJ nemůže svým rozhodnutím změnit prohlášení vlastníka o vymezení jednotek
 Usnesení Nejvyššího soudu ČR ze dne 30.11.2011, sp. zn. 29 Cdo 406/2010
 Do působnosti shromáždění společenství vlastníků bytových jednotek nespadá rozhodování o změně prohlášení vlastníka budovy v částech obsahujících rozdělení budovy na jednotky a společné části domu (§ 4 odst. 2 písm. b/ a c/ zákona č. 72/1994 Sb., o vlastnictví bytů).
 NS: Návrh na přezkum rozhodnutí shromáždění SVJ může podat i vlastník, který se hlasování neúčastnil a s rozhodnutím nesouhlasí
 Rozsudek Nejvyššího soudu ČR ze dne 25.5.2011, sp. zn. 22 Cdo 1423/2009
 Podle názoru dovolacího soudu nelze možnost napadnout rozhodnutí shromáždění vlastníků v důležité záležitosti přehlasovaným vlastníkem jednotky návrhem u soudu ve smyslu § 11 odst. 3 věta třetí ZVB vykládat tak, že toto právo má pouze vlastník jednotky, který byl při hlasování shromáždění vlastníků jednotek přítomen.
 zákon ceny smlouva kamery vlastníci zápis správa domu úspora energie ÚMČ Praha 18 internet odečty teplo hlasování Judikatura Shromáždění Letňanské lentilky SBD Praha zálohy havárie pojistka vyúčtování Finance revitalizace úklid voda BPT stanovy AVIA výbor


text:
Postup před vznikem pracovního poměru – 4. díl - Portál POHODA
 Uchazeč o zaměstnání musí absolvovat lékařskou prohlídku ještě před uzavřením pracovní smlouvy.
 Než se uzavře pracovní smlouva, je zaměstnavatel povinen zajistit budoucímu zaměstnanci vstupní lékařskou prohlídku. Kdo hradí náklady na tuto prohlídku a jaké následky plynou zaměstnavateli, pokud tuto povinnost nesplní?
 Podle ustanovení § 32 zákoníku práce (dále jen „ZP“) je zaměstnavatel povinen zajistit v případech stanovených zvláštním právním předpisem, aby se fyzická osoba před vznikem pracovního poměru (nikoli již před uzavřením pracovní smlouvy, příp. před jmenováním, jak tomu bylo do konce roku 2017) podrobila vstupní lékařské prohlídce.
 Tato povinnost tedy platí pro zaměstnavatele před vznikem pracovního poměru (tj. dnem, který byl sjednán či uveden jako den nástupu do práce ve smyslu ustanovení § 36 ZP). Ustanovení § 32 ZP má kogentní povahu (není možné se od něho odchýlit), nicméně nesplnění povinnosti zaměstnavatele zajistit před vznikem pracovního poměru, aby se fyzická osoba podrobila lékařské prohlídce, nemá za následek neplatnost následně uzavřené pracovní smlouvy.
 Na tuto povinnost navazuje (logicky) další povinnost stanovená zaměstnavateli v ustanovení § 103 odst. 1 písm. a) ZP, která mu ukládá nepřipustit, aby zaměstnanec vykonával zakázané práce a práce, jejichž náročnost by nedopovídala jeho schopnostem a zdravotní způsobilosti.
 Zvláštním právním předpisem, který zaměstnavatelům ukládá povinnost zajistit vstupní lékařskou prohlídku (v návaznosti na ustanovení § 32 ZP), je zejména zákon o specifických zdravotních službách, (dále jen „ZSZS“), který upravuje komplexní poskytování pracovnělékařských služeb včetně vstupních lékařských prohlídek.
 Z ustanovení § 59 odst. 1 písm. b) bod 1 a 3 ZSZS pak jednoznačně vyplývá povinnost zaměstnavatele zajistit vstupní lékařskou prohlídku vždy před uzavřením pracovního poměru nebo vztahu obdobného vztahu pracovněprávnímu.
 Jinými slovy uchazeč o zaměstnání musí absolvovat lékařskou prohlídku ještě před uzavřením pracovní smlouvy nebo před jmenováním do funkce, pokud předmětným jmenováním dochází ke vzniku pracovního poměru.
 Před uzavřením dohod o pracích konaných mimo pracovní poměr (dohoda o pracovní činnosti, dohoda o provedení práce) musí zaměstnavatel zajistit vstupní lékařskou prohlídku jen tehdy, kdy má uchazeč o zaměstnání vykonávat práci, která je podle zákona o ochraně veřejného zdraví a o změně některých souvisejících zákonů (dále jen „ZOVZ“), prací rizikovou nebo je její součástí činnost, pro jejíž výkon jsou podmínky zdravotní způsobilosti stanoveny jinými právními předpisy (např. řidiči z povolání podle zákona o silničním provozu).
 Způsob, jakým bude zaměstnavatel svoji povinnost zajišťovat příslušné pracovnělékařské prohlídky plnit, se odvíjí od příslušné kategorie (vykonávaných) prací podle kategorizace prací (dle ustanovení § 37 a násl. ZOVZ).
 Spadají-li práce vykonávané zaměstnanci do kategorie první a druhé, příp. též druhé rizikové, třetí nebo čtvrté, je zaměstnavatel povinen uzavřít s poskytovatelem pracovnělékařských služeb písemnou smlouvu o poskytování pracovnělékařských služeb (s poskytovatelem v oboru všeobecné praktické lékařství nebo pracovní lékařství).
 Jde-li o práce zařazené pouze do kategorie první a není-li součástí této práce činnost, pro jejíž výkon jsou podmínky stanoveny jinými právními předpisy, může zaměstnavatel zajišťovat provádění pracovnělékařských prohlídek a posuzování zdravotní způsobilosti k práci na základě písemné žádosti u poskytovatele v oboru všeobecné praktické lékařství, u něhož je uchazeč o zaměstnání (zaměstnanec) registrován a k němuž


text:
ho zaměstnavatel vyslal.
 U většiny vstupních lékařských prohlídek se tak neuplatní zásada svobodné volby lékaře (ze strany zaměstnance).
 Osoba ucházející se o zaměstnání, která se nepodrobí před uzavřením pracovní smlouvy vstupní lékařské prohlídce, se považuje za zdravotně nezpůsobilou k výkonu práce, kterou má na základě této smlouvy vykonávat (jedná se o právní fikci).
 V rámci odborné veřejnosti panuje názor, že tato fikce zdravotní nezpůsobilosti osoby ucházející se o zaměstnání ve vztahu k ustanovení § 580 odst. 2 občanského zákoníku není důvodem neplatnosti uzavřené pracovní smlouvy, jmenování, dohody o pracovní činnosti či dohody o provedení práce.
 Je však třeba konstatovat, že pokud se uchazeč o zaměstnání před uzavřením pracovní smlouvy nepodrobí vstupní lékařské prohlídce, stejně jako pokud zaměstnavatel nezajistí vstupní lékařskou prohlídku, půjde o porušení právních předpisů ze strany zaměstnavatele.
 V případě zdravotní nezpůsobilosti zaměstnance by tak zaměstnavatel neměl umožnit předmětnému zaměstnanci výkon jakékoli práce, neboť se mj. vystavuje riziku postihu ze strany inspektorátu práce.
 Kdo hradí náklady na lékařskou prohlídku?
 Samotný zákoník práce ukládá zaměstnavateli povinnost zabezpečit na vlastní náklady lékařskou prohlídku před vznikem pracovního poměru pouze u mladistvých, tj. zaměstnanců mladších 18 let (ustanovení § 247 ZP). V ostatních případech hradí vstupní lékařskou prohlídku osoba ucházející se o zaměstnání.
 Zaměstnavatel hradí náklady vstupní lékařské prohlídky, pokud uzavře s uchazečem o zaměstnání pracovněprávní nebo obdobný vztah. Osoba ucházející o zaměstnání se může s případným zaměstnavatelem dohodnout, že jí tento uhradí vstupní lékařskou prohlídku i v případě neuzavření pracovněprávního nebo obdobného vztahu (nebo tak může stanovit jiný právní předpis).
 Pokud však pracovněprávní vztah vznikne, hradí náklady vstupní lékařské prohlídky zaměstnavatel. V těchto případech již nejsou dohody o úhradě vstupní lékařské prohlídky dovoleny (není tedy např. možné, aby se zaměstnavatel s uchazečem o zaměstnání, jemuž vznikne pracovněprávní vztah, dohodl na tom, že se zaměstnavatel bude na úhradě vstupní lékařské prohlídky podílet jen z části nebo že ji nebude hradit vůbec).
 Vstupní lékařskou prohlídku, jde-li o posouzení zdravotní způsobilosti osoby ucházející se o zaměstnání k práci v noci, hradí případný zaměstnavatel vždy.


text:
Vojenské rozhledy - Legalita v činnosti vojenské policie při poskytování podpory hostitelskou zemí
 Legalita v činnosti vojenské policie při poskytování podpory hostitelskou zemí
 Autoři: Kříž Pavel , Skoruša Leopold
 Brig. gen. JUDr. Pavel Kříž, LL.M., Mgr. Ing. Leopold Skoruša, Ph.D.
 The Legality of the Military Police Activities by Granting Aid as a Host Nation Support Operation
 KŘÍŽ, Pavel a Leopold SKORUŠA. Legalita v činnosti Vojenské policie při poskytování podpory hostitelskou zemí. Vojenské rozhledy. 2016, 25 (3), 33-45. ISSN 1210-3292 (print), 2336-2995 (on-line). Dostupné z: www.vojenskerozhledy.cz
 10.3849/2336-2995.25.2016.03.033-045
 Rok 2015 se do dějin Evropy nepochybně zapíše jako významný mezník, a to nikoliv na základě vědeckých objevů, kulturních počinů nebo hospodářského či sociálního pokroku. Důvodem je výrazná změna bezpečnostního prostředí, které se dynamicky proměňovalo podle vývoje konfliktů v Evropě, a její těsné blízkosti. Evropa pak byla současně zasažena silnou migrační vlnou, na kterou se navzdory všem předcházejícím signálům nepřipravila. Teroristické útoky ve Francii na jaře a na podzim toho roku a způsob jejich provedení probudily Evropany z pocitu, že nebezpečí je někde daleko a doma se jim nemůže nic stát. Zvyšující se úroveň nebezpečí šířícího se z míst, kde je konflikt v plné síle nebo kde hroutící se stát nemá sílu, aby vzniku konfliktu zabránil, bude vlády evropských států nutit, aby více investovaly do bezpečnosti vlastních států, případně aby se podílely přímo na řešení konfliktů, jako generátorů ohrožení jejich národních států a evropské bezpečnosti jako celku. Takové zvýšené úsilí přinese potřebu intenzivněji využívat principy kolektivní obrany, a to včetně přípravy pro její uplatnění, tedy zejména společně cvičit, využívat území sousedních států k tranzitu určených jednotek do operací nebo do výhodnějších lokalit pro provádění podpory operací. Úloha hostitelského státu (státu, přes jehož území takový tranzit probíhá nebo na jehož území se nachází výše uvedená výhodnější lokalita) při podpoře cvičení a operací bude důležitá pro úspěch akce. Souhra mezi národními orgány, ozbrojenými silami a bezpečnostními sbory na straně hostitelského státu a určenými ozbrojenými silami s podporou vlastních národních orgánů na straně vysílajícího státu (státu, jehož určené jednotky ozbrojených sil se přesunují přes území hostitelského státu nebo jsou na něm umístěny) bude klíčová pro úspěch akce.
 Příkladem může být demonstrativní průjezd jednotky ozbrojených sil Spojených států amerických přes území východoevropských zemí, a to včetně území České republiky, známý jako DRAGOON RIDE, který byl proveden v souvislosti s vývojem konfliktu na jihovýchodě Ukrajiny na jaře roku 2015. Příprava na realizaci podpory této akce z pozice hostitelského státu v kombinaci s medializací celé akce však i přes její úspěšný průběh současně odhalila některé systémové nedostatky v rozdělení úloh mezi ozbrojenými silami a bezpečnostními sbory České republiky, plynoucí z nedostatečné provázanosti právní úpravy vztahující se k problematice bezpečnosti a obrany České republiky.
 Hlavní motivací k sepsání tohoto článku bylo iniciovat diskusi o rozsahu působnosti Vojenské policie k provádění policejní ochrany spojeneckým ozbrojeným silám na území ČR a o potřebě přehodnotit stav recentní platné právní úpravy v předmětné oblasti.
 Článek může být jistým teoretickým vstupem, resp. katalyzátorem myšlení k iniciaci tvůrčího procesu, jehož výstupem bude soubor legitimních úvah a návrhů


text:
použitelných při tvorbě nově přijímaných právních předpisů v působnosti bezpečnostní správy státu.
 1. STRUČNÁ ANALÝZA SOUČASNÉHO STAVU
 Již při výběru názvu článku bylo autorům zřejmé, že se musí vypořádat s vyhodnocením účelnosti a efektivity dosavadní právní úpravy dopadající na právní vztahy vážící se jednak k pobytu (průjezdu) ozbrojených sil jiných států na území České republiky obecně, jednak s právními předpoklady pro plnění úkolů Vojenské policie při zajišťování policejní ochrany ozbrojených sil jiných států v případě jejich pobytu na území České republiky nebo při průjezdu tohoto území.
 Skutečnost, že doposud byly tyto činnosti (závazky) uskutečňovány v potřebném rozsahu a bez vnějších pochybení nikterak neznamená, že jejich realizace byla organizačně a právně zcela konformní, resp. že vždy každá z prováděných činností nalezla oporu přímo v právním předpise. Praxe naopak ukazuje, že řada z těchto činností je buď prováděna na základě zažité praxe, nebo na základě účelového výkladu jednotlivých zákonných ustanovení. Přitom skutečnost, že takovou praxi doposud nikdo významně nezpochybnil, neznamená, že je prováděna zcela po právu.
 Pokud má předkládaný článek vyhodnotit veškeré aspekty současného stavu zajišťování policejní ochrany ozbrojených sil jiných států na území České republiky Vojenskou policií, musí se vypořádat s naplněním principů legality a legitimity jednak samotného výkonu jednotlivých činností, a také s uplatněním těchto principů v dosavadní právní úpravě, která se k uvedené problematice váže. Tento úhel pohledu je zcela nezbytný, neboť jednotlivé postupy musí být posuzovány z pohledu zájmů státu jako nositele státní moci a státní suverenity.
 Česká republika je demokratickým právním státem, což v praxi znamená, že se hlásí k principům nejen formálního, nýbrž především materiálního právního státu. Proto je princip legality součástí celkové koncepce právního státu.[1] Vybrané právní předpisy (ústavní zákony, zákony a vyhlášené mezinárodní smlouvy ve smyslu čl. 10 Ústavy České republiky) proto budou posuzovány z hlediska jejich potřebnosti a účelnosti (a to včetně vyhodnocení případných nedostatků v právní regulaci), ale především z pohledu zajištění existence vnitřního souladu těchto právních předpisů s ostatními součástmi právního řádu.
 Mají-li být v rámci tohoto textu zkoumány existující nebo neexistující podmínky, pro zajištění policejní ochrany ozbrojených sil jiných států po dobu jejich pobytu na území České republiky nebo v průběhu průjezdu tohoto území Vojenskou policií, je nutné stanovení těchto podmínek i jejich užití zkoumat z pohledu jejich teritoriální, věcné a osobní působnosti, tedy z pohledu jejich účinku na území českého státu jako demokratického státního suveréna, ve kterém se princip legality nedílně spojuje s jeho demokratickým charakterem (soudobé materiální pojetí právního státu).
 Existující nástroje a prostředky státem určené pro zajištění policejní ochrany ozbrojených sil jiných států tedy musejí být zkoumány z pohledu jejich legality a legitimity, a to včetně implementačních podmínek pro plnění mezinárodních závazků přijatých Českou republikou nebo mimonormativních nástrojů užívaných k dosažení uvedeného účelu.
 Uplatnění principu legality spočívá jednak v uplatňování zákonnosti (závaznosti zákona) v procesu tvorby práva, jednak zákonnosti při jeho aplikaci a realizaci (dodržování). Zákonnost lze přitom chápat jako vládu zákona, kdy stát reguluje i sám sebe. Princip legality[2] se promítá jak do práva hmotného, tak do práva procesního, avšak v systémech pozitivního práva s odlišením


text:
pro situace, kdy adresátem normy je osoba (platí zásada legální licence - povoleno je vše, co zákon nezakazuje) nebo orgán veřejné moci (jednat může pouze na základě zákona a v jeho mezích).
 Druhým je princip legitimity[3]. Legitimita vyjadřuje odůvodnění, ospravedlnění práva, právního řádu, v souvislosti s tímto článkem se však bude dotýkat také ospravedlnitelnosti používaných postupů a jejich důsledků, a to v rámci využití testu proporcionality mezi legitimitou (mírou legitimity) postupů a zvolených prostředků a legitimitou dosaženého cíle.
 Princip legitimity je veden zásadou ospravedlnitelnosti samotného platného práva. Tato zásada pak zákonodárce i adresáty právních norem musí vést k úvahám, zda není právní regulace nadužíváno (nebo zdali není nedostatečná), je-li skutečně zachována rovnováha mezi zájmem na regulaci společenských vztahů a schopností společnosti usměrňovat řadu jednání s využitím morálky, etiky, přijetím kulturních hodnot apod. Článek se proto částečně věnuje také této analýze, přičemž vyhodnocení poměru úpravy normativní a mimonormativní a jejich aplikační schopnosti pro vytvoření komplexních podmínek pro zajišťování policejní ochrany ozbrojených sil jiných států nacházejících se na území České republiky Vojenskou policií bude mít zásadní význam pro případné návrhy na doplnění existující právní úpravy a překonání právně nejednoznačných zvykových postupů, byť doposud vedly ke sledovanému cíli.
 1.1 Bezpečnostní prostředí na území ČR
 Bezpečnostní strategie České republiky 2015[4] poukazuje na řadu probíhajících procesů, které negativně ovlivňují stav a další vývoj evropského (v tom i českého) bezpečnostního prostředí. Dynamika změn plynoucích z konfliktů, které se odehrávají ve velké vzdálenosti od našich hranic, v kombinaci s uplatňováním nových ambic některých státních či nestátních aktérů, má zásadní vliv na možnosti předvídat vývoj bezpečnostního prostředí. Stále více jsou patrné snahy některých z těchto aktérů, prosazovat své zájmy ekonomickými, politickými a vojenskými nástroji.
 Nepříznivý demografický vývoj spojený se stárnutím původní populace, rostoucí chudoba a dlouhodobé sociální vyloučení nabývají na významu, zejména ve spojení se vzrůstající migrační vlnou. Zajištění přístupu ke zdrojům strategických surovin a zvyšující se trend zneužívání postavení dodavatele nebo tranzitní země se stává další významnou hrozbou.
 Hrozba terorismu jako způsobu násilného prosazování politických cílů je trvale vysoká. Charakteristickým rysem je existence nadnárodních sítí volně propojených skupin nebo i jednotlivců (tzv. Lone Wolves)[5], které i bez jednotného velení sdílejí ideologii, cíle a plány k jejich naplnění, zdroje a informace. Jsou schopny přímo ohrozit lidské životy, zdraví a životní prostředí, ale také kritickou infrastrukturu. Celoevropsky významným a narůstajícím bezpečnostním rizikem je fenomén tzv. zahraničních bojovníků.
 Extremismus a nárůst inter-etnického a sociálního napětí, spolu s existenci sociálně vyloučených lokalit a sociálních skupin, se spolupodílí na vytváření kriminogenního prostředí. Na území České republiky nebylo dosud zaznamenáno významně nebezpečné aktivní vystoupení proti vlastním ozbrojeným silám nebo proti ozbrojeným silám jiného státu. Teroristické útoky proti vojenským jednotkám jsou dosud v Evropě výjimkou. Extremismus je však možné identifikovat jako potencionální hrozbu. Česká republika byla terčem masivního působení takové hrozby v souvislosti se zasedáním Mezinárodního měnového fondu a Skupiny Světové banky v Praze v roce 2000.
 1.2 Identifikace příčin pro řešení stávajícího stavu
 Autoři článku vychází z predikce vývoje bezpečnostního prostředí publikovaného ve strategickém dokumentu Ministerstva obrany České republiky Dlouhodobý výhled pro obranu


text:
2030.[6] Z předpokládaných hlavních trendů dynamicky se měnícího bezpečnostního prostředí, ve kterém se bude Česká republika nacházet v příštích patnácti letech, byly vybrány ty, které i nepřímo souvisí s aktivitami ozbrojených sil na území Evropy. Přední odborníci z rezortu obrany predikují, že bude dál pokračovat trend možného rozpadu některých států pod vlivem slabého a tím nestabilního vedení.
 Bezpečnostní experti Policie České republiky označují jako největší bezpečnostní rizika pro období let 2016 až 2020 nárůst nových fenoménů a hrozeb, které mají výrazný potenciál ohrozit vnitřní bezpečnost. Rostoucí rizika hrozby terorismu jsou úzce spojena s radikálním růstem legální i nelegální migrace s cílovou destinací v Evropě. Denní realitou se začíná stále více stávat mezinárodní kyberkriminalita šířící se bez ohledu na státní hranice. Přes masivní mezinárodní opatření dál roste mezistátní distribuce drog.[7]
 Vývoj migrační krize v průběhu roku 2015 vidí bezpečnostní experti jako vážný problém. Bývalý náčelník Generálního štábu Armády České republiky generál Jiří Šedivý upozorňuje na neschopnost evropských států navrhnout a realizovat řešení krize plynoucí z migrační vlny. Opakovaně upozorňuje na nesprávné hodnocení situace v České republice, protože se podle jeho názoru, situace prudce změní ve chvíli, kdy dojde k eskalaci problému s migranty v sousedním Rakousku a Německu.
 Někteří analytici varují před ztrátou schopností bezpečnostních struktur evropských států ubránit obyvatele vlastních zemí proti ozbrojenému útoku odhodlaného nepřítele, bez ohledu na to, jestli půjde o útok vnější nebo vnitřní.[8]
 Ministr vnitra Milan Chovanec oznámil po zasedání Bezpečnostní rady státu 8. prosince 2015, že v souvislosti s migrační krizí Česká republika připravuje případné obnovení hraničních kontrol. V této souvislosti informoval o zavedení systému čtyř stupňů ohrožení, který stanoví rozsah opatření, které stát nově zavádí.[9]
 Lze tedy konstatovat, že bezpečnostní prostředí na území České republiky bude v budoucnosti ovlivněno zejména hrozbami typu terorismus, extremismus a rozkolísání státu pod tlakem migrační vlny. Tyto hrozby budou ovlivňovat činnost ozbrojených sil a bude s nimi nutno kalkulovat při hodnocení rizik spojených s tranzitem nebo pobytem spojeneckých ozbrojených sil na našem území.
 1.3 Poskytování ochrany ozbrojeným silám na území České republiky – legalita
 Základ pro poskytování ochrany ozbrojeným silám jiného státu na území České republiky tvoří Dohoda mezi smluvními stranami Severoatlantické smlouvy o statutu jejich ozbrojených sil [10], se kterou vyslovil souhlas Parlament České republiky a která byla vyhlášena sdělením Ministerstva zahraničních věcí č. 1/2002 Sbírky mezinárodních smluv. Dohoda je mezinárodní smlouvou ve smyslu čl. 10 Ústavy České republiky, tedy je součástí právního řádu a v případě, že stanoví něco jiného než zákon, který by byl jinak v téže věci použit, použije se tato dohoda. Dohoda reguluje stav, kdy ozbrojené síly jedné strany (vysílajícího státu) jsou po dohodě vyslány na území jiné strany (přijímajícího státu). Realizační dohody tohoto typu jsou v praxi často užívány, neboť umožňují řešit i velmi specifické situace a současně zohlednit potřeby a realizační podmínky konkrétních účastníků dohody. V článku VII odst. 11. Dohody je stanoveno, že: „Každá smluvní strana bude usilovat o přijetí takových normativních ustanovení, která považuje za nezbytné k zajištění přiměřené bezpečnosti a ochrany zařízení, vybavení, majetku, záznamů a oficiálních informací jiných


text:
smluvních stran na jejím území a pro potrestání osob, které porušují zákony přijaté k tomuto účelu.“
 Uvedené smluvní ustanovení je standardním mezinárodním nástrojem tam, kde nejde jiným způsobem vynutit vytvoření srovnatelného a zejména účinného implementačního prostředí všemi účastníky dohody, navíc vypovídá o vůli účastníků dohody zajistit potřebné podmínky pro realizaci smlouvy způsobem, který by vykazoval všechny znaky legality i legitimity a současně tedy v praxi požíval výhod s těmito principy spojenými, tedy především zaštítění státní mocí, vynutitelnost a regulaci provedenou v kontextu právního řádu a v souladu s ním.
 1.4 Faktický stav policejní ochrany a stávající právní úprava
 Dosavadní přesuny ozbrojených sil jiných států přes území České republiky probíhaly v mírových podmínkách. Bezpečnostní prostředí v České republice bylo ve vztahu k ozbrojeným silám vysílajících států dosud neutrální. Naopak byli to právě příslušníci ozbrojených sil vysílajícího státu, kteří se na našem území dopouštěli deliktních jednání.
 V oblasti bezpečnosti silničního provozu byli při nehodách na našich komunikacích dosud usmrceni nebo zraněni pouze příslušníci ozbrojených sil vysílajícího státu. Příčiny těchto nehod ale ukazují na nutnost důrazného dohledu nad bezpečností provozu vozidel ozbrojených sil vysílajícího státu včetně provádění preventivních opatření.
 Za dané situace je tedy důležité si ujasnit důvody, pro které ozbrojené síly jiných států na našem území potřebují ochranu, zda tyto důvody jsou natolik závažné, že odůvodňují (ospravedlňují) její poskytnutí, a zda to má být právě policejní ochrana, resp. ochrana zajišťovaná Vojenskou policií.
 V drtivé většině případů se jedná o bojové jednotky ozbrojených sil, jejichž příslušníci jsou cvičeni především k eliminaci protivníka smrtící silou. Platnými aliančními standardy, regulujícími přesuny vojsk jsou STANAG 2234 Ed.3[11], STANAG 2506 Ed.3[12], STANAG 2454[13], v kombinaci s pravidly stanovenými pro překračování hranic STANAG 2455[14] a STANAG 2456[15] Tato pravidla však omezují držení zbraně a munice u vojáků ozbrojených sil v průběhu tranzitního přesunu. To je ve většině případů povoleno přijímajícím státem jen příslušníkům vojenské policie vysílajícího státu, pokud jsou součástí vyslaných jednotek. Navíc možnost použití těchto zbraní je obvykle omezena pouze na nutnou obranu.
 Vojenská policie dosud poskytovala podporu ozbrojeným silám jiných států při jejich pobytu na území České republiky nebo v průběhu průjezdu přes toto území tak, že zajišťovala jejich bezpečnost ve vojenských objektech (prostorech), dohlížela na zabezpečování kázně v takových objektech a zajišťovala ochranu vojenských objektů, které byly k ochraně pro konkrétní akci určené. Vojenská policie dále dohlížela na dodržování režimu vstupu a vjezdu do vojenských objektů a v případě realizace společného pohybu vozidel ozbrojených sil jiných států a České republiky po pozemních komunikacích se rovněž společně s Policií České republiky podílela na dohledu nad bezpečností provozu motorových vozidel. Podpora silami a prostředky Policie České republiky byla realizována zejména při zabezpečování přesunů velkých počtů vozidel, popřípadě při jejich tranzitu městskými aglomeracemi (Praha před vybudováním R1) nebo problematickými úseky. K výkonu těchto činností je Vojenská policie legitimována ustanoveními § 3 písm. b) a § 4 odst. 1 písm. e) až h) zákona o Vojenské policii.
 Uvedené úkoly byly doposud plněny na základě technických dohod uzavíraných na úrovni ministerstev obrany vysílajících států a Ministerstva obrany. Tyto technické dohody


text:
však nemají povahu mezinárodní smlouvy a nemohou tak být nadřazeny národním zákonům.
 V souvislosti s pobytem ozbrojených sil jiných států na území České republiky nebo jejich průjezdem přes toto území plní Vojenská policie také další úkoly, vyplývající z jiných právních předpisů a mezinárodních smluv (§ 4 odst. 2 zákona o Vojenské policii).
 S výjimkou leteckých nebo dopravních nehod nedošlo dosud v průběhu pobytu ozbrojených sil jiných států na území České republiky nebo jejich průjezdu (přeletu) přes toto území k vážnému incidentu spojenému s pokusem napadnout příslušníky takových ozbrojených sil nebo jejich majetek.
 1.5 Potřeba změny stavu vyvolaného zákonem č. 300/2013 Sb., o Vojenské policii a o změně některých zákonů (zákon o Vojenské policii)
 Podle ustanovení § 1 zákona o Vojenské policii plní Vojenská policie úkoly policejní ochrany Ministerstva obrany, ozbrojených sil, vojenských objektů, vojenského materiálu a ostatního majetku státu, s nímž je příslušné hospodařit ministerstvo. Je tedy zřejmé, že zákonodárce stanovuje působnost Vojenské policie jako výkon směřující k ochraně majetku České republiky, který je určený k plnění úkolů Ministerstva obrany a jednotlivých složek ozbrojených sil a současně také k plnění policejní ochrany ozbrojených sil a Ministerstva obrany (tedy ochrany věcí nemateriální povahy). V této souvislosti je nutné uvést, že pokud zákonodárce v zákoně o Vojenské policii používá pojem ozbrojené síly, má na mysli ozbrojené síly České republiky ve smyslu zákona č. 219/1999 Sb., o ozbrojených silách České republiky, ve znění pozdějších předpisů.
 Tomuto pohledu odpovídá také stanovení územní působnosti Vojenské policie v § 2, podle kterého Vojenská policie působí na území České republiky a při plnění úkolů policejní ochrany ozbrojených sil na území jiných států, nestanoví-li tento zákon nebo jiný právní předpis jinak. Zákonodárce zde do jisté míry odlišuje standardní plnění úkolů Vojenské policie prováděné na území České republiky, avšak pokud se týká zajišťování policejní ochrany ozbrojených sil České republiky, připouští její výkon také mimo toto území, i zde ale připouští omezení citovaným nebo jiným zákonem.
 Jinak je tomu v případech působnosti stanovené v § 3 a 4 zákona o Vojenské policii, i když ani zde nelze jednotlivé činnosti využít v jejich plném komplexu, článek se naopak snaží prokázat, že právě tato ustanovení by měla být podrobena analýze a doplněna tak, aby jejich užití nemusela být překlenováno nejednoznačnou výkladovou praxí.
 Podle § 3 zákona Vojenská policie působí vůči:
 vojákům v činné službě (pro účely práce tedy nelze využít),
 osobám, které se nacházejí ve vojenských objektech a v prostoru, kde ozbrojené síly plní své úkoly nebo kde se koná vojenské cvičení nebo kde je zajišťována bezpečnost chráněné osoby (vzhledem k tomu, že předmětem výkonu Vojenské policie je osoba obecně, tedy bez rozlišení jejího národního státu nebo jiné určující vazby, je toto ustanovení zahrnuto do jednotlivých dále uvedených analýz a úvah, i když v případě působnosti vztažené prostoru plnění úkolů ozbrojených sil (České republiky), nebo výkonu vojenského cvičení bude nutné přihlížet k dalším aspektům, zejména pak společným závazkům vyplývajícím z mezinárodních smluv);
 osobám, které jsou podezřelé, že spáchaly nebo páchají trestné činy nebo přestupky proti vojákům ve vojenském objektu nebo prostoru, kde


text:
ozbrojené síly plní své úkoly nebo kde se koná vojenské cvičení, nebo trestné činy nebo přestupky spolu s vojáky nebo proti vojenskému objektu, vojenskému materiálu nebo ostatnímu majetku státu, s nímž je příslušné hospodařit ministerstvo, pokud tento zákon nestanoví jinak (opět nevyužitelné).
 Ještě komplikovanější je rozsah omezení v případě § 4 odst. 1 zákona o Vojenské policii, podle kterého Vojenská policie plní tyto úkoly policejní ochrany:
 působí v řízení o trestných činech jako policejní orgán a šetří přestupky,
 zajišťuje ochranu a doprovod ministra obrany a jím určených osob,
 zajišťuje ochranu vyčleněných vojenských dopravních letadel pro přepravu ústavních činitelů a ostatních osob využívajících přepravy vojenskými dopravními letadly a vojenských objektů určených pro odbavení a prostor určených ke vzletu a vojenských dopravních letadel,
 Účelem tohoto článku je zdůraznit působnost uvedenou v § 4 odst. 1 písm. e) až g) a n) zákona o Vojenské policii, neboť ji lze vztáhnout buď k jakékoliv osobě (tedy i cizinci), nebo (a) k jakékoliv věci (včetně dopravního prostředku ozbrojených sil cizího státu. Působnost podle § 4 odst. 2 zákona o Vojenské policii naopak z povahy věci odkazuje na úpravu provedenou mezinárodní smlouvou, jež je součástí právního řádu, tedy vyhlášené mezinárodní smlouvy podle čl. 10 Ústavy.
 Za stěžejní pro tento článek lze považovat ustanovení § 4 odst. 1 písm. h) zákona o Vojenské policii, neboť se vztahuje k vozidlům ozbrojených sil, tedy ozbrojených sil České republiky, a tedy výkladem lze pouze dovodit, že pokud by Vojenská policie řídila provoz vozidel ozbrojených sil České republiky, do jejichž kolony by byla zařazena také vozidla ozbrojených sil jiných států, které by přijaly pravidla pohybu v koloně jedoucích na pozemních komunikacích České republiky, lze využít i tohoto ustanovení.
 2. NAVRHOVANÁ ŘEŠENÍ
 Předpokládaný vývoj bezpečnostního prostředí na území České republiky a v Evropě ukazuje, že mezi potencionální hrozby, jejichž nositelé by mohli mít dostatečné schopnosti, a u kterých by mohli jejich nositelé vykazovat vysokou úroveň odhodlání narušovat činnost ozbrojených sil našeho státu nebo ozbrojených sil vysílajícího státu na našem území, budou s největší pravděpodobností patřit extrémistická hnutí a teroristické skupiny. Motivací extrémistů nebo teroristů může být minimálně demonstrace toho, jak slabé a neakceschopné jsou ozbrojené síly a bezpečnostní sbory.
 Nynější rozsah věcné působnosti dle § 1 zákona o Vojenské policii je nedostačující. Autoři tohoto článku se přiklánějí k řešení, které by znamenalo úpravu některých zákonů tak, aby tam, kde je dnes stanovena působnost vůči ozbrojeným silám České republiky, byla tato působnost rozšířena o ozbrojené síly jiných států (viz zákon č. 310/1999 Sb.). Týká se to především zákona o Vojenské policii, který by se mohl stát kvalitním materiálním pramenem pro vytvoření implementačních podmínek pro realizaci Dohody mezi smluvními stranami Severoatlantické smlouvy o statutu jejich ozbrojených sil. V případě, že by Vojenská policie získala věcnou i osobní působnost k ochraně ozbrojených sil vysílajícího státu a jejich majetku na území České republiky, celou situaci by to zjednodušilo a taková ochrana by byla snáze realizovatelná. Vojenští policisté jsou na takovou činnost připraveni.
 2.1 Změna věcné působnosti Vojenské policie
 Společně s návrhem řešení na terminologickou úpravu zákona


text:
o Vojenské policii, v intencích předcházející kapitoly (vyhodnocení oblastí, kde by bylo pojmy ozbrojené síly České republiky a ozbrojené síly jiných států vhodné užívat společně) by bylo vhodné zvážit, zda výčet těch států omezovat jen na NATO a PfP, nebo zda je vymezit na státy, kterým byl tranzit přes území České republiky povolen, nebo je vymezit jinak, například tak jak je to definováno v § 1 odst. 2 písm. a) zákona č. 119/2002 Sb., o zbraních.
 V návaznosti na tuto úpravu by pak bylo vhodné vyhodnotit účelnost a dopady případného rozšíření obsahového významu pojmu vojenský materiál tak, aby byl společný pro vojenský materiál ve smyslu materiálu ozbrojených sil České republiky a ve smyslu materiálu ozbrojených sil vysílajícího státu nacházející se na území České republiky.
 Automaticky by se tak vyřešila i působnost k řízení provozu vozidel na pozemních komunikacích při pohybu vozidel ozbrojených sil, jak je dáno v úkolech policejní ochrany v § 4 odst. 1 písm. h) zák. o Vojenské policii, v návaznosti na ustanovení § 75 zákona č. 361/2000 Sb., o silničním provozu.
 Současně je však nezbytné vhodně vyřešit definici materiálu v používání Vojenskou policií. V § 2 odst. 7 zákona č. 219/1999 Sb. se uvádí: Vojenský materiál tvoří vojenská výstroj, vojenská výzbroj, vojenská technika a určená technická zařízení, které jsou využívány k plnění nebo zabezpečení úkolů ozbrojených sil. Od toho se odvíjí pojmy jako vojenská výzbroj a pak vojenská zbraň, vojenská technika a vozidla ozbrojených sil. To má pochopitelně vazbu například do zákona č. 119/2002 Sb., o zbraních, který v § 1 odst. 2 písm. a) stanoví, že se tento zákon nevztahuje na zbraně, střelivo a munici, které jsou nabývány nebo drženy ve výzbroji ozbrojenými silami České republiky, bezpečnostními sbory, Vojenským zpravodajstvím nebo ozbrojenými silami anebo sbory jiných států při jejich pobytu na území České republiky, překračování státních hranic České republiky a průjezdu přes území České republiky nebo přeletu nad územím České republiky podle zvláštního právního předpisu nebo mezinárodní smlouvy, která je součástí právního řádu, a jsou určeny k plnění jejich úkolů.
 Vojenská policie však není ozbrojenou silou (podle § 3 odst. 2 zákona č. 219/1999 Sb.), naopak podle § 1 zákona o Vojenské policii je součástí Ministerstva obrany. Vzhledem k tomu, že Vojenská policie není ani bezpečnostním sborem, uvedená definice na ni nedopadá (podle § 1 odst. 1 zákona č. 361/2003 Sb., o služebním poměru příslušníků bezpečnostních sborů, se bezpečnostním sborem rozumí Policie České republiky, Hasičský záchranný sbor České republiky, Celní správa České republiky, Vězeňská služba České republiky, Generální inspekce bezpečnostních sborů, Bezpečnostní informační služba a Úřad pro zahraniční styky a informace).
 V citaci je zvýrazněním označena formulace, kterou zákonodárce vyřešil vztah předmětné součásti právního řádu (zákona o zbraních) k ustanovením Dohody mezi smluvními stranami Severoatlantické smlouvy o statutu jejich ozbrojených sil.
 V případě zákona o Vojenské policii nebo zákona č. 273/2008 Sb., o Policii České republiky, se podobný můstek vytvořit zjevně nepodařilo.
 2.2 Změna osobní působnosti Vojenské policie
 Dalším řešením nejasnosti by mohla být změna pojmového vymezení § 3 zákona o Vojenské policii týkající se pojmu


text:
voják tak, aby byl společný pro vojáky v činné službě (tím by pokryl i vojáky ozbrojených sil České republiky i vojáky zařazené v Ministerstvu obrany) a zároveň pro vojáky příslušníky ozbrojených sil vysílajícího státu nacházející se na území České republiky. I v tomto případě je otázkou, zda výčet států omezovat jen na subjekty NATO a PfP, nebo zda je vymezit jako státy, kterým byl tranzit přes území České republiky povolen nebo je vymezit jinak.
 Současně ale bude nutné rozšířit osobní působnost v § 3 písm. c) zákona o Vojenské policii tak, aby byla oprávněna působit proti osobám, které jsou podezřelé, že spáchaly nebo páchají trestné činy nebo přestupky proti vojákům a proti vojenskému materiálu i mimo vojenský objekt nebo prostor, kde ozbrojené síly plní své úkoly nebo kde se koná vojenské cvičení atd.
 Úpravou osobní působnosti podle výše uvedených návrhů by došlo též k rozšíření působnosti podle § 4 odst. 1 písm. c) zákona, kdy by Vojenská policie mohla pátrat po hledaných nebo pohřešovaných vojácích a po ztraceném nebo odcizeném vojenském materiálu nebo po dalších věcech atd., avšak předmětem tohoto pátrání by nově byli také vojáci a materiál ozbrojených sil jiného státu (vysílajícího státu) na území České republiky.
 Důležité pro tuto změnu by bylo, zda by průjezdem, případně činností na krátkých zastávkách, zákonodárce označil to, co jinde označuje jako prostor, kde ozbrojené síly plní své úkoly, neboť je zřejmé, že v případě průjezdu to nebude předem definovaný, uzavřený prostor, ale skutečně využitý možný prostor podle potřeb kolony při průjezdu. V praxi může jít také o vynucenou zastávku z důvodu technické poruchy, nebo účast na dopravní nehodě vozidla, které je utajováno nebo přepravuje utajované informace, utajovaný materiál nebo jiný náklad například zbraně a munici.
 Dosavadní reálně bezkonfliktní průběh průjezdů ozbrojených sil vysílajícího státu nenutil odpovědné orgány státní správy, aby se touto problematikou vážně zabývaly. Impulsem k odborné diskusi byl teprve průjezd jednotky ozbrojených sil Spojených států amerických přes území České republiky na jaře roku 2015.
 Článek identifikoval nesoulad platné právní úpravy s reálnými požadavky na působnost Vojenské policie. Navíc při studiu vzájemných vazeb platných zákonů, dotýkajících se předmětné problematiky, objevil další závažné disproporce, spočívající v nejednoznačné terminologii použité zákonodárcem pro možnost posílení Policie České republiky, pokud její síly nebudou dostatečné k zajištění vnitřního pořádku a bezpečnosti.
 Ochrana sil vysílajícího státu na území České republiky je v současném právním rámci možná silami Vojenské policie pouze ve velmi omezeném rozsahu, pro konkrétní situace, tedy nikoliv v plném rozsahu její možné (a také předpokládané – poznámka autorů) působnosti. Přitom Vojenská policie je svou povahou předurčena pro provádění policejní ochrany ozbrojených sil a zákon o Vojenské policii to v § 1 deklaruje jako jeden z jejích základních úkolů. Koneckonců praktické činnosti prováděné na společných cvičeních se zahraničními partnery, Vojenskou policii pro tyto činnosti reálně připravují, včetně zvyšování interoperability českých vojenských policistů.
 Předkládané návrhy změn v působnosti Vojenské policie, jsou snahou autorů tohoto článku o vyvolání odborné polemiky nad nutností změny právní úpravy dotýkající se legality a legitimity činnosti Vojenské policie pro poskytování policejní ochrany spojeneckým


text:
ozbrojeným silám na území České republiky tak, aby byla v souladu s mezinárodními smlouvami, ujednáními mezi NATO a Českou republikou a se standardy NATO. Návrh spočívá v úpravě osobní a věcné působnosti Vojenské policie. Zahájením věcné diskuze a posléze přijetím návrhu by mělo dojít k podstatnému zlepšení v úrovní ochrany ozbrojených sil vysílajícího státu na území České republiky.
 Příspěvek je výstupem z procesu zpracování závěrečné práce brig. gen. JUDr. Pavla Kříže, LL.M. v 29. Kurzu Generálního štábu na Univerzitě obrany, v akademickém roce 2015-2016.
 [1] FULLER, Lon L. Morálka práva.
 [2] GERLOCH, Aleš. Teorie práva. s. 219,, 233, 263.
 [3] Ibid. s. 231, 288-289.
 [4] Bezpečnostní strategie České republiky [online]. Dostupné z: http://www.mzv.cz/public/34/39/a/1374375_1258875_Bezpecnostni_strategie_2015.pdf.
 [5] MÁNERT, Oldřich. Oběť londýnského útoku: skvělý voják, bubeník a oddaný kamarád. IDNES.cz/Zprávy [online]. 2013 [cit. 2015-12-09]. Dostupné z: http://zpravy.idnes.cz/lee-rigby-obet-utoku-londyn-dfw-/zahranicni.aspx?c=A130524_112423_zahranicni_ert.
 [6] Dlouhodobý výhled pro obranu. Praha: Ministerstvo obrany České republiky-VHÚ Praha, červenec 2015. ISBN 978-80-7278-666-4. 1. vydání, Dostupné také z: http://www.mocr.army.cz/images/id_40001_50000/46088/Dlouhodoby_vyhled_pro_obranu_2030 pdf.
 [7] Rozvoj Policie České republiky v letech 2016 - 2020, Policejní Prezidium České republiky, Praha listopad 2015, nepublikovaný dokument.
 [8] FRANTOVÁ, Libuše. Povstane u nás 5tisíc naštvaných muslimů. Ubráníme se? Co nás teď čeká? Vojenský analytik přichází se zásadními zprávami. Parlamentní listy.cz [online]. 29.6. 2015 [cit. 2015-12-09]. Dostupné z: http://www.parlamentnilisty.cz/zpravy/kauzy/Povstane-u-nas-5-tisic-nastvanych-muslimu-Ubranime-se-Co-nas-ted-ceka-Vojensky-analytik-prichazi-se-zasadnimi-zpravami-381769.
 [9]ŠULA Michal. Vnitro chystá analýzu pro obnovení kontrol hranice, řekl Chovanec,lidovky.cz [online]. 8.12. 2015 [cit. 2015-12-09]. Dostupné z: http: http://www.lidovky.cz/chovanec-mozna-obnovime-kontroly-na-hranicich-s-rakouskem-polskem-i-slovenskem-g0x-/zpravy-domov.
 [10] ČESKÁ REPUBLIKA. Sdělení Ministerstva zahraničních věcí o přístupu k Dohodě mezi smluvními stranami Severoatlantické smlouvy o statutu jejich ozbrojených sil. In: 2002. částka 001, číslo 1.
 [11] STANAG 2234 Ed. 3 Spojenecká společná doktrína zabezpečení poskytovaného hostitelskou zemí (AJP-4.5) zavedena NV MO č.82/2014, uveřejněno v částce 18/2014 Věstníku MO.
 [12] STANAG 2506 MO Ed. 3 Spojenecká společná doktrína přesunů a přeprav (AJP-4.4) zavedena NV MO č.57/2014, uveřejněno v částce 15/2014 Věstníku.
 [13] STANAG 2454 Přesuny po pozemních komunikacích a řízení překlad (AMovP-1(A)) zavedena služebním předpisem Všeob-P-37 MO, Pravidla používání vozidel v rezortu MO, Praha 2009.
 [14] STANAG 2455 Postupy pro přesuny s překračováním hranice (AMovP-2(B)) zavedena NV MO č.3/2015, uveřejněno v částce 1/2015 Věstníku MO jako Zabezpečení vojenských přeprav a přesunů přes státní hranice.
 [15] STANAG 2456 Dokumentace pro přesuny, přeprav a výkladový slovník pojmů definic (AMovP-3(B)) zavedena NV MO č.3/2015, uveřejněno v částce 1/2015 Věstníku MO, jako Zabezpečení vojenských přeprav a přesunů přes státní hranice.
 VRZ2016-3_Legalita_v_cinnosti_VP.pdf (2238 Stáhnutí)
 Více z této kategorie: « Vize bezpečnosti státu Strategické dokumenty České republiky a akvizice rezortu obrany »
 Odkaz Komentáře 12. 10. 2016 14:49 napsal(a) Karel Kozák
 Se zájmem jsem si přečetl článek o činnosti Vojenské policie v rámci zabezpečení poskytované hostitelskou zemí (HNS). Problematika je zpracována obšírně, ale také přehledně a srozumitelně. Byl jsem překvapen rozsahem požadované legislativy, nutností řešit mnoho právních problémů souvisejících s HNS a ještě plnit odborné úkoly Vojenské policie.
 Praktickou ukázkou bylo HNS pro operaci DRAGOON RIDE, přesuny součástí ozbrojených sil USA přes území ČR. Obsahem bylo:
 . termíny a trasy přesunů, regulace,
 . přestávky, místa, prostory, čas,
 . ubytování, stravování, parkování techniky,
 . zdravotnická pomoc pro případ zranění, onemocnění,
 .


text:
technická pomoc v případě havárie, poruchy.
 U všech opatření musí být zajištěna bezpečnost a ochrana. Je patrné, že na Vojenskou policii jsou kladeny velké nároky.
 Nyní pohled na článek z terminologického hlediska. Jedná se o použití slov podpora a zabezpečení. Podle mého názoru jde o zabezpečení, neboť všechna opatření se musí připravit s předstihem. To by mohlo být uvedeno i v názvu článku.
 V tomto případě se ukazuje přednost bohaté češtiny před chudou angličtinou. Ta má jen support, ale čeština může manipulovat s podporou, pomocí a zabezpečením. Jen je vhodně použít. Nepovažuji za vhodné, aby se uvádělo, že američtí vojáci byli podporování řízkem s bramborovým salátem.
 V rámci NATO je rovněž standardizovaná terminologie. Základ představují spojenecké publikace AAP-06, obsahující definice základních pojmů a AAP-15, řešící zkratky používané v rámci NATO. V obou publikacích je HNS uváděno jako „zabezpečení poskytované hostitelskou zemí“. Překlad publikací, zajištěný odborem obranné standardizace slouží k tomu, aby všichni používali stejnou terminologii.
 V praktické činnosti se může stát, že se některý pojem přehlédne. Např. na str. 39 ve zdrojích se uvádí zabezpečení, zatímco název článku obsahuje podporu. Stejně tak není zrovna vhodné uvádět, že podpora se realizuje v rámci zabezpečení. Není to estetické.
 Zdrojová literatura (názvy STANAG=standardizační dohoda) má být v souladu s názvy uvedenými na stránkách odboru obranné standardizace.
 Cílem komentáře bylo upozornit na místo vojenské terminologie.


text:
III. ÚS 1469/16 — Ústavní soud — Iudictum.cz
 III. ÚS 1469/16
 Ústavní soud rozhodl v senátě složeném z předsedy senátu Josefa Fialy (soudce zpravodaje) a soudců Jana Filipa a Radovana Suchánka o ústavní stížnosti stěžovatele: Anatoliy Dolynskyy, zastoupeného Mgr. et. Bc. Filipem Schmidtem, LL.M., advokátem, sídlem Helénská 1799/4, Praha 2, proti rozsudku Městského soudu v Praze ze dne 27. ledna 2016 č. j. 19 Co 350/2015-35, za účasti Městského soudu v Praze, jako účastníka řízení, a České republiky - Ministerstva vnitra, jako vedlejší účastnice řízení, takto:
 1. Dne 9. 5. 2016 byla Ústavnímu soudu doručena ústavní stížnost podle čl. 87 odst. 1 písm. d) Ústavy České republiky (dále jen "Ústava") a ustanovení § 72 a násl. zákona č. 182/1993 Sb., o Ústavním soudu, ve znění pozdějších předpisů (dále jen "zákon o Ústavním soudu"). Stěžovatel se ústavní stížností domáhá zrušení v záhlaví citovaného rozsudku Městského soudu v Praze (dále jen "městský soud"), neboť jím podle jeho názoru bylo porušeno jeho právo na spravedlivý proces ve smyslu čl. 36 odst. 1 Listiny základních práv a svobod (dále jen "Listina").
 2. Z ústavní stížnosti, jakož i z přiloženého rozhodnutí, přitom vyplývá, že rozsudkem Obvodního soudu pro Prahu 7 (dále jen "obvodní soud") ze dne 15. dubna 2015 č. j. 52 C 142/2014-19 byla České republice - Ministerstvu vnitra uložena povinnost zaplatit stěžovateli částku 30 000 Kč s příslušenstvím (výrok I.), a co do částky 40 000 Kč byla stěžovatelova žaloba zamítnuta (výrok II.). Prvostupňový soud vyšel ze zjištění, že stěžovatel po neúspěšném azylovém řízení podal dne 27. 9. 2010 žádost o povolení trvalého pobytu odůvodněnou tím, že na území České republiky pobývá od roku 2002, že zde v roce 2009 poznal svoji manželku, s níž dosud žije. Nadto je mu v České republice poskytována kvalitní psychiatrická péče, kterou potřebuje od doby svého přepadení v roce 2005. Na základě těchto zjištění dospěl prvostupňový soud k závěru, že je dán základní předpoklad pro vznik odpovědnosti žalované za škodu, neboť existuje nesprávný úřední postup v rámci správního řízení spočívající v tom, že řízení o žádosti stěžovatele o udělení povolení k trvalému pobytu trvalo od 27. 9. 2010 do 26. 11. 2014, tedy více než 4 roky; při dodržení všech lhůt by přitom mělo být rozhodnuto do dvou let. Soud se proto dále zabýval otázkou, zda žalovanou poskytnutá satisfakce ve formě konstatování porušení práv a omluvy je dostačující. Zhodnotil, že určitá nejistota byla u stěžovatele pochopitelná, nicméně sám stěžovatel nedoložil, že by měla nějaké důsledky pro jeho život. Žalovanou poskytnutá satisfakce však přesto není dostatečná právě vzhledem k délce správního řízení, po kterou byl stěžovatel v nejistotě. Z toho důvodu soud přiznal stěžovateli zadostiučinění ve výši 30 000 Kč.
 3. K odvolání žalované pak městský soud ústavní stížností napadeným rozsudkem změnil prvostupňové rozhodnutí tak, že se žaloba o zaplacení částky 30 000 Kč zamítá (výrok I.); dále odvolací soud rozhodl, že žádný z účastníků nemá právo na náhradu nákladů řízení (výrok II.). Dospěl totiž k závěru, že stěžovatel spatřoval důvod k přiznání finančního zadostiučinění výhradně v délce


text:
správního řízení a jen okrajově uváděl, že se nacházel ve stavu nejistoty. Nadto stěžovatel podle městského soudu v průběhu celého správního řízení zdůrazňoval, že chce v České republice zůstat z důvodu, že je mu zde dobře, žije uspokojivým manželským životem a je mu zde poskytována lékařská péče, na jakou by v domovském státě nedosáhl. Pokud tedy (byť jen okrajově) tvrdí, že jeho život v České republice byl správním řízením narušen, bylo na něm, aby konkrétně uvedl, jak a čím, a to i když se nemajetková újma v případě nesprávného úředního postupu presumuje. Nelze totiž přehlédnout, že stěžovateli objektivně nikdy po celou dobu trvání správního řízení nehrozilo, že by musel Českou republiku opustit, a to už jen z toho důvodu, že je manželem osoby s povoleným pobytem na území České republiky. Česká republika totiž dodržuje právo na sloučení rodiny vyplývající z mezinárodních závazků. Stěžovatel by mohl být nucen opustit Českou republiku jen v případech zcela mimořádných, například pokud by se dopustil závažné trestné činnosti. V daném kontextu je tedy podle městského soudu nutno hodnotit stěžovatelovy obavy z návratu na Ukrajinu a jeho nejistotu v průběhu správního řízení. Podle městského soudu tedy nezbylo než konstatovat, že stěžovateli sice byla nesprávným úředním postupem způsobena nemajetková újma, avšak sama délka správního řízení se nijak výrazně nedotkla jeho osobního a rodinného života a nebyla způsobilá v něm vyvolat stav nejistoty.
 4. S ústavní stížností napadeným rozhodnutím stěžovatel nesouhlasí, neboť "z gramatického výkladu" § 31 zákona č. 82/1998 Sb., o odpovědnosti za škodu způsobenou při výkonu veřejné moci rozhodnutím nebo nesprávným úředním postupem a o změně zákona České národní rady č. 358/1992 Sb., o notářích a jejich činnosti (notářský řád), ve znění pozdějších předpisů (dále jen "zákon č. 82/1998 Sb."), podle něj nevyplývá, že by nemajetková újma měla být finančně nahrazena jen ve výjimečných případech. Naopak i z nedávného nálezu Ústavního soudu ze dne 23. 4. 2015 sp. zn. III. ÚS 197/15 (pozn. nález i všechna další rozhodnutí Ústavního soudu jsou dostupná na http://nalus.usoud.cz) podle stěžovatele plyne, že k nepřiznání finančního zadostiučinění by mělo docházet jen výjimečně.
 5. Ústavní soud posoudil splnění podmínek řízení a shledal, že ústavní stížnost byla podána včas oprávněným stěžovatelem, který byl účastníkem řízení, v němž bylo vydáno rozhodnutí napadené ústavní stížností, a Ústavní soud je k jejímu projednání příslušný; ústavní stížnost je přípustná, neboť stěžovatel vyčerpal všechny zákonné procesní prostředky k ochraně svých práv (§ 75 odst. 1 zákona o Ústavním soudu a contrario).
 6. Ústavní soud posoudil obsah ústavní stížnosti a dospěl k závěru, že tato představuje zjevně neopodstatněný návrh podle ustanovení § 43 odst. 2 písm. a) zákona o Ústavním soudu. Ústavní soud je totiž podle čl. 83 Ústavy soudním orgánem ochrany ústavnosti a tuto svoji pravomoc vykonává mimo jiné tím, že na základě jejího čl. 87 odst. 1 písm. d) rozhoduje o ústavní stížnosti proti pravomocnému rozhodnutí a jinému zásahu orgánů veřejné moci do ústavně zaručených základních práv a svobod [srov. též § 72 odst. 1 písm. a) zákona o Ústavním soudu]. Pravomoc Ústavního soudu je založena výlučně


text:
k přezkumu z hlediska dodržení ústavnosti, tj. mimo jiné zda v řízení (rozhodnutím v něm vydaným) nebyly dotčeny předpisy ústavního pořádku chráněná práva nebo svobody jeho účastníka, zda řízení bylo vedeno v souladu s ústavními principy, a zda lze řízení jako celek pokládat za spravedlivé.
 7. Ústavní soud v minulosti již mnohokrát zdůraznil, že zásadně není oprávněn zasahovat do rozhodovací činnosti soudů, neboť není vrcholem jejich soustavy (srov. čl. 83, čl. 90 a čl. 91 odst. 1 Ústavy). Pokud soudy postupují v souladu s obsahem hlavy páté Listiny, nemůže na sebe atrahovat právo přezkumného dohledu nad jejich činností. Ústavní soud také již opakovaně judikoval, že důvod ke zrušení rozhodnutí soudu by byl dán pouze tehdy, pokud by jeho právní závěry byly v extrémním nesouladu s vykonanými skutkovými zjištěními (srov. např. nález ze dne 20. 6. 1995 sp. zn. III. ÚS 84/94, N 34/3 SbNU 257).
 8. V projednávaném případě Ústavní soud konstatuje, že v postupu městského soudu a v jeho rozhodnutí neshledal nic, co by odporovalo výše popsaným východiskům, jelikož odůvodnění jeho rozhodnutí je dostatečně přesvědčivé. Ústavní soud nenašel žádnou indicii, která by mohla svědčit o zásahu do práv stěžovatele.
 9. Ke stěžovatelově argumentaci možno toliko poznamenat, že tato se poněkud míjí s odůvodněním napadeného rozhodnutí. Jak obvodní soud, tak městský soud jednoznačně vyslovily, že ve stěžovatelově věci došlo k nesprávnému úřednímu postupu a že to pro stěžovatele mimo jiné znamenalo nemateriální újmu. Už to jsou přitom okolnosti, které právě projednávaný případ výrazně odlišují od stěžovatelem citovaného nálezu. Městský soud pak toliko rozdílně od nalézacího soudu konstatoval, že má-li se zadostiučinění v penězích poskytnout podle výslovné dikce § 31a odst. 2 zákona č. 82/1998 Sb., jestliže nemateriální újmu nebylo možno nahradit jinak, pak je nutno v dané věci podle městského soudu uzavřít, že konstatování nesprávného úředního postupu a omluva za něj byly ve stěžovatelově věci dostatečným zadostiučiněním. To proto - jak je ostatně v odůvodnění napadeného rozhodnutí přesvědčivě vysvětleno - že správní řízení, v němž k průtahům došlo, nemělo a nemá na postavení stěžovatele zásadnější vliv. Tohoto zásadního východiska pro právě projednávaný případ se přitom stěžovatelova argumentace v ústavní stížnosti takřka vůbec nedotýká.
 10. Ústavní soud má tedy za to, že s ohledem na aspekty vylíčené výše nelze konstatovat, že by napadeným rozhodnutím byla porušena základní práva (svobody) garantovaná stěžovateli ústavním pořádkem.
 Zdroj: Rozsudek Ústavního soudu ze dne 26. 7. 2016, sp. zn. III. ÚS 1469/16, dostupné na nalus.usoud.cz. Jedná se o neautentické znění, které bylo soudem poskytnuto bezplatně.


text:
1 STATUTÁRNÍ MĚSTO KARVINÁ Obecně závazná vyhláška č. 11/2012 o místním poplatku za provoz systému shromažďování, sběru, přepravy, třídění, využívání a odstraňování komunálních odpadů Schváleno: Účinnost: Zpracovatel: Odbor organizační Zastupitelstvo města Karviné na svém zasedání dne vydalo v souladu s 10 písm. d) a 84 odst. 2 písm. h) zákona č. 128/2000 Sb., o obcích (obecní zřízení) ve znění pozdějších předpisů, k uplatnění ustanovení 14 odst. 2 zákona č. 565/1990 Sb., o místních poplatcích, ve znění pozdějších předpisů, tuto obecně závaznou vyhlášku: Článek 1 Úvodní ustanovení 1.1 Město Karviná touto vyhláškou zavádí místní poplatek za provoz systému shromažďování, sběru, přepravy, třídění, využívání a odstraňování komunálních odpadů (dále jen poplatek ). 1.2 Řízení o poplatcích vykonává Magistrát města Karviné (dále jen správce poplatku ). 1 Článek 2 Poplatník 2.1 Poplatek za provoz systému shromažďování, sběru, přepravy, třídění, využívání a odstraňování komunálních odpadů platí 2 : a) fyzická osoba, 1. která má v obci trvalý pobyt, 2. které byl podle zákona upravujícího pobyt cizinců na území České republiky povolen trvalý pobyt nebo přechodný pobyt na dobu delší než 90 dnů, 3. která podle zákona upravujícího pobyt cizinců na území České republiky pobývá na území České republiky přechodně po dobu delší 3 měsíců, 4. které byla udělena mezinárodní ochrana podle zákona upravujícího azyl nebo dočasná ochrana podle zákona upravujícího dočasnou ochranu cizinců, 1 14 odst. 3 zákona č. 565/1990 Sb., o místních poplatcích, ve znění pozdějších předpisů (dále jen zákon o místních poplatcích ) 2 10b odst. 1 zákona o místních poplatcích využívání a odstraňování komunálních odpadů Strana 1 / 5
 2 b) fyzická osoba, která má ve vlastnictví stavbu určenou k individuální rekreaci, byt nebo rodinný dům, ve kterých není hlášena k pobytu žádná fyzická osoba, a to ve výši odpovídající poplatku za jednu fyzickou osobu; má-li ke stavbě určené k individuální rekreaci, bytu nebo rodinnému domu vlastnické právo více osob, jsou povinny platit poplatek společně a nerozdílně. 2.2 Za fyzické osoby tvořící domácnost může poplatek platit jedna osoba. Za fyzické osoby žijící v rodinném nebo bytovém domě může poplatek platit vlastník nebo správce. Osoby, které platí poplatek za více fyzických osob, jsou povinny obecnímu úřadu oznámit jméno, popřípadě jména, příjmení a data narození osob, za které poplatek platí. Článek 3 Ohlašovací povinnost 3.1 Pro poplatníky podle Čl. 2 odst. 1 písm. a) se ohlašovací povinnost nestanovuje. 3.2 Poplatník podle Čl. 2 odst. 1 písm. b) je povinen ohlásit správci poplatku: a) vznik své poplatkové povinnosti nejpozději do 15 dnů ode dne, kdy mu povinnost platit tento poplatek vznikla, případně doložit existenci skutečností zakládajících nárok na osvobození nebo úlevu od poplatku. b) jméno a příjmení, místo pobytu, popřípadě další adresy pro doručování. c) evidenční nebo popisné číslo stavby určené k individuální rekreaci nebo rodinného domu; není-li stavba nebo dům označen evidenčním nebo popisným číslem, uvede poplatník parcelní číslo pozemku, na kterém je tato stavba umístěna. V případě bytu je poplatník povinen ohlásit orientační nebo popisné číslo stavby, ve které se byt nachází, a číslo bytu, popřípadě popis umístění v budově, pokud nejsou


text:
byty očíslovány. Není-li stavba, ve které se byt nachází, označena orientačním nebo popisným číslem, uvede poplatník parcelní číslo pozemku, na kterém je umístěna stavba s bytem. d) zánik své poplatkové povinnosti v důsledku změny vlastnictví ke stavbě určené k individuální rekreaci, bytu nebo rodinnému domu. e) Dojde-li ke změně údajů uvedených v ohlášení, je poplatník povinen tuto změnu oznámit do 15 dnů ode dne, kdy nastala Poplatník, který nemá sídlo nebo bydliště na území členského státu Evropské unie, jiného smluvního státu Dohody o Evropském hospodářském prostoru nebo Švýcarské konfederace, uvede také adresu svého zmocněnce v tuzemsku pro doručování Sazba poplatku činí 500,- Kč a je tvořena: Článek 4 Sazba poplatku a) z částky 250,- Kč za kalendářní rok a b) z částky 250,- Kč za kalendářní rok. Tato částka je stanovena na základě skutečných nákladů obce předchozího kalendářního roku na sběr a svoz netříděného komunálního odpadu za poplatníka a kalendářní rok. 4.2 Skutečné náklady za předchozí rok na sběr a svoz netříděného komunálního odpadu činily: ,- Kč a byly rozúčtovány takto: Náklady ,- Kč děleno ( počet osob s pobytem na území obce počet staveb určených k individuální rekreaci, ve kterých není hlášena k pobytu žádná fyzická osoba) = 545,46,- Kč. Z této částky je stanovena sazba poplatku dle čl. 4 odst. 1 písm. b) vyhlášky ve výši 250,- Kč. 3 14a odst. 3 zákona o místních poplatcích 4 14a odst. 2 zákona o místních poplatcích využívání a odstraňování komunálních odpadů Strana 2 / 5
 3 4.3 V případě změny místa pobytu fyzické osoby, změny vlastnictví stavby určené k individuální rekreaci, bytu nebo rodinného domu v průběhu kalendářního roku se poplatek platí v poměrné výši, která odpovídá počtu kalendářních měsíců pobytu nebo vlastnictví v příslušném kalendářním roce. Dojde-li ke změně v průběhu kalendářního měsíce, je pro stanovení počtu měsíců rozhodný stav k poslednímu dni tohoto měsíce 5. Článek 5 Splatnost poplatku 5.1 Poplatek je splatný ve dvou stejných splátkách, vždy do 31. března a 30. září kalendářního roku, za který se poplatek hradí. 5.2 Nečiní-li souhrn poplatků odváděných jednou osobou, (popřípadě za rodinný nebo bytový dům vlastníkem nebo správcem), více jak 1 000,- Kč, je poplatek splatný najednou v termínu do 31. března kalendářního roku, za který se poplatek hradí. 5.3 Při vzniku poplatkové povinnosti v období od 1. března do 31. srpna je poplatek splatný do 30. září a při vzniku poplatkové povinnosti v období od 1. září do 31. prosince je poplatek splatný do 31. března následujícího kalendářního roku. 6.1 Od poplatku je osvobozen: Článek 6 Osvobození a úlevy a) poplatník, který má ve vlastnictví stavbu určenou k individuální rekreaci, ve které není hlášena k pobytu žádná fyzická osoba, b) poplatník po dobu pobytu v dětských domovech nebo výchovných ústavech, c) poplatník po dobu výkonu vazby nebo trestu odnětí svobody, d) poplatník, který má v domově důchodců Karviná U Bažantnice 1564, Karviná - Nové Město trvalý pobyt. Poplatník, který na uvedené adrese nemá trvalý pobyt a předloží doklad o délce pobytu v tomto zařízení, bude po tuto dobu


text:
od poplatku osvobozen, e) poplatník, který celý rok v příslušném kalendářním roce pobýval v zařízeních sociálních služeb a to týdenních stacionářích, domovech pro osoby se zdravotním postižením, domovech pro seniory a domovech se zvláštním režimem 6 nebo zdravotnických zařízeních (nemocnici, léčebně dlouhodobých nemocných, psychiatrické léčebně apod.); toto osvobození se vztahuje i na poplatníky pobývající celoročně v uvedených zařízeních s týdenním režimem pobytu, f) poplatníci narozeni v příslušném kalendářním roce. 6.2 Vznik nároku na osvobození je poplatník povinen ohlásit správci poplatku ve lhůtě do 15 dnů ode dne, kdy nastala skutečnost zakládající nárok na osvobození. Ve stejné lhůtě a stejným způsobem je poplatník povinen ohlásit správci poplatku zánik nároku na osvobození. 6.3 Nárok na osvobození od poplatku podle Čl. 6 odst. 1 písm. b), c), e) podléhá předložení příslušných potvrzení. 6.4 Potvrzení prokazuiící nárok na osvobození budou správcem poplatku přijímána jen do konce měsíce března kalendářního roku následujícího, po roce v němž poplatník uplatňuje nárok na osvobození. 6.5 Vznikne-li nárok na osvobození v průběhu měsíce, uplatní se osvobození od prvního dne tohoto měsíce. Zanikne-li nárok na osvobození v průběhu měsíce, uplatní se osvobození do konce měsíce předcházejícího. 5 10b odst. 5 zákona o místních poplatcích 6 47 až 50 zákona č. 108/2006 Sb., o sociálních službách, ve znění pozdějších předpisů využívání a odstraňování komunálních odpadů Strana 3 / 5
 4 6.6 Úleva pro poplatníky starší 80 let činí 50% sazby poplatku uvedené v Čl. 2 bod 1 písm. a). Tato úleva se vztahuje i pro poplatníky, kteří v příslušném kalendářním roce dovrší uvedený věk. Článek 7 Navýšení poplatku 7.1 Nebudou-li poplatky zaplaceny poplatníkem včas nebo ve správné výši, vyměří mu obecní úřad poplatek platebním výměrem nebo hromadným předpisným seznamem Včas nezaplacené nebo neodvedené poplatky nebo část těchto poplatků může obecní úřad zvýšit až na trojnásobek; toto zvýšení je příslušenstvím poplatku 8. Článek 8 Odpovědnost za zaplacení poplatku 8.1 Je-li poplatník v době vzniku povinnosti zaplatit poplatek nezletilý, odpovídají za zaplacení poplatku tento poplatník a jeho zákonný zástupce společně a nerozdílně; zákonný zástupce má v takovém případě stejné procesní postavení jako poplatník. 8.2 Nezaplatí-li poplatek poplatník nebo jeho zákonný zástupce, vyměří obecní úřad poplatek jednomu z nich. Článek 9 Přechodná a zrušovací ustanovení 9.1 Zrušuje se obecně závazná vyhláška č. 10/2003 o místním poplatku ze psů, poplatku za lázeňský nebo rekreační pobyt a poplatku za provoz systému shromažďování, sběru přepravy, třídění, využívání a odstraňování komunálních odpadů, ze dne Poplatkové povinnosti vzniklé před nabytím účinnost této vyhlášky se posuzují podle dosavadních právních předpisů. Článek 10 Účinnost 10.1 Tato vyhláška nabývá účinnosti dne Tomáš Hanzel v. r. primátor Ing. Jan Wolf v. r. náměstek primátora 7 11 odst. 1 zákona o místních poplatcích 8 11 odst. 3 zákona o místních poplatcích využívání a odstraňování komunálních odpadů Strana 4 / 5
 5 využívání a odstraňování komunálních odpadů Strana 5 / 5