text:
odpovídá DNA obviněného. Soudy však již neprovedly další důkazy a zamítly jím podaný návrh na vypracování znaleckého posudku, který by tuto otázku přezkoumatelným způsobem objasnil, event. ji mohl ozřejmit výslech zpracovatele uvedené expertízy, který však soudy rovněž neprovedly.
 Nejvyšší soud s ohledem na tyto výhrady obviněného ve spojitosti se shora rozvedenými obecnými kritérii shledal, že obviněný fakticky namítl existenci extrémního nesouladu mezi provedenými důkazy a právním posouzením skutku, neboť v případě důkazů, které soudy neprovedly, ač tak bez větších potíží učinit mohly, jde o opomenuté důkazy a z toho plynoucí pochybnosti o tom, zda byla vina obviněného bez pochybností prokázána. S ohledem na závažnost takto uvedených výhrad Nejvyšší soud, když nezjistil důvody pro odmítnutí dovolání podle § 265i odst. 1 tr. ř., přezkoumal ve smyslu § 265i odst. 3 tr. ř. zákonnost a odůvodněnost těch výroků rozhodnutí, proti nimž bylo dovolání podáno, v rozsahu a z důvodů uvedených v dovolání, jakož i řízení napadené části rozhodnutí předcházející a dospěl k následujícím závěrům.
 Z obsahu spisu Nejvyšší soud shledal, že Okresní soud ve Vyškově rozhodl v předmětné trestní věci při hlavním líčení dne 24. 7. 2012, při němž vyslechl obviněného, poškozeného T. K., a stranám předložil k nahlédnutí obsah spisového materiálu (protokol o ohledání místa činu, fotodokumentaci, odborné vyjádření z oboru kriminalistika, odvětví biologie a genetika a trasologie, záznamy o inventuře, vyčíslení škody, zpráva z místa bydliště, rejstřík trestů a příslušná rozhodnutí o předchozích odsouzeních obviněného). Obviněný požádal o přečtení odborného vyjádření z odvětví biologie a genetiky a k němu uvedl, že výsledek analýzy DNA je závislý na množství a kvalitě oddělených buněk, a učinil návrh na zpracování znaleckého posudku z oboru genetiky, kterým by byl zkoumán postup kriminalistické laboratoře, jež zpracovala předmětné odborné vyjádření, a zda použitý postup byl lege artis, event. aby byl vyslechnut zpracovatel uvedeného odborného vyjádření. Tento návrh byl bez uvedení důvodů zamítnut. K tomuto rozhodnutí v odůvodnění rozsudku soud prvního stupně (strana 5) uvedl, že tak učinil pro jeho nadbytečnost, neboť odborné vyjádření bylo dostatečně jasné a fundované, přesvědčivé a navazovalo na všechny další důkazy . V jiné části rozhodnutí považoval vinu obviněného za prokázanou svědeckou výpovědí Ing. T. K., nájemce čerpací stanice, a dále odborným vyjádřením z oboru kriminalistika, odvětví biologie a genetika, jež navazovalo na všechny další důkazy, proto soud v tomto směru upustil od doplnění dokazování ve smyslu návrhů obhajoby... (srov. strany 3 až 5 rozsudku soudu prvního stupně).
 Odvolací soud se se závěry soudu prvního stupně ztotožnil a za správný považoval postup soudu prvního stupně, pokud tento vycházel z předmětného odborného vyjádření, a i on shledal, že obviněný je usvědčován i výpovědí svědka Ing. T. K. a provedenými listinnými důkazy, zejména protokolem o ohledání místa činu a následnou fotodokumentací, seznamem zajištěných stop (srov. stranu 3 usnesení soudu druhého stupně).
 Nejvyšší soud považuje závěry učiněné soudy nižších stupňů a rozvedené v napadených rozhodnutích, jakož i spolehlivost úvah o tom, že bylo dostatečně prokázáno, že spolupachatelem shora uvedených přečinů je právě obviněný, za závěr předčasný, nepřesvědčivý a výsledky dokazování řádně nepodložený. Jak bylo uvedeno


text:
výše, soud prvního stupně, jak to ostatně vyjádřil i ve svém rozhodnutí, považoval uvedenou skutečnost za prokázanou především výpovědí nájemce čerpací stanice Ing. T. K. a odborným vyjádřením z oboru kriminalistika, odvětví biologie a genetika, a odvolací soud správnost těchto jeho závěrů následně potvrdil.
 Poškozený Ing. T. K., jak z jeho výpovědi vyplývá, události nebyl přítomen a na místo činu se dostavil až na základě zprávy z hlídací agentury A. o narušení bezpečnostního systému čerpací stanice. Z jeho výpovědi tudíž nebylo možné dovodit žádné skutečnosti vztahující se k osobě pachatele. I ostatní důkazy, o něž soudy závěr o vině obviněného opřely, pouze dotvrzují, že se skutek předmětného dne opravdu stal. Jediným důkazem, na jehož podkladě je možné učinit závěr o tom, kdo byl pachatelem činu, je odborné vyjádření z oboru kriminalistika, odvětví biologie a genetika na straně 31 spisu. K jeho obsahu je nutné uvést, že se jedná o jeden list předtištěného formuláře, do něhož byly zaškrtnuty zjištěné skutečnosti a bylo uvedeno, že Výrazně majoritní složka stanoveného směsného profilu DNA je způsobilá pro individuální identifikaci. Genetické znaky minoritního zůstavitele ve směsném profilu DNA jsou nevyužitelné pro identifikaci. Stopa byla zkoumáním spotřebována. Izobát DNA byl vyřazen. Majoritní profil DNA ve směsném profilu DNA vykazuje individuální shodu s profilem DNA, který je v národní databázi DNA veden k osobě F. P. r. č. . Vypracovateli tohoto vyjádření jsou kpt. RNDr. I. K. a kpt. Ing. L. R.
 Nejvyšší soud v souladu s námitkami obviněného shledal, že ze všech důkazů, které soudy provedly, byla osoba pachatele určena pouze na základě obsahu uvedeným způsobem zpracovaného odborného vyjádření učiněného podle § 105 odst. 1 tr. ř., jež si vyžádá orgán činný v trestním řízení, je-li k objasnění skutečnosti důležité pro trestní řízení třeba odborných znalostí. Jestliže pro složitost posuzované otázky takový postup není postačující, přibere orgán činný v trestním řízení a v řízení před soudem předseda senátu znalce. V této věci se jedná o nepřímý důkaz (§ 2 odst. 5 tr. ř.), pro který platí, že soud o něj může opřít výrok o vině, ovšem jen za předpokladu, že tvoří ve svém souhrnu logickou, ničím nenarušenou a uzavřenou soustavu nepřímých důkazů (nestačí proto jen jeden nepřímý důkaz) vzájemně se doplňujících a na sebe navazujících, které v celku shodně a spolehlivě dokazují skutečnosti, které jsou v takovém příčinném vztahu k dokazované skutečnosti, že z nich je možno dovodit jen jediný závěr a současně vyloučit možnost jiného závěru (srov. rozh. č. 38/1970-I a č. 29/1971 Sb. rozh. tr.).
 Uvedenými zásadami se soudy obou stupňů v projednávané věci neřídily, protože neuvážily, že i když bylo ve věci zajištěno více důkazů, žádný z nich nedosvěčoval nic o tom, kdo je pachatelem předmětného činu, a opřely svůj závěr o vině obviněného výhradně o předmětné odborné vyjádření z oboru kriminalistiky, odvětví biologie a genetiky. Jejich tvrzení, že tento důkaz je v souladu s dalšími důkazy, neodpovídá obsahu při hlavním líčení provedených důkazních prostředků, z nichž lze dovodit jen to, za jakých okolností k činu došlo a jakou škodu pachatel způsobil.
 Z

type: other


text:
rozsahu provedeného dokazování je zřejmé, že soudy obou stupňů nedostály povinnostem vyplývajícím z ustanovení § 2 odst. 5 tr. ř., a proto vznikají vážné pochybnosti o tom, zda je obviněný pachatelem předmětného trestného činu. Je nutné přisvědčit obhajobě, že výsledky kriminalistické expertízy, jak jsou zaznamenány v odborném vyjádření na č. l. 31, jsou jen konstatováním výsledků biologických zkoumání, která v tomto formuláři uvedena nejsou, a není tedy patrné, na základě jakých metod a postupů kriminalisté své závěry učinili. Soud, pro něhož je kriminalistická expertíza stejným důkazem jako každý jiný důkazní prostředek (§ 89 odst. 2 tr. ř.), je povinen takový důkaz přezkoumat z hlediska jeho pravdivosti a věrohodnosti (§ 2 odst. 5, 6 tr. ř.), což se však v projednávané věci nestalo, protože soud odborné vyjádření nehodnotil ani je nepřezkoumal, ale pouze bez dalšího o ně své rozhodnutí opřel. Soudy správnost a použitelnost tohoto důkazu neposuzovaly ani na základě výhrad, jež obviněný při hlavním líčení vůči tomuto důkazu vyjádřil, ale zcela paušálně a formálně (jak je výše konstatováno) jeho požadavky na objasnění dalších souvislostí bez dalšího jako nadbytečné zamítly, aniž by se k výhradám obviněného o nepřezkoumatelnosti tohoto vyjádření vypořádaly.
 Jestliže soudy opřely o uvedený jediný nepřímý důkaz výrok o vině obviněného, učinily tak v rozporu se zásadami pro takový postup zákonem zakotvenými v § 2 odst. 5, 6 tr. ř. Pokud soudy doplnění dokazování nerealizovaly a otázku, zda byl obviněný pachatelem projednávaného skutku, dostatečně neprověřily i jinými důkazy, které by dotvrdily závěry vyplývající z odborného vyjádření, pak je dána existence extrémního nesouladu mezi skutkovými zjištěními a použitou právní kvalifikací, a napadená rozhodnutí proto nemohla obstát. Vzhledem ke všem těmto zjištěným nedostatkům Nejvyšší soud podle § 265k odst. 1, 2 tr. ř. zrušil usnesení Krajského soudu v Brně ze dne 8. 1. 2013, sp. zn. 8 To 497/2012, i rozsudek Okresního soudu ve Vyškově ze dne 24. 7. 2012, sp. zn. 1 T 140/2012, jakož i další rozhodnutí na zrušená rozhodnutí obsahově navazující, pokud vzhledem ke změně, k níž došlo zrušením, pozbyla podkladu, a poté podle § 265 l odst. 1 tr. ř. přikázal Okresnímu soudu ve Vyškově, aby věc v potřebném rozsahu znovu projednal a rozhodl.
 Uvedená trestní věc se tak vrací zpět do stadia řízení před soudem prvního stupně, na němž bude, aby se zřetelem na všechny shora uvedené výhrady nedostatky zjištěné v provedeném dokazování odstranil, a to při zachování postupu podle § 2 odst. 5, 6 tr. ř., a za podmínek podle § 89 odst. 1 písm. b) tr. ř., které stanoví, že v trestním stíhání je v nezbytném rozsahu třeba dokazovat mimo jiné i to, zda skutek spáchal obviněný, a aby doplnil dokazování za účelem odstranění vytýkaných nejasností o další ve věci se nabízející důkazy.
 Na soudu prvního stupně bude, aby nejprve vyslechl zpracovatele předmětného odborného vyjádření k tomu, na základě jakých postupů, podkladů a metod dospěli k závěru, který je v něm vyjádřen, zejména aby objasnili, zda použitý vzorek zajištěný na místě samém byl dostačující pro uvedenou analýzu, a s jakou jistotou lze určit, že


text:
jimi použitá metoda dává pravdivý a dostatečný podklad pro závěr o tomto výsledku. Podle toho, co soud z uvedeného doplnění dokazování zjistí, bude potřeba zvažovat další postup při dodržení podmínek § 105 tr. ř.
 Vedle tohoto postupu však na soudu bude, aby se dále zaměřil i na provedení dalších důkazů. Jde například o výslech jako svědka Z. B., který podle úředního záznamu na č. l. 1 spisu průběh činu sledoval z nedalekého domu, vloupání do čerpací stanice inkriminovaného dne nahlásil prostřednictvím hlásné služby operačnímu důstojníkovi a popsal mimo jiné vzhled a tělesnou konstituci osob prchajících z budovy čerpací stanice (č. l. 1 spisu). Ač je tedy zřejmé, že mohl podat potřebné svědectví, soud prvního stupně jej jako svědka k hlavnímu líčení nepředvolal. Bude nutné, aby tak učinil v dalším řízení.
 Dále bude nutné zkoumat záznamy z bezpečnostních kamer, které byly na benzinové stanici nainstalovány a snímaly i průběh projednávaného činu. Tyto záznamy byly zajištěny již v přípravném řízení. Soud prvního stupně, byť tuto skutečnost zjistil, aniž by se pokusil tento důkaz vyžádat, v odůvodnění svého rozsudku jen uvedl, že z technických důvodů se pro účely trestního řízení nepodařilo opatřit předmětný záznam z kamerového systému... (č. l. 34, 98 spisu a stranu 5 rozsudku soudu prvního stupně), a to přesto, že v obsahu spisu byly zaznamenány skutečnosti, které svědčí o opaku.
 Dokazování tak bude spočívat ve vyžádání kamerových záznamů, o nichž se hovoří ve stejném úředním záznamu, sepsaným prap. M. J., jenž do tohoto záznamu uvedl, že na kamerovém záznamu bylo vidět dva muže vizáží odpovídající popisu pana B., jeden malé postavy v černé mikině a druhý vyšší postavy v bílé mikině . Soud nechť tyto záznamy vyžádá z příslušného oddělení policie, kde byly uloženy, a po jejich promítnutí vyhodnotí, zda na nich zaznamenané skutečnosti mají nějakou vypovídací hodnotu a podle tohoto výsledku je posoudí v souladu s dalšími ve věci zajištěnými důkazy podle požadavků vymezených v § 2 odst. 6 tr. ř.
 Soud bude muset po provedeném dokazování tvrzené a prokazované skutečnosti ve všech zjištěných souvislostech hodnotit a s vysokou mírou pečlivosti je zvažovat jednotlivě i v jejich souhrnu, když nelze usuzovat vinu obviněného ze způsobu jeho obhajoby, např., že obviněný svou přítomnost na místě činu popíral. Souhrn nepřímých důkazů k prokázání viny obviněného musí tvořit logickou a ničím nenarušenou soustavu vzájemně se doplňujících důkazů, která ve svém celku nejen spolehlivě prokazuje všechny okolnosti zažalovaného skutku a usvědčuje z jeho spáchání obviněného, ale současně vylučuje možnost jakéhokoliv jiného závěru (viz rozhodnutí č. 38/19686-II., IV Sb. rozh. tr., obdobně srov. nález Ústavního soudu ze dne 12. 1. 2009, sp. zn. II. ÚS 1975/2008).
 K této činnosti soudu prvního stupně Nejvyšší soud současně dodává, že v případě, že existují jakékoliv rozumné pochybnosti, nelze je vyložit v neprospěch obviněného, ale naopak vždy v jeho prospěch (viz zásada in dubio pro reo), což je tehdy, není-li v důkazním řízení dosaženo praktické jistoty o existenci relevantních skutkových okolností, tj. jsou-li přítomny důvodné pochybnosti ve vztahu ke skutku či osobě pachatele. Ani vysoký stupeň podezření sám


text:
o sobě není s to vytvořit zákonný podklad pod odsuzující výrok (k tomu srovnej: nález Ústavního soudu sp. zn. I. ÚS 733/2001, Sbírka nálezů usnesení, sv. 32, str. 251, nález Ústavního soudu sp. zn. III. ÚS 398/1997, Sbírka nálezů a usnesení, sv. 11, str. 125). Jde-li o hodnocení důkazů, procesní předpisy sice ponechávají volnost soudci obecného soudu, avšak nemůže jít o volnost absolutní, nevázanou na zkušenostmi prověřenou situaci, což garantuje, aby byl jednotlivec uznán vinným na podkladě objektivních a skutečnosti odpovídajících zjištěních, protože pouze ona jsou způsobilá ospravedlnit krajní opatření spočívající ve zbavení jednotlivce jeho osobní svobody (viz nález Ústavního soudu sp. zn. IV. ÚS 335/2005 Sbírky nálezů usnesení, sv. 41, str. 453).
 Nejvyšší soud pouze připomíná, že soud prvního stupně bude vázán podle § 265s odst. 1 tr. ř. právním názorem, který vyslovil ve svém rozhodnutí Nejvyšší soud, a je povinen provést úkony, které Nejvyšší soud nařídil.


text:
8 Tdo 1118/2005
 Nejvyšší soud České republiky rozhodl v neveřejném zasedání konaném dne 15. září 2005 o dovolání obviněného ing. J. P. proti usnesení Krajského soudu v Ústí nad Labem ze dne 16. 2. 2005, sp. zn. 6 To 595/2004, který rozhodl jako soud odvolací v trestní věci vedené u Okresního soudu v Litoměřicích pod sp. zn. 6 T 229/2002, t a k t o :
 Podle § 265i odst. 1 písm. b) tr. ř. se dovolání obviněného ing. J. P. o d m í t á .
 Obviněný ing. J. P. byl rozsudkem Okresního soudu v Litoměřicích ze dne 28. 5. 2004, sp. zn. 6 T 229/2002, uznán vinným, že
 dne 2. 6. 1999 ve 13:35 hodin, jako řidič osobního vozidla FIAT BRAVO, při projíždění křižovatkou po silnici značené jako vedlejší (sjezd z dálnice D 8) ve směru od T., nerespektoval dopravní značku Dej přednost v jízdě , přičemž nedal přednost vozidlu VW PASSAT, řízenému L. K., který přijížděl po silnici značené jako hlavní ve směru od B. n. O. na D., čímž došlo ke střetu vozidel v prostoru křižovatky s následným odhozením vozidla VW PASSAT na stojící nákladní automobil TATRA 815, řízené R. F.,při nehodě došlo ke zranění osob ve vozidle VW PASSAT:
 P. M. utrpěl zlomeninu base lební a obou očnic, nosu, zlomeninu lokte, kvalifikované jako těžké,
 L. K. utrpěl lehký otřes mozku s dobou léčení jeden týden, kvalifikované jako lehké.
 Takto zjištěné jednání obviněného soud prvního stupně právně kvalifikoval jako trestný čin ublížení na zdraví podle § 224 odst. 1, 2 tr. zák. a odsoudil jej podle § 224 odst. 2 tr. zák. za použití § 53 odst. 1, 2 písm. a) tr. zák. k peněžitému trestu ve výměře 50.000,- Kč. Pro případ, že by peněžitý trest nebyl ve stanovené lhůtě vykonán, uložil mu za podmínek § 54 odst. 3 tr. zák. náhradní trest odnětí svobody v trvání osmi měsíců. Dále mu podle § 49 odst. 1 tr. zák. a § 50 odst. 1 tr. zák. uložil trest zákazu činnosti, spočívající v zákazu řízení motorových vozidel na dva roky, a současně mu podle § 228 odst. 1 tr. ř. uložil povinnost uhradit V. z. p., O. p., L., škodu ve výši 11.792,- Kč. Ve smyslu § 229 odst. 1 tr. ř. odkázal poškozené L. K. a P. M.,s jejich nároky na náhradu škody na řízení ve věcech občanskoprávních.
 Proti odsuzujícímu rozsudku soudu prvního stupně podali obviněný a v jeho neprospěch také státní zástupce odvolání, která projednal Krajský soud v Ústí nad Labem ve veřejném zasedání konaném dne 16. 2. 2005, a usnesením sp. zn. 6 To 595/2004 je obě jako nedůvodná podle § 256 tr. ř. zamítl.
 Uvedené usnesení soudu druhého stupně obviněný napadl prostřednictvím svého obhájce JUDr. P. T. dovoláním, které vymezil důvodem dovolání uvedeným v § 265b odst. 1 písm. g) tr. ř.
 Obviněný ve svém mimořádném opravném prostředku především spáchání trestné činnosti, jíž byl uznán vinným, popřel a sám sebe označil za oběť, nikoli pachatele předmětného trestného činu. Namítl, že napadené rozhodnutí vychází


text:
z nesprávného hodnocení důkazů a z neúplných skutkových zjištění, jež byla příčinou následného nesprávného právního posouzení. Za pochybení považoval neprovedení důkazů (jeho návrhy v tomto směru byly soudem zamítnuty) formou rekonstrukce předmětné dopravní nehody, prověrky výhledových poměrů na místě samém stejně jako prověrky výpovědi svědků a účastníků uvedené dopravní nehody. Tyto nedostatky měly být překážkou ke spolehlivým zjištěním týkajícím se zanechaných stop na vozovce (zejména smyková stopa na snímku č. 11), ze kterých mělo být zřejmé, že viníkem zmíněné dopravní nehody byl řidič vozidla VW PASSAT. Za nezbytné proto považoval vypracování znaleckého posudku, který by odpověděl na otázku vzniku a průběhu dopravního nehody za použití software MADYMO (revizní znalecký posudek, jenž měl soud k dispozici, podle jeho názoru vychází z nesprávných údajů a používá nedostačující metodiku výpočtů, a proto jej nelze vzít za podklad pro jeho rozhodnutí). Dále zpochybnil hodnocení jeho výpovědi jako vnitřně rozporné a tento závěr soudu označil za nepřezkoumatelný. Trval na tom, že jeho výpověď byla neměnná a že soud nesprávně uvěřil tvrzením svědků L. K., P. M., R. F. a .J. S., které nejsou věrohodné. Současně obviněný vytkl, že přestože při veřejném zasedání před odvolacím soudem poukazoval na to, že mu nebyl doručen stejnopis odvolání státního zástupce, přičemž státní zástupce text svého odvolání nepřednesl ani při uvedeném veřejném zasedání (pouze na jeho obsah stručně odkázal), odvolací soud tento nedostatek nenapravil a tím porušil jeho právo na obhajobu a spravedlivý proces.
 V další části svého dovolání obviněný zpochybnil výrok o uloženém trestu zákazu činnosti, spočívající v zákazu řízení motorových vozidel na dobu dvou let. Tento trest jednak označil za nepřiměřeně přísný a jednak se domníval, že byl uložen v rozporu s kritérii uvedenými v § 23 a § 31 odst. 1 tr. zák. Rozvedl, že je spolehlivým a zodpovědným řidičem, když oprávnění řídit motorová vozidla je pro něho z hlediska jeho profese zcela nezbytným. Uvedl, že odnětí řidičského průkazu v době, kdy od předmětné dopravní nehody uplynulo více než šest let, je sankcí ryze represivního charakteru.
 Závěrem svého dovolání obviněný navrhl, aby Nejvyšší soud podle § 265l odst. 1 tr. ř. usnesení Krajského soudu v Ústí nad Labem zrušil a tomuto soudu přikázal věc v potřebném rozsahu znovu projednat a rozhodnout.
 Předseda senátu soudu prvního stupně zaslal opis dovolání obviněného v souladu s § 265h odst. 2 tr. ř. Nejvyššímu státnímu zastupitelství v Brně k vyjádření a vyslovení souhlasu s projednáním věci v neveřejném zasedání. Takové případné vyjádření Nejvyšší soud neměl ke dni konání neveřejného zasedání k dispozici.
 Nejvyšší soud jako soud dovolací (§ 265c tr. ř.) nejprve zkoumal, zda v této trestní věci je dovolání přípustné, zda bylo podáno v zákonné lhůtě a na místě, kde lze podání učinit, a zda je podala osoba oprávněná. Shledal přitom, že dovolání obviněného je přípustné [§ 265a odst. 1, 2 písm. a), h) tr. ř.], bylo podáno osobou oprávněnou [§ 265d odst. 1 písm. b), odst. 2 tr. ř.], v zákonné lhůtě a na místě, kde lze podání učinit (§ 265e odst. 1, 2 tr. ř.), a splňuje obligatorní


text:
náležitosti dovolání stanovené v § 265f odst. 1 tr. ř.
 Z tohoto pohledu námitky obviněného, jimiž spáchání jakékoliv trestné činnosti popřel, přičemž trval na tom, že on sám není pachatelem, nýbrž obětí trestného činu, a že viníkem dopravní nehody byl řidič vozidla VW PASSAT, či jeho tvrzení, že soud neprovedl v náležitém rozsahu dokazování a neměl ke svému rozhodnutí opatřeny a provedeny všechny potřebné důkazy ve smyslu § 89 a násl. tr. ř. (zejména že soud odmítl provést obviněným navrhované důkazy vypracování znaleckého posudku používajícího software pro zpracování údajů MADYMO, rekonstrukci dopravní nehody, prověrku výhledových poměrů na místě samém včetně prověrky výpovědi svědků a účastníků této dopravní nehody), a dále jeho výhrady, že soud vycházel z neucelených a nespolehlivých důkazů (tj. zejména z nedostačujícího revizního znaleckého posudku), které měl navíc nesprávně hodnotit, když zmíněná pochybení měla za následek neúplná skutková zjištění a nesprávné právní posouzení jeho jednání, jsou v podstatě pouhou polemikou s tím, jak byly nalézacím soudem hodnoceny provedené důkazy a jak byl zjištěn skutkový stav. Stejným způsobem je třeba pohlížet i na ty argumenty obviněného, jimiž jednak zpochybnil správnost hodnocení své výpovědi ze strany soudu a jednak se domáhal posouzení výpovědí v dovolání vyjmenovaných svědků jako nevěrohodných. Nejvyšší soud dovodil, že v případě uvedených pochybností nejde v žádném případě o námitky, které by se týkaly otázky tzv. právního posouzení skutku (jímž byl obviněný uznán vinným). Ze strany obviněného jde o námitky, které jsou právně irelevantní, neboť stojí mimo rámec zákonného dovolacího důvodu podle § 265b odst. 1 písm. g) tr. ř.
 Uplatněný důvod dovolání nejsou způsobilá naplnit ani ta tvrzení obviněného, namítl-li porušení práva na obhajobu a práva na spravedlivý proces z toho důvodu, že mu nebyl doručen opis odvolání státního zástupce (když zmíněné odvolání nebylo přečteno ani při konání veřejného zasedání před soudem druhého stupně). Jelikož tyto argumenty mají zcela procesní charakter, Nejvyšší soud se jimi nezabýval.
 Jestliže obviněný dále brojil proti výroku o uloženém trestu zákazu činnosti, spočívajícím v zákazu řízení motorových vozidel, který považoval za nepřiměřeně přísný a uložený v rozporu s kritérii uvedenými v § 23 a § 31 tr. zák., dospěl Nejvyšší soud ve vztahu k těmto námitkám k závěru, že ta část ustanovení § 265b odst. 1 písm. g) tr. ř., která se týká jiného nesprávného hmotně právního posouzení , se nevztahuje na výrok o trestu, neboť ze systematiky, s níž jsou v ustanoveních § 265b odst. 1 písm. a) až l) tr. ř. zakotveny jednotlivé dovolací důvody, vyplývá, že k samotnému výroku o trestu se vztahují pouze dva z nich, a to důvody stanovené v § 265b odst. 1 písm. h), i) tr. ř. První z těchto důvodů spočívá v tom, že obviněnému byl uložen takový druh trestu, který zákon nepřipouští, nebo mu byl uložen trest ve výměře mimo trestní sazbu stanovenou v trestním zákoně na trestný čin, jímž byl uznán vinným. Druhý z těchto důvodů spočívá v tom, že bylo rozhodnuto o upuštění od potrestání nebo o upuštění od potrestání s dohledem, aniž byly splněny podmínky stanovené zákonem pro takový


text:
postup.
 Z tohoto pohledu námitky obviněného, že uložený trest je (zejména z hlediska jeho povolání a dosavadní řidičské bezúhonnosti) nepřiměřeně přísný, nerespektuje ustanovení § 23 a § 31 odst. 1 tr. zák. a má pouze represivní charakter, nelze akceptovat, neboť opět nejde o námitky, které by se týkaly otázky tzv. právního posouzení skutku (jímž byl obviněný uznán vinným). Ze strany obviněného jde i v tomto rozsahu o námitky, které jsou právně irelevantní, neboť je nelze podřadit pod zákonný dovolací důvod podle § 265b odst. 1 písm. g) tr. ř.


text:
11 Tcu 105/2005
 Podle § 4 odst. 2 zák. č. 269/1994 Sb. se do evidence Rejstříku trestů zaznamenají údaje o odsouzení občana České republiky R. K., rozsudkem Obvodového soudu Hof, Spolková republika Německo, ze dne 25. 10. 2002, sp. zn. 7 Ls 324 Js 4482/02, a to pro trestný čin převádění cizinců v souběhu s nepovoleným přicestováním a nepovoleným pobytem, jakož i úmyslnou jízdou bez řidičského průkazu podle § 25 odst. 2, § 52, § 69, § 69a německého trestního zákona, § 92a odst. 1 č. 1 a č. 2, § 92 odst. 1 č. 1a a č.1b, německého cizineckého zákona, § 21 odst. 1 č. 1 německého zákona o silničním provozu, k trestu odnětí svobody v trvání jednoho roku a tří měsíců a zákazu řízení motorových vozidel po dobu osmnácti měsíců.
 Výše označeným rozsudkem Obvodového soudu Hof, jenž nabyl právní moci dne 25. 10. 2002, byl R. K. uznán vinným trestným činem převádění cizinců a zároveň nepovoleným přicestováním a nepovoleným pobytem, jakož i úmyslnou jízdou bez řidičského průkazu podle § 25 odst. 2, § 52, § 69, § 69a německého trestního zákona, § 92a odst. 1 č. 1 a č. 2, § 92 odst. 1 č. 1a a č.1b, německého cizineckého zákona, § 21 odst. 1 č. 1 německého zákona o silničním provozu, a to v podstatě na základě zjištění, že po předchozí dohodě se zvlášť stíhaným T. B. si pronajal dne 26. 3. 2002 osobní vůz Škoda, na jméno T. B. a dne 27. 3. 2002 v 7.00 hod přejel spolu s T. B. s tímto vozem v blízkosti Ch. zelenou hranici na spolkové území, přičemž obviněný vozidlo řídil. S nimi ve voze se nacházely čtyři osoby čínské státní příslušnosti, o kterých obviněný věděl, že nemají potřebné povolení k pobytu na spolkovém území. Tyto osoby měl dopravit do D., avšak byl na spolkové dálnici orgány BGSI kontrolován a předběžně zadržen. Obviněný na německém území fungoval jako řidič, ačkoliv, jak mu bylo známo, v České republice mu dne 31. 10. 2000 bylo zakázáno na dobu dvou let řídit motorová vozidla a nebyl z toho důvodu způsobilý k řízení motorových vozidel, a kromě toho Zemský úřad Cham svým usnesením ze dne 8. 5. 2001 jej vzhledem k jeho předchozím trestům ze spolkové republiky vyhostil, o čemž věděl a byl si vědom, že nemá žádné zvláštní povolení pro opětovný vstup do SRN. Za každou převáženou osobu měl obdržet odměnu ve výši 100 DM a peníze na benzín. Za tuto trestnou činnost byl odsouzen k trestu odnětí svobody v trvání jednoho roku a tří měsíců a zákazu řízení motorových vozidel po dobu osmnácti měsíců.
 Z podaného návrhu a z obsahu připojeného spisového materiálu vyplývá, že odsouzený je občanem České republiky, který byl odsouzen cizozemským soudem, přičemž odsouzení se týká skutku, který vykazuje znaky trestného činu i podle právního řádu České republiky (trestný čin nedovoleného překročení státní hranice podle § 171a tr. zák., trestný čin maření výkonu úředního rozhodnutí podle § 171 tr. zák.). Tím jsou splněny formální podmínky ustanovení § 4 odst.


text:
2 zákona.
 V posuzované věci jsou dány ovšem i podmínky materiální povahy. R. K. se pro finanční prospěch podílel na ilegální přepravě cizinců přes státní hranici na území jiného státu, přičemž závažnost jeho jednání je podstatnou měrou zvyšována také tím, že na území Spolkové republiky Německo byl v minulosti již odsouzen za stejnou trestnou činnost a přes uložený zákaz vstupu se na území Spolkové republiky Německo znovu dopustil úmyslné trestné činnosti. Jedná se o nebezpečnou a v posledních letech také velmi rozšířenou trestnou činnost, která současně poškozuje i zájmy České republiky. Pokud jde o druh trestu, byl mu uložen nepodmíněný trest odnětí svobody v již nikoliv zanedbatelné délce. Lze tedy dovodit, že podmínky ustanovení § 4 odst. 2 zákona týkající se závažnosti činu a druhu uloženého trestu jsou splněny.


text:
Starosta obce Soběšice na základě usnesení zastupitelstva obce č. 20/00 ze dne 4. 5. 2000 vydává 4. 5. 2000 podle ustanovení § 29, odst. 3 zákona č. 50/1976 Sb., o územním plánování a stavebním řádu, ve znění následných změn a doplňků vyhlášeném v úplném znění zákonem č. 197/1998 Sb. a v souladu s ustanovením § 24, odst. 1 a § 45, písm. 1) zákona ČNR č. 367/1990 Sb., o obcích, ve znění pozdějších předpisů tuto obecně závaznou vyhlášku.
 1) Vyhláška vymezuje závazné části řešení územního plánu Soběšic, schváleného obecním zastupitelstvem v Soběšicích dne 4. 5. 2000 (dále jen „územní plán“). /2/ Vyhláška stanoví závazné regulativy pro změny funkčního a prostorového uspořádání území, omezující podmínky a režim využívání místního systému ekologické stability a stanoví podmínky pro upřesnění rozsahu a polohy veřejně prospěšných staveb.
 1) Vyhláška platí pro území řešené územním plánem Soběšic tak, jak je vymezují jeho grafické přílohy.
 1) Na území obce jsou územním plánem rozlišovány:
 a) z hlediska funkčního uspořádání: polyfunkční území monofunkční plochy
 b) z hlediska zastavitelnosti: území zastavitelná území nezastavitelná
 c) z hlediska prostorového uspořádání: území a plochy s rozdílnými limity intenzity využití území
 d) z hlediska požadavků na další územně plánovací dokumentaci a podklady: území stabilizovaná území rozvojová území zvýšených nároků na výstavbu.
 2) Na území obce jsou územním plánem označeny:
 a) z hlediska zajištění veřejných zájmů: plochy veřejně prospěšných staveb.
 3) Pro účely této vyhlášky se dále vymezují pojmy:
 a) chov drobného zvířectva:
 Chovem drobného zvířectva se rozumí chov drůbeže, holubů, králíků, kůzlat, jehňat, psů, koček a včel, v počtu omezeném veterinárními předpisy a pouze pro vlastní potřebu chovatele. Chov jiných zvířat je možný považovat za chov drobného zvířectva ve smíšeném území venkovského charakteru, pokud nedochází k narušení životního prostředí sousedů.
 b) nerušící zařízení, podstatně nerušící zařízení:
 Nerušícím zařízením se rozumí zařízení, kdy negativní účinky a vlivy staveb a zařízení nenarušují provoz a užívání staveb a zařízení ve svém okolí a nezhoršuje kvalitu životního prostředí v okolí a okolních stavbách nad přípustnou míru.
 Podstatně nerušícím zařízením se rozumí zařízení, které nezhoršuje kvalitu životního prostředí s výjimkou zvýšeného zatížení hlukem, způsobeným provozem zařízení nebo s ním souvisejícím dopravním provozem a to v míře povolené hygienickým předpisem pro smíšené zóny 1).
 c) drobná výroba a služby, řemeslná výroba:
 Drobnou výrobou a službami se rozumí výrobní zařízení nebo zařízení výrobních služeb v malém rozsahu co do výměry pozemku, počtu zaměstnanců a objemu přepravy.
 Za zařízení drobné výroby a služeb je považováno zařízení, jehož velikost nepřesahuje 250 m2 plochy pozemku, 10 zaměstnanců, 5 tun nebo 10 m3 objemu přepravy v jednom dni.
 Řemeslnou výrobou se rozumí výroba řemeslného charakteru zajišťovaná členy rodiny, případně dalšími maximálně čtyřmi pracovníky.
 d) veřejné ubytování:
 Veřejným ubytováním se rozumí ubytování v hotelech, motelech a dalších podobných zařízeních a v penzionech, s dobou pobytu zpravidla ne delší než 2 týdny, nebo sezónní ubytování ve stanových a chatových táborech a autocampech.
 1) Obec Soběšice plní funkce obytnou, výrobní a obslužnou.
 2) Obec Soběšice bude rozvíjena jakou souvisle urbanizovaný celek venkovského charakteru.
 3) Jako samostatná venkovská sídla


text:
se budou rozvíjet Damíč a Mačice.
 4) Jako sídlení lokality se budou stabilizovat Damíčské Chalupy. /5/ Ve volné krajině nebudou vytvářena nová sídla, sídelní lokality a samoty ani lokality rekreační výstavby.
 1) Funkční uspořádání území sídelního útvaru stanoví územní plán v grafické příloze „Funkční využití území“.
 2) Územní plán vymezuje tyto druhy polyfunkčního území:
 území bydlení – rodinné domy (Br) 1) Vyhláška č. 13/1972 Sb.
 území bydlení – bytové domy (Bm)
 území smíšené – venkovské (Sv)
 území výrobní – drobná výroba a služby (Vd)
 území výrobní – zemědělská výroba (Vz)
 3) Pro každé polyfunkční území jsou stanoveny základní funkce plochy a druhy staveb a zařízení, které je v něm možno umisťovat.
 4) Územní plán vymezuje tyto druhy monofunkčních ploch:
 a) plochy občanského vybavení vodní plochy plochy zeleně plochy zemědělsky využívaného půdního fondu dopravní plochy a komunikace plochy technického vybavení plochy rezerv.
 5) Pro každou monofunkční plochu jsou stanoveny druhy ploch, staveb a zařízení, které zahrnuje a které je v ní možno umisťovat.
 6) Podrobnější druh občanského nebo technického zařízení a využití ploch je v územním plánu vyznačen číselným odkazem.
 7) Důležitá zařízení občanského a technického vybavení o malé ploše nebo integrovaná ve smíšeném území jsou v grafické příloze „Funkční využití ploch“ vyznačena číselným odkazem.
 Území bydlení – rodinné domy
 1) Toto území je určeno pro bydlení.
 2) V tomto území je přípustné umisťovat:
 stavby plnící doplňkovou funkci bydlení (garáže pro obsluhu tohoto území, zahradní altány, skleníky do 25 m2)
 3) V tomto území je výjimečně přípustné umisťovat:
 kulturní, sportovní, sociální a zdravotní zařízení a zařízení školství – sloužící pro obsluhu tohoto území
 zařízení maloobchodu a veřejného stravování – sloužící pro obsluhu tohoto území
 zařízení veřejného ubytování do 12 lůžek
 nerušící zařízení řemeslné výroby a služeb – sloužící pro obsluhu tohoto území
 Území bydlení - bytové domy
 1) Území je určeno převážně pro bydlení.
 kulturní, církevní, sportovní, sociální a zdravotnické zařízení a zařízení školství a výchovy
 garáže – sloužící pro obsluhu tohoto území.
 zařízení správy, administrativy, vědy a výzkumu
 zařízení veřejného ubytování
 ostatní zařízení maloobchodu a veřejného stravování.
 Území smíšené – venkovské
 1) Území je určeno pro bydlení, podstatně nerušící zařízení drobné výroby a služeb, podstatně nerušící zařízení zemědělské výroby, skladů.
 bydlení rodinného charakteru ve spojení s užitkovým využitím zahrad a chovu drobného zvířectva a s drobnými zařízeními vedlejší zemědělské výroby
 zařízení místní správy, školství, vědy a výzkumu
 kulturní, církevní, sportovní, sociální a zdravotnické zařízení
 zařízení maloobchodu, veřejného ubytování a stravování
 podstatně nerušící zařízení zemědělské, lesnické a rybářské výroby
 podstatně nerušící zařízení drobné výroby a služeb
 zařízení pro výkup a zpracování produkce zemědělské výroby
 rekreační domky a chalupy.
 Území výrobní – drobná výroba a služby
 1) Území je určeno pro zařízení drobné výroby a služeb, která by mohla mít rušivé účinky pro bydlení.
 obchodní, administrativní a správní budovy a zařízení
 všechny druhy zařízení drobné výroby a služeb
 zařízení vědy a výzkumu
 veřejné čerpací stanice pohonných hmot
 byty pohotovostní, služební a majitelů zařízení
 zařízení maloobchodu, nákupní střediska
 zařízení veřejného stravování
 zábavní zařízení.
 Území bydlení – zemědělská výroba
 1) Území je určeno pro


text:
zařízení zemědělské výroby, která mají podstatné rušivé účinky na okolí a která proto není možné umisťovat v jiných územích.
 všechny druhy zařízení zemědělské, lesnické a rybářské výroby
 všechny druhy zařízení drobné výroby a služeb, sklady, stavební dvory
 byty pohotovostní, služební a majitelů zařízení.
 1) Plochy občanského vybavení jsou určeny pro umisťování zařízení:
 - požární ochrany
 - sociální péče
 - vědy a výzkumu
 - obchodu
 - jeslí a mateřských škol
 - nevýrobních služeb
 - pošt
 - veřejného ubytování
 -veřejného stravování
 2) Na plochách s podrobněji určeným druhem zařízení je přípustné umisťovat jen takové zařízení občanského vybavení, pro které jsou určeny. Na plochách neupřesněných je možno umisťovat zařízení kteréhokoliv z uvedených druhů občanského vybavení.
 1) Jsou vymezeny plochy:
 rybníků, jezer, požárních a víceúčelových nádrží, přehrad.
 2) Podrobnější vymezení využití plochy je určeno odkazem v grafické příloze „Funkční využití ploch“.
 Plochy zeleně
 1) Plochy zeleně jsou podrobněji rozčleněny na:
 parky a veřejnou zeleň
 krajinnou zeleň
 zahrady a vyhrazenou areálovou zeleň
 2) Plochy zeleně jsou přípustné využívat jen ve shodě s jejich podrobnějším určením.
 Plochy zemědělsky využívaného půdního fondu
 1) Jako plochy zemědělsky využívaného půdního fondu jsou vymezeny plochy obhospodařovaného a dočasně neobhospodařovaného zemědělského půdního fondu – plochy orné půdy, luk a pastvin, sadů, dalších speciálních kultur, zelinářské plochy apod. – s výjimkou zahrad, které jsou součástí polyfunkčních území a ostatních monofunkčních ploch.
 Dopravní plochy a komunikace
 1) Jako dopravní plochy jsou vymezeny:
 plochy zařízení automobilové dopravy, parkoviště, garáže
 plochy pěšího provozu – pěší zóny, veřejná prostranství apod.
 Na plochách s přesněji určeným druhem zařízení je přípustné umisťovat jen takové dopravní zařízení, pro které jsou určeny.
 2) Jako komunikace jsou vymezeny:
 místní komunikace.
 1) Plochy technického vybavení jsou určeny pro umisťování zařízení:
 pro zásobování elektrickou energií.
 1) Plochy rezerv jsou zvlášť vymezené části nezastavitelných ploch určených pro výhledové rozšíření zastavěného území obce.
 2) Plochy rezerv funkčně upřesněné jsou vymezeny se stanovením výhledového polyfunkčního území nebo monofunkční plochy.
 3) Plochy rezerv je možno zastavovat a pro výhledové funkce využívat až po jejich převedení na polyfunkční území nebo monofunkční plochu a to změnou nebo doplňkem územního plánu.
 1) Na pozemcích, v zařízeních a objektech je dále možno provozovat stávající funkce, i když nejsou v souladu s charakteristikou území nebo plochy, pokud nebudou negativně ovlivňovat základní funkce území nebo plochy nad přípustnou míru a nejsou zde dány důvody pro opatření podle zákona 2).
 2) Stavby a zařízení umisťovat – to znamená povolovat, povolovat jejich změny a povolovat změny jejich užívání a rozhodovat o změně využití území je možno pouze v souladu s charakteristikou území nebo plochy.
 3) O umisťování výjimečně přípustných staveb a zařízení v polyfunkčním území rozhoduje – s přihlédnutím k místním podmínkám a ke každému jednotlivému případu zvlášť – stavební úřad.
 4) Umisťování zařízení technického vybavení, sloužících pro obsluhu jednotlivých území nebo ploch je přípustné, pokud případné nežádoucí vlivy na bydlení nebo jejich základní funkce nepřekročí přípustnou míru.
 5) Umisťování parkovišť, odstavných ploch a garáží pro osobní vozidla sloužící pro obsluhu jednotlivých území a ploch je přípustné, pokud případné nežádoucí vlivy na bydlení nebo jejich


text:
základní funkce nepřekročí přípustnou míru.
 6) Ve všech druzích polyfunkčních území a zastavitelných monofunkčních ploch je přípustné umisťovat:
 komunikace vozidlové a pěší sloužící pro obsluhu tohoto území
 7) Výčet přípustných a výjimečně přípustných objektů, staveb a zařízení stanovených vyhláškou je možno upřesnit v podrobnější územně-plánovací dokumentaci (regulační plán).
 Zastavitelné území obce
 1) Zastavitelné území obce zahrnuje všechny plochy a území vymezené územním plánem jako funkční využití s výjimkou ploch zeleně, ZPF a vodních ploch.
 2) Zastavitelné území obce je z hlediska využití v čase rozděleno na:
 stabilizovaná území.
 1) Rozvojové území je územním plánem zvláště vymezené polyfunkční území nebo monofunkční plocha. V grafické příloze „Funkční využití území“ označeno jako návrh.
 2) V rozvojovém území dojde k podstatné změně ve funkčním využití pozemků a objektů nebo ke změně charakteru zastavění. 2) § 87 a § 102 odst. 3 stavebního zákona.
 3) Pro rozsáhlejší území nebo území zastavované stavbami více investorů může stavební úřad požadovat zpracování podrobnější územně plánovací dokumentace nebo urbanistické studie.
 4) Běžná údržba a nutné opravy stávajících objektů v rozvojovém území nejsou omezeny.
 1) Stabilizované území je územním plánem vymezeno v grafické příloze „Funkční využití území“ negativně vůči území rozvojovému (označeno jako stav).
 2) Funkční využití a struktura zastavění stabilizovaného území se nebude podstatně měnit.
 3) Ve stabilizovaném území je možno stavby a zařízení umisťovat – to znamená povolovat, povolovat jejich změny a povolovat změny jejich užívání – a rozhodovat o změně využití území – jen pokud jejich nová funkce odpovídá charakteristice území nebo plochy a hmota objektu hmotám okolní zástavby.
 4) Regulační podmínky stanoví stavební úřad pro stavby ve stabilizovaném území v územním řízení jejich odvozením z okolní zástavby.
 1) Obec Soběšice bude mít i nadále venkovský charakter s nízkou zástavbou solitérními objekty. Zástavba bude kompaktní využívající stávající uliční sítě, doplněna zelení.
 1) Objekty je možno stavět, přistavovat a nastavovat jen v takovém objemu a hustotě, aby nebyly překročeny limity prostorového využití území.
 2) Jednotlivé, společensky významné objekty mohou být výjimečně vyšší, než je stanoveno limitem jen v případě, že taková komplexně posouzená výjimka bude schválena v podrobnější územně plánovací dokumentaci.
 Limity prostorového využití
 1) Pro regulaci prostorového využití území se stanoví tyto limity prostorového využití území:
 a) koeficient zastavění pozemku
 b) koeficient podlažní plochy
 c) koeficient obestavěného prostoru
 d) maximální podlažnost
 2) Koeficient zastavění pozemku udává maximální procentní podíl zastavěné plochy objekty k celkové ploše pozemku.
 3) Koeficient podlažní plochy vyjadřuje maximální poměr součtu všech podlažních ploch k ploše pozemku.
 4) Koeficient obestavěného prostoru vyjadřuje maximální poměr obestavěného prostoru (m3) k celkové ploše pozemku (m2).
 5) Maximální podlažnost udává maximální počet nadzemních podlaží objektu v podkroví.
 6) Pro jednotlivé druhy polyfunkčních území se stanoví tyto limity:
 Funkční území Koeficient
 zastavění
 pozemku Koeficient
 podlažní
 plochy Koeficient
 obestavěn.
 prostoru Maximální
 Br 25 0,45 1,50 1
 Bd 30 0,60 4,00 2
 Sv 40 0,75 3,00 1
 Vd 80 1,20 4,00 1
 Vz 60 1,00 3,00 2
 7) V centru mohou být významné objekty dvoupodlažní.
 8) Limity prostorového využití území je možno upřesnit v podrobnější územně plánovací dokumentaci.
 9) Pro zastavitelné


text:
monofunkční plochy stanoví limity prostorového využití území:
 b) podrobnější územně-plánovací dokumentace.
 Neurbanistické limity využití území
 Neurbanistické limity
 1) V řešeném území jsou obecně závaznými předpisy stanoveny další – neurbanistické – limity využití území:
 a) území chráněná pro následný návrh místního systému ekologické stability 3)
 b) ochranná pásma komunikací 4)
 c) ochranná pásma vedení a zařízení technické infrastruktury 5)
 d) podmínky ochrany zemědělského a lesního půdního fondu 6)
 e) chráněný přírodní výtvor „Na Volešku“ 7)
 Vymezení ploch
 1) Jako veřejně prospěšné jsou územním plánem vymezeny:
 a) Objekty, plochy a zařízení technické infrastruktury:
 plochy čistíren odpadních vod
 zařízení zásobování pitnou vodou včetně ochranných pásem
 b) Komunikace:
 veškeré veřejné vozidlové komunikace
 c) Trasy a koridory vedení technické infrastruktury:
 rozvody elektrické energie a veřejného osvětlení
 trasy vodovodu a kanalizace
 spojová vedení
 2) Rozsah a poloha nově navrhované veřejně prospěšné stavby mohou být upřesněny v podrobnější územně plánovací dokumentaci (regulačním plánu) nebo v územním řízení.
 1) Vyznačení veřejně prospěšné stavby v územním plánu je podkladem pro případné vyvlastnění pozemků nebo staveb podle § 108 odst. 2 písm. a) zákona FS č. 50/1976 Sb., o územním plánování a stavebním řádu, ve znění pozdějších předpisů, pokud nebude možno řešení majetkoprávních vztahů dosáhnout dohodou
 3) stanoveno územním plánem
 4) Zákon č. 13/1997 Sb., o pozemních komunikací, Vyhláška č. 104/1997 Sb., k provádění zákona o pozemních komunikací
 5) Zákon č. 222/1994 Sb., o podmínkách podnikání a výkonu státní správy v energetických odvětvích a o státní energetické inspekci
 6) Zákon č. 334/1992 Sb., o ochraně zemědělského půdního fondu, ve znění pozdějších předpisů, Vyhláška č. 13/1994 Sb., zák.č. 289/95 Sb.
 7) Vyhláška ONV Klatovy z 1. 12. 1988.
 1) Dokumentace územního plánu Soběšice je uložena na Obecním úřadě v Soběšicích, Stavebním úřadě v Sušici a na Referátu regionálního rozvoje Okresního úřadu v Klatovech.
 1) Nedílnou součásti této Obecně závazné vyhlášky jsou přílohy:
 - Grafickáčást
 1. Funkční využití
 3a. Vodovod
 3b. Kanalizace
 4. Energetika
 5. Zájmová území
 6. ZPF
 1) Změny územního plánu budou prováděny v souladu s § 17 Vyhlášky č. 131/1998 Sb.
 1) Tato vyhláška nabývá účinnosti 15. dnem po jejím vyhlášení dle § 16 zákona ČNR číslo 367/1990 Sb., o obcích.
 2) Platnost územního plánu je omezena návrhovým obdobím do roku 2015.
 3) Dnem účinnosti této vyhlášky se ruší Směrný územní plán sídelního útvaru Soběšice včetně změn, doplňků a navazujících vyhlášek, schválený radou bývalého Okresního národního výboru v Klatovech z roku 1973.
 starosta zástupce starosty
 Vyvěšeno dne: 18. 5. 2000
 Sejmuto dne: 2. 6. 2000


text:
ČŠI a vlastní hodnocení školy Přístup k vlastnímu hodnocení ze strany ČŠI. - ppt stáhnout
 Prezentace na téma: "ČŠI a vlastní hodnocení školy Přístup k vlastnímu hodnocení ze strany ČŠI."— Transkript prezentace:
 ČŠI a vlastní hodnocení školy Přístup k vlastnímu hodnocení ze strany ČŠI
 Základní vymezení ČŠI Zákon č. 561/2004 Sb., o předškolním, základním, středním, vyšším odborném a jiném vzdělávání (školský zákon) ČŠI - § 173 – 176
 Vztah ČŠI k vlastnímu hodnocení školy § 12 odst. 1 - hodnocení školy se uskutečňuje jako vlastní hodnocení školy a hodnocení Českou školní inspekcí § 12 odst. 2 – vlastní hodnocení je jedním z podkladů pro hodnocení Českou školní inspekcí; rámcovou strukturu, pravidla a termíny stanoví prováděcí předpis (ZMĚNA!)
 Vztah ČŠI k hodnocení školy § 174 – při hodnocení podmínek, průběhu a výsledků vzdělávání vychází ČŠI ze zásad a cílů stanovených školským zákonem Základní kritérium hodnocení = účinnost podpory rozvoje osobnosti dítěte, žáka a studenta Kritéria hodnocení škol a školských zařízení schvaluje MŠMT
 Vztah ČŠI k hodnocení školy ČŠI zjišťuje a hodnotí stav škol z hlediska: Dodržování zákonnosti Ochrany žáků Kvality výchovy a vzdělávání Cílů vzdělávání ČŠI orientuje svou činnost především tak, aby napomáhala zvyšování kvality práce školy
 Kritéria hodnocení pro školní rok 2009/2010 (vlastní hodnocení) 6. Strategie a plánování Management školy/školského zařízení průběžně hodnotí a inovuje strategie a plány pro realizaci ŠVP Přijímaná opatření vycházejí z vlastního hodnocení školy, ze zásad a cílů platného školského zákona a priorit DZ a DZK Na strategickém řízení a vlastním hodnocení se podílejí pedagogická rada (pokud se podle školského zákona zřizuje) a další pracovníci školy/školského zařízení
 Typy činnosti ČŠI ve vztahu k vlastnímu hodnocení Tematické zjišťování (§ 174 odst. 2 písm. a) Hodnocení podmínek, průběhu a výsledků vzdělávání (§ 174 odst. 2 písm. b) Hodnocení souladu ŠVP s RVP (§ 174 odst. 2 písm. c) Státní kontrola dodržování právních předpisů – školský zákon, vyhlášky (§ 174 odst. 2 písm. d)
 Závěry z inspekční činnosti ve vztahu k vlastnímu hodnocení Inspekční tým srovnává svá zjištění se závěry vlastního hodnocení školy Při zjištění rozporu – diskuse závěr se vždy opírá o právní předpis nebo rámcový vzdělávací program
 Zkušenosti ČŠI Od roku 2004 Výstup (hodnotící zpráva) je formální (jen výčet úspěchů či různých činností) Výstup se neliší od výroční zprávy Závěry se opírají o pocity a názory ředitele, bez exaktního zjišťování a vyhodnocování dat K tomu přispívají nefunkční pedagogické rady (jen shrnutí výsledků, bez zásadních opatření)
 Problémy škol s vlastním hodnocením Stanovení kritérií hodnocení – někdy účelová, náhodná – neplní funkci Interpretace získaných dat Více jsou hodnoceny podmínky než celkové výsledky školy
 Děkuji za pozornost Karlovarský inspektorát, Karlovy Vary, Kollárova 15 Tel.:
 Stáhnout ppt "ČŠI a vlastní hodnocení školy Přístup k vlastnímu hodnocení ze strany ČŠI."
 Podobné prezentace Přístup k vlastnímu hodnocení ze strany ČŠI. Struktura prezentace Reforma vzdělávacího systému Vlastní hodnocení škol ve školském zákoně a v prováděcím.
 1 Vlastní hodnocení škol z pohledu České školní inspekce Mgr. Martin Procházka, Středočeský inspektorát 2. prosince 2009.
 21. září 2009Česká školní inspekce1 Autoevaluace z pohledu České školní inspekce Mgr.


text:
Rozhodnutí: S76/2013/VZ-2867/2013/522/VFr
 Č. j.: ÚOHS-S76/2013/VZ-2867/2013/522/VFr
 Úřad pro ochranu hospodářské soutěže příslušný podle § 112 zákona č. 137/2006 Sb., o veřejných zakázkách, ve znění pozdějších předpisů, ve správním řízení zahájeném dne 1. 2. 2013 na návrh z téhož dne, jehož účastníky jsou
 · zadavatel – Ministerstvo zdravotnictví ČR, IČO 00024341, se sídlem nám. Palackého 4/375, 128 01 Praha 2,
 · navrhovatel – GTS Czech s.r.o., IČO 28492170, se sídlem Přemyslovská 2845/43, 130 00 Praha 3 – Žižkov, zastoupený na základě plné moci ze dne 8. 11. 2011 Tomášem Pfefferem, IČO 87705508, místem podnikání Šermířská 2378/3b, 169 00 Praha 6,
 ve věci přezkoumání úkonů zadavatele vymezené obsahem návrhu učiněných při zadávání veřejné zakázky „Centralizovaný nákup telekomunikačních služeb pro resort Ministerstva zdravotnictví pro roky 2013 až 2016 – Hlasové služby poskytované v pevném místě“ zadávané formou otevřeného řízení, jejíž oznámení bylo do Věstníku veřejných zakázek odesláno dne 13. 11. 2012, kde bylo uveřejněno dne 14. 11. 2012 pod ev. č. 237783, vydává toto
 Správní řízení se podle § 66 odst. 1 písm. a) zákona č. 500/2004 Sb., správní řád, ve znění pozdějších předpisů, zastavuje, neboť navrhovatel – GTS Czech s.r.o., IČO 28492170, se sídlem Přemyslovská 2845/43, 130 00 Praha 3 – Žižkov – vzal dne 13. 2. 2013 svůj návrh ze dne 1. 2. 2013 zpět.
 1. Úřad pro ochranu hospodářské soutěže (dále jen „Úřad“) obdržel dne 1. 2. 2013 návrh navrhovatele – GTS Czech s.r.o., IČO 28492170, se sídlem Přemyslovská 2845/43, 130 00 Praha 3 – Žižkov, zastoupeného na základě plné moci ze dne 8. 11. 2011 Tomášem Pfefferem, IČ 87705508, místem podnikání Šermířská 2378/3b, 169 00 Praha 6 (dále jen „navrhovatel“) – na přezkoumání úkonů zadavatele – Ministerstvo zdravotnictví ČR, IČO 00024341, se sídlem nám. Palackého 4/375, 128 01 Praha 2 (dále jen „zadavatel“) – učiněných při zadávání veřejné zakázky „Centralizovaný nákup telekomunikačních služeb pro resort Ministerstva zdravotnictví pro roky 2013 až 2016 – Hlasové služby poskytované v pevném místě“ zadávané formou otevřeného řízení, jejíž oznámení bylo do Věstníku veřejných zakázek odesláno dne 13. 11. 2012, kde bylo uveřejněno dne 14. 11. 2012 pod ev. č. 237783.
 2. Dnem 1. 2. 2013, kdy Úřad návrh obdržel, bylo podle § 113 zákona č. 137/2006 Sb., o veřejných zakázkách, ve znění pozdějších předpisů (dále jen „zákon“) zahájeno správní řízení o přezkoumání úkonů zadavatele.
 4. Zahájení správního řízení oznámil Úřad účastníkům správního řízení dopisem č. j. ÚOHS-S76/2013/VZ-2221/2013/522/VFr ze dne 12. 2. 2013. Usnesením č. j. ÚOHS-S76/2013/VZ-2222/2013/522/VFr ze dne 12. 2. 2013 Úřad účastníkům řízení stanovil lhůty, ve kterých byli oprávněni navrhovat důkazy a činit jiné návrhy, vyjádřit své stanovisko v řízení, resp. vyjádřit se k podkladům pro rozhodnutí.
 5. Dne 13. 2. 2013 obdržel Úřad podání navrhovatele z téhož dne, jehož obsahem bylo zpětvzetí návrhu na zahájení správního řízení ze dne 1. 2. 2013.
 S76/2013/VZ-2867/2013/522/VFr


text:
Podle ustanovení § 14 zákona č. 119/2001 Sb. postihují-li exekuce souběžně stejné nemovitosti povinného, provede se ta, která byla nejdříve nařízena; řízení v ostatních exekucích se ohledně této věci dnem právní moci jejich nařízení přerušují (odst. 1). Pořadí nařízení exekuce podle odstavce 1 se řídí dnem, kdy příslušnému katastrálnímu úřadu a)...
 Jestliže starosta obce podle právní úpravy rozhodné v době uzavření předmětné smlouvy dotčené žalobou mohl mít přiznanou určitou zbytkovou pravomoc rozhodovat za obec, pak je třeba v zastoupení jím učiněné právní úkony posuzovat i z toho pohledu, zda v tom kterém případě byl či nebyl omezen z pohledu smluvní volnosti, pokud navenek za obec...
 Zaměstnanci, který byl jmenován ředitelem školy a kterému skončil výkon práce na tomto pracovním místě podle ustanovení čl. II. bodu 5 zákona č. 472/2011 Sb., může dát zaměstnavatel výpověď z pracovního poměru podle ustanovení § 73a odst. 2 věty druhé a § 52 písm. c) zák. práce jen tehdy, jestliže nemá pro zaměstnance jinou práci odpovídající jeho...
 Označí-li žalobce organizační složku nebo organizační složky, které nebyly příslušné za stát jednat, nejde o vadu podání ani o nedostatek podmínky řízení; soud je povinen z úřední povinnosti správnou organizační složku zjistit a začít s ní jednat, aniž by o tom vydával zvláštní usnesení. Podle ustanovení § 6 odst. 3 zákona č. 82/1998 Sb., o...
 Promlčení podle zákona č. 191/2004 Sb.
 Pro ověření otázky promlčení podle zákona č. 191/2004 Sb. tento stanovuje vlastní speciální způsob zajišťování mezinárodní výměny informací. Vychází se proto ze sdělení příslušného orgánu dožadujícího státu. Nejedná se o zjišťování cizího práva.
 Pro posouzení včasnosti vydání rozhodnutí o zrušení zajištění peněžních prostředků je třeba zkoumat postup soudu předcházející vydání rozhodnutí, konkrétně, zda dřívější nevydání rozhodnutí odpovídá složitosti, skutkové a právní náročnosti projednávané věci, a pokud nikoliv, zda délka řízení tkví v příčinách vycházejících z působení soudu (i...
 Pokud převáděná nemovitost není ve smlouvě označena v souladu s požadavky podle katastrálního zákona, nemusí tato okolnost vždy představovat vadu v identifikaci předmětu právního úkonu, jež by (bez dalšího) způsobovala jeho neplatnost. U nedostatků v označení předmětu právního úkonu je totiž nutno pečlivě rozlišovat, zda takové nedostatky...
 Cílem exekuce je vymožení pohledávky oprávněného (a to včetně příslušenství, jakož i nákladů exekuce a nákladů oprávněného). Dojde-li proto exekutor k závěru, že pro dosažení uvedeného cíle bude účelnější či rychlejší prodej samotných movitých věcí (některých či všech) patřících k podniku povinného, a za tím účelem vydá exekuční příkaz postihující...
 Obec, člen zastupitelstva a pracovněprávní vztah
 Z toho, že funkce člena zastupitelstva obce není vykonávána v pracovním poměru a že na vztahy vyplývající z výkonu této funkce se vztahuje zákoník práce, jen jestliže to výslovně stanoví nebo jestliže to stanoví zvláštní právní předpisy, nelze dovozovat, že by mezi obcí a členem jejího zastupitelstva nemohl vzniknout pracovněprávní vztah. Právní...
 Předpokladem úspěšnosti žaloby o určení, zda tu právní vztah nebo právo je či není (určovací žaloby), jsou po procesní stránce skutečnosti, že účastníci mají věcnou legitimaci a že na určení je naléhavý právní zájem. Věcnou legitimaci v řízení o určení, zda tu právní vztah


text:
nebo právo je či není, má ten, kdo je účasten právního vztahu nebo práva, o...
 Pracovní poměr a odborná způsobilost
 Předpoklad odborné způsobilosti úředníka územních samosprávných celků k výkonu povolání sociálního pracovníka ve smyslu ustanovení § 110 odst. 4 zákona č. 108/2008 Sb., o sociálních službách, se považuje za splněný, jestliže ke dni 1.1.2007 tuto činnost vykonávali a k uvedenému dni dosáhli věku 50 let. Předpoklad, který je stanoven jako hledisko...
 Družstvo a exekuce
 Zrušení exekučního příkazu postihujícího podíl v obchodní společnosti či členská práva a povinnosti v družstvu, dobrovolné splnění vymáhané povinnosti i její vymožení z jiného majetku, než podílu v obchodní společnosti či členských práv a povinností v družstvu, má - ve vztahu k existenci účinků tohoto exekučního příkazu - totožné důsledky jako...
 Náhrada imateriální újmy má sloužit ke kompenzaci stavu nejistoty, do níž byl poškozený v důsledku nepřiměřeně dlouze vedeného řízení uveden, a v níž byl tak udržován. Takový stav přitom vyplývá z nejistoty ohledně výsledku sporu. Za situace, kdy účastník řízení po řadu let neprojevuje o řízení žádný zájem lze o existenci stavu nejistoty ohledně...
 Je-li třetí osobou, která má podle rozhodčí smlouvy (doložky) vybrat rozhodce (§ 7 odst. 1 zákona č. 216/1994 Sb.), právnická osoba, která není stálým rozhodčím soudem zřízeným na základě zákona, jež rozhodce jmenuje (již bez výslovného odkazu na interní dokumenty, ale podle stejných principů) z okruhu osob, s nimiž dlouhodobě spolupracuje...
 Insolvence a reorganizace
 Právnické osobě v likvidaci nelze povolit reorganizaci proto, že její činnost směřuje k zániku (k likvidaci), takže je zde „podnik“, jenž není způsobilý reorganizace a obdobně se to má (co do podniku nezpůsobilého reorganizace) s nepřípustností reorganizace u dlužníka, který je obchodníkem s cennými papíry nebo osobou oprávněnou k obchodování na...
 Při posouzení existence příčinné souvislosti mezi nedostatečným poučením a vznikem škody je nutno vyhodnotit, jakého poučení se pacientovi dostalo, popřípadě mělo dostat. Poučení musí být takové, aby i laik mohl zvážit rizika zákroku a rozhodnout se, zda jej podstoupí či nikoli. Odpovědnost zdravotnického zařízení v uvedených případech nastává jen...
 Nesoulad žalobou uplatňovaného nároku s hmotněprávní úpravou nemůže být důvodem odmítnutí žalobu projednat a zastavení řízení pro nedostatek pravomoci, nýbrž je důvodem k zamítnutí žaloby po meritorním projednání. Za nezákonné ve smyslu § 8 zák. č. 82/1998 Sb. je třeba považovat rozhodnutí Ústavního soudu, jestliže jeho nezákonnost byla...
 Bez ohledu na počet osob, jimž zákazník obchodníka s cennými papíry, který není schopen plnit své závazky vůči svým zákazníkům, postoupí části své pohledávky na vydání zákaznického majetku, nepřekročí celková výše náhrady, jíž Garanční fond vyplatí postupníkům, zákonem stanovenou maximální výši.
 redakce(jav)
 Čas výkonu, jak je definován v 1. kapitole Textové části přílohy vyhlášky č. 134/1998 Sb. pod bodem 10, vyjadřuje průměrnou (standardní) spotřebu času odpovídající náročnosti toho či onoho zdravotního výkonu (čas výkonu vyjadřuje dobu, po kterou je pracoviště prováděním výkonu plně vytíženo) a slouží k výpočtu režie (celková hodnota minutové režie...


text:
30 Cdo 399/2015
 Dotčené předpisy: § 31a odst. 2 předpisu č. 82/1998Sb. ve znění od 27.04.2006, § 31a odst. 3 předpisu č. 82/1998Sb. ve znění od 27.04.2006
 Nejvyšší soud České republiky rozhodl v senátě složeném z předsedy JUDr. Pavla Simona a soudců Mgr. Víta Bičáka a JUDr. Františka Ištvánka v právní věci žalobkyně J. V., zastoupené Mgr. Tomášem Cimbotou, advokátem se sídlem v Olomouci, Horní náměstí 7, proti žalované České republice Ministerstvu spravedlnosti, se sídlem v Praze 2, Vyšehradská 424/16, o zadostiučinění za nemajetkovou újmu ve výši 300 000 Kč s příslušenstvím, vedené u Obvodního soudu pro Prahu 2 pod sp. zn. 23 C 183/2013, o dovolání žalobkyně proti rozsudku Městského soudu v Praze ze dne 13. 8. 2014, č. j. 68 Co 297/2014-48, takto:
 Žalobkyně se v řízení domáhala částky 300 000 Kč s příslušenstvím jako zadostiučinění za nemajetkovou újmu, která jí měla vzniknout v důsledku nepřiměřené délky řízení vedeného u Krajského soudu v Ostravě pod sp. zn. 23 Cm 92/2005.
 Obvodní soud pro Prahu 2 jako soud prvního stupně rozsudkem ze dne 15. 4. 2014, č. j. 23 C 183/2013-36, žalobu o zaplacení 300 000 Kč s příslušenstvím zamítl (výrok I) a rozhodl, že žádný z účastníků nemá právo na náhradu nákladů řízení (výrok II).
 Městský soud v Praze jako soud odvolací napadeným rozsudkem rozsudek soudu prvního stupně ve výroku I změnil tak, že se konstatuje, že nepřiměřenou délkou řízení Krajského soudu v Ostravě sp. zn. 23 Cm 92/2005 bylo porušeno právo žalobkyně na projednání a rozhodnutí věci v přiměřené lhůtě, jinak rozsudek soudu prvního stupně ve výroku I potvrdil (výrok I rozsudku odvolacího soudu). Výrokem II odvolací soud uložil žalované zaplatit žalobkyni náhradu nákladů řízení před soudy obou stupňů.
 Dovolání není přípustné pro řešení námitek žalobkyně proti skutkovým zjištěním - že předmětnou směnku posoudily původně orgány činné v trestním řízení jako podvodné jednání směnečného věřitele pana A., který byl obžalován z protiprávního jednání vůči žalobkyni, nakonec byl ale obžaloby zproštěn; že písmoznalecké posudky v předmětném řízení se zaměřily primárně na podpis žalobkyně jako směnečné dlužnice, nikoliv na skutečnost, že směnečná suma 170 000 Kč a další údaje byly podle žalobkyně na směnku panem A. protiprávně dopsány; a že poté, co byl pan A. zproštěn obžaloby, čelila žalobkyně sama trestnímu oznámení pana A. na její osobu a dopadlo tak na ni řízení trestněprávní, přičemž věc byla nakonec odložena. Uvedené skutečnosti ze skutkových zjištění soudů nevyplývají, námitky proti skutkovým zjištěním přitom nejsou způsobilým dovolacím důvodem (§ 241a odst. 1 o. s. ř.). Na právní posouzení věci by navíc uvedené skutečnosti neměly vliv.
 Přípustnost dovolání podle § 237 o. s. ř. nemůže dále založit námitka, podle níž žalobkyni nelze přičítat k tíži, že využívala k hájení svých zájmů v řízení zákonných prostředků a že činila úkony bez řádné formy a obsahu. Uvedené skutečnosti nelze sice žalobkyni bez dalšího přičítat k tíži v rámci hodnocení kritéria chování poškozeného [§ 31a odst. 3 písm. c) zákona č. 82/1998 Sb., o odpovědnosti za škodu způsobenou při výkonu veřejné moci rozhodnutím nebo nesprávným úředním


text:
postupem a o změně zákona České národní rady č. 358/1992 Sb., o notářích a jejich činnosti (notářský řád), dále jen OdpŠk , srov. rozsudek Nejvyššího soudu ze dne 27. 9. 2016, sp. zn. 30 Cdo 3725/2014, odst. 33-38], lze však vzít v úvahu, že objektivně vedou k prodloužení řízení z důvodu jeho větší procesní složitosti [§ 31a odst. 3 písm. b) OdpŠk, srov. tamtéž, odst. 34, 39]. Odvolací soud se od uvedené judikatury Nejvyššího soudu v napadeném rozsudku neodchýlil.
 Ani námitka týkající se nezohlednění zdravotního stavu žalobkyně nemůže přípustnost dovolání založit, neboť ani při jejím řešení se odvolací soud neodchýlil od judikatury soudu dovolacího. Skutečnost, že se žalobkyně léčí u psychiatra, jak uvádí v dovolání, nelze bez dalšího považovat za vážnou nemoc, pro kterou by měly soudy i jiné orgány veřejné moci přistupovat s větší péčí k řízením, jichž se žalobkyně účastní [srov. stanovisko občanskoprávního a obchodního kolegia Nejvyššího soudu ze dne 13. 4. 2011, sp. zn. Cpjn 206/2010, uveřejněné pod číslem 58/2011 Sbírky soudních rozhodnutí a stanovisek, dále jen Stanovisko , část IV, písm. d)]. Uvedená judikatura Nejvyššího soudu a judikatura Evropského soudu pro lidská práva (srov. věc Beljanski proti Francii, rozsudek Evropského soudu pro lidská práva ze dne 7. 2. 2002, stížnost č. 44070/98 , § 40; věc X proti Francii, rozsudek Evropského soudu pro lidská práva ze dne 31. 3. 1992, stížnost č. 18020/91, § 47; věc Hartman proti České republice, rozsudek Evropského soudu pro lidská práva ze dne 10. 7. 2003, stížnost č. 53341/99 , § 75) se týká osob vážně nemocných, například ohrožených na životě. Tyto osoby vzhledem k povaze své nemoci (případně v kombinaci se svým vysokým věkem) mohou nepřiměřeně dlouho probíhající řízení vnímat obzvláště úkorně, například proto, že by se konce řízení ani nemusely dočkat. Ne každá choroba nebo zdravotní komplikace účastníka řízení způsobuje nutnost přistupovat k řízení se zvláštní obezřetností a postupovat v něm obzvláště rychle. Takováto nutnost je zásadně dána jen u vážných nemocí (ve smyslu výše popsaném).
 Přípustnost dovolání nezakládá dále námitka, že v důsledku délky řízení narostly v průběhu času jak směnečné úroky, tak náklady na právní služby advokáta protistrany, které byla žalobkyně povinna uhradit (odst. 14). Uvedená otázka se míjí s právním posouzením věci (srov. usnesení Nejvyššího soudu ze dne 27. 5. 1999, sp. zn. 2 Cdon 808/97, uveřejněné pod číslem 27/2001 Sbírky soudních rozhodnutí a stanovisek), když v nynějším řízení se jedná o zadostiučinění za nemajetkovou újmu, ale námitka žalobkyně se týká majetkové újmy.
 Přípustnost dovolání nezakládá ani námitka, že se nejedná o žádný výjimečný případ, o jakém hovoří konstantní judikatura Nejvyššího soudu jako o důvodu pro nepřiznání přiměřeného zadostiučinění v penězích, ale pouze konstatování porušení práva . Stanovení formy nebo výše přiměřeného zadostiučinění je především úkolem soudu prvního stupně a přezkum úvah tohoto soudu úkolem soudu odvolacího. Přípustnost dovolání nemůže založit pouhý nesouhlas s formou přisouzeného zadostiučinění, neboť ta se odvíjí od okolností každého konkrétního případu a nemůže sama o sobě představovat otázku hmotného práva ve smyslu § 237 o. s. ř. Dovolací soud při přezkumu


text:
formy zadostiučinění v zásadě posuzuje právní otázky spojené s výkladem podmínek obsažených v § 31a odst. 2 OdpŠk, přičemž zvolenou formou se zabývá až tehdy, byla-li by vzhledem k aplikaci tohoto ustanovení na konkrétní případ zcela zjevně nepřiměřená. Jinými slovy, dovolací soud posuzuje v rámci dovolacího řízení, jakožto řízení o mimořádném opravném prostředku, jen správnost úvah soudu, jež jsou podkladem pro stanovení formy přiměřeného zadostiučinění (srov. obdobně rozsudek Nejvyššího soudu ze dne 15. 12. 2010, sp. zn. 30 Cdo 4462/2009, a usnesení Nejvyššího soudu ze dne 24. 2. 2016, sp. zn. 30 Cdo 5483/2015).
 V nyní posuzovaném případě se přitom přiznaná forma zadostiučinění jeví jako přiměřená zejména vzhledem k tomu, že, jak odvolací soud správně zohlednil, posuzované řízení probíhalo na více stupních soudní soustavy, bylo procesně složité rovněž v důsledku nutnosti opakovaně vyzývat žalobkyni k opravě či doplnění jejích podání, která neobsahovala všechny náležitosti nebo byla nesrozumitelná či neurčitá, a bylo složité rovněž skutkově, neboť bylo třeba prokazovat pravost podpisu žalobkyně na směnce.
 Konečně přípustnost dovolání podle § 237 o. s. ř. nezakládá ani námitka směřující proti úvaze odvolacího soudu, podle které je třeba zohlednit, že v namítaném řízení se třetí subjekt proti žalobkyni domáhal zaplacení částky, kterou měla splnit ze směnky, již sama podepsala . Zohlednění skutečnosti, že žalobkyně v původním řízení vystupovala na straně žalované a bránila se proti objektivně existujícímu nároku je v souladu s judikaturou Nejvyššího soudu (viz Stanovisko, část VI).
 Vzhledem k výše uvedenému nemohou přípustnost dovolání založit ani námitky žalobkyně týkající se posouzení významu předmětu řízení pro žalobkyni odvolacím soudem a zohlednění skutečnosti, že v namítaném řízení se třetí subjekt proti žalobkyni domáhal zaplacení částky, kterou měla splnit ze směnky, již sama podepsala . Posouzení uvedených otázek totiž nemůže nic změnit na přiměřenosti přiznané formy zadostiučinění.


text:
214/2005 Sb. Vyhláška, kterou se mění vyhláška č. 299/2003 Sb., o opatřeních pro předcházení a zdolávání nákaz a ...
 214/2005verze 1
 Vyhláška č. 214/2005 Sb.Vyhláška, kterou se mění vyhláška č. 299/2003 Sb., o opatřeních pro předcházení a zdolávání nákaz a nemocí přenosných ze zvířat na člověka, ve znění pozdějších předpisů
 Ministerstvo zemědělství stanoví podle § 78 zákona č. 166/1999 Sb., o veterinární péči a o změně některých souvisejících zákonů (veterinární zákon), ve znění zákona č. 131/2003 Sb. a zákona č. 316/2004 Sb., (dále jen "zákon") k provedení § 10 odst. 3 písm. g) zákona:
 Vyhláška č. 299/2003 Sb., o opatřeních pro předcházení a zdolávání nákaz a nemocí přenosných ze zvířat na člověka, ve znění vyhlášky č. 356/2004 Sb. a vyhlášky č. 389/2004 Sb., se mění takto:
 1. V § 2 písm. l) se slova "včetně průmyslových kuchyní a domácností chovatelů" nahrazují slovy "včetně domácností chovatelů, popřípadě z průmyslu zpracovávajícího maso".
 2. V § 74 odst. 1 písm. e) bodě 2 se za slovem "drůbež" čárka nahrazuje tečkou a doplňuje se věta "Toto hospodářství musí být sledováno v souladu s § 72 odst. 2,".
 3. Za § 75 se vkládá nový § 75a, který zní:
 Krajská veterinární správa v souladu s § 49 odst. 1 písm. c) a d) zákona
 a) stanoví v rámci mimořádných veterinárních opatření pravidla umožňující sledování pohybu vajec a drůbeže,
 b) uloží
 1. chovatelům drůbeže, aby poskytovali orgánům vykonávajícím státní veterinární dozor kdykoli na jejich požádání informace o pohybu drůbeže a vajec z jejich hospodářství nebo do jejich hospodářství,
 2. osobám podílejícím se na přepravě drůbeže a vajec a na obchodování s nimi, aby poskytovaly orgánům vykonávajícím státní veterinární dozor veškeré informace o pohybu drůbeže a vajec, na jejichž přepravě se podílely nebo s nimiž obchodovaly.".
 4. V § 86odst. 1 písm. e) bodě 2 se za slovem "drůbež" čárka nahrazuje tečkou a doplňují se věty "Toto hospodářství musí být sledováno v souladu s § 84 odst. 2. Nelze-li přemístit jednodenní kuřata nebo kuřice připravené ke snášce do hospodářství v pásmu dozoru, je možno přemístit je se souhlasem krajské veterinární správy a v souladu s rozhodnutím Komise vyžádaným v souladu s § 48 odst. 1 písm. o) bodem 2 zákona do hospodářství, které je umístěno mimo pásmo dozoru a je sledováno v souladu s § 84 odst. 2,".
 5. V § 86se doplňuje odstavec 4, který zní:
 "(4) Potvrdí-li epizootologické šetření, že ohnisko nákazy je způsobeno infekcí, která se nešíří, může být se souhlasem Komise rozsah ochranného pásma zmenšen a doba jeho trvání zkrácena.".
 6. V § 87 se doplňuje odstavec 3, který zní:
 "(3) Pro případné zmenšení rozsahu a zkrácení doby trvání pásma dozoru platí obdobně § 86odst. 4".
 7. Za § 87 se vkládá nový § 87a, který zní:
 a) stanoví v rámci mimořádných veterinárních opatření pravidla umožňující sledování pohybu vajec, drůbeže a ptáků držených v zajetí,
 1. chovatelům drůbeže, poštovních holubů a jiných ptáků držených v zajetí, aby poskytovali orgánům vykonávajícím státní veterinární dozor na jejich požádání informace o pohybu drůbeže a vajec z


text:
jejich hospodářství nebo do jejich hospodářství, jakož i informace o výstavách nebo soutěžích, na nichž se zúčastnili poštovní holubi,
 2. osobám podílejícím se na přepravě drůbeže, vajec, poštovních holubů a jiných ptáků držených v zajetí a na obchodování s nimi, aby poskytovaly orgánům vykonávajícím státní veterinární dozor veškeré informace o pohybu drůbeže, vajec, poštovních holubů a jiných ptáků držených v zajetí, na jejichž přepravě se podílely nebo s nimiž obchodovaly.".
 8. V § 92 se doplňuje odstavec 4, který zní:
 "(4) Státní veterinární správa v souladu s § 48 odst. 1 písm. o) bodem 2 zákona informuje Komisi prostřednictvím Stálého výboru pro potravinový řetězec a zdraví zvířat o nákazové situaci a o ochranných a zdolávacích opatřeních uvedených v odstavcích 1 a 3, a to podle vzoru stanoveného Komisí.".
 9. V příloze č. 16části A bodě 3 písm. a) se za slovo "ovcí," doplňují slova "jak je uvedeno v zákoně č. 154/2000 Sb., o šlechtění, plemenitbě a evidenci hospodářských zvířat a o změně některých souvisejících zákonů (plemenářský zákon), ve znění pozdějších předpisů,".


text:
Rada Evropské unie Brusel 21. března 2017 (OR. en) Jeppe TRANHOLM-MIKKELSEN, generální tajemník Rady Evropské unie - PDF
 Download "Rada Evropské unie Brusel 21. března 2017 (OR. en) Jeppe TRANHOLM-MIKKELSEN, generální tajemník Rady Evropské unie"
 1 Rada Evropské unie Brusel 21. března 2017 (OR. en) 7529/17 PRŮVODNÍ POZNÁMKA Odesílatel: Datum přijetí: 20. března 2017 Příjemce: Č. dok. Komise: C(2017) 1703 final Předmět: MI 258 ENT 76 COMPET 201 DELACT 55 Jordi AYET PUIGARNAU, ředitel, za generálního tajemníka Evropské komise Jeppe TRANHOLM-MIKKELSEN, generální tajemník Rady Evropské unie NAŘÍZENÍ KOMISE V PŘENESENÉ PRAVOMOCI (EU) /... ze dne o podmínkách klasifikace, bez zkoušení, vnějších a vnitřních omítek s organickými pojivy, na které se vztahuje harmonizovaná norma EN 15824, a malt pro vnitřní a vnější omítky, na které se vztahuje harmonizovaná norma EN 998-1, pokud jde o jejich reakci na oheň Delegace naleznou v příloze dokument C(2017) 1703 final. Příloha: C(2017) 1703 final 7529/17 lk DG G 3A CS
 2 EVROPSKÁ KOMISE V Bruselu dne C(2017) 1703 final NAŘÍZENÍ KOMISE V PŘENESENÉ PRAVOMOCI (EU) /... ze dne o podmínkách klasifikace, bez zkoušení, vnějších a vnitřních omítek s organickými pojivy, na které se vztahuje harmonizovaná norma EN 15824, a malt pro vnitřní a vnější omítky, na které se vztahuje harmonizovaná norma EN 998-1, pokud jde o jejich reakci na oheň (Text s významem pro EHP) CS CS
 3 DŮVODOVÁ ZPRÁVA 1. SOUVISLOSTI AKTU V PŘENESENÉ PRAVOMOCI Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 305/2011 ze dne 9. března 2011, kterým se stanoví harmonizované podmínky pro uvádění stavebních výrobků na trh a kterým se zrušuje směrnice Rady 89/106/EHS 1, zmocňuje Komisi k přijímání aktů v přenesené pravomoci k zavedení tříd vlastností ve vztahu k základním charakteristikám stavebních výrobků. Uvedené nařízení rovněž stanoví, že výrobci stavebních výrobků by neměli být vystaveni zbytečné administrativní zátěži nebo nákladům. Podle článku 28 nařízení (EU) č. 305/2011 by Komise především měla zvolit co nejjednodušší systém pro posuzování a ověřování stálosti vlastností, který by přesto mohl odpovídajícím způsobem sloužit potřebám v oblasti zdraví, bezpečnosti a životního prostředí. Pokud byly vlastnosti určitých stavebních výrobků dostatečně doloženy stabilními výsledky zkoušek nebo jinými dostupnými údaji, mělo by se výrobcům za podmínek, které budou stanoveny, povolit, aby u těchto výrobků deklarovali určitou třídu vlastností bez zkoušení nebo bez dalšího zkoušení, jak stanoví čl. 27 odst. 5 a čl. 36 odst. 1 písm. a) nařízení (EU) č. 305/2011. Tento zjednodušený postup přispěje k dalšímu snížení administrativní zátěže a nákladů pro výrobce. Během konzultací s odborníky určenými členskými státy, jež byly založeny na rozsáhlém množství údajů o výsledcích zkoušek provedených v daném odvětví, bylo prokázáno, že vnější a vnitřní omítky s organickými pojivy, na které se vztahuje harmonizovaná norma EN 15824, a malty pro vnitřní a vnější omítky, na které se vztahuje harmonizovaná norma EN 998-1, mají stabilní a předvídatelné vlastnosti, pokud jde o jejich reakci na oheň, za předpokladu splnění určitých podmínek. Z tohoto důvodu se lze domnívat, že jsou-li dané podmínky splněny, dosahují vlastnosti těchto výrobků, co se týče jejich reakce na oheň, určitých tříd vlastností,


text:
a to bez dalšího zkoušení. Toto navrhované nařízení stanoví podmínky, za nichž lze uplatnit zjednodušené postupy pro určení vlastností vnějších a vnitřních omítek s organickými pojivy, na které se vztahuje harmonizovaná norma EN 15824, a malt pro vnitřní a vnější omítky, na které se vztahuje harmonizovaná norma EN 998-1, pokud jde o jejich reakci na oheň. 2. KONZULTACE PŘED PŘIJETÍM PRÁVNÍHO AKTU Tento návrh nařízení byl projednán nejprve dne 12. března 2015 v rámci odborné podskupiny pro požární bezpečnost a poté dne 8. května 2015 na zasedání poradní skupiny pro stavebnictví 2. V období od 6. března do 8. května 2015 byl také předložen odborníkům k písemné konzultaci. Před zahájením těchto konzultací dostaly všechny členské státy příležitost nominovat odborníky, kteří by se jich účastnili. Kromě těchto odborníků se do konzultace zapojily také další externí zúčastněné strany. Dokumenty projednané odbornou podskupinou pro požární bezpečnost a poradní skupinou pro stavebnictví a relevantní pro písemnou konzultaci byly v souladu s požadavky obecné shody o aktech v přenesené pravomoci předány současně Evropskému parlamentu a Radě. Během přípravy konečné verze 1 2 Úř. věst. L 88, , s. 5. Kód E01329 v Rejstříku expertních skupin Komise a dalších podobných subjektů. CS 2 CS
 4 návrhu tohoto aktu pro konzultaci mezi útvary byly zohledněny připomínky předložené v této souvislosti. Návrh byl v období od 12. ledna do 9. února 2017 zveřejněn na portálu pro zlepšování právní úpravy, aby se k němu mohla vyjádřit veřejnost. Žádná zpětná vazba nebyla obdržena. 3. PRÁVNÍ STRÁNKA AKTU V PŘENESENÉ PRAVOMOCI Podle článku 27 nařízení (EU) č. 305/2011 lze stanovit třídy vlastností ve vztahu k základním charakteristikám stavebních výrobků. Podle čl. 27 odst. 1 tak může učinit Komise prostřednictvím aktů v přenesené pravomoci, zatímco čl. 27 odst. 2 umožňuje pro tento účel použít harmonizované normy. Kromě toho v souladu s čl. 27 odst. 5 může Komise stanovit podmínky, za nichž bude stavební výrobek považován za splňující určitou třídu vlastností bez zkoušení nebo bez dalšího zkoušení, aby se zabránilo zbytečnému zkoušení stavebních výrobků, jejichž vlastnosti již byly dostatečně doloženy stabilními výsledky zkoušek nebo jinými dostupnými údaji. Uvedené podmínky pak musí být splněny, přeje-li si výrobce nahradit zkoušky typu svých výrobků úrovněmi či třídami vlastností, jak stanoví čl. 36 odst. 1 písm. a) nařízení (EU) č. 305/2011. Evropský systém klasifikace reakce stavebních výrobků na oheň zavedený nařízením Komise v přenesené pravomoci (EU) 2016/364 3, a zejména tabulka 1 přílohy uvedeného nařízení, se použije pro vnější a vnitřní omítky s organickými pojivy, na které se vztahuje harmonizovaná norma EN 15824, a malty pro vnitřní a vnější omítky, na které se vztahuje harmonizovaná norma EN Z konzultací se skupinou odborníků vyplynulo, že reakce na oheň u vnějších a vnitřních omítek s organickými pojivy, na které se vztahuje harmonizovaná norma EN 15824, a malt pro vnitřní a vnější omítky, na které se vztahuje harmonizovaná norma EN 998-1, v rámci klasifikace stanovené v nařízení (EU) 2016/364 je řádně prokázána. Z tohoto důvodu se lze domnívat, že vlastnosti těchto výrobků, co se týče jejich reakce na oheň, dosahují


text:
určité třídy vlastností, která je definována ve výše zmíněném evropském klasifikačním systému, a to bez dalšího zkoušení. Navrhované nařízení je v souladu se zásadou proporcionality, jelikož přijetí aktu v přenesené pravomoci je nejúčinnějším prostředkem k dosažení požadovaného výsledku, tzn. snížení administrativní zátěže, přičemž je nadále zaručena právní jistota. Výsledkem bude odstranění administrativních povinností, jež by jinak subjekty působící na trhu musely podle nařízení (EU) č. 305/2011 dodržet, pokud jde o zkoušení výrobků spadajících do jeho oblasti působnosti. 3 Úř. věst. L 68, , s. 4. CS 3 CS
 5 NAŘÍZENÍ KOMISE V PŘENESENÉ PRAVOMOCI (EU) /... ze dne o podmínkách klasifikace, bez zkoušení, vnějších a vnitřních omítek s organickými pojivy, na které se vztahuje harmonizovaná norma EN 15824, a malt pro vnitřní a vnější omítky, na které se vztahuje harmonizovaná norma EN 998-1, pokud jde o jejich reakci na oheň (Text s významem pro EHP) EVROPSKÁ KOMISE, s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, s ohledem na nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 305/2011 ze dne 9. března 2011, kterým se stanoví harmonizované podmínky pro uvádění stavebních výrobků na trh a kterým se zrušuje směrnice Rady 89/106/EHS 1, a zejména na čl. 27 odst. 5 uvedeného nařízení, vzhledem k těmto důvodům: (1) Nařízením Komise v přenesené pravomoci (EU) 2016/364 2 byl přijat systém pro klasifikaci stavebních výrobků podle jejich reakce na oheň. Mezi stavební výrobky, na které se uvedené nařízení v přenesené pravomoci vztahuje, patří vnější a vnitřní omítky s organickými pojivy a malty pro vnitřní a vnější omítky. (2) Zkoušky prokázaly, že vnější a vnitřní omítky s organickými pojivy, na které se vztahuje harmonizovaná norma EN 15824, a malty pro vnitřní a vnější omítky, na které se vztahuje harmonizovaná norma EN 998-1, mají stabilní a předvídatelné vlastnosti, pokud jde o reakci na oheň, jestliže splňují určité podmínky týkající se maximálního organického obsahu, maximální plošné hmotnosti aplikované na podklad a reakce podkladu na oheň. (3) Vnější a vnitřní omítky s organickými pojivy, na které se vztahuje harmonizovaná norma EN 15824, a malty pro vnitřní a vnější omítky, na které se vztahuje harmonizovaná norma EN 998-1, by proto měly být považovány za výrobky odpovídající určitým třídám vlastností, pokud jde o reakci na oheň, stanoveným v nařízení v přenesené pravomoci (EU) 2016/364, aniž by bylo vyžadováno další zkoušení, 1 2 Úř. věst. L 88, , s. 5. Nařízení Komise v přenesené pravomoci (EU) 2016/364 ze dne 1. července 2015 o klasifikaci reakce stavebních výrobků na oheň podle nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 305/2011 (Úř. věst. L 68, , s. 4). CS 4 CS
 6 PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ: Článek 1 Vnější a vnitřní omítky s organickými pojivy, na které se vztahuje harmonizovaná norma EN 15824, a malty pro vnitřní a vnější omítky, na které se vztahuje harmonizovaná norma EN 998-1, splňující podmínky stanovené v příloze se považují za výrobky, které odpovídají třídám vlastností uvedeným v příloze, a to bez zkoušení. Článek 2 Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie. Toto nařízení je


text:
SOUHRNNÁ ZPRÁVA O ČINNOSTI VEŘEJNÉHO OCHRÁNCE PRÁV - PDF
 SOUHRNNÁ ZPRÁVA O ČINNOSTI VEŘEJNÉHO OCHRÁNCE PRÁV
 Download "SOUHRNNÁ ZPRÁVA O ČINNOSTI VEŘEJNÉHO OCHRÁNCE PRÁV"
 Patrik Vlček
 1 Souhrnná zpráva o činnosti veřejného ochránce práv 213
 3 SOUHRNNÁ ZPRÁVA O ČINNOSTI VEŘEJNÉHO OCHRÁNCE PRÁV 213
 4 Kancelář veřejného ochránce práv, 214 Omega Design, s. r. o. ISBN
 5 Obsah 3 Úvod 7 1 / Zevšeobecnění poznatků doporučení Poslanecké sněmovně 11 1 / Vyhodnocení doporučení za rok / Vyhodnocení doporučení za rok / 1 / Zajištění bezplatné právní pomoci 12 2 / 2 / Bydlení osob ohrožených so ciál ním vyloučením (so ciál ní bydlení) 12 2 / 3 / Absence výslovného uvedení přednosti integrace ve školském zákoně 12 2 / 4 / Úprava výše soudního poplatku za podání antidiskriminační žaloby 12 2 / 5 / Osvobození od soudního poplatku za správní žalobu ve věcech zaměstnanosti a dávek pěstounské péče 12 2 / 6 / Nárok na podporu v nezaměstnanosti po dlouhodobé pracovní neschopnosti 12 2 / 7 / Metodické usměrnění a vedení při výkonu státní správy 13 2 / 8 / Transparentnost hospodaření podnikatelských subjektů 13 2 / 9 / Kontinuita mysliveckého hospodaření 13 2 / 1 / Evidence nakládání s odpady 13 3 / Nová doporučení ochránce za rok / 1 / Ochrana soukromí zaměstnanců 13 3 / 2 / Osoby provozující malé fotovoltaické elektrárny 14 3 / 3 / Průzkumné hydrogeologické vrty 14 3 / 4 / Žádosti o přiznání dávky pomoci v hmotné nouzi 15 3 / 5 / Nahlížení kolizního opatrovníka do správního spisu 15 3 / 6 / Nedostatky právní úpravy výkonu rozhodnutí (exekuce) 15 3 / 7 / Doplnění zdravotního postižení jako diskriminačního důvodu do zákona o služebním poměru a zákona o vojácích z povolání 16 3 / 8 / Přesun důkazního břemene ve sporech o diskriminaci 17 3 / 9 / Zakotvení veřejné žaloby (actio popularis) do antidiskriminačního zákona 18 3 / 1 / Přeřazování odsouzených 19 Souhrnná zpráva o činnosti veřejného ochránce práv 213
 6 4 2 / Vztahy s ústavními orgány a zvláštní oprávnění ochránce 21 1 / Ochránce a Poslanecká sněmovna 21 1 / 1 / Petiční výbor 21 1 / 2 / Hospodářský výbor 23 1 / 3 / Výbor pro so ciál ní politiku 23 2 / Ochránce a vláda 24 2 / 1 / Ochránce jako připomínkové místo 24 3 / Ochránce a Ústavní soud 27 3 / 1 / Návrh Okresního soudu v Liberci na zrušení ustanovení části šesté, účinnost, čl. VI. zákona č. 494/212 Sb., kterým se mění zákon o přestupcích sp. zn. Pl. ÚS 22/ / 2 / Návrh skupiny senátorů na zrušení části ustanovení 6i odst. 1 zákona č. 234/213 Sb., kterým se mění zákon o pohonných hmotách sp. zn. Pl. ÚS 44/ / Ochránce jako veřejný žalobce 29 4 / 1 / Žaloba k ochraně veřejného zájmu proti povolení stavby fotovoltaické elektrárny 29 3 / Ochránce a veřejná správa 31 1 / Základní statistické údaje 31 1 / 1 / Údaje o doručených


text:
podnětech 31 1 / 2 / Údaje o vyřízených podnětech 33 2 / Vybrané podněty a komentáře 33 2 / 1 / So ciál ní zabezpečení 33 2 / 2 / Práce a zaměstnanost 39 2 / 3 / Rodina a dítě 41 2 / 4 / Zdravotnictví 42 2 / 5 / Soudy 44 2 / 6 / Pozemkové právo 46 2 / 7 / Stavby a územní rozvoj 48 2 / 8 / Životní prostředí 51 2 / 9 / Přestupky proti občanskému soužití, ochrana pokojného stavu 53 2 / 1 / Policie 55 2 / 11 / Vězeňství 56 2 / 12 / Doprava 59 2 / 13 / Daně, poplatky, cla 61 2 / 14 / Cizinecká agenda 62 2 / 15 / Evidence obyvatel, matriky, cestovní průkazy, datové schránky 64 2 / 16 / Právo na informace, ochrana osobních údajů 66 2 / 17 / Ochrana spotřebitele 68 2 / 18 / Dozor a kontrola státu nad územní samosprávou 69 2 / 19 / Školství 71 2 / 2 / Ostatní správní úřady 73 2 / 21 / Odškodňování 75
 7 5 4 / Ochránce a místa, kde dochází k omezení svobody 79 1 / Sankční postup ochránce 8 2 / Zařízení pro seniory s demencí 81 3 / Záchytné protialkoholní stanice 83 4 / Policejní cely 83 5 / Podmínky ochranného léčení 84 6 / Postup krajského úřadu při postihu neregistrovaných zařízení so ciál ních služeb 85 7 / Veřejné opatrovnictví 85 5 / Ochránce a diskriminace 89 1 / Doporučení a výzkumy 9 2 / Statistické údaje o podnětech 91 3 / Vybrané podněty a komentáře 93 4 / Osvětová a vzdělávací činnost 98 5 / Komunikace s evropskými subjekty 98 6 / Dohled nad vyhošťováním cizinců 11 1 / Sledování vyhoštění 11 2 / Rozhodování o povinnosti opustit území a předávání cizinců na základě readmisních dohod 11 3 / Podmínky pro poskytování právní pomoci v zařízení pro zajištění cizinců 12 4 / Vydávání závazných stanovisek Ministerstva vnitra v řízení o správním vyhoštění 12 7 / Veřejný ochránce práv a jeho kancelář 15 1 / Rozpočet a jeho čerpání v roce / Personální situace v roce / Výroční zpráva o poskytování informací dle zákona o svobodném přístupu k informacím 16 4 / Mediální prezentace, mezinárodní spolupráce, konference 17 4 / 1 / Mediální prezentace, komunikace s veřejností 17 4 / 2 / Mezinárodní jednání a konference 18 4 / 3 / Konference a kulaté stoly uspořádané veřejným ochráncem práv 18 Závěrečné shrnutí 111 Souhrnná zpráva o činnosti veřejného ochránce práv 213
 9 Úvod 7 Předkládaná zpráva bilancuje kontrolní působení veřejného ochránce práv (dále též ochránce ) v roce 213 v oblasti veřejné správy, detenční agendy, diskriminační agendy a dohledu nad vyhošťováním cizinců. Zpráva pokračuje ve směru nastoleném v minulých letech a klade důraz zejména na zobecnění poznatků vyplývajících z činnosti ochránce. Za tímto účelem je zpráva podrobnější především v částech věnovaných legislativním doporučením ochránce Poslanecké sněmovně Parlamentu České republiky (dále jen Poslanecká sněmovna


text:
), či připomínkování právních předpisů, zatímco stručněji a spíše ilustrativně byla pojata část zabývající se šetřením konkrétních případů, ať už z oblasti kontroly orgánů veřejné správy, systematických návštěv zařízení, v nichž se nacházejí osoby omezené na svobodě, či z oblasti diskriminačního práva. Zpráva je rozdělena do osmi částí. První část obsahuje zevšeobecnění nejzávažnějších problémů a současně nastiňuje možnosti jejich řešení formou doporučení Poslanecké sněmovně. Druhá část zprávy je věnována zvláštním oprávněním ochránce a jeho účasti v řízeních před Ústavním soudem. Dále shrnuje informace o činnosti ochránce v připomínkových řízeních, agendě správních žalob k ochraně veřejného zájmu a agendě žalob kárných. Třetí část tvoří statistické údaje a prezentace poznatků z jednotlivých oblastí státní správy. V souladu s ustanovením 2 odst. 4 zákona o veřejném ochránci práv (zákon č. 349/1999 Sb., ve znění pozdějších předpisů) může ochránce pověřit výkonem části své působnosti svého zástupce. Pokud tedy jde o závěry a stanoviska ochránce v této souhrnné zprávě, je třeba tím rozumět nejen závěry a stanoviska bývalého veřejného ochránce práv JUDr. Pavla Varvařovského, ale též RNDr. Jitky Seitlové, zástupkyně veřejného ochránce práv, které uplynulo funkční období dne 4. dubna 213, a JUDr. Stanislava Křečka, zástupce veřejného ochránce práv, který se ujal své funkce dne 5. dubna 213. Čtvrtá část shrnuje informace o výsledcích systematických návštěv zařízení, v nichž se nacházejí osoby omezené na svobodě (tzv. detenční zařízení). Pátá část je zaměřena na otázku ochrany před diskriminací dle tzv. antidiskriminačního zákona (zákon č. 198/129 Sb., ve znění pozdějších předpisů). Šestá část představuje svěřenou působnost na poli tzv. návratové směrnice spočívající ve sledování zajištění cizinců a výkonu správního vyhoštění, předání nebo průvozu zajištěných cizinců a trestu vyhoštění cizinců, kteří byli vzati do vyhošťovací vazby nebo kteří vykonávají trest odnětí svobody. Sedmá část obsahuje obecné informace o hospodaření Kanceláře veřejného ochránce práv a údaje o mezinárodních aktivitách ochránce. Osmou část tvoří závěrečné shrnutí. Souhrnná zpráva o činnosti veřejného ochránce práv 213
 10 Úvod 8 Souhrnná zpráva obsahuje poznatky ze všech oblastí působnosti ochránce (kontrola veřejné správy, detenční agenda, diskriminační agenda) a představuje tak mimo jiné rovněž zprávu dle čl. 23 Opčního protokolu k Úmluvě proti mučení a jinému krutému, nelidskému či ponižujícímu zacházení nebo trestání; souhrnnou zprávu ve smyslu čl. 13 odst. 2 Směrnice Rady 2/43/ES, kterou se zavádí zásada rovného zacházení s osobami bez ohledu na jejich rasu nebo etnický původ; souhrnnou zprávu ve smyslu čl. 8a odst. 2 Směrnice Evropského parlamentu a Rady 22/73/ES, kterou se mění směrnice Rady 76/27/EHS o zavedení zásady rovného zacházení pro muže a ženy, pokud jde o přístup k zaměstnání, odbornému vzdělávání a postupu v zaměstnání a o pracovní podmínky; souhrnnou zprávu ve smyslu čl. 2 odst. 2 Směrnice Evropského parlamentu a Rady 26/54/ES ze dne 5. července 26 o zavedení zásady rovných příležitostí a rovného zacházení pro muže a ženy v oblasti zaměstnání a povolání.
 13 1 Zevšeobecnění poznatků doporučení Poslanecké sněmovně 11 Zevšeobecnění poznatků ochránce za uplynulý rok ve formě jeho doporučení Poslanecké sněmovně Parlamentu České republiky (dále jen Poslanecká sněmovna ) je uváděno hned v prvé části