text:
je zájem na ochraně nerušeného užívání domu, bytu nebo nebytového prostoru oprávněnou osobou. Oprávněnou osobou je mimo jiné i nájemce bytu na základě platné nájemní smlouvy o nájmu bytu. Pojmem byt se rozumí nejen byt, ale i příslušenství, jako koupelna, spíž, komora, půda a sklep. Za bránění v užívání bytu je přitom třeba považovat jakékoliv neoprávněné a podstatné rušení výkonu užívacího práva oprávněné osoby spočívající nejen ve znemožnění přístupu do bytu, ale i takové zásahy do užívacího práva, které jeho výkon závažným způsobem narušují, jako je svévolné přerušení dodávky elektrického proudu, plynu nebo vody, odstranění dveří, oken, probourání zdí, střechy apod. Naopak za bránění v užívání nelze považovat omezení v užívání spočívající v rozsahu nutném pro provádění stavebních úprav bytu a jiných podstatných změn v bytě prováděné pronajímatelem, a to za podmínek stanovených v § 695 občanského zákoníku. Vždy je nutno zkoumat, zda došlo k naplnění všech znaků skutkové podstaty trestného činu podle § 249a odst. 2 tr. zák. nejen z formálního, ale i z materiálního hlediska. Pro zavinění ve formě úmyslu (§ 4 tr. zák.) je přitom nezbytné, aby vůle pachatele (ve formě chtění nebo srozumění) směřovala k zákonem předpokládanému škodlivému následku.
 Pro posouzení, zda jednání obviněného A. Ž. vykazuje znaky trestného činu, jímž byl uznán vinným, popřípadě zda se vůbec jedná o trestný čin, je rozhodný popis skutku, jak je uveden ve výroku o vině v rozsudku Okresního soudu v Českých Budějovicích ze dne 25. 2. 2004, sp. zn. 5 T 96/2002, a rozveden v odůvodnění rozhodnutí soudů obou stupňů.
 Z tzv. skutkové věty rozsudečného výroku vyplývá, že obviněný A. Ž. v době od 4. 2. do 12. 4. 2002 nechal odpojit bez řádného ohlášení a žádosti ke smluvnímu dodavateli elektrické energie celkem do tří bytů v domě, jehož je majitelem, přívod elektrické energie a dotčeným nájemníkům znemožnil řádné užívání přidělených sklepních prostor tím, že sklepy nechal vybourat a vyklidit z nich věci. Z tzv. právní věty vyplývá, že soud prvého stupně shledal jednání obviněného trestným v tom, že neoprávněně bránil oprávněné osobě v užívání bytu.
 V kontextu s dovolací argumentací nutno zmínit skutková zjištění, k nimž dospěly soudy obou stupňů, z nichž se podává, že obviněný A. Ž. v předmětném domě započal provádět rekonstrukci domu a v souvislosti s tím ohlásil Stavebnímu úřadu v Č. B. drobné opravy (opravu koupelny a WC, opravy elektroinstalace, opravu plynových rozvodů, opravu rozvodů ústředního topení, výměnu oken za nová okna stejných rozměrů a ve sklepních prostorech opravu kanalizačního řádu, konkrétně výměnu 2 ks kameninových trubek o průměru 250 mm). Stavební práce však začaly v rozsahu větším než ohlášeném, což stavební úřad v příslušném řízení nakonec sám zjistil a zahájil řízení o odstranění stavebních úprav provedených bez stavebního povolení. Vyzval A. Ž. jako stavebníka k předložení žádosti o dodatečné povolení stavebních úprav spolu s požadovanými doklady a řízení přerušil (viz podrobný popis na str. 16 rozsudku soudu prvého stupně). Z uvedeného vyplývá, že obviněný jako stavebník bezesporu porušil rozsah stavebnímu úřadu ohlášených drobných oprav, avšak v tomto směru je nutno souhlasit s


text:
dovolatelem, že tato skutečnost sama o sobě nemůže jeho trestní odpovědnost založit. Pro posouzení trestní odpovědnosti obviněného je podstatné, zda v rozhodné době (od 4. 2. 2002 do 12. 4. 2002) byli dotčení nájemníci a uživatelé bytu (F. N., R. D. a J. Š.) jeho jednáním omezeni na svých užívacích právech k bytu tak, jak to má na mysli ustanovení § 249a odst. 2 tr. zák.
 V odůvodnění rozsudku soud prvého stupně na str. 16 konstatoval, že vzniklý stav v předmětném domě, k němuž došlo postupně rozsáhlejšími zásahy nad rámec ohlášených oprav, měl za následek pro nájemníky v domě vážnější omezení jejich práva užívat obvyklým způsobem byty včetně sklepních prostor, které je nutno rovněž považovat za součást pojmu byt. Ze skutkových zjištění učiněných ve věci rovněž vyplynulo, že v dotčených bytech nájemníci bydleli dlouhodobě, s předchozími majiteli domu měli uzavřené platné nájemní smlouvy (nové nájemní smlouvy s obviněným jako novým vlastníkem v té době uzavřeny nebyly). Platba za užívání přidělených sklepů byla součástí nájemného, přičemž je využívali mnoho let a obvyklým způsobem. Prvostupňový soud rovněž konstatoval, že existence sklepů byla potvrzena i v kupní smlouvě ze dne 25. 10. 2001 mezi prodávajícími a kupujícím obviněným A. Ž. Tuto skutečnost potvrdil ve své výpovědi i dřívější majitel předmětného domu Ing. M. J. ( nájemníci bytu skutečně sklepy měli, někteří i dva. Když jsme si předávali s obžalovaným dům, prošli jsme jej celý, tedy od střechy po sklepy. Panu Ž. bylo také sděleno, že sklepy přísluší nájemníkům bytů . - str. 14 odůvodnění rozsudku). V době uzavírání kupní smlouvy na předmětný dům byl tudíž obviněný obeznámen s existencí nájemních smluv a zejména s tím, že nájemníci v suterénních prostorách jeho domu užívají přidělené sklepní místnosti a mají zde uskladněny věci.
 Ze skutkových zjištění je dále zřejmé, že obviněný na nájemnících obvykle požadoval vyklizení části užívaných sklepů, následně svůj požadavek rozšířil pod příslibem zajištění náhradních prostor pro věci umístěné ve sklepech. Svůj slib však nedodržel Následné práce v domě samozřejmě probíhaly podle pokynů obžalovaného a za jeho vědomí. Sklepní prostory byly při nich prakticky zlikvidovány. (str. 2 odůvodnění usnesení soudu druhého stupně). Současně nelze nevidět, že nájemníkům nebyly zajištěny ani náhradní prostory pro uskladnění věcí vyklizených z dotčených sklepů, byť měly být původně zřízeny na dvoře domu. Zjištěným způsobem obviněný A. Ž. přivodil stav znamenající likvidaci části příslušenství bytů nájemníků (sklepních prostor), a to bez splnění zákonných podmínek pro takový postup.
 Z odůvodnění napadeného rozhodnutí rovněž vyplývá, že na základě rozhodnutí obviněného A. Ž. o rekonstrukci elektroinstalace v domě (bez předchozího ohlášení takového zásahu smluvnímu dodavateli elektrické energie J. e. a. s.) došlo v souvislosti s opravou elektrických rozvodů k odpojení elektrické energie do předmětných bytů, a to na delší dobu, bez okamžitého zajištění náhradního zdroje energie, přičemž až na základě žádosti o připojení provizorního rozvaděče (podané ze strany dotčených nájemníků) byla elektřina opětovně zapojena. O subjektivním postoji obviněného k následkům jeho jednání vypovídá i skutečnost, že za stavu, kdy věděl, že dodávka elektrického proudu do bytů poškozených nájemníků je přerušena, resp. toto

type: other


text:
rozhodnutí o přerušení dodávky sám vydal, neučinil nic proto, aby tento stav byl napraven; naopak jednal tak, že po dobu několika týdnů neučinil nic, aby byl umožněn odběr elektrické energie řádným způsobem ( O postoji obžalovaného, pokud jde o co nejrychlejší umožnění opětovného odběru elektrické energie od smluvního dodavatele, svědčí dostatečně rozhodnutí o předběžném opatření S. o. M. m. Č. B., jímž bylo uloženo obžalovanému ještě téhož dne po převzetí zmíněného rozhodnutí zapojit elektrickou energii do bytů nájemníků Obžalovaný dokonce odmítl tuto úřední písemnost převzít ). Odvolací soud důvodně zdůraznil: Na odpovědnosti obžalovaného za vzniklý stav nemůže nic změnit nouzové opatření smluvního dodavatele elektrické energie umožňující její dodávku z náhradních zdrojů . (vše na str. 2 a 3 odůvodnění usnesení odvolacího soudu).
 Ve světle shora rozvedených skutečností je zřejmé, že ačkoliv obviněný A. Ž. věděl, že není oprávněn do užívacího práva nájemníků předmětného domu zasáhnout způsobem, jak v rozhodném období činil, musel být přinejmenším srozuměn s tím, že pokud prakticky zlikviduje sklepní prostory, jež byli nájemníci domu oprávněni užívat, navíc bez zajištění přiměřené náhrady, a dále pokud o své vůli nechá odpojit přívod elektrického proudu do předmětných bytů, aniž by zajistil jeho náhradní zdroj, může svým jednáním porušit nebo ohrozit zájem chráněný trestným zákonem. Čin tak spáchal přinejmenším v nepřímém úmyslu podle § 4 písm. b) tr. zák., jak v odůvodnění usnesení na str. 3 zdůraznil odvolací soud.
 Lze uzavřít, že obviněný jednáním, jak je popsáno ve výrokové části rozsudku Okresního soudu v Českých Budějovicích a podrobně rozvedeno zejména v jeho odůvodnění, naplnil všechny formální znaky skutkové podstaty trestného činu neoprávněného zásahu do práva k domu, bytu nebo k nebytovému prostoru podle § 249a odst. 2 tr. zák. Vzhledem k charakteru dovolacích námitek zbývá posoudit, zda v projednávaném případě mohl být stupeň společenské nebezpečnosti vytýkaného trestného činu natolik nízký, aby jej bylo možno ve smyslu ustanovení § 3 odst. 2 tr. zák. hodnotit jako nepatrný, neboť v takovém případě by o trestný čin nešlo, i když by jinak jeho znaky byly naplněny.
 Nebezpečnost činu pro společnost je tzv. materiální podmínkou, která musí být splněna, aby šlo o trestný čin. Při úvahách, zda obviněný A. Ž. naplnil materiální znak trestného činu, tedy zda v jeho případě čin dosahoval vyššího stupně nebezpečnosti pro společnost, než je stupeň nepatrný (§ 3 odst. 2 tr. zák.), je nutno vycházet ze skutečnosti, že již stanovením formálních znaků určité skutkové podstaty zákon předpokládá, že při jejich naplnění v běžně se vyskytujících případech bude stupeň nebezpečnosti činu pro společnost zpravidla vyšší než nepatrný. Naopak, pokud v konkrétním případě nebezpečnost činu pro společnost, přestože byly naplněny formální znaky určité skutkové podstaty, nedosáhne stupně odpovídajícího dolní hranici typové nebezpečnosti činu pro společnost, tj. nebude odpovídat ani nejlehčím běžně se vyskytujícím případům trestného činu této skutkové podstaty, nepůjde o trestný čin (srov. např. rozhodnutí publikované ve Sbírce soudních rozhodnutí a stanovisek - věci trestní pod č. 43/1996). Skutečnosti, které by svou výjimečnou povahou takový závěr odůvodňovaly, však soudy obou stupňů nezjistily. Lze připomenout, že odpojení přívodu elektrické energie trvalo poměrně


text:
dlouhou dobu, přičemž sklepní prostory, které do té doby nájemníci dotčených bytů oprávněně využívali k uskladnění některých svých věcí, byly bez náhrady zlikvidovány. Soudy proto oprávněně shledaly, že jednání obviněného podstatně narušilo výkon užívacího práva postižených osob.
 V kontextu se shora uvedenými argumenty Nejvyšší soud konstatuje, že z popisu předmětného skutku a jeho rozvedení v odůvodnění napadených rozhodnutí je zřejmé, že v posuzovaném případě obviněný A. Ž. naplnil všechny formální a materiální znaky skutkové podstaty trestného činu, jímž byl uznán vinným. Správné právní kvalifikaci skutku odpovídá i ve výroku o vině v rozsudku soudu prvého stupně aplikovaná právní věta. Proto nebylo možno relevantní námitky obviněného uplatněné v rámci dovolacího důvodu podle § 265b odst. 1 písm. g) tr. ř. akceptovat.
 Z těchto jen stručně popsaných důvodů (§ 265i odst. 2 tr. ř.) Nejvyšší soud podle § 265i odst. 1 písm. e) tr. ř. dovolání obviněného A. Ž. odmítl, neboť je shledal zjevně neopodstatněným. Proto nebyl oprávněn postupovat podle § 265i odst. 3 tr. ř., přičemž rozhodnutí učinil ve smyslu ustanovení § 265r odst. 1 písm. a) tr. ř. v neveřejném zasedání.


text:
 Konkurs | BusinessInfo.cz
 Kapitola 2 – Účinky prohlášení konkursu
 Kapitola 3 – Zpeněžení majetkové podstaty a nakládání s výtěžkem zpeněžení
 Kapitola 4 – Konečná zpráva a rozvrh
 Kapitola 5 – Zrušení konkursu
 Kapitola 6 – Zvláštní ustanovení o nepatrném konkursu
 Definice konkursu
 Podmínky prohlášení konkurs
 Insolvence - úpadek a způsoby jeho řešení
 V průběhu života fyzických osob i v průběhu existence osob právnických může nastat situace, kdy tyto osoby přestanou být schopny plnit své závazky. Tento stav nazýváme insolvencí (úpadkem) a jedním ze způsobů jeho řešení je konkurs. Dokument seznamuje s podstatou konkursu a jeho následky pro dlužníka i pro jeho věřitele. Popsány jsou podmínky prohlášení konkursu a jeho účinky, vliv na společné jmění manželů, postup zpeněžení majetkové podstaty, náležitosti nakládání s výtěžkem zpeněžení a další.
 Problematika insolvence je s účinností od 1. ledna 2008 upravena v novém zákoně č. 182/2006 Sb., o úpadku a způsobech jeho řešení (insolvenční zákon). Tento zákon v plném rozsahu nahrazuje dřívější zákon č. 328/1991 Sb., o konkursu a vyrovnání. Dne 1. ledna 2014 přitom nabyla účinnosti novela tohoto zákona, nazývaná „revizní“ či „systémová“. Ačkoliv dané datum nabádá k tomu, že se jedná o technickou úpravu provedenou v rámci rekodifikace soukromého práva, skutečnost je zcela jiná. Uvedená novela totiž nabyla účinnosti nezávisle na okolním legislativním vývoji. Do insolvenčního zákona přinesla změny zefektivňující fungování procesu kolektivního uspokojení věřitelů, přičemž dané změny spíše vyplývaly z dosavadní soudní praxe.
 Základní principy insolvenčního zákona jsou popsány v dokumentu nazvaném „Insolvence“. Insolvenční zákon obsahuje několik možných způsobů řešení insolvence; jedním z těchto způsobů je i konkurs, který je velmi často se vyskytujícím právním institutem.
 Podle zákona je konkurs „způsob řešení úpadku spočívající v tom, že na základě rozhodnutí o prohlášení konkursu jsou zjištěné pohledávky věřitelů zásadně poměrně uspokojeny z výnosu zpeněžení majetkové podstaty s tím, že neuspokojené pohledávky nebo jejich části nezanikají, pokud zákon nestanoví jinak“ (§244 insolvenčního zákona). Majetkovou podstatou se rozumí majetek určený k uspokojení dlužníkových věřitelů.
 Podmínkou prohlášení konkursu (stejně jako podmínkou pro užití jiných způsobů řešení úpadku) je existence úpadku. Úpadek je insolvenčním soudem zjišťován v insolvenčním řízení, které je zahájeno buď na návrh dlužníka, nebo věřitele.
 Dlužník je v úpadku, jestliže současně splňuje následující podmínky:
 tyto závazky není schopen plnit (platební neschopnost).
 Má se za to, že dlužník je v platební neschopnosti (vyvratitelná právní domněnka), jestliže:
 nesplnil povinnost předložit seznamy svého majetku (včetně svých pohledávek), závazků (s uvedením svých věřitelů) a zaměstnanců, kterou mu uložil insolvenční soud
 Dlužník, který je právnickou osobou nebo fyzickou osobou – podnikatelem je v úpadku i tehdy, je-li předlužen. Předlužení tedy není důvodem úpadku u fyzických osob – nepodnikatelů. O předlužení mluvíme tehdy, má-li dlužník více věřitelů a souhrn jeho závazků převyšuje hodnotu jeho majetku.
 Ve většině případů rozhoduje insolvenční soud o způsobu řešení úpadku v samostatném rozhodnutí, které je vydáno do tří měsíců od rozhodnutí o úpadku. Výjimky z tohoto pravidla stanovuje §148 a násl. insolvenčního zákona.
 Veškeré dále uvedené účinky prohlášení konkursu nastávají okamžikem zveřejnění rozhodnutí o prohlášení konkursu v insolvenčním rejstříku.
 Prohlášení konkursu má zejména tyto


text:
následky:
 přerušuje se likvidace právnické osoby, končí nucená správa, a pokud insolvenční soud nerozhodne jinak, zaniká předběžné opatření, bylo-li nařízeno;
 na insolvenčního správce přechází oprávnění nakládat s majetkovou podstatou, jakož i výkon práv a plnění povinností, které přísluší dlužníku, pokud souvisí s majetkovou podstatou;
 pokud dlužník nakládal s majetkovou podstatou poté, co toto právo přešlo na insolvenčního správce, jsou tato právní jednání vůči věřitelům neúčinná ze zákona; §235 odst. 2 insolvenčního zákona, který upravuje podání odpůrčí žaloby insolvenčním správcem, se nepoužije;
 po prohlášení konkursu mohou dlužníkovi věřitelé svá práva uplatnit jen v rámci konkursního řízení (nelze např. podat žalobu o zaplacení finanční částky proti dlužníkovi, resp. úpadci);
 nesplatné pohledávky proti dlužníku se prohlášením konkursu považují za splatné, není-li zákonem stanoveno jinak;
 zanikají všechny jednostranná právní jednání dlužníka (úpadce) týkající se majetkové podstaty (jde zejména o příkazy, pověření, plné moci, prokuru); to se netýká plných mocí udělených pro insolvenční řízení;
 zanikají veškeré návrhy na uzavření smlouvy, které dlužník učinil a které nebyly dosud přijaty;
 v případě existence smlouvy o vzájemném plnění (většina smluv), přičemž ani dlužník ani druhá strana smlouvu dosud zcela nesplnila, může insolvenční správce smlouvu splnit místo dlužníka a žádat protiplnění, nebo může odmítnout plnění;
 je-li druhý účastník smlouvy o vzájemném plnění povinen z této smlouvy plnit první, je oprávněn takové plnění odepřít až do doby, kdy bude poskytnuto nebo zabezpečeno plnění vzájemné;
 uzavřel-li dlužník smlouvu o výpůjčce, je insolvenční správce po prohlášení konkursu oprávněn žádat vrácení věci i před uplynutím stanovené doby zapůjčení;
 v případě nájemní smlouvy je insolvenční správce oprávněn takovou smlouvu vypovědět ve lhůtě stanovené zákonem nebo smlouvou i v případě, že smlouva byla sjednána na dobu určitou; výpovědní lhůta však může činit maximálně 3 měsíce; tím nejsou dotčena ustanovení občanského zákoníku na ochranu nájemců bytů;
 prohlášením konkursu nekončí provoz dlužníkova podniku, nestanoví-li zvláštní právní předpis jinak; insolvenční správce bude naopak zkoumat možnost pokračování v provozu dlužníkova podniku.
 Prohlášením konkursu se přerušují soudní a rozhodčí řízení, která se týkají majetkové podstaty, nebo v rámci kterých má dojít k uspokojení z majetkové podstaty, a jejichž účastníkem je dlužník (úpadce); pokud však zákon nestanoví jinak. Na tomto místě je možné též podotknout, že v době přerušení řízení neběží stanovené lhůty, které se řízení týkají. Jejich běh začíná znovu v okamžiku, kdy je rozhodnuto, že se v řízení pokračuje.
 Prohlášením konkursu se ze soudních a rozhodčích řízení nepřerušují následující druhy řízení:
 trestní řízení;
 dědické řízení a řízení o pozůstalosti;
 řízení o vypořádání společného jmění dlužníka a jeho manžela;
 řízení o výživném nezletilých dětí bez zřetele k tomu, zda v něm dlužník vystupuje jako osoba oprávněná nebo jako osoba povinná;
 řízení ve věcech ochrany osobnosti a ve věcech ochrany názvu a dobré pověsti právnické osoby; to neplatí, je-li dlužník podnikatelem nebo je-li požadováno peněžité plnění;
 řízení ve věcech veřejných rejstříků podle zvláštního právního předpisu;
 řízení ve věcech kapitálového trhu;
 řízení o výkon rozhodnutí nebo exekuce;
 V přerušených řízeních, ve kterých dlužník vystupoval jako žalobce (navrhovatel), může insolvenční správce dát návrh na pokračování v řízení; v takovém případě se insolvenční správce


text:
stává účastníkem řízení namísto dlužníka. Návrh na nařízení výkonu rozhodnutí nebo exekuční návrh se i nadále podává proti povinnému, nestanoví-li zákon jinak. Proti insolvenčnímu správci jej nelze podat, a to ani tehdy, pokud má být povinným dlužník.
 V době, po kterou trvají účinky rozhodnutí o úpadku, nelze nařídit nebo zahájit výkon rozhodnutí nebo exekuci, která by postihovala majetek ve vlastnictví dlužníka, jakož i jiný majetek, který náleží do majetkové podstaty. Toto neplatí pro nařízení nebo zahájení výkonu rozhodnutí nebo exekuce na základě rozhodnutí insolvenčního soudu, které je vydáno v souvislosti s žalobou věřitele na uspokojení pohledávky za majetkovou podstatou.
 Prohlášením konkursu společné jmění dlužníka a jeho manžela zaniká. Pokud byl vznik společného jmění vyhrazen až ke dni zániku manželství, má prohlášení konkursu stejné majetkoprávní účinky jako zánik manželství. Po zániku společného jmění je třeba provést jeho vypořádání.
 Prohlášením konkursu na majetek jednoho z manželů přechází na insolvenčního správce oprávnění uzavřít dohodu o vypořádání společného jmění nebo navrhnout jeho vypořádání u soudu. Dohoda o vypořádání společného jmění uzavřená insolvenčním správcem podléhá schválení insolvenčním soudem.
 V případě, že je společné jmění manželů (SJM) předluženo, tj. závazky dlužníka, které lze ze SJM uspokojit, jsou vyšší než majetek do něj náležející (což bude v praxi zřejmě časté), je třeba mít na mysli, že všechen majetek náležející do SJM bude zahrnut do majetkové podstaty. Pohledávka manžela dlužníka z titulu vypořádání společného jmění se považuje za pohledávku přihlášenou do konkursu a bude odpovídajícím způsobem uspokojena. Pohledávka manžela tedy není upřednostněna oproti pohledávkám ostatních věřitelů.
 Po dobu trvání účinků prohlášení konkursu dlužník může uzavřít manželství, vznik společného jmění manželů je však vyloučen a je zákonem odložen až do okamžiku, kdy účinky prohlášení konkursu zaniknou.
 Protože účelem konkursu, coby jednoho ze způsobů řešení úpadku, je poměrně uspokojit zjištěné pohledávky věřitelů, a protože toto uspokojení věřitelů se provádí plněním v penězích, je převod majetku tvořícího majetkovou podstatu na peníze podmínkou, jež musí nezbytně předcházet uspokojení věřitelů.
 Zpeněžení majetkové podstaty provádí insolvenční správce, lze k němu však přikročit teprve po právní moci rozhodnutí o prohlášení konkursu a po první schůzi věřitelů. Výjimkou jsou věci bezprostředně ohrožené zkázou či znehodnocením; výjimku i z jiných důvodů může povolit též insolvenční soud.
 Zatímco zákonnými předkupními právy je insolvenční správce při zpeněžování majetkové podstaty vázán, smluvními předkupními právy nikoli. Insolvenční správce je vázán především zákonným předkupním právem nájemce bytu, kterým je fyzická osoba, k jednotce zahrnuté do majetkové podstaty při jejím prvním převodu podle § 1187 zákona č. 89/2012 Sb., občanský zákoník.
 V souladu s § 1188 občanského zákoníku má insolvenční správce také povinnost nabídnout převod jednotky zahrnuté do majetkové podstaty v ustanovení uvedeným osobám. Těmi jsou nájemci, tj. členové nebo společníci právnické osoby, která je vlastníkem nebo spoluvlastníkem domu, ve kterém vznikla jednotka, a to za podmínky, že se podíleli prací nebo majetkovou účastí na pořízení nemovité věci.
 Pokud insolvenční správce zpeněží nemovitost, kterou dlužník používá k bydlení svému nebo své rodiny, anebo byt ve vlastnictví dlužníka, je dlužník povinen tuto nemovitost nebo tento byt vyklidit. Nabyvatel nemovitosti či bytu se v případě,


text:
že nedojde k dobrovolnému vyklizení, může vyklizení domáhat žalobou u příslušného soudu.
 Majetkovou podstatu lze zpeněžit čtyřmi způsoby; o jejich užití rozhoduje insolvenční správce se souhlasem věřitelského výboru. Jde o následující možné způsoby:
 veřejnou dražbou podle zákona č. 26/2000 Sb. o veřejných dražbách,
 prodejem movitých i nemovitých věcí podle ustanovení zákona č. 99/1963 Sb., občanského soudního řádu, které upravují otázku výkonu rozhodnutí,
 prodejem majetku mimo dražbu (tzv. prodej z volné ruky),
 v dražbě provedené soudním exekutorem podle zvláštního právního předpisu.
 Zpeněžení veřejnou dražbou
 Zákon č. 26/2000 Sb., o veřejných dražbách, rozlišuje dva základní typy dražeb – dražby dobrovolné a dražby nedobrovolné. V případě prodeje věcí insolvenčním správcem půjde o dražbu dobrovolnou, neboť dle ustanovení § 17 odst. 1 je dobrovolnou dražbou ta dražba, která je prováděna na návrh vlastníka. Dle odstavce 4 daného paragrafu se přitom za vlastníka považuje i insolvenční správce.
 Insolvenční zákon z uvedených způsobů zpeněžení majetkové podstaty veřejnou dražbu jednoznačně preferuje, neboť jde o velmi transparentní způsob prodeje majetku, čímž je přispíváno k získání co nejvyššího výnosu z prodeje dražených věcí. Veřejná dražba se provede na návrh insolvenčního správce; smlouva o provedení dražby se stane účinnou až dnem, kdy ji schválí věřitelský výbor.
 Schválení smlouvy o provedení dražby je zákonným předpokladem nabytí účinnosti smlouvy a lze se domnívat, že představuje promítnutí principu posílení postavení věřitelů v insolvenčním řízení, neboť je tím zajištěna kontrola věřitelů nad průběhem konkursu a nad způsoby zpeněžení majetkové podstaty, což má opět za cíl maximální transparentnost a co nejvyšší výnosy ze zpeněžení majetkové podstaty.
 Z uvedeného tedy plyne, že souhlas věřitelského výboru nemusí být dán před samotným uzavřením smlouvy, ale je možné jej získat i po jejím uzavření. V rámci praktičnosti je však příhodné doporučit, aby jednání mezi insolvenčním správcem a věřitelským výborem probíhalo již před samotným podpisem smlouvy, aby se tak předešlo případným komplikacím.
 Při zpeněžování majetku ve veřejné dražbě je třeba rozlišovat, zda jde o majetek zajištěný či nikoliv. Pokud je majetkem, který je předmětem dražby, zajištěná pohledávka, která byla přihlášena do insolvenčního řízení, je insolvenční správce podle ustanovení § 293 insolvenčního zákona vázán pokyny zajištěného věřitele směřujícími ke zpeněžení, zpeněžuje-li věci, práva, pohledávky či jiné majetkové hodnoty, které slouží k zajištění pohledávky.
 V tomto případě se tedy neuplatní princip společného udělování pokynů více věřitelů. Je-li věřitelů více, uděluje tyto pokyny zajištěný věřitel, jehož pohledávka se v rámci zajištění uspokojuje jako první. Pokud tento věřitel pokyn neudělí, má toto oprávnění věřitel v pořadí další. Má-li insolvenční správce za to, že předmět lze zpeněžit výhodněji, může tyto pokyny odmítnout. V tomto případě je však povinen požádat soud o přezkoumání daných pokynů.
 Kromě výše uvedeného je dále nepochybně třeba zmínit, že z výtěžku zpeněžení lze odečíst náklady pouze do výše 5 % výtěžku zpeněžení. Vyšší náklady je možné odečíst pouze se souhlasem zajištěného věřitele (viz ustanovení § 298 odst. 4 insolvenčního zákona).
 Výši odměny dražebníka je možné sjednat dle ustanovení § 18 odst. 3 zákona o veřejných dražbách až do výše 10 % z ceny dosažené vydražením, nejvýše však 1 000 000 Kč,


text:
zvýšených o 1 % z ceny dosažené vydražením přesahující 10 000 000 Kč. Pokud by tedy odměna dražebníka měla přesáhnout 5 % výtěžku zpeněžení, je třeba souhlasu zajištěného věřitele.
 Je-li dražbou zpeněžován majetek, ke kterému není zřízeno zajištění, nestanoví insolvenční zákon kromě schválení smlouvy o provedení dražby věřitelským výborem žádná další omezení. Smlouva o provedení dražby dobrovolné musí mít náležitosti, které vyplývají z ustanovení § 19 zákona o veřejných dražbách. Musí v ní být označeno, že jde o dražbu dobrovolnou, a musí být označen navrhovatel i dražebník. Vymezen pak musí být zejména předmět dražby i lhůta pro uhrazení ceny dosažené vydražením přesahující 500 000 Kč; blíže viz §19 odst. 2 zákona o veřejných dražbách.
 Jednotlivé součásti majetkové podstaty jsou ve veřejné dražbě prodávány těm osobám, které za takovou součást majetkové podstaty nabídnou nejvyšší finanční plnění.
 Po zpeněžení majetkové podstaty je insolvenční správce povinen předložit soudu kopie písemností, které dokládají zpeněžení majetkové podstaty a podmínky, za kterých ke zpeněžení došlo.
 Není-li stanoveno jinak, nepřecházejí zpeněžením majetkové podstaty na nabyvatele závazky váznoucí na zpeněžené věci.
 Zpeněžení prodejem věcí podle ustanovení o výkonu rozhodnutí
 Jde o stejný postup, jako když dochází k výkonu rozhodnutí soudem. Tento postup je upraven v paragrafech 321 až 338a zákona č. 99/1963 Sb., občanského soudního řádu.
 Zákon nicméně stanovuje určitá omezení pro prodej některých věcí dlužníka, a to z důvodu, že tyto věci dlužník nezbytně potřebuje pro uspokojování hmotných potřeb svých nebo své rodiny, k plnění pracovní úkolů nebo protože jejich prodej by byl z hlediska obecné morálky pro společnost nepřijatelný. Z prodeje jsou tak vyloučeny zejména tyto věci:
 běžné oděvní součásti, obvyklé vybavení domácnosti;
 snubní prsten, písemnosti osobní povahy a jiné předměty podobné povahy;
 hotové peníze do částky odpovídající dvojnásobku životního minima jednotlivce podle zákona č. 110/2006 Sb., o životním a existenčním minimu, ve znění pozdějších předpisů;
 Jediným účastníkem řízení o prodeji movitých věcí a nemovitostí je insolvenční správce, který je také jediným oprávněným navrhovatelem na zahájení tohoto řízení. Výtěžek zpeněžení movitých věcí a nemovitostí vydá soud insolvenčnímu správci a tento výtěžek bude rozdělen mezi věřitele podle pravidel popsaných dále.
 Prodej mimo dražbu (tzv. prodej z volné ruky)
 Se souhlasem insolvenčního soudu a věřitelského výboru může insolvenční správce provést zpeněžení věcí či práv náležejících do majetkové podstaty i prodejem mimo dražbu. Dokud není souhlas insolvenčním soudem a věřitelským výborem udělen, nenabývá smlouva o prodeji věcí z majetkové podstaty účinnosti. Souhlasu insolvenčního soudu a věřitelského výboru však není třeba k prodeji věcí bezprostředně ohrožených zkázou nebo znehodnocením (půjde zejména o věci, jež se rychle kazí – např. potraviny). Souhlasu insolvenčního soudu a věřitelského výboru rovněž není třeba k prodeji věcí, k jejichž zcizování (právní dispozici s nimi) běžně dochází při pokračujícím provozu dlužníkova podniku.
 Věc je možné prodat i pod její odhadní cenou, neboť při stanovení kupní ceny je insolvenční správce povinen přihlédnout i k nákladům, které by bylo nutné vynaložit na správu a údržbu předmětné věci, pokud by zůstala v majetkové podstatě.
 Zpeněžení dlužníkova podniku jedinou smlouvou
 Jedinou smlouvou, kterou dochází ke zpeněžení dlužníkova podniku, je smlouva


text:
o prodeji podniku (závodu) podle ust. § 2175 a násl. občanského zákoníku. Prodej podniku jedinou smlouvou je odůvodněn předpokladem vyššího výnosu při prodeji podniku jako celku než při jeho prodeji po částech.
 Se zpeněžením podniku dlužníka jedinou smlouvou je však spojeno několik odchylek od obecné úpravy smlouvy o prodeji podniku dle občanského zákoníku. Prodejem podniku jedinou smlouvou v rámci insolvenčního řízení přecházejí na nabyvatele podniku práva a závazky, na které se prodej vztahuje, včetně práv a povinností vyplývajících z pracovněprávních vztahů k zaměstnancům dlužníkova podniku, s výjimkou pohledávek proti dlužníku vzniklých do účinnosti smlouvy.
 Nabyvatel podniku tedy nepřebírá práva a závazky vůči zaměstnancům, která vznikla před účinností smlouvy, neboť tato práva a závazky budou vypořádána v rámci insolvenčního řízení.
 Další odchylkou od úpravy smlouvy o prodeji podniku podle občanského zákoníku je skutečnost, že podle občanského zákoníku prodávající ručí za splnění dluhu, který přešel na kupujícího, a to v případě, že věřitel neudělil souhlas k převzetí dluhu nabyvatelem. Při zpeněžení podniku jedinou smlouvou v insolvenčním řízení zákon jasně říká, že za splnění závazků, které přešly na nabyvatele, prodávající neručí.
 Jde-li o zpeněžení věci, práva, pohledávky nebo jiné majetkové hodnoty, která slouží k zajištění pohledávky, je insolvenční správce vázán pokyny zajištěného věřitele směřujícími ke zpeněžení. Takovou věcí sloužící k zajištění pohledávky bude zejména věc, ke které dlužník zřídil zástavní právo ve prospěch některého věřitele k zajištění jeho pohledávky.
 Pokud je zajištěných věřitelů ve vztahu k jedné věci, právu, pohledávce či jiné majetkové hodnotě více, uděluje tyto pokyny zajištěný věřitel, jehož pohledávka se uspokojuje ze zajištění jako první v pořadí. V případě, že zajištěný věřitel neudělí příslušné pokyny ani ve lhůtě určené insolvenčním soudem, je oprávněn je udělit zajištěný věřitel, jehož pohledávka se uspokojuje ze zajištění jako další v pořadí.
 Pokud insolvenční správce dospěje k názoru, že pokyny směřující ke zpeněžení věci udělené zajištěným věřitelem jsou nevhodné, může je odmítnout. V takovém případě je insolvenční správce povinen se obrátit na insolvenční soud s návrhem na přezkoumání těchto pokynů.
 Vymáhání dlužníkových pohledávek
 Insolvenční správce je povinen ve prospěch majetkové podstaty uplatnit a vymáhat pohledávky dlužníka za třetími osobami. Tato povinnost se přiměřeně vztahuje i na nepeněžité pohledávky ocenitelné penězi.
 Insolvenční správce však není povinen vymáhat dlužníkovy pohledávky v případě, že náklady na vymáhání těchto pohledávek jsou neúměrně vysoké nebo je nelze krýt z majetkové podstaty. Úměrnost nákladů na vymáhání pohledávky je třeba posuzovat zejména s ohledem na výši této pohledávky a rovněž s přihlédnutím k šanci na úspěšné vymožení pohledávky. V řadě případů bude jistě efektivnější dlužníkovy pohledávky zpeněžit některým ze tří základních způsobů zpeněžení majetkové podstaty popsaných výše (ve veřejné dražbě, v soudní dražbě nebo mimo dražbu).
 Zákaz nabývání majetku z majetkové podstaty
 Za účelem zamezení nekalým praktikám při zpeněžování majetkové podstaty, jež by vedly ke snížení výnosu zpeněžení, je zákonem stanoven zákaz nabývání majetku z majetkové podstaty pro některé osoby. Tento zákaz platí i pro případ, že ke zpeněžení majetku došlo dražbou. Níže uvedené osoby nesmí nabýt majetek z majetkové podstaty, ani na ně tento majetek nesmí být převeden ve lhůtě 3


text:
let od skončení konkursu, a to i když jim svědčí zákonné předkupní právo.
 Jedná se o tyto osoby:
 a) dlužník;
 b) osoby dlužníkovi blízké; podle ust. § 22 občanského zákoníku je osobou blízkou příbuzný v řadě přímé, sourozenec a manžel, partner (dle zákona o registrovaném partnerství) a jiné osoby v poměru rodinném nebo obdobném, jestliže by újmu, kterou utrpěla jedna z nich, druhá důvodně pociťovala jako újmu vlastní; platí vyvratitelná domněnka, že osobami blízkými jsou i osoby sešvagřené nebo osoby, které spolu trvale žijí;
 c) osoby, se kterými dlužník tvoří koncern; koncern tvoří osoby, které jsou podrobeny jednotnému řízení jinou osobou spolu navzájem i spolu s touto řídící osobou, koncern spolu tvoří rovněž ovládající osoba a osoby ovládané s tím, že ovládající osobou je osoba, která v ovládané osobě fakticky či právně vykonává přímo či nepřímo rozhodující vliv na řízení nebo provozování podniku ovládané osoby;
 d) vedoucí zaměstnanci dlužníka a osoby jim blízké;
 e) osoby, které vykonávaly v posledních 3 letech před zahájením insolvenčního řízení nebo po jeho zahájení rozhodující vliv na provoz dlužníkova podniku nebo podstatnou měrou ovlivňovaly jeho jinou majetkovou činnost;
 f) společníci dlužníka, to neplatí pro akcionáře v případě, že dlužník je akciovou společností (s níže uvedenou výjimkou);
 g) akcionáři dlužníka, který je akciovou společností, pokud jim patří akcie odpovídající více než desetině základního kapitálu společnosti;
 h) prokuristé dlužníka;
 i) členové a náhradníci věřitelského výboru, pokud jim schůze věřitelů neudělila souhlas s nabytím majetku z majetkové podstaty.
 j) osoby tvořící s členy a náhradníky věřitelského výboru (které byly specifikovány v písm. i) koncern, stejně tak osoby členům a náhradníkům věřitelského výboru blízké.
 Všechny shora uvedené osoby, s výjimkou osob specifikovaných pod písmeny i) a j) předchozího výčtu, mohou v odůvodněných případech požádat insolvenční soud o udělení výjimky ze zákazu nabývání majetku z majetkové podstaty.
 Insolvenční soud nicméně o udělení takovéto výjimky rozhodne až po vyjádření věřitelského výboru. To však neplatí, pokud k nabytí majetku má dojít až po skončení konkursu. V takovém případě může insolvenční soud rozhodnout samostatně; tuto výjimku může soud učinit i v případě osob uvedených pod písm. i) a j) výše stanoveného seznamu.
 Je třeba zdůraznit, že veškeré úkony učiněné v rozporu se shora popsanými omezeními jsou ze zákona neplatné. Považují se však za platné, pokud se ten, kdo je jimi dotčen, neplatnosti nedovolá. Neplatnosti se nemůže dovolávat ten, kdo ji sám způsobil. Takový úkon, jímž by například dlužník nabýval bez souhlasu soudu svůj dřívější majetek před uplynutím lhůty 3 let od skončení konkursu, by měl právní účinky do doby, než by se dotčená osoba dovolala neplatnosti.
 Z výtěžku zpeněžení se hradí dva okruhy pohledávek, a to každý z těchto okruhů v různém časovém období. Těmito okruhy jsou:
 1. pohledávky hrazené kdykoliv v průběhu konkursu, tj.
 a) pohledávky za majetkovou podstatou,
 b) pohledávky jim na roveň postavené,
 c) zajištěné pohledávky;
 2. pohledávky hrazené na základě tzv. rozvrhu, blíže viz podkapitola „Rozvrh“
 Výtěžek zpeněžení je určen výhradně k úhradě shora uvedených položek. Z toho důvodu zákon insolvenčnímu správci výslovně zakazuje, aby výtěžek zpeněžení použil k


text:
podnikatelské činnosti nebo k jiné výdělečné činnosti. Důvodem pro tento zákaz je skutečnost, že užitím výtěžku zpeněžení k podnikatelským účelům by tento výtěžek nutně byl ohrožen podnikatelským rizikem; výtěžek zpeněžení má nicméně sloužit zejména k uspokojení shora uvedených pohledávek.
 Pro úplnost je možné zmínit, že insolvenční zákon též uvádí skupinu pohledávek, která není v rámci insolvenčního řízení uspokojována. Tyto pohledávky jsou definovány v §170 insolvenčního zákona, spadají do nich zejména úroky, pohledávky věřitelů z darovacích smluv apod.
 Jak již bylo výše uvedeno, pohledávky, které mohou být hrazené kdykoli v průběhu konkursu, jsou:
 A) Pohledávky za majetkovou podstatou: Dle insolvenčního zákona (§168) se pohledávky za majetkovou podstatou dělí na pohledávky, které vznikly po zahájení insolvenčního řízení (popř. vyhlášení moratoria), a na pohledávky, které vznikly až po samotném rozhodnutí po úpadku. Do prvně jmenované skupiny patří zejména pohledávky věřitelů z úvěrového financování, náhrada nutných výdajů a odměna členů a náhradníků věřitelského výboru apod. (blíže viz §168 odst. 1 insolvenčního zákona). Do druhé skupiny pak lze zařadit především hotové výdaje a odměnu insolvenčního správce; daně, poplatky a jiná obdobná peněžitá plnění, náklady spojené s udržováním a správou majetkové podstaty dlužníka apod. (blíže viz § 168 odst. 2 insolvenčního zákona).
 B) Pohledávky postavené na roveň pohledávek za majetkovou podstatou: Tento druh pohledávek je blíže definován v §169 insolvenčního zákona. Patří mezi ně např. pohledávky věřitelů na výživné podle zákona, pohledávky věřitelů na náhradu škody způsobené na zdraví, pohledávky státu za náhradu mzdy vyplacené zaměstnancům apod.
 C) Zajištěné pohledávky: Zajištěný věřitel je definován v §2 písm. g) insolvenčního zákona. Je jím „věřitel, jehož pohledávka je zajištěna majetkem, který náleží do majetkové podstaty, a to jen zástavním právem, zadržovacím právem, omezením převodu nemovitosti, zajišťovacím převodem práva nebo postoupením pohledávky k zajištění anebo obdobným právem podle zahraniční právní úpravy“.
 Zajištění věřitelé mají právo na to, aby jejich pohledávka byla uspokojena z výtěžku zpeněžení věci, práva, pohledávky nebo jiné majetkové hodnoty, jimiž byla zajištěna. Pořadí uspokojení věřitelů je stanoveno podle doby vzniku zajištění (tedy např. dle doby vzniku zástavního práva), zajištění věřitelé se nicméně mohou písemně dohodnout jinak.
 Výtěžek zpeněžení předá insolvenční správce se souhlasem insolvenčního soudu zajištěnému věřiteli po odečtení nákladů spojených se správou a zpeněžením a po odečtení částky připadající na odměnu insolvenčního správce.
 Zákon stanoví limity pro odečtení uvedených nákladů z výtěžku zpeněžení, jenž má být předán zajištěnému věřiteli takto:
 náklady spojené se zpeněžením lze odečíst nejvýše v rozsahu 5 % výtěžku zpeněžení,
 náklady spojené se správou lze odečíst nejvýše v rozsahu 4 % výtěžku zpeněžení.
 Zajištěný věřitel ovšem může souhlasit, aby byly odečteny náklady i ve větším rozsahu.
 Insolvenční správce je povinen v průběhu zpeněžení majetkové podstaty podávat zprávy insolvenčnímu soudu a věřitelskému výboru, a to na základě jejich žádosti či z vlastní iniciativy. Jestliže zpeněžením majetkové podstaty zanikají věcná práva ke zpeněženému majetku, vydá insolvenční správce nabyvateli zpeněženého majetku neprodleně potvrzení o zániku těchto věcných práv.
 V závěru zpeněžení majetkové podstaty je insolvenční správce povinen předložit insolvenčnímu soudu konečnou zprávu. Tato konečná zpráva musí podat celkovou charakteristiku činnosti insolvenčního správce, musí obsahovat zejména:


text:
přehled pohledávek za majetkovou podstatou a pohledávek jim na roveň postavených, které insolvenční správce již uspokojil a které ještě uspokojit zbývá;
 přehled výdajů vynaložených v souvislosti se správou majetkové podstaty se zdůvodněním výdajů, které nejsou obvyklé;
 přehled zpeněžení majetkové podstaty s výsledkem, jehož bylo dosaženo;
 uvedení majetku, který nebyl zpeněžen, s odůvodněním, z jakého důvodu toto nastalo;
 výsledky částečného rozvrhu, pokud k němu došlo;
 přehled plnění zajištěným věřitelům s promítnutím do rozvrhu;
 přehled jednání a právních úkonů, významných pro průběh insolvenčního řízení.
 Konečná zpráva musí vyústit v konkrétní částku, jež má být rozdělena mezi věřitele, musí rovněž obsahovat označení těchto věřitelů s údajem o výši jejich podílů na této částce.
 Vypracování konečné zprávy není na překážku, jestliže:
 dosud nejsou ukončeny incidenční spory, pokud jejich výsledek nemůže podstatně ovlivnit závěr konečné zprávy;
 se nepodařilo zpeněžit všechen majetek náležející do majetkové podstaty, pokud dosud nezpeněžený majetek může být z majetkové podstaty vyňat.
 Spolu s konečnou zprávou předloží insolvenční správce insolvenčnímu soudu též vyúčtování své odměny a výdajů. Ke dni sestavení konečné zprávy je insolvenční správce povinen též sestavit účetní závěrku.
 Soud přezkoumá konečnou zprávu insolvenčního správce a vyúčtování jeho odměny a výdajů. V případě, že soud v konečné zprávě objeví chyby či nejasnosti, vyzve insolvenčního správce k jejich odstranění. Finální verze konečné zprávy se zveřejňuje vyhláškou na úřední desce soudu a v insolvenčním rejstříku.
 Do 15 dnů od zveřejnění konečné zprávy proti ní mohou účastníci řízení (dlužník a věřitelé) podat námitky. Jsou-li námitky podány, vyjadřuje se k nim insolvenční správce.
 Soud nařídí jednání k projednání konečné zprávy insolvenčního správce. Na tomto jednání se insolvenční soud bude zabývat též námitkami proti konečné zprávě, pokud byly podány. Insolvenční soud po projednání konečné zprávy rozhodne jedním z následujících způsobů:
 schválí předloženou konečnou zprávu a vyúčtování, nejsou-li námitky vůči nim důvodné,
 nařídí doplnění nebo změnu konečné zprávy nebo vyúčtování, jestliže shledá, že některé z námitek proti nim jsou důvodné, avšak nemění její základní obsah;
 odmítne přijmout konečnou zprávu, shledá-li že námitky proti ní vznesené důvodně zpochybňují zprávu jako celek; v tomto případě uloží insolvenčnímu správci, aby předložil novou konečnou zprávu ve lhůtě, kterou určí.
 V případě, že nebyly proti konečné zprávě námitky podány, může insolvenční soud vydat výše uvedené rozhodnutí i bez nařízení jednání.
 Proti rozhodnutí insolvenčního soudu je možno podat odvolání; toto právo má insolvenční správce, dlužník a věřitelé, jejichž námitkám nebylo vyhověno.
 Další fází konkursního řízení je tzv. rozvrh. Ještě před rozvrhem však je třeba uspokojit dosud nezaplacené pohledávky, které se uspokojují kdykoliv v průběhu konkursního řízení, tedy pohledávky za majetkovou podstatou, pohledávky jim postavené na roveň a zajištěné pohledávky do výše čistého výtěžku zpeněžení věcí, práv, pohledávek či jiných majetkových hodnot, jimiž jsou tyto pohledávky zajištěny.
 V případě, že výtěžek zpeněžení majetkové podstaty nepostačuje k uspokojení všech pohledávek, které lze uspokojit kdykoliv v průběhu konkursu, budou tyto pohledávky uspokojovány v následujícím pořadí:
 odměna a hotové výdaje insolvenčního správce;
 pohledávky věřitelů vzniklé za trvání moratoria ze smluv podle ust. § 122 odst. 2 insolvenčního zákona (jde o pohledávky ze smluv na dodávky energií a


text:
surovin, jakož i dalších smluv o dodávkách zboží a služeb, které ke dni vyhlášení moratoria trvaly alespoň po dobu 3 měsíců a druhý účastník smlouvy je nemohl vypovědět, nebo od nich odstoupit);
 pohledávky věřitelů z úvěrového financování;
 náklady spojené s udržováním a správou majetkové podstaty;
 pracovněprávní pohledávky dlužníkových zaměstnanců, které vznikly po rozhodnutí o úpadku;
 pohledávky věřitelů na výživném ze zákona;
 pohledávky věřitelů na náhradu škody způsobené na zdraví;
 ostatní pohledávky se uspokojí jen poměrně.
 Ještě před rozvrhem vyčlení insolvenční správce z výtěžku zpeněžení částku na předpokládané výlohy spojené s ukončením řízení.
 Po nabytí právní moci rozhodnutí o schválení konečné zprávy předloží insolvenční správce insolvenčnímu soudu návrh rozvrhového usnesení, v němž uvede, kolik má být vyplaceno na každou pohledávku uvedenou v upraveném seznamu přihlášených pohledávek. Na základě toho vydá insolvenční soud rozvrhové usnesení, v němž určí částky, které mají být věřitelům vyplaceny.
 Všichni věřitelé zahrnutí do rozvrhu se uspokojují poměrně vzhledem k výši jejich zjištěné pohledávky.
 Soud může vydat rozvrhové usnesení i přes to, že některá pohledávka ze seznamu přihlášených pohledávek nesplňuje podmínky pro výplatu, popř. se jedná o pohledávku spornou. Jedná se především o následující pohledávky:
 ohledně některých pohledávek bylo podáno odvolání proti konečné zprávě,
 ohledně některých pohledávek nebyl dosud ukončen incidenční spor.
 Částky, které by mohly připadnout na plnění těchto pohledávek insolvenční správce složí do úschovy u insolvenčního soudu. Jakmile odpadne překážka k výplatě těchto částek, vydá o nich insolvenční soud další rozvrhové usnesení; v případě, že se ukáže, že ohledně takové částky nebyly splněny podmínky pro její zařazení do rozvrhu, insolvenční soud takovou částku z rozvrhu vyloučí.
 Rozvrhové usnesení se doručuje:
 insolvenčnímu správci,
 dlužníku,
 věřitelům, jejichž pohledávek se toto usnesení týká.
 Uvedené osoby jsou oprávněny proti rozvrhovému usnesení podat odvolání. Rozvrhové usnesení musí obsahovat určení lhůty insolvenčnímu správci k jeho splnění, tato lhůta nesmí být delší než 2 měsíce od právní moci tohoto usnesení.
 Částky určené pro jednotlivé věřitele jim insolvenční správce proplácí na jejich náklad. Částky, které nepřesahují 500 Kč, a rovněž částky, jež nebyly vyplaceny do 30 dnů od rozvrhového usnesení pro překážku na straně jednotlivých věřitelů, mohou být složeny do soudní úschovy; o tom jsou dotčení věřitelé písemně vyrozuměni. V okamžiku, kdy dojde ke splnění rozvrhového usnesení, podává o něm insolvenční správce zprávu insolvenčnímu soudu.
 Insolvenční soud svým rozhodnutím zruší konkurs i bez návrhu v následujících případech:
 zjistí-li, že pro uspokojení věřitelů je majetek dlužníka zcela nepostačující; přitom se nepřihlíží k věcem, právům a jiným majetkovým hodnotám vyloučeným z majetkové podstaty.
 Pokud dojde ke zrušení a zániku dlužníka, který je právnickou osobou, z některého ze dvou posledně uvedených důvodů, neuspokojené pohledávky (popř. jejich části) zanikají v případě, že nebudou uspokojeny ze zajištění a že dlužník zanikl bez právního nástupce.
 Proti rozhodnutí o zrušení konkursu mohou podat odvolání pouze insolvenční správce a přihlášení věřitelé.
 Insolvenční soud zruší konkurs na návrh dlužníka, jestliže dlužník k tomuto návrhu připojí listinu, na které všichni věřitelé a insolvenční správce vyslovili se zrušením konkursu souhlas. Pravost podpisu osob podepsaných na této listině musí být úředně ověřena.
 Zrušením konkursu zanikají veškeré


text:
účinky prohlášení konkursu (popsané v úvodu tohoto článku), platnost a účinnost úkonů provedených během konkursu tím však není dotčena. Zrušením konkursu se tak zejména obnovuje jednatelské oprávnění statutárních orgánů, členů statutárního orgánu či likvidátora u dlužníka, který je právnickou osobou.
 Pokud došlo ke zrušení konkursu z důvodu, že se zjistí, že pro uspokojení věřitelů je majetek dlužníka zcela nepostačující, je toto rozhodnutí podkladem pro výmaz dlužníka z obchodního rejstříku, nejde-li o právnickou osobu zřízenou zákonem (§ 312 odst. 3 insolvenčního zákona). Toto ustanovení zákona je zřejmě poněkud nepřesné. Rozumným výkladem lze dospět k tomu, že zrušení konkursu z uvedeného důvodu bude zřejmě podkladem též pro výmaz dlužníka i z jiných rejstříků než z rejstříku obchodního (např. rejstřík obecně prospěšných společností, je-li dlužníkem obecně prospěšná společnost).
 Zrušením konkursu končí oprávnění insolvenčního správce nakládat se zbývající částí majetkové podstaty, nekončí však ještě výkon jeho funkce. Insolvenční správce je ke dni zrušení konkursu povinen zejména:
 uzavřít účetní knihy,
 sestavit účetní závěrku,
 splnit povinnosti uložené daňovými předpisy,
 předat dlužníku potřebné účetní záznamy,
 předat dlužníku zbývající část majetku,
 zajistit evidenční a archivační činnosti související se zrušením konkursu, popřípadě i další nezbytné činnosti.
 Teprve po provedení těchto činností insolvenční soud insolvenčního správce zprostí jeho funkce. Spolu se zproštěním funkce rozhodne insolvenční soud též o výdajích, které insolvenčnímu správci vznikly v souvislosti se zrušením konkursu. Rozhodne též o způsobu jejich úhrady.
 Pokud v průběhu konkursu dojde ke smrti dlužníka, nastupují na jeho místo dědicové, a není-li jich, nastupuje stát. Tento princip je v souladu s principy dědického práva obsaženými v občanském zákoníku.
 V případě smrti dlužníka předloží insolvenční správce insolvenčnímu soudu zprávu o dosavadních výsledcích projednání konkursu a vyúčtování své poměrné odměny a vynaložených výloh. Insolvenční soud o této zprávě rozhodne obdobně jako při přezkoumávání konečné zprávy insolvenčního správce. Po právní moci rozhodnutí insolvenčního soudu o schválení zprávy insolvenční soud konkurs zruší a postoupí věc soudu, který je příslušný k projednání dědictví. Tím je insolvenční řízení skončeno a bude pokračovat řízení dědické před příslušným soudem.
 Zrušení právnické osoby při osvědčení úpadku
 Dle ustanovení §173 odst. 2 občanského zákoníku se právnická osoba zrušuje bez likvidace, pokud je osvědčen její úpadek. Nicméně je třeba mít na paměti, že samotné rozhodnutí soudu o úpadku dlužníka, který je právnickou osobou, (ustanovení §136 insolvenčního zákona) ještě nepostačuje k jejímu zrušení, vzhledem k tomu, že (jak bylo uvedeno výše) po rozhodnutí o úpadku dlužníka může dojít k různým situacím. Ustanovení §173 odst. 2 občanského zákoníku spojuje zrušení právnické osoby bez likvidace pouze se dvěma z nich, a to:
 zrušení konkursu po splnění rozvrhového usnesení
 zrušení konkursu proto, že majetek je zcela nepostačující
 1. Zrušení konkursu po splnění rozvrhového usnesení
 Poté co soud obdrží zprávu o splnění rozvrhového usnesení, rozhodne o zrušení konkursu i bez návrhu. Pro úplnost je možné připomenout, že zprávě o splnění rozvrhového usnesení předcházejí následující fáze:
 Za prvé, insolvenční soud nejprve přezkoumá konečnou zprávu insolvenčního správce (včetně jeho vyúčtování) a po slyšení insolvenčního správce odstraní případné chyby či nejasnosti. Po dané úpravě uvědomí insolvenční soud účastníky řízení a současně je


text:
uvědomí o tom, že do 15 dnů od zveřejnění konečné zprávy v insolvenčním rejstříku mohou proti ní podat námitky.
 K projednání konečné zprávy nařídí soud jednání, které se zveřejní vyhláškou. Předvolání k tomuto jednání nicméně soud doručí insolvenčnímu správci, dlužníku, věřitelům a státnímu zastupitelství, kteří podali námitky proti konečné zprávě, a věřitelskému výboru. Na jednání o konečné zprávě a vyúčtování jsou projednány námitky, které byly vzneseny.
 Soud poté rozhodne buď tak, že:
 Pokud proti konečné zprávě nebyly vydány žádné námitky, rozhodne insolvenční soud i bez nařízení jednání.
 Za druhé, po nabytí právní moci rozhodnutí o schválení konečné zprávy, předloží insolvenční správce návrh rozvrhového usnesení, v kterém je uveden podíl k vyplacení jednotlivým věřitelům. Po přezkoumání věcné správnosti vydá soud rozvrhové usnesení, v němž určí částky, které mají být věřitelům vyplaceny, a zároveň lhůtu (ne více než dva měsíce) insolvenčnímu správci k vyplacení těchto částek. Všichni věřitelé zahrnutí do rozvrhu se uspokojují poměrně vzhledem k výši jejich pohledávky tak, jak byla zjištěna. O splnění rozvrhového usnesení podá insolvenční správce soudu zprávu.
 Za třetí, po obdržení této zprávy o splnění rozvrhového usnesení soud rozhodne i bez návrhu o zrušení konkursu. Právní mocí rozhodnutí, kterým se ruší konkurs, insolvenční řízení končí.
 II. Zrušení konkursu proto, že majetek je zcela nepostačující
 Soud rozhodne i bez návrhu o zrušení konkursu, pokud zjistí, že pro uspokojení věřitelů je majetek dlužníka zcela nepostačující. Nutno zmínit, že se přitom nepřihlíží k věcem, právům a jiným majetkovým hodnotám vyloučeným z majetkové podstaty. Především se jedná o neprodejné věci či nedobytné pohledávky.
 V případě, že je konkurs zrušen z důvodu nepostačujícího majetku, insolvenční řízení končí po právní moci rozhodnutí, kterým je konkurs zrušen. Toto rozhodnutí poté slouží jako podklad pro výmaz dlužníka z obchodního rejstříku.
 Dojde-li v důsledku zrušení konkursu dle ustanovení § 308 odst. 1 písm. c), d) insolvenčního zákona ke zrušení a zániku dlužníka, který je právnickou osobou, bez právního nástupce podle zvláštního právního předpisu, neuspokojené pohledávky nebo jejich neuspokojené části zanikají, pokud nebudou uspokojeny ze zajištění.
 Zvláštním právním předpisem ve vztahu k insolvenčnímu zákonu je aktuálně občanský zákoník, který upravuje zrušení právnických osob bez likvidace ve výše uvedeném ustanovení § 173 odst. 2.
 Insolvenční zákon obsahuje zvláštní ustanovení o tzv. nepatrném konkursu. Jde o zvláštní případ konkursu, který se použije v relativně jednoduchých případech konkursu. O tom, že jde o nepatrný konkurs, rozhoduje insolvenční soud buď spolu s prohlášením konkursu, nebo kdykoliv v průběhu insolvenčního řízení. Toto rozhodnutí může insolvenční soud vydat na základě návrhu (zpravidla dlužníka) i bez návrhu.
 O nepatrný konkurs jde, jestliže:
 dlužníkem je fyzická osoba, která není podnikatelem, nebo
 nebyl zjištěn celkový obrat dlužníka podle zákona o účetnictví za poslední účetní období předcházející prohlášení konkursu přesahující 2 000 000 Kč a dlužník nemá více než 50 věřitelů.
 O nepatrný konkurs tedy půjde u fyzické osoby – nepodnikatele vždy, a to bez ohledu na počet věřitelů či výši dluhů. U ostatních dlužníků (právnických osob a fyzických osob – podnikatelů) bude nutné posoudit počet přihlášených věřitelů a výši obratu za poslední účetní období před prohlášením


text:
konkursu.
 Pokud v průběhu insolvenčního řízení vyjde najevo, že konkurs neměl být považován za nepatrný, insolvenční soud takové rozhodnutí bez zbytečného odkladu zruší, a to i bez návrhu.
 Insolvenční zákon stanoví pro nepatrný konkurs následující odchylky od běžných postupů platných pro standardní konkursy. Užití těchto odchylek může být vyloučeno rozhodnutím schůze věřitelů. Jedná se o následující odchylky:
 1. Namísto věřitelského výboru mohou věřitelé ustanovit zástupce věřitelů
 Obecně pro standardní konkursy platí, že je-li přihlášených věřitelů více než 50, je schůze věřitelů (shromáždění všech věřitelů) povinna ustanovit věřitelský výbor a zvolit jeho členy.
 Věřitelský výbor má 3 až 7 členů a jeho hlavním cílem je chránit společný zájem věřitelů. Hlavním důvodem pro tuto zákonnou konstrukci je učinit zástupce věřitelů akceschopnými, což by v případě schůze věřitelů, jež se může skládat i ze stovek či tisíců věřitelů, nebylo dobře možné.
 Podle zákona věřitelský výbor vykonává zejména následující činnosti:
 dohlíží na činnost insolvenčního správce;
 poskytuje insolvenčnímu správci podporu při jeho činnosti;
 uděluje insolvenčnímu správci nebo dlužníku s dispozičními oprávněními souhlas k uzavírání smluv o úvěrovém financování;
 schvaluje průběžně výši a správnost hotových výdajů insolvenčního správce a nákladů spojených s udržováním a správou majetkové podstaty;
 může nahlížet do dlužníkova účetnictví nebo evidence vedené podle zvláštního právního předpisu;
 může rozhodnout o ověření řádné účetní závěrky nebo mimořádné účetní závěrky auditorem;
 může nahlížet do dlužníkových písemností ve stejném rozsahu jako insolvenční správce;
 plní další úkoly stanovené zákonem nebo uložené mu insolvenčním soudem;
 Tato výjimka tedy umožňuje namísto vícečlenného věřitelského výboru jmenovat jednoho zástupce věřitelů, který bude plnit úkoly věřitelského výboru. Tím má být zaručena větší pružnost při projednávání konkursu.
 2. K účinnosti dohody o vypořádání společného jmění manželů není potřeba schválení insolvenčním soudem ani souhlasu věřitelského orgánu
 Ve standardním konkursu prohlášením konkursu zaniká společné jmění manželů a je nutné jej vypořádat. Právo uzavřít dohodu o vypořádání společného jmění přechází na insolvenčního správce. Taková dohoda ve standardním konkursu ke své účinnosti vyžaduje schválení insolvenčního soudu, ke kterému nedojde, pokud s dohodou o vypořádání společného jmění nesouhlasí věřitelský výbor, nebo je-li v rozporu s právními předpisy. U nepatrného konkursu však není potřeba schválení insolvenčním soudem ani souhlasu věřitelského orgánu.
 Tato výjimka pro nepatrné konkursy tedy snižuje administrativní zátěž (ale i kontrolu) insolvenčního správce při uzavírání dohody o vypořádání společného jmění manželů.
 3. K vyloučení nedobytných pohledávek a věcí, práv nebo jiných majetkových hodnot, které není možné prodat, není nutný souhlas insolvenčního soudu ani věřitelského orgánu
 Ve všech typech insolvenčního řízení (a tedy i ve standardním konkursu) může insolvenční správce z majetkové podstaty kdykoliv v průběhu řízení vyjmout věci, práva, pohledávky nebo jiné majetkové hodnoty, které nemohou sloužit k uspokojení věřitelů, zejména neprodejné věci a nedobytné pohledávky. K tomu insolvenční správce potřebuje souhlas věřitelského výboru a insolvenčního soudu, což v případě nepatrného konkursu nutné není.
 Tato výjimka proto výrazně posiluje insolvenčního správce v nepatrném konkursu a zároveň snižuje jeho administrativní zátěž.
 4. O včasných námitkách proti konečné zprávě a vyúčtování lze rozhodnout i bez nařízení jednání
 Ve standardním konkursu je konečná zpráva a vyúčtování odměny a výdajů insolvenčního správce


text:
insolvenčním soudem zveřejněna vyhláškou a účastníci insolvenčního řízení mají právo proti nim podat námitky. Ve standardním konkursu je insolvenční soud k projednání podaných námitek povinen nařídit jednání.
 V případě nepatrného konkursu lze o podaných námitkách rozhodnout i bez nařízení jednání. Toto ustanovení má za cíl snížit administrativní zátěž všech zúčastněných a mělo by též přispět k urychlení soudního rozhodnutí o námitkách.
 5. Při přezkumném jednání lze současně projednat všechny otázky, o kterých by jinak byla oprávněna rozhodnout pouze schůze věřitelů, a je-li to účelné, lze přednést také konečnou zprávu a vyúčtování a projednat námitky proti nim
 K přezkoumání přihlášených pohledávek nařizuje insolvenční soud tzv. přezkumné jednání. Touto výjimkou stanovenou pro případy nepatrného konkursu má dojít zejména ke zjednodušení a urychlení vyřízení případů nepatrného konkursu.
 Insolvenční soud může pro nepatrný konkurs stanovit i další odchylky od pravidel pro standardní konkurs, pokud tyto odchylky povedou k rychlému a hospodárnému průběhu řízení a pokud to není v rozporu s rozhodnutím schůze věřitelů. Takovými výjimkami nesmí být dotčeno postavení zajištěných věřitelů ani zásady insolvenčního řízení. Insolvenční soud může toto rozhodnutí vydat spolu s rozhodnutím o nepatrném konkursu nebo kdykoliv později.


text:
ZPRÁVA o návrhu rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady o uvolnění prostředků z Evropského fondu pro přizpůsobení se globalizaci (žádost Španělska – EGF/2017 SE/006 ES/Galicia apparel)
 Stadia projednávání dokumentu : A8-0033/2018
 598k 66k
 o návrhu rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady o uvolnění prostředků z Evropského fondu pro přizpůsobení se globalizaci (žádost Španělska – EGF/2017 SE/006 ES/Galicia apparel)
 – s ohledem na návrh Komise předložený Evropskému parlamentu a Radě (COM(2017)0686 – C8-0011/2018),
 – s ohledem nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1309/2013 ze dne 17. prosince 2013 o Evropském fondu pro přizpůsobení se globalizaci (2014–2020) a o zrušení nařízení (ES) č. 1927/2006(1) (nařízení o EFG),
 – s ohledem na interinstitucionální dohodu ze dne 2. prosince 2013 mezi Evropským parlamentem, Radou a Komisí o rozpočtové kázni, spolupráci v rozpočtových záležitostech a řádném finančním řízení(3) (IID ze dne 2. prosince 2013), a zejména na bod 13 této dohody,
 – s ohledem na zprávu Rozpočtového výboru (A8-0033/2018),
 C. vzhledem k tomu, že Španělsko předložilo žádost EGF/2017/006 ES/Galicia apparel o finanční příspěvek z EFG v důsledku propuštění 303 osob v hospodářském odvětví, které je v rámci klasifikace NACE Revize 2 řazeno do oddílu 14 (Výroba oděvů), v regionu úrovně NUTS 2 Galície (ES11) ve Španělsku;
 D. vzhledem k tomu, že žádost se zakládá na kritériích pro pomoc stanovených v čl. 4 odst. 2 nařízení o EFG odchylně od kritérií podle čl. 4 odst. 1 písm. b) uvedeného nařízení, která vyžadují, aby v jednom členském státě v podnicích působících ve stejném hospodářském odvětví definovaném v oddíle NACE Revize 2 a nacházejících se v jednom regionu nebo ve dvou sousedících regionech vymezených na úrovni NUTS 2 během referenčního období v délce devíti měsíců dosáhl počet propuštěných pracovníků nejméně 500;
 1. souhlasí s Komisí, že podmínky stanovené v čl. 4 odst. 2 nařízení o EFG jsou splněny a Španělsko má podle uvedeného nařízení nárok na finanční příspěvek ve výši 720 000 EUR, což představuje 60 % celkových nákladů, které činí 1 200 000 EUR;
 2. konstatuje, že španělské orgány podaly žádost dne 19. července 2017 a že poté, co Španělsko poskytlo dodatečné informace, dokončila Komise své posouzení dne 28. listopadu 2017 a dne 15. ledna 2018 o tom informovala Parlament;
 3. bere na vědomí argument Španělska, že propouštění souvisí s velkými změnami ve struktuře světového obchodu způsobenými globalizací, konkrétně s liberalizací obchodu s textiliemi a oděvy po skončení doby platnosti Ujednání o mezinárodním obchodu textilem Světové obchodní organizace v roce 2004, v důsledku čehož došlo k radikálním změnám ve struktuře světového obchodu;
 4. připomíná, že propouštění, k němuž došlo v pěti podnicích, bude pravděpodobně představovat obrovskou zátěž pro postižený region a že dopad, který bude toto propouštění mít, souvisí s obtížemi, které doprovázejí snahy o přeřazení pracovníků na jiná místa, v důsledku nedostatku pracovních příležitostí v tomto regionu, který se nachází mimo hlavní průmyslová centra, nízké úrovně dosaženého vzdělání propuštěných pracovníků, jejich úzce zaměřené odbornosti v odvětví, které je nyní v úpadku, a vysokého počtu uchazečů o zaměstnání;
 5. zdůrazňuje, že Ordes, oblast zasažená propouštěním, je vysoce závislá


text:
na oděvním průmyslu a v posledních letech zaznamenala prudký pokles počtu oděvních podniků; vyjadřuje politování nad tím, že úroveň HDP na obyvatele v regionu se rovněž snižuje;
 6. domnívá se, že vzhledem ke snižujícímu se počtu obyvatel, klesajícímu HDP na obyvatele a oslabující se průmyslové základně této oblasti splňuje žádost kritéria pro pomoc z EFG, přestože zahrnuje méně než 500 propuštěných osob;
 7. je si vědom skutečnosti, že zvyšování dovozu do Unie tlačí ceny dolů, což má negativní dopad na finanční situaci podniků v textilním odvětví v Unii a podněcuje obecný trend v textilním a oděvním odvětví spočívající v přesunu výroby do zemí s nižšími náklady nacházejících se mimo Unii; bere na vědomí, že tato skutečnost se v Galícii odráží v neustále se snižujícím počtu oděvních podniků, a tím i ve zvyšujícím se počtu propouštěných pracovníků;
 8. zdůrazňuje, že 83,5 % cílových příjemců jsou ženy a že velká většina z nich je ve věku 30 až 54 let; vzhledem k této situaci uznává, že je důležité přijmout aktivní opatření na trhu práce spolufinancovaná z EFG, která by zlepšila šanci této zranitelné skupiny na opětovné začlenění na trh práce;
 9. je znepokojen tím, že toto propouštění může vést k dalšímu zhoršování situace v oblasti nezaměstnanosti, jemuž tento region čelí od počátku hospodářské a finanční krize;
 10. poukazuje na skutečnost, že Španělsko plánuje zavést šest druhů opatření pro propuštěné pracovníky, jichž se tato žádost týká: i) uvítací setkání a přípravné semináře, ii) profesní poradenství, iii) odborná příprava, iv) intenzivní pomoc při hledání zaměstnání, v) vedení po opětovném začlenění do pracovního procesu, vi) pobídky; domnívá se, že příspěvky na výdaje za pečovatele o závislé osoby mají s ohledem na profil propuštěných pracovníků zvláštní význam;
 11. domnívá se, že odborné vzdělávání, které má být poskytnuto, musí rozšířit spektrum příležitostí pro nezaměstnané osoby, že činnosti v oblasti odborné přípravy by měly souviset s výhledovou studií vývoje zaměstnanosti, která by měla být zahrnuta mezi akce tohoto financování, a že tyto prostředky by měly rozšířit možnosti profesní dráhy bez jakékoli genderové předpojatosti nebo omezení na nekvalifikované zaměstnání;
 12. domnívá se, že schválený program by měl prostřednictvím poradenství a finanční podpory podporovat iniciativy zakládání družstev, které mají vyvíjet osoby, jež získají plánované individualizované služby;
 13. připomíná, že koncepce koordinovaného balíčku individualizovaných služeb podporovaných z EFG by se měla zaměřit na iniciativy, které podporují zaměstnanost, dovednosti pracovníků a zhodnocení jejich dosavadní kariéry s cílem přiblížit se podnikatelskému světu, včetně družstev, a měla by být koordinována se stávajícími programy Unie, včetně Evropského sociálního fondu;
 14. bere na vědomí, že koordinovaný balíček individualizovaných služeb byl vypracován na základě konzultací se sociálními partnery;
 15. vyjadřuje politování nad tím, že tato žádost neobsahuje žádná opatření ve prospěch mladých lidí, kteří nejsou ve vzdělávání, v zaměstnání ani v profesní přípravě (NEET), a to vzhledem k tendenci mladých z tohoto regionu odcházet za většími ekonomickými příležitostmi.
 16. konstatuje, že opatření na podporu příjmu budou tvořit 18,21 % z celkového balíčku individualizovaných opatření, tedy výrazně méně, než je maximální strop ve výši 35 % stanovený nařízením


text:
o EFG; dále konstatuje, že tyto akce jsou podmíněny aktivní účastí cílových příjemců pomoci na činnostech souvisejících s hledáním zaměstnání nebo s profesní přípravou;
 17. připomíná, že v souladu s článkem 7 nařízení o EFG by podoba koordinovaného balíčku individualizovaných služeb měla předjímat budoucí perspektivy trhu práce a požadované dovednosti a být slučitelná s přechodem na udržitelné hospodářství, jež účinně využívá zdroje; vítá prohlášení Španělska o tom, že koordinovaný balíček skýtá velký potenciál k tomuto posunu;
 18. zdůrazňuje, že španělské orgány potvrdily, že na způsobilá opatření není čerpána podpora z jiných fondů či finančních nástrojů Unie;
 19. vítá, že Španělsko potvrdilo, že finanční příspěvek z EFG nebude nahrazovat opatření, která mají povinnost přijmout dotčené podniky podle vnitrostátního práva nebo kolektivních smluv, nebo opatření k restrukturalizaci podniků nebo odvětví;
 20. vyzývá Komisi, aby důrazně vyzvala vnitrostátní orgány, aby ve svých budoucích návrzích poskytly více údajů o odvětvích, která mají vyhlídky na růst, a proto lze očekávat, že budou přijímat nové pracovníky, a aby shromažďovaly podložené údaje o dopadu financování z EFG, a to i na kvalitu pracovních míst a míru opětovného začleňování na trh práce díky EFG;
 21. znovu žádá Komisi, aby zajistila přístup veřejnosti ke všem dokumentům souvisejícím s žádostmi o pomoc z EFG;
 o uvolnění prostředků z Evropského fondu pro přizpůsobení se globalizaci na základě žádosti Španělska – EGF/2017/006 ES/ Galicia apparel
 (3) Dne 19. července 2017 předložilo Španělsko žádost o uvolnění prostředků z EFG v souvislosti s propouštěním v 5 podnicích činných ve výrobě oděvů ve španělském regionu Galicie. Tato žádost byla doplněna o další informace poskytnuté v souladu s čl. 8 odst. 3 nařízení (EU) č. 1309/2013. Žádost splňuje požadavky na stanovení výše finančního příspěvku z EFG podle článku 13 nařízení (EU) č. 1309/2013.
 (4) V souladu s čl. 4 odst. 2 nařízení (EU) č. 1309/2013 je možné žádost Španělska přijmout, neboť propouštění má závažný dopad na zaměstnanost a na místní hospodářství.
 (5) V souvislosti s uvedenou žádostí Španělska by proto měly být z EFG uvolněny prostředky na poskytnutí finančního příspěvku ve výši 720 000 EUR.
 (6) Aby byly příspěvky z EFG uvolněny co nejdříve, mělo by být toto rozhodnutí použitelné od data svého přijetí,
 II. Žádost Španělska a návrh Komise
 Dne 28. listopadu 2017 přijala Komise návrh rozhodnutí o uvolnění prostředků z EFG ve prospěch Španělska, aby podpořila opětovné začlenění na trh práce v případě pracovníků, kteří byli propuštěni z pěti podniků působících v hospodářském odvětví zařazeném do oddílu 14 klasifikace NACE Revize 2 (Výroba oděvů) v regionu na úrovni NUTS 2 Galície (ES11) ve Španělsku. Návrh byl Evropskému parlamentu předán dne 15. ledna 2018.
 Jedná se o první žádost, která má být posouzena v rámci rozpočtu na rok 2018, a o pátou žádost týkající se hospodářského odvětví spadajícího v rámci klasifikace NACE Revize 2 pod oddíl 14 (Výroba oděvů) od zřízení fondu EFG. Jedná se o druhou žádost týkající se propouštění v malých a středních podnicích působících v oděvním odvětví v Galícii. Žádost se týká 303 propuštěných pracovníků a souvisí s uvolněním prostředků z EFG


text:
v celkové výši 720 000 EUR ve prospěch Španělska.
 Žádost byla zaslána Komisi dne 19. července 2017 a do 13. září 2017 byla doplňována o dodatečné informace. Komise ukončila posuzování žádosti dne 6. prosince 2017 a dospěla k závěru, že na základě všech platných ustanovení nařízení o EFG žádost splňuje podmínky pro poskytnutí finančního příspěvku z EFG, jak je uvedeno v čl. 4 odst. 2 nařízení o EFG.
 Španělsko uvádí, že propouštění souvisí s velkými změnami ve struktuře světového obchodu způsobenými globalizací, konkrétně s liberalizací obchodu s textiliemi a oděvy. Zvyšování dovozu do EU tlačí ceny dolů, což má negativní dopad na finanční situaci podniků v textilním odvětví v EU a podněcuje obecný trend v textilním a oděvním odvětví spočívající v přesunu výroby do zemí s nižšími náklady nacházejících se mimo EU. Tato skutečnost se v Galícii odráží na neustále se snižujícím počtu oděvních podniků (úbytek o 26 % za období 2010–2016), a tím i na zvyšujícím se počtu propouštěných pracovníků.
 K propouštění došlo v pěti podnicích v oblasti Ordes/Órdenes, v níž se se zvyšujícím se dovozem oděvů do EU snižuje počet oděvních podniků, neboť ty přistupují k ukončení činnosti nebo přesunu výroby do zahraničí. Nezaměstnanost se ve výrobním odvětví v oblasti Ordes od prosince roku 2016 do dubna roku 2017, kdy došlo k většině zmíněných případů propuštění, zvýšila o 40 %.
 Španělsko tak čelí mimořádné situaci, která má závažný dopad na nezaměstnanost a místní, regionální či národní ekonomiku: vnitrozemská část Galície se potýká s problémem vylidňování a nedostatku pracovních příležitostí, neboť obyvatelstvo se stěhuje a soustřeďuje kolem hospodářských center.
 Velkou část propuštěných pracovníků tvoří ženy, a to převážně ve věku 30 až 54 let. Tím spíše jsou zapotřebí aktivní opatření na trhu práce spolufinancovaná z EFG, která by zlepšila šanci této zranitelné skupiny na opětovné začlenění na trh práce.
 Šest typů opatření, která mají být poskytnuta propuštěným pracovníkům a pro něž je žádáno spolufinancování z EFG, zahrnuje:
 – uvítací setkání a přípravné semináře: v jejich rámci jsou poskytovány všeobecné informace o dostupných poradenských a vzdělávacích programech, o příspěvcích a pobídkách, dále slouží k sestavení profilu zúčastněných pracovníků a poskytování podrobnějších informací o přeřazování na jiná pracovní místa, odvětvích vyžadujících licenci nebo osvědčení o odborné způsobilosti, potvrzení o schopnostech a sociálních dovednostech, tzv. „soft skills“, získaných v rámci pracovního procesu, a také o možnostech dokončení povinné školní docházky;
 – profesní poradenství zaměřené na závislou nebo samostatnou výdělečnou činnost bude poskytováno po celou dobu provádění opatření;
 – odborná příprava v oblasti klíčových kompetencí, horizontálních kompetencí, odborného vzdělávání zaměřeného například na povolání s vyšší přidanou hodnotou v rámci oděvního odvětví, služeb geriatrické péče či sociální a zdravotní péče o závislé osoby, skladování, v oblasti dohledu při volnočasových a rekreačních činnostech, ale i příprava na zkoušky, na jejichž základě mohou být uznány dovednosti získané praxí nebo předchozí vzdělávání, a příprava k podnikání;
 – intenzivní pomoc při hledání zaměstnání, včetně aktivního vyhledávání pracovních příležitostí v daném místě a regionu (a to i pro osoby samostatně výdělečně činné) a zprostředkování zaměstnání;
 – vedení po opětovném


text:
začlenění do pracovního procesu: pracovníkům, kteří se znovu začlenili do pracovního procesu, bude během prvních měsíců poskytováno poradenství, aby se zamezilo problémům, jež mohou nastat v jejich novém zaměstnání;
 – pobídky: včetně pobídek k účasti, příspěvků na náklady na dopravu do místa zaměstnání, příspěvků na výdaje za pečovatele o závislé osoby a mzdových kompenzací pro osoby, které se do pracovního procesu opětovně začlení jakožto samostatně výdělečné osoby.
 – propouštějící podniky, které pokračují ve své činnosti i po propuštění pracovníků, dodržují své zákonné povinnosti upravující propouštění a své pracovníky příslušným způsobem zabezpečí,
 – navržená opatření se budou doplňovat s opatřeními financovanými ze strukturálních fondů, – finanční příspěvek z EFG bude v souladu s procesními a hmotněprávními pravidly Unie pro státní podporu.
 Španělsko Komisi sdělilo, že zdrojem předběžného financování nebo spolufinancování na vnitrostátní úrovni jsou finanční prostředky autonomní oblasti Galície. Finanční příspěvek bude spravován a kontrolován orgány, které spravují a kontrolují rovněž ESF. Zprostředkujícím subjektem pro řídící orgán bude Xunta de Galicia.
 K uvolnění prostředků z EFG předložila Komise rozpočtovému orgánu žádost o převod částky v celkové výši 720 000 EUR z rezervy EFG (40 02 43) do rozpočtové položky EFG (04 04 01).
 Jedná se o šestý návrh na uvolnění prostředků z EFG, jenž byl rozpočtovému orgánu dosud v roce 2017 předložen.
 Věc: Stanovisko k uvolnění prostředků z Evropského fondu pro přizpůsobení se globalizaci (EFG) v souvislosti s žádostí EGF/2017/006 ES/Galicia apparel
 Výbor pro zaměstnanost a sociální věci (EMPL) a jeho pracovní skupina pro EFG projednaly otázku uvolnění prostředků z EFG v souvislosti s žádostí EFG/2017/006 ES/Galicia aparel a přijaly následující stanovisko.
 Výbor EMPL a pracovní skupina pro EFG se vyslovují pro uvolnění prostředků z fondu na základě této žádosti. V tomto ohledu předkládá výbor EMPL několik připomínek, aniž by však zpochybňoval převod plateb.
 A) vzhledem k tomu, že tato žádost byla podána na základě čl. 4 odst. 2 nařízení (EU) č. 1309/2013 (nařízení o EFG) a týká se 303 pracovníků propuštěných pěti podniky, které působí v hospodářských odvětvích, jež jsou v rámci klasifikace NACE Revize 2 zařazena do oddílu 14 (výroba oděvů);
 B) vzhledem k tomu, že Španělsko odůvodňuje vztah mezi propouštěním a významnými změnami ve struktuře světového obchodu způsobenými globalizací tím, že liberalizace obchodu v textilním a oděvním odvětví vedla poté, co na konci roku 2004 skončila platnost Ujednání o mezinárodním obchodu textilem Světové obchodní organizace, k zásadním změnám ve struktuře světového obchodu, včetně značného nárůstu dovozu oděvů do EU;
 C) vzhledem k tomu, že 83,5 % pracovníků, na něž je opatření zaměřeno, jsou ženy a 16,5 % těchto pracovníků představují muži; vzhledem k tomu, že 71,62 % cílových příjemců je ve věku 30 až 54 let a 23,43 % příjemců ve věku 55 až 64 let;
 Výbor pro zaměstnanost a sociální věci proto vyzývá Rozpočtový výbor jako příslušný výbor, aby do svého návrhu usnesení o španělské žádosti začlenil tyto návrhy:
 1. souhlasí s Komisí, že podmínky stanovené v čl. 4 odst. 2 nařízení (EU) č. 1309/2013 byly splněny, a že má proto Španělsko podle uvedeného nařízení nárok na


text:
finanční příspěvek ve výši 720 000 EUR, což představuje 60 % celkových nákladů, které činí 1 200 000 EUR;
 2. zdůrazňuje, že Ordes, oblast zasažená propouštěním, je vysoce závislá na oděvním průmyslu a v posledních letech zaznamenala prudký pokles počtu oděvních podniků; vyjadřuje politování nad tím, že se rovněž snižuje úroveň HDP na jednoho obyvatele;
 3. domnívá se, že vzhledem ke snižujícímu se počtu obyvatel, klesajícímu HDP na obyvatele a oslabující se průmyslové základně této oblasti splňuje žádost kritéria pro pomoc z EFG, přestože zahrnuje méně než 500 propuštěných osob;
 4. požaduje, aby se v případě, že před navržením vzdělávacích opatření neproběhly konzultace, konaly individuální konzultace s pracovníky, na něž jsou opatření financovaná z EFG zaměřena; konstatuje, že je důležité zaručit, aby zmíněné odborné vzdělávání bylo přizpůsobeno zájmům dotčených pracovníků;
 5. vítá rozhodnutí nabízet vzdělávací opatření, jejichž cílem bude připravit propuštěné pracovníky na výkon povolání s vyšší přidanou hodnotou v oděvním odvětví a povolání s větším růstovým potenciálem, mimo jiné například na péči o starší osoby, sociální a zdravotní péči o závislé osoby, práci ve skladu, organizace zábavy v oblasti volnočasových aktivit a odpočinku;
 6. bere na vědomí, že mezi individualizované služby pro propuštěné pracovníky, které byly spolufinancovány z fondu EFG, patří uvítací setkání a přípravné semináře, profesní poradenství, odborná příprava, intenzivní pomoc při hledání zaměstnání, vedení po opětovném začlenění do pracovního procesu a pobídky; domnívá se, že příspěvky na výdaje za pečovatele o závislé osoby mají s ohledem na profil propuštěných pracovníků zvláštní význam;
 7. vyjadřuje politování nad tím, že tato žádost neobsahuje žádná opatření ve prospěch mladých lidí, kteří nejsou ve vzdělávání, v zaměstnání ani v profesní přípravě (NEET), a to vzhledem k tendenci mladých z tohoto regionu odcházet za většími ekonomickými příležitostmi;
 8. vítá zapojení sociálních partnerů do vytváření koordinovaného souboru individualizovaných opatření i jejich účast na kulatých stolech, při nichž byla projednávána opatření, jež mají být učiněna;
 9. konstatuje, že opatření na podporu příjmu budou tvořit 18,21 % z celkového balíčku individualizovaných opatření, což je výrazně pod maximálním stropem ve výši 35 %, který je uveden v nařízení; dále konstatuje, že tyto akce jsou podmíněny aktivní účastí cílových příjemců pomoci na činnostech souvisejících s hledáním zaměstnání nebo s profesní přípravou;
 10. konstatuje, že španělské orgány poskytly záruky, že navrhované akce neobdrží finanční podporu z jiných fondů či finančních nástrojů Unie, že se zamezí jakémukoli dvojímu financování a že se navrhované akce budou doplňovat s akcemi financovanými ze strukturálních fondů;
 11. vítá skutečnost, že Španělsko potvrdilo, že finanční pomoc z EFG nenahradí akce, které musí dotčený podnik provést podle vnitrostátního práva nebo na základě kolektivních smluv;
 12. připomíná, že v souladu s článkem 7 nařízení by měla podoba koordinovaného souboru individualizovaných služeb předjímat perspektivy budoucího trhu práce a požadované dovednosti a měla by být slučitelná s přechodem na udržitelné hospodářství, které účinně využívá zdroje; vítá prohlášení Španělska o tom, že koordinovaný balíček skýtá velký potenciál k tomuto posunu.
 Výbor pro regionální rozvoj obdržel návrh Komise týkající se rozhodnutí o uvolnění prostředků z Evropského fondu pro přizpůsobení se


text:
globalizaci (EFG), k němuž má vypracovat stanovisko. Podle mých informací má být zpráva o tomto návrhu přijata v Rozpočtovém výboru ve dnech 21.–22. února 2018:
 – COM(2017)0686 navrhuje příspěvek z EFG ve výši 720 000 EUR pro 303 pracovníků propuštěných z pěti podniků ve výrobním odvětví ve Španělsku. Tyto podniky působí v hospodářském odvětví, které je v rámci klasifikace NACE Revize 2 řazeno do oddílu 14 (Výroba oděvů). K propouštění došlo v regionu úrovně NUTS 2 Galicie (ES11).
 Koordinátoři výboru tento návrh posoudili a požádali mě, abych Vám písemně oznámila, že většina členů výboru nemá námitky proti tomu, aby byla z Evropského fondu pro přizpůsobení se globalizaci uvolněna výše uvedená částka, jak navrhuje Komise
 Poslední aktualizace: 26. února 2018 Právní upozornění


text:
Kauza Oleo Chemical: Rittigovu roli znovu projedná soud, bývalí majitelé půjdou do vězení - Euro.cz
 22. března, 12:37 - čtk
 22. března, 12:37
 Rittig dnes k soudu nedorazil. Jeho obhájce Vlastimil Rampula považuje vrácení věci za formalitu. „Proběhne sice ještě jedno jednání u Městského soudu v Praze, ale to očekávám, že bude ve smyslu již rozhodnutého - to znamená, že i tohoto skutku bude můj klient zproštěn,“ řekl. Státní zástupce Borgula nechtěl otázku, zda by Rittig mohl být odsouzen, komentovat. Stejně tak se nevyjádřil k tomu, zda zvažuje dovolání. Trval totiž na vině všech deseti obžalovaných a jejich skutky kvalifikoval jako zpronevěru a legalizaci výnosů z trestné činnosti.
 Obžaloba se opírala o výpověď spolupracujícího obviněného Kubisky, soudkyně však konstatovala, že jeho vyjádření je nutné hodnotit „velmi obezřetně“. Kubiskovu roli v případu dnes zkritizoval Kučerův obhájce Daniel Volák. „Celou dobu se přiznával k trestné činnosti a udával ostatní. Dnes se již podruhé dozvěděl, že se ničeho nedopustil. A já se důvodně ptám, jakou roli a pro koho vůbec sehrál?“ poznamenal advokát.
 Vyvádění peněz je jen jednou z kauz kolem firmy Oleo Chemical
 - Kauza tunelování Olea je jen jednou z trestních kauz kolem firmy. Další se týká falešné směnky na 127 milionů korun, s níž Kamil Jirounek nakládal. Ten si podle obžaloby v letech 2009 a 2010 půjčil přes 96 milionů korun od spolumajitele příbramské firmy Ravak Jindřicha Vařeky staršího a peníze prý utratil. Tato tvrzení obžaloby však nebyla prokázána a šéf Oleo Chemical byl loni v září v této části pravomocně zproštěn obžaloby.
 - Obžaloba tvrdila, že si Jirounek opatřil dokumenty a falešnou směnku na 127 milionů, podle nichž měl Vařeka dluh vůči firmě Západočeská investorská. Jirounek pohledávku koupil a chtěl peníze od Vařeky vymáhat v civilním řízení. V říjnu 2014 Krajský soud v Praze Jirounka zprostil obžaloby, odvolací soud ale v květnu 2015 nařídil doplnění důkazů.
 - Předloni v dubnu pražský krajský soud rozhodl, že Jirounek má jít na osm let do vězení, vrchní soud v prosinci následně v odvolacím řízení původní trest o dva roky zmírnil. Jirounek celou dobu svou vinu popíral, prý nevěděl, že směnka je falešná a v žádném řízení ji neuplatnil. Směnka prošla přes několik lidí. Jako poslední je na ní podepsán Radek Novák, který byl druhým obžalovaným v kauze. Justice ale upustila od potrestání, protože dostal pět let vězení za jiný delikt.
 - Jirounek si trest odpykával několik měsíců ve vězení, když loni v červnu Nejvyšší soud rozhodl o jeho dovolání a nařídil jeho okamžité propuštění a nové projednání kauzy. Loni v září pak Krajský soud v Praze Jirounka zprostil obžaloby. Soud byl vázán právním názorem Nejvyššího soudu, který původní verdikt zrušil kvůli tomu, že justice nevyvrátila obhajobu Jirounka a špatně vyhodnotila skutek, pro nějž byl odsouzen. Ani v této kauze zatím není rozsudek pravomocný a bude se jí ještě zabývat Vrchní soud v Praze.
 - Další kauza kolem Oleo Chemical se týká sporů o 750 milionů korun, které si firma v letech 2008 až 2011 půjčila. Majitelé Olea Chemical se v roce 2008


text:
dostali do finančních problémů. Peníze poskytli Jirounkovi a Urbánkovi výrobce bazénů a koupelen Ravak a jeho majitelé, rodiny Vařeků a Kreysů. V říjnu 2015 soud označil za úvěrový podvod půjčku 160 milionů korun od Vařeků a Kreysů a Jirounka nepravomocně poslal na pět let do vězení.
 - Vrchní soud však v lednu 2016 rozsudek zrušil a případ vrátil k novému projednání. V březnu 2017 pražský městský soud Jirounkovi původní šestiletý trest o půl roku zvýšil. Potrestal ho za to, že při sjednání úvěru uvedl nepravdivé údaje, podle verdiktu však nevznikla žádná škoda. Koncem loňského října pak odvolací Vrchní soud v Praze uložil Jirounkovi půlroční podmínku s dvouletým odkladem.


text:
dle 536 a následujících Obchodního zákoníku č. 513/91 Sb., v platném znění 1. Objednatel: Město Hořice - PDF
 Download "dle 536 a následujících Obchodního zákoníku č. 513/91 Sb., v platném znění 1. Objednatel: Město Hořice"
 1 SMLOUVA O DÍLO dle 536 a následujících Obchodního zákoníku č. 513/91 Sb., v platném znění 1. Objednatel: Město Hořice Sídlo: Náměstí Jiřího z Poděbrad 342, Hořice Zastoupený: Ivanem Doležalem, starostou města DIČ: CZ IČ: Tel: Bankovní spojení: Česká spořitelna a.s. pobočka Hořice, č.ú.: /0800 a 2. Dodavatel: Sídlo: Zastoupený: DIČ: IČ: Bankovní spojení: Čl. 1 Předmět smlouvy 1.1 Na základě této smlouvy se dodavatel zavazuje za podmínek obsažených v této smlouvě, na své nebezpečí dodat a osadit v níže uvedeném termínu zboží v rozsahu dle výzvy k podání nabídky ze dne Nabídka zhotovitele je přílohou č. 1 smlouvy o dílo. Objednatel se zavazuje dílo převzít a zaplatit cenu za dodávku a montáž technologie podle podmínek této smlouvy. 1.2 Změny nebo vícepráce požadované objednatelem, pokud znamenají zvýšení rozsahu dodávek nebo prací, objednatel zadá u dodavatele. Na tyto dodávky nebo práce bude uzavřen dodatek ke smlouvě o dílo. Čl. 2 Doba plnění 2.1 Zhotovitel se zavazuje řádně provést dílo na své nebezpečí v následujících termínech Termín zahájení prací: po podpisu smlouvy o dílo Termín dokončení prací: do Čl. 3 Cena za dílo 3.1 Cena díla v rozsahu dle této smlouvy: Cena bez DPH..
 2 Čl. 4 Platební podmínky 4.1 Cena díla bude proplacena následujícím způsobem: po dokončení a převzetí dodávky a montáže technologie bez vad a nedodělků po protokolárním předání a převzetí díla a odstranění případných vad a nedodělků z přejímky díla bude vystavena konečná faktura. Z konečné faktury může být pozastaveno 10% z celkové ceny díla bez DPH do doby odstranění případných vad a nedodělků z předávacího protokolu. splatnost faktur bude 30 dnů od jejich doručení do sídla objednatele objednatel splní svou platební povinnost v den, v němž bude příslušná částka připsána na bankovní účet zhotovitele 4.2 Faktury zhotovitele musí obsahovat zejména tyto náležitosti: označení faktury a čísla IČO název a sídlo zhotovitele a objednatele, vč. čísel bank. účtů název dodávky předmět plnění cena dodaného zboží datum uskutečnění zdanitelného plnění účtovaná částka den vystavení a splatnosti faktury v příloze bude soupis dodaného zboží 4.3 Objednatel může fakturu vrátit, budeli obsahovat nesprávné údaje. V tom případě se hledí na fakturu jako na nedoručenou. Čl. 5 Závazky dodavatele 5.1 Dodavatel je povinen dodat a namontovat zboží kompletně, v patřičné kvalitě a v termínech sjednaných v této smlouvě a případných dodatcích. Požadovaná kvalita je vymezena obecně platnými právními předpisy, hygienickými a technickými normami. Pokud vznikne činností zhotovitele, nebo jeho subdodavatelů škoda objednateli nebo třetím osobám, je zhotovitel povinen odstranit vzniklou škodu na své náklady. Před předáním a převzetím dodaného zboží budou dodány prohlášení o shodě atesty.
 3 5.2 Zhotovitel se zavazuje dodržovat bezpečnostní, hygienické, protipožární a ekologické předpisy a normy na pracovištích objednatele. 5.3 Zhotovitel se seznámí s riziky na pracovištích objednatele, upozorní na ně své pracovníky a určí způsob ochrany a prevence proti úrazům a jinému poškození