text:
stupňů.
 Z obsahu dovolání vyplývá, že dovolatelka spatřuje přípustnost dovolání v tom, že napadené rozhodnutí závisí na vyřešení otázky hmotného nebo procesního práva, která v rozhodování dovolacího soudu dosud nebyla vyřešena. Tato otázka má spočívat ve výkladu toho, jaké zavinění se ve smyslu Úmluvy CMR považuje podle práva České republiky za rovnocenné úmyslu.
 Nejvyšší soud se ve svém rozsudku ze dne 17. prosince 2014, sp. zn. 23 Cdo 2702/2012, podrobně zabýval otázkou zavinění dopravce při posuzování jeho odpovědnosti za ztrátu či poškození zásilky ve smyslu článku 29 odst. 1 a článku 32 odst. 1 Úmluvy CMR.
 Nejvyšší soud v citovaném rozsudku konstatoval, že ač český právní řád přímo neobsahuje (a neobsahoval) takový pojem, tj. pojem zavinění rovnocenného úmyslu, je možno jednoznačně dovodit, že v oblasti civilního práva tím rozuměl a rozumí hrubou nedbalost, jakožto nedbalost nejvyšší intenzity. Učinil závěr, že za zavinění rovnocenného úmyslu podle práva České republiky je pro účely ustanovení článku 29 odst. 1 a článku 32 odst. 1 Úmluvy CMR třeba považovat hrubou nedbalost.
 Hrubá nedbalost je nedbalostí nejvyšší intenzity, jež svědčí o lehkomyslném přístupu škůdce k plnění jeho povinností, kdy je zanedbán požadavek náležité opatrnosti takovým způsobem, že to svědčí o zřejmé bezohlednosti škůdce k zájmům jiných osob.
 Stejně jako v citovaném rozhodnutí je nutno i v nyní posuzované věci nezbytné před přijetím závěru o tom, zda se v konkrétním případě jedná o hrubou nedbalost rovnocennou úmyslu ve smyslu článku 32 odst. 1 Úmluvy CMR, zkoumat konkrétní okolnosti daného případu a přihlížet například k chování řidiče či jiných zaměstnanců dopravce, k úsilí, které dopravce vyvinul k ochraně zásilky, jeho zkušenostem, hodnotě přepravované zásilky, technickému zabezpečení zásilky, k pokynům odesílatele a jejich dodržení dopravcem apod.
 Nejvyšší soud dospěl k závěru, že jednání žalované tak, jak bylo soudem prvního stupně, jehož skutkové závěry byly převzaty odvolacím soudem, zjištěno, spočívající v naložení zásilky hluboce zmrazeného drůbežího masa do nepředchlazeného prostředí, když i po opravě provedené v průběhu přepravy mrazící zařízení nefungovalo řádně, a za této situace již žalovaná žádná další opatření nečinila, následkem čehož došlo v průběhu přepravy ke zvýšení teploty nad teplotu požadovanou žalobcem a k poškození přepravovaného zboží, přičemž dle skutkového zjištění soudu prvního stupně žalovaná věděla, že chladící zařízení nefunguje a že není schopna dodržet dohodnuté podmínky přepravy -20 stupňů a o těchto skutečnostech neinformovala žalobkyni,
 představuje hrubou nedbalost žalované jako dopravce v řádné péči o zásilku, rovnocennou úmyslu ve smyslu článku 32 odst. 1 Úmluvy CMR. Je sice nutno přisvědčit dovolatelce, že odvolací soud při posuzování otázky zavinění podle trestního zákoníku nepostupoval správně, na správnost jeho závěru o odpovědnosti žalované za škodu na přepravované zásilce podle článku 32 odst. 1 Úmluvy CMR to však nemělo vliv.
 Přípustnost dovolání nemohla založit ani poslední námitka dovolatelky, podle níž se měly soudy řídit závěry přijatými v jiném řízení, které se týkaly platnosti započtení nároku žalobce na náhradu škody oproti nároku žalované na zaplacení ceny přepravy. Nejvyšší soud již v rozsudku ze dne 11. června 2009, sp. zn. 23 Cdo 1454/2009, v rozsudku ze dne 23. června 2009, sp.


text: zn. 1961/2009, a v rozsudku ze dne 3. prosince 2013, sp. zn. 32 Cdo 4004/2011, judikoval, že řešení otázky, která nebyla přímo předmětem sporu v jiném řízení a o níž proto jiný soud nerozhodoval ve výroku rozhodnutí, nýbrž se s ní (jako s otázkou předběžnou) pro účely svého rozhodnutí vypořádal toliko v odůvodnění svého rozhodnutí, pro soud v jiném řízení závazné není. Jen pro úplnost Nejvyšší soud dodává, že z tvrzení dovolatelky se ani nepodává, že v případě rozsudku Krajského soudu v Praze ze dne 29. října 2013, č. j. 49 Cm 195/2002-219, šlo o rozhodnutí pravomocné.

type: other


text:
29 Odo 561/2004
 Dotčené předpisy: § 239 předpisu č. 513/1991Sb., § 242 předpisu č. 513/1991Sb.
 Nejvyšší soud České republiky rozhodl v senátu složeném z předsedkyně JUDr. Ivany Štenglové a soudců JUDr. Petra Gemmela a JUDr. Hany Gajdziokové v právní věci navrhovatelky E. Š., narozené dne , bytem v zastoupené proti odpůrci S. b. d. S., se sídlem v IČ , zastoupenému vedené u Krajského soudu v Ústí nad Labem pobočky v Liberci, pod sp. zn. 38 Cm 21/2002, o neplatnost usnesení shromáždění delegátů, o dovolání navrhovatelky proti usnesení Vrchního soudu v Praze ze dne 19. ledna 2004, č. j. 14 Cmo 268/2003-128, takto:
 Usnesení Vrchního soudu v Praze ze dne 19. ledna 2004, č. j. 14 Cmo 268/2003-128 se zrušuje a věc se vrací tomuto soudu k dalšímu řízení.
 Napadeným usnesením změnil odvolací soud usnesení Krajského soudu v Ústí nad Labem pobočky v Liberci ze dne 29. 4. 2003, č. j. 38 Cm 21/2002-111, tak, že zamítl návrh na vyslovení neplatnosti všech usnesení náhradního shromáždění delegátů S. b. d. S (dále jen družstvo ) konaného dne 4. 12. 2001 (dále jen shromáždění delegátů ).
 V odůvodnění svého usnesení odvolací soud uvedl, že podle § 242 odst. 1 obchodního zákoníku (dále jen obch. zák. ) vysloví soud na návrh člena neplatnost usnesení členské schůze (shromáždění delegátů), pokud je v rozporu s právními předpisy nebo stanovami družstva. Návrh může člen podat, požádal-li o zaprotokolování námitky na členské schůzi, která usnesení přijala, nebo jestliže námitku oznámil představenstvu do jednoho měsíce od konání této schůze.
 Odvolací soud se ztotožnil se skutkovým zjištěním soudu prvního stupně, s jeho právním posouzením věci však nesouhlasí.
 Jestliže si nové samosprávy 4401 až 4404 vzniklé k 1. 7. 2001 rozdělením stávající samosprávy 440 nezvolily delegáty a na shromáždění byli pozváni delegáti zvolení původní samosprávou, pak v tom lze spatřovat nesoulad s článkem 79 odst. 2 stanov družstva, nikoliv však takový, který by opodstatňoval vyslovení neplatnosti usnesení shromáždění delegátů. Vezme-li se v úvahu, že okruh členů družstva se rozdělením samosprávy 440 na několik menších nezměnil, a že se delegáti zvolení původní samosprávnou 440 shromáždění nezúčastnili (jak vyplývá ze zápisu ze shromáždění delegátů), pak se uvedený postup představenstva družstva nijak členských práv dotčených členů (tj. ze samospráv 4401 až 4404) nedotkl. Tito členové nevyužili práva zvolit si své delegáty. Pokud jde o samosprávu 465, lze souhlasit se závěry soudu prvního stupně, že měla být na předmětné shromáždění pozvána (v souladu s článkem 79 bod 2) náhradnice J. V. Smyslem funkce náhradníka je zastoupit delegáta, který nemůže plnit své povinnosti. Ani tato protiprávnost však nemůže vést s ohledem na ustanovení § 242 odst. 2 ve spojení s § 131 odst. 3 písm. a) obch. zák. k vyslovení neplatnosti všech usnesení přijatých na předmětném shromáždění delegátů. Jednak účast této delegátky nemohla nijak výsledky hlasování na shromáždění ovlivnit, neboť (jak odvolací soud zjišťuje ze zápisu z náhradního shromáždění delegátů) všechny návrhy byly schváleny absolutní většinou přítomných delegátů (např. návrh stanov byl schválen 75 delegáty, proti nebyl nikdo, 2 se zdrželi hlasování), jednak se napadené


text:
usnesení shromáždění delegátů týká celé členské základny družstva (tj. cca 6000 členů). Pokud tak navrhovatelka v průběhu řízení argumentovala protiprávností usnesení na náhradním shromáždění delegátů přijatých (zejména nově přijatých stanov), nebylo možné se tím zabývat, neboť tyto výhrady nevyslovila v námitkách, které vznesla proti shromáždění delegátů v zákonem stanovené lhůtě (2. 1. 2002).
 Z uvedených důvodů odvolací soud podle § 220 odst. 1, 2 občanského soudního řádu (dále jen o. s. ř. ) usnesení soudu prvního stupně změnil a žalobu zamítl.
 Proti usnesení odvolacího soudu podala navrhovatelka dovolání. V dovolání uvedla, že představenstvo družstva dopisem ze dne 1. 3. 2001 informovalo předsedy samospráv o svém usnesení o rozdělení domovních samospráv k 1. 7. 2001. Představenstvo družstva svolalo členské schůze samospráv, konaly se ve druhém čtvrtletí 2001. Na členských schůzích měl být zvolen tříčlenný výbor nebo ustaven správce s tím, že správce může vykonávat správu více domů původní samosprávy. Tím bylo porušeno ustanovení § 239 odst. 7 obch. zák., protože správce není družstevním orgánem a nemůže proto zastupovat členy na shromáždění delegátů.
 Momentem rozhodnutí členské schůze samosprávy o novém výboru nebo ustavení správce, byly zrušeny všechny funkce bývalé samosprávy, tedy výbor včetně delegáta. Volba nových delegátů se na členských schůzích samosprávy nekonala, nebyla v programu.
 Představenstvo družstva nerespektovalo článek 73 odst. 3 stanov, že každá domovní samospráva musí mít alespoň jednoho delegáta, ani článek 12 písm. a) stanov, aby se člen mohl prostřednictvím svého zástupce delegáta podílet na jednání a rozhodování nejvyššího družstevního orgánu shromáždění delegátů. Informací o možnosti ustavení správců byli členové dezorientováni.
 Protože na nově vzniklých samosprávách nebyl zvolen delegát, byli na shromáždění delegátů konané 4. 12. 2001 pozváni delegáti zvolení za původní samosprávu 440. Tímto způsobem bylo postupováno i v dalších případech rozdělených samospráv. Tím byl porušen článek 94 stanov družstva, podle kterého je samospráva organizačním útvarem družstva a tvoří ji členové, kteří užívají vlastní byt nebo nebytový prostor v okruhu její působnosti. Působnost původních samospráv byla představenstvem k 1. 7. 2001 změněna. Toto jednání představenstva družstva vedlo k tomu, že na shromáždění delegátů byli pozváni delegáti nerozdělených samospráv, delegáti rozdělených samospráv, kteří ale ztratili rozdělením samospráv mandát; zastoupeni nebyli členové nových samospráv. V 69 případech zastupoval domovní samosprávu správce (viz zpráva představenstva o činnosti a kontrole úkolů ze dne 31. 10. 2001). Na shromáždění delegátů tedy hlasovali správci, zaměstnanci družstva placení správou družstva, což je v rozporu se stanovami. Správci nebyli orgánem družstva a delegáta může podle článku 80 odst. 6 stanov zastupovat pouze zvolený náhradník.
 Usnesení bylo ovlivněno dále tím, že jako delegáti (správci) hlasovali členové představenstva a kontrolní komise, kteří na domovních právech skládají účet z titulu odpovědnosti delegátům, tedy nejvyššímu orgánu družstva. Dále dovolatelka uvádí, že představenstvo družstva předložilo soudu nepravdivý seznam samospráv. Situaci na shromáždění delegátů dokládá výslech svědka Ing. Z., předsedy kontrolní komise jak je patrno z protokolu z jednání z 29. 4. 2003.
 Dovolatelka tvrdí, že odvolací soud úzce specifickým výkladem, bez posouzení všech skutkových zjištění, v souvislostech, zcela odsunul vážnost problému neschopnosti usnášení se shromáždění delegátů.
 Dovolatelka dále uvádí, že


text:
pokud připomínala, že předmětem jednání shromáždění delegátů byly nové stanovy družstva, činila tak proto, že stanovy mají znamenat právní záruky pro členy. Nové stanovy však dávají představenstvu družstva rozsáhlé pravomoci, umožňují soustředit moc do rukou menšiny, umožňují nakládat s majetkem družstva bez souhlasu členů. Členové ztrácejí kontrolu nad řízením a hospodařením představenstva družstva s majetkem družstva. Otázka delegátů není vyřešena dodnes, na domovních správách hlasují podle nových stanov většinou správci, nikoli řádně zvolení delegáti.
 Dovolatelka rovněž namítá, že odvolací soud se zaměřil zejména na otázku domovní správy 440 a náhradnice paní V., nevzal však v úvahu, že to nebyly jediné nedostatky a že kritické připomínky ke schopnosti usnášení shromáždění delegátů vznesly i další domovní správy. Dovolatelka nehájila jen svůj zájem, ale i zájem skupiny členů, kteří nejsou pasivní a starají se o budoucnost družstva. Družstvo má více než 6000 členů, kteří spolu nemohou komunikovat a prostor ke komunikaci by mělo vytvářet vedení družstva. Přitom je seznam delegátů tajný, s odvoláním na zákon o ochraně osobních dat, za jeho zveřejnění hrozila kontrolní komise družstva žalobou.
 Podle názoru žalobkyně odvolací soud na základě provedených důkazů věc nesprávně právně posoudil. Proto navrhuje, aby Nejvyšší soud usnesení odvolacího soudu zrušil a věc mu vrátil k dalšímu řízení.
 Odvolací soud založil své rozhodnutí na tom, že nové samosprávy 4401 až 4404 vzniklé k 1. 7. 2001 rozdělením stávající samosprávy 440, nevyužily práva zvolit si své delegáty. Konstatoval, že v tom, že byli na shromáždění delegátů pozváni delegáti zvolení původní samosprávou, kteří se však shromáždění nezúčastnili, lze spatřovat nesoulad s článkem 79 odst. 2 stanov družstva, nikoliv však takový, který by opodstatňoval vyslovení neplatnosti usnesení shromáždění delegátů.
 S tímto závěrem odvolacího soudu se dovolací soud v obecné rovině ztotožnil. Je věcí rozhodnutí samotných členů družstva, zda se zúčastní jeho členské schůze, popřípadě zda tam, kde členskou schůzi nahrazuje shromáždění delegátů, zvolí delegáty k účasti na této schůzi. Pokud delegáty nezvolí (např. proto, že se neshodnou na osobě delegáta anebo proto, že tuto funkci není nikdo ochoten vykonávat), nelze to přičítat k tíži družstvu. To však neplatí za situace, kdy představenstvo poruší svou povinnost ze zákona a stanov zajistit řádné svolání shromáždění delegátů, např. tím, že poruší svou povinnost zajistit řádnou volbu delegátů. Zda tomu tak v projednávané věci bylo, odvolací soud neposuzoval, a proto je jeho právní posouzení neúplné a tedy i nesprávné. Proto Nejvyšší soud, aniž ve věci nařizoval jednání, usnesení odvolacího soudu podle ustanovení § 243b odst. 2, věty za středníkem a odst. 3 o. s. ř. zrušil a věc mu vrátil k dalšímu řízení.
 V dalším řízení odvolací soud nepřehlédne, že při posuzování toho, jaké důsledky mělo případné porušení povinností představenstva při volbě delegátů, musí vycházet z celkového počtu nezvolených delegátů, nikoli jen z toho, že nebyli zvoleni v samosprávách § 401 až 404.
 V novém řízení se bude odvolací soud zabývat i námitkou, kterou dovolatelka vznesla v průběhu řízení před soudem prvního stupně, že se namísto delegátů účastnili v některých případech shromáždění delegátů správci, kteří nebyli oprávněni delegáty zastupovat.
 Pro úplnost je


text: třeba uvést, že závěr odvolacího soudu o tom, že se nemůže zabývat námitkou neplatnosti usnesení členské schůze (zejména usnesení o přijetí stanov) z důvodu rozporu těchto stanov se zákonem proto, že tyto výhrady navrhovatelka nevyslovila v námitkách, které vznesla proti shromáždění delegátů, je správný. K tomu však je třeba dodat že, jak již Nejvyšší soud uzavřel v usnesení ze dne 1. 9. 2004, sp. zn. 29 Odo 1145/2003, pokud jsou (nově přijaté) stanovy družstva v některých částech v rozporu se zákonem, jsou v těchto částech neplatné, přičemž není podstatné, zda soud vyslovil neplatnost usnesení, kterými byly stanovy změněny.


text:
z opaku, opačného (lat.)
 předpoklad vycházející z opačného závěru
 na vrub (z italštiny)
 odstoupení z vysokého úřadu (obvykle hlavy státu) před skončením funkčního období
 automatizované bankovní operace
 systém účetnictví a platebního styku České národní banky
 je zároveň systémem, ve kterém jsou vedeny a spravovány veškeré účty státního rozpočtu. Dále byli uvedeny do provozu: ABO-K Internetové bankovnictví ABO-K Rozpočtové limity
 V podstatě se jedná o klíčový software České národní banky.
 forma milosti, kdy je nařízeno, aby se trestní řízení nekonalo (tj. nezahajovalo, nebo aby se v něm nepokračovalo) zastavení soudního řízení udělením milosti, zrušení zákona
 1. nepřítomnost;
 2. nepřítomnost osoby, která se má něčeho zúčastnit (např. nepřítomnost ve službě);
 3. neomluvené zmeškání pracovní doby
 úplná, neomezená, cena vyjádřená v peněžních jednotkách
 Protikladem je relativní cena.
 závazkový vztah, který je vždy neobchodem (tj. řídí se ustanoveními občanského zákoníku) bez ohledu na povahu jeho účastníků (tj. i mezi podnikateli).
 Až na výjimku směnné smlouvy jsou jím všechny smluvní typy upravené pouze v občanském zákoníku (např. darovací smlouva).
 Též zkráceněn "neobchod", pojem "relativní neobchod" se nepoužívá.
 Synonyma: neobchod
 Absolutní neplatnost (právního úkonu, smlouvy) působí vždy přímo ze zákona, od počátku, a není třeba, aby se jí někdo dovolával. Soud k ní přihlíží i bez návrhu.
 Protikladem je relativní neplatnost.
 závazkový vztah, který je vždy považován za obchod (tj. řídí se vždy ustanoveními obchodního zákoníku) bez ohledu a povahu jeho účastníků.
 ten, kdo splnil určité podmínky dokončení školy, kurzu, vzdělání
 vedlejší ustanovení pr.jednání, jsou nahodilé, složky právních úkonů (smluv), které se vyskytují nepravidelně.
 Nahodilou složkou pracovních smluv je například konkurenční doložka.
 Klientský pracovník. Zaměstnanec banky či jiné finanční instituce odpovědný za jednání s konkrétním klientem.
 1. vzniklý, nasčítaný, naběhlý úrok
 2. přírůstek úroku
 3. nahromaděný úrok
 4. úrok k určitému datu
 1. odložit ("ke spisům");
 2. uložit případ bez projednání
 uložit ad acta = pokládat věc za vyřízenou
 jen pro tento případ; k tomuto účelu
 prozatímně, dočasně, v mezidobí
 podle hodnoty, ceny
 Např. stanovení celní sazby ad valorem znamená její určení procentním podílem z celní hodnoty (ceny), narozdíl od cel kalkulovaných dle fyzického množství převáženého zboží. Daň ad valorem je daň, která se vypočte procentem ze základu daně, který je vyjádřen v peněžních (hodnotových) jednotkách.
 Adaptce
 přizpůsobení se jako reakce na vnější tlaky konkurence a prostředí, které nelze vždy předvídat, anebo se o předvídání firma nesnaží. vše se odehrává uvnitř existujícího paradigmatu.
 je řízení o náhradě škody způsobené trestným činem, které probíhá v souvislosti s trestním řízením vedeným proti pachateli tohoto trestného činu.
 smlouva, jejíž obsah (případně čas ujednání) není výsledkem jednání, ale je určen jednou ze smluvních stran a druhá strana má pouze možnosti smlouvu zcela přijmout, nebo nepřijmout; jedna ze stran nemá možnost obsah smlouvy ovlivnit
 Smlouva je obvykle předkládána jako formulář, např. smlouvy s telekomunikačními společnostmi, dodavateli energie, apod.
 vybavení vším potřebným,připravení k činnosti ; předběžné přezkoumání správnosti před odesláním
 Administrací investičního fondu nebo zahraničního investičního fondu jsou ve vztahu k tomuto fondu vždy tyto činnosti: vedení účetnictví, zajišťování právních služeb, compliance, vyřizování stížností a reklamací investorů, oceňování jeho majetku a dluhů,


text:
výpočet aktuální hodnoty cenného papíru a zaknihovaného cenného papíru vydávaného tímto fondem, zajišťování plnění povinností vztahujících se k daním, poplatkům nebo jiným obdobným peněžitým plněním, více v § 38
 Pramen: § 38 zákona č. 240/2013 Sb.
 je osoba, která provádí administraci investičního fondu nebo zahraničního investičního fondu na účet tohoto fondu
 administrátorem standardního fondu může být pouze jeho obhospodařovatel. investiční fond s právní osobností nesmí provádět administraci jiného investičního fondu nebo zahraničního investičního fondu
 Pramen: § 40 zákona č. 240/2013 Sb.
 cizí slovo, nezletilá osoba mladší 18 let


text:
II. ÚS 1748/12
 II.ÚS 1748/12 ze dne 10. 10. 2012
 Ústavní soud rozhodl v senátu složeném z předsedy Stanislava Balíka a soudců Dagmar Lastovecké a Jiřího Nykodýma ve věci ústavní stížnosti L. Š., právně zastoupeného JUDr. Helenou Šlaufovou, advokátkou se sídlem Národní 6, Praha 1, proti rozsudku Nejvyššího soudu ze dne 24. 1. 2012 sp. zn. 25 Cdo 4689/2009 a rozsudku Městského soudu v Praze ze dne 10. 4. 2009 sp. zn. 14 Co 69/2009, takto:
 Podáním učiněným ve lhůtě dle § 72 odst. 3 zákona č. 182/1993 Sb., o Ústavním soudu, ve znění pozdějších předpisů (dále jen "zákon o Ústavním soudu"), se stěžovatel domáhal zrušení v záhlaví citovaných rozhodnutí, neboť má za to, že jimi bylo porušeno jeho ústavně zaručené právo na spravedlivý proces dle čl. 36 odst. 1 Listiny základních práv a svobod (dále jen "Listina").
 Stěžovatel se soudní cestou domáhal na vedlejším účastníkovi (žalovaný) náhrady škody na automobilu, která vznikla v důsledku smyku stěžovatelova vozidla v zatáčce, na mokrém a zabláceném úseku dlážděné vozovky. Na tomto úseku vozovky dle tvrzení stěžovatele převážely nákladní vozy provozované vedlejším účastníkem zeminu, bagrovanou na přilehlém stavebním pozemku. Vozidla nebyla před vjezdem na vozovku čištěna a vozovka byla čištěna až následně pomocí kropícího vozu.
 Rozsudkem ze dne 2. 5. 2007 č.j. 7 C 206/2006 Obvodní soud pro Prahu 6 v nalézacím řízení vyhověl žalobě stěžovatele a uložil žalovanému zaplatit stěžovateli z titulu náhrady škody částku 38.856,50 Kč s příslušenstvím a zaplatit stěžovateli náhradu nákladů řízení.
 Usnesením ze dne 11. 1. 2008 č.j. 14 Co 420/2007-54 zrušil v odvolacím řízení Městský soud v Praze rozsudek soudu I. stupně. V odůvodnění uvedl "že hodnocení důkazů soudem I. stupně je nepřezkoumatelné pro nedostatek důkazů". Soudu I. stupně pak bylo uloženo, "aby si ujasnil, jaké jsou předpoklady odpovědnosti za škodu v dané věci, provedl dokazování k jednotlivým předpokladům (zejména k příčině dopravní nehody a vzniku škody bylo provedeno zcela nedostatečné dokazování)".
 Obvodní soud pro Prahu 6 v opakovaném nalézacím řízení opětovně vyhověl žalobě stěžovatele a uložil žalovanému zaplatit stěžovateli z titulu náhrady škody částku 38.856,50 Kč s příslušenstvím a zaplatit stěžovateli náhradu nákladů řízení. Soud své rozhodnutí, a zejména skutková zjištění, opřel o protokoly Policie ČR, o výpověď svědka a o hodnocení vyjádření znalce a znaleckého posudku.
 V odvolacím řízení Městský soud v Praze změnil rozsudek soudu I. stupně tak, že žalobu zamítl a stěžovateli uložil zaplatit žalovanému náhradu nákladů řízení. Soud po zopakování listinných důkazů, zejména policejních protokolů, dospěl k závěru, že u žalovaného nejsou splněny předpoklady odpovědnosti za škodu. Soud konstatoval, že "žalovaný sice nečistil kola vozidel, ale žádnou další svou povinnost neporušil".
 Nejvyšší soud napadeným rozsudkem zamítl dovolání stěžovatele, neboť nebyla prokázána tvrzená příčina nehody. Dále uvedl, že právní názory odvolacího soudu odpovídají skutkovému podkladu, z něhož vycházel.
 V ústavní stížnosti stěžovatel uvedl, že stěžejní důkazy, na které poukázal, byly provedeny, ale v rozhodnutí odvolacího i dovolacího soudu byly "opomenuty". Podle stěžovatele z těchto důkazů jednoznačně vyplývá, že příčinou nehody byl smyk na mokré a zablácené komunikaci. Pokud soudy dospěly k názoru, že


text:
stěžovatel neprokázal tvrzenou příčinu nehody, stěžovateli není zřejmé, co by mohlo být jinou příčinou nehody, když např. nepřiměřená rychlost byla vyloučena Policií ČR a technická závada na vozidle rovněž nebyla shledána. Stěžovatel je rovněž přesvědčen, že soudy nepřistoupily ke skutkovému zjištění s dostatečným vnímáním celkové situace, když bagatelizují znečištění komunikace jako drobné znečištění a dokonce dospívají k závěru, že drobné nečistoty na komunikaci nemohly být příčinou vzniku smyku vozidla.
 Ústavní soud přezkoumal ústavní stížnost z hlediska kompetencí daných mu Ústavou, tj. z pozice soudního orgánu ochrany ústavnosti, který není další instancí v systému všeobecného soudnictví, není soudem nadřízeným obecným soudům a jako takový je oprávněn do jejich rozhodovací pravomoci zasahovat pouze za předpokladu, že nepostupují v souladu s principy obsaženými v hlavě páté Listiny, a dospěl k závěru, že není opodstatněná ve smyslu ustanovení § 43 odst. 2 písm. a) zákona o Ústavním soudu. Uvedené ustanovení rozeznává jako zvláštní kategorii návrhů návrhy "zjevně neopodstatněné", čímž se v zájmu efektivity a hospodárnosti dává Ústavnímu soudu příležitost posoudit přijatelnost návrhu ještě předtím, než si otevře prostor pro jeho věcné posouzení (za předpokladu objektivně založené způsobilosti rozhodnout o "nepřijatelnosti" již na základě obsahu napadených rozhodnutí orgánů veřejné moci a argumentace, jež je proti nim uplatněna v ústavní stížnosti, jestliže prima facie nedosahuje ústavněprávní roviny, tj. nemůže-li se, již ke své povaze a obsahu, dotknout ústavně zaručených práv a svobod). V této fázi řízení je zpravidla možno rozhodnout bez dalšího jen na základě obsahu napadených rozhodnutí orgánů veřejné moci a údajů obsažených v samotné ústavní stížnosti, případně ze spisu obecného soudu. Tato relativně samostatná část řízení nemá kontradiktorní charakter.
 Ústavní soud opakovaně ve své judikatuře uvedl, že není vrcholem soustavy obecných soudů (čl. 81, čl. 90 Ústavy) a není oprávněn zasahovat do jejich jurisdikční činnosti, a proto na sebe nemůže atrahovat právo přezkumného dohledu (viz např. nález sp. zn. III. ÚS 23/93 in Ústavní soud České republiky: Sbírka nálezů a usnesení - svazek 1, C. H. Beck, Praha 1994, str. 40). To ale platí jen potud, pokud tyto soudy ve své činnosti postupují ve shodě s obsahem hlavy páté Listiny (čl. 83 Ústavy); ani skutečnost, že se obecný soud opřel o právní názor (resp. výklad zákona, příp. jiného právního předpisu), se kterým se stěžovatel neztotožňuje, nezakládá sama o sobě důvod k ústavní stížnosti (viz nález sp. zn. IV. ÚS 188/94 in Ústavní soud České republiky: Sbírka nálezů a usnesení - svazek 3, C. H. Beck, Praha 1995, str. 281). Jestliže stížnost směřuje proti rozhodnutí soudu, vydanému v občanskoprávním řízení, není samo o sobě významné, je-li namítána jeho věcná nesprávnost; protože Ústavní soud není součástí soustavy obecných soudů a není ani povolán k instančnímu přezkumu jejich rozhodnutí, je jeho pravomoc založena výlučně k přezkumu z hlediska dodržení principů ústavněprávních, tj. zda v řízení (rozhodnutím v něm vydaným) nebyly dotčeny předpisy ústavního pořádku chráněné práva nebo svobody jeho účastníka.
 Ústavní soud konstatuje, že argumentace stěžovatele v ústavní stížnosti je pouze zopakováním argumentace v řízení ve věci samé před obecnými soudy. Jak je však z provedeného řízení


text:
patrné, soudy se s argumentací stěžovatele řádně vypořádaly, zejména pak rozvedly, z jakých skutkových zjištění při svém rozhodování vycházely. Odůvodnění napadených rozhodnutí je logické, skutkový stav věci je dostatečně podrobně popsán. Jak soud odvolací, tak soud dovolací po provedeném dokazování dospěly k závěru, že nejsou splněny předpoklady vzniku odpovědnosti za škodu dle § 420 obč. zákoníku.
 Je třeba zdůraznit, že právo na spravedlivý proces nezaručuje jednotlivci přímo nárok na rozhodnutí odpovídající jeho názoru, ale zajišťuje mu právo na spravedlivé soudní řízení. Stěžovatel využil možnosti uplatnit v řízení všechny procesní prostředky k ochraně svých práv. Fakt, že obecné soudy dospěly k jinému právnímu závěru, nezakládá sám o sobě odůvodněnost ústavní stížnosti. Stěžovatel přitom neuvedl žádnou okolnost, která by svědčila o zásahu do jeho ústavně zaručených práv postupem obecných soudů. Argumentace stěžovatele v ústavní stížnosti je tak založena výhradně na nesouhlasu s jejich právními závěry.
 Shrnutím shora uvedeného lze tedy uzavřít, že výše předestřené podmínky, za kterých v konkrétní věci uplatněný výklad a aplikace práva překračuje hranice ústavnosti, zde splněny nejsou. Nelze dovodit ani excesivní odklon od výkladových standardů obecných soudů ani od zásad ústavnosti, vyjádřených v judikatuře Ústavního soudu.
 Ústavní soud neshledal porušení základních práv stěžovatele, jak bylo v ústavní stížnosti namítáno, proto ústavní stížnost mimo ústní jednání bez přítomnosti účastníků odmítl jako návrh zjevně neopodstatněný podle ustanovení § 43 odst. 2 písm. a) zákona o Ústavním soudu.
 V Brně dne 10. října 2012


text:
140/1946 Zb. Nařízení, kterým se mění a doplňuje vládní nařízení ze dne 5. března 1927, č. 16 Sb., o úpravě služe... | Znenie 01.11.1946
 Nariadenie vlády č. 140/1946 Zb.Nařízení, kterým se mění a doplňuje vládní nařízení ze dne 5. března 1927, č. 16 Sb., o úpravě služebních a platových poměrů řemeslných zaměstnanců v technické službě stavební a udržovací a v automobilním provozu Československé pošty, ve znění vládního nařízení ze dne 18. října 1945, č. 111 Sb.
 https://www.zakonypreludi.sk/zz/1946-140
 Účinnosť od 01.11.1946
 Aktuálne znenie 01.11.1946
 ze dne 17. května 1946,
 kterým se mění a doplňuje vládní nařízení ze dne 5. března 1927, č. 16 Sb., o úpravě služebních a platových poměrů řemeslných zaměstnanců v technické službě stavební a udržovací a v automobilním provozu Československé pošty, ve znění vládního nařízení ze dne 18. října 1945, č. 111 Sb.
 Vláda republiky Československé nařizuje podle § 210 zákona ze dne 24. června 1926, č. 103 Sb., o úpravě platových a některých služebních poměrů státních zaměstnanců (platového zákona):
 Vládní nařízení č. 16/1927 Sb., ve znění vládního nařízení č. 111/1945 Sb., se mění a doplňuje takto:
 1. V nadpise i v textu nařízení se nahrazují, pokud není v dalším jinak stanoveno, slova „v technické službě stavební a udržovací“ slovy „v telekomunikační službě stavební a udržovací“ a slova „v automobilním provozu“ slovy „v dílenské nebo automobilové službě“; za slova „Československé pošty“ se vkládají slova „nebo Poštovní spořitelny“.
 2. § 2 se mění a zní takto:
 Řemeslnické kategorie
 V telekomunikační službě stavební a udržovací, v dílenské a v automobilové službě Československé pošty nebo Poštovní spořitelny se používá k řemeslným úkonům těchto kategorií: kategorie mechaniků (vrchní mechanikové I. a II. třídy, mechanikové),
 kategorie montérů (telegrafní dozorci I. a II. třídy, montéři),
 kategorie dílenských (dílovedoucí I. a II. třídy, dílenští), kategorie řidičů automobilů (vrchní řidiči automobilů I. a II. třídy, řidiči automobilů).
 3. § 3, odst. 1 se mění a zní takto:
 (1) Služební místa řemeslníků se systemisují v rámci stanovené normální potřeby sil ve třech platových stupnicích, a to:
 V platové stupnici:
 vrchní mechanikové I. tř. vrchní mechanikové II. tř. mechanikové
 telegrafní dozorci I. tř. telegrafní dozorci II. tř. montéři
 dílovedoucí I. tř. dílovedoucí II. tř. dílenští
 vrchní řidiči automobilů I. tř. vrchní řidiči automobilů II. tř. řidiči
 4. § 4, odst. 1, č. 5, písm. b) se mění a zní takto:
 b) pokud jde o služební místo v kategorii montérů, řemeslu kovopracovnickému, tesařskému, pokryvačskému, zednickému nebo jinému řemeslu potřebnému pro službu v kategorii montérů a buď absolvoval v době, kdy se učil řemeslu, s prospěchem průmyslovou školu pokračovací nebo, vyučiv se řemeslu, byl při uspokojivém pracovním výkonu zaměstnán nejméně tři roky v odborném závodě nebo při pracích do jeho oboru spadajících.
 5. § 8, odst. 1, věta první se mění a zní takto:
 (1) Ustanovovati čekatele nebo propůjčovati služební místa řemeslnická přísluší osobnímu úřadu.
 6. § 75 se mění a zní takto:
 V telekomunikační službě stavební a udržovací, v dílenské nebo v automobilní službě Československé pošty nebo Poštovní spořitelny se používá k řemeslnickým úkonům mimo řemeslníky podle části prvé


text:
tohoto nařízení též pomocných řemeslníků.
 7. § 81, odst. 2 se mění a zní takto:
 (2) Pomocní řemeslníci mají ve službě řidiče automobilů služební titul „pomocný řidič automobilů“ a ve službě dílenské služební titul „pomocný dílenský“.
 8. § 105, odst. 2, věta první se mění a zní takto:
 (2) Pokud však služební doba započitatelná pro vyměření zaopatřovacího platu byla pomocným řemeslníkem (pomocným řidičem automobilů) skutečně ztrávena ve výkonu služby řidičské, započítává se tak, že každý rok této služby se pro výměru zaopatřovacího platu hodnotí 18 měsíci.
 9. § 107, odst. 2 se doplňuje třetí větou, jež zní takto:
 V jednotlivých případech může vláda ze závažných důvodů na souhlasný návrh ministrů pošt a financí zkrátiti tuto dobu o dobu jiné služby zřízenecké nebo dělnické v oboru poštovní správy, pokud zaměstnanec vyhovoval podmínkám stanoveným v § 4 a byl plně zaměstnán.
 10. § 124, odst. 1, věta první se mění a zní takto:
 (1) Ustanovovati pomocné řemeslníky přísluší osobnímu úřadu.
 Dosavadní zřízenci poštovní služby výkonné v dílenské nebo automobilové službě, kteří splnili podmínky předepsané pro ustanovení řemeslníkem v příslušné kategorii (§ 4, odst. 1 vl. nař. č. 16/1927 Sb.) a konali alespoň po šest roků práce příslušných řemeslnických kategorií, se převedou dnem, kdy toto nařízení nabývá účinnosti, do kategorie dílenských nebo do kategorie řidičů automobilů, pomocní zřízenci v těchto službách, kteří splnili podmínky předepsané pro ustanovení řemeslníkem v příslušné kategorii (§ 4, odst. 1 vl. nař. č. 16/1927 Sb.) a konali práce příslušných řemeslnických kategorií, se převedou týmž dnem do příslušné kategorie pomocných řemeslníků.
 Vládní nařízení ze dne 17. března 1933, č. 50 Sb., jímž se mění vládní nařízení ze dne 5. března 1927, č. 16 Sb., o úpravě služebních a platových poměrů řemeslných zaměstnanců v technické službě stavební a udržovací a v automobilním provozu Československé pošty, se zrušuje.
 Toto nařízení nabývá účinnosti dnem 1. listopadu 1945; provede je ministr pošt.


text:
Táborový řád – Letní dětský tábor s mini zoo, Mratín
 Pro účely tohoto řádu se rozumí:
 táborník = dítě, tedy dětský účastník turnusu
 vedoucí = dospělý pracovník tábora
 hlavní vedoucí = hlavní vedoucí turnusu
 zákonný zástupce = objednatel
 ČÁST PRVNÍ – POHYB TÁBORNÍKŮ
 Čl. 1 – Pohyb táborníků v tábořišti
 Táborník se smí pohybovat společných prostorách tábořiště.
 Návštěva cizí chatky je povolena pouze s vědomím vedoucího a souhlasem všech ubytovaných v této chatce.
 Táborníkům se zakazuje vstup do skladů potravin. Táborníkům je volně přístupná pouze jídelna.
 Čl. 2 – Pohyb táborníků mimo tábořiště
 Táborníkům je zakázáno opouštět tábořiště bez souhlasu vedoucího.
 Při pohybu v tábořišti a koupání táborník nesmí vstupovat do vody bez souhlasu vedoucího.
 ČÁST DRUHÁ – CHOVÁNÍ TÁBORNÍKŮ
 Chování táborníků odpovídá všem právním a mravním pravidlům. Sprostá mluva táborníků je také prohřeškem proti tomuto řádu.
 Táborník jedná a chová se tak, aby neohrozil zdraví své ani zdraví ostatních.
 Zakazuje se fyzicky nebo psychicky ubližovat ostatním účastníkům tábora – především mladším a slabším.
 Za ztrátu peněz a cenných předmětů, které si táborník neuložil u vedoucího, nenese pořadatel tábora odpovědnost.
 Je zakázané mít v chatce alkohol, cigarety, včetně elektronických, drogy, útočné nože a jiné zbraně, střelivo (včetně paintballových a airsoftových kuliček), pyrotechnika, časopisy a jiné předměty s erotickou tematikou a dále též notebooky, tablety a jiné elektronické přístroje.
 Táborníkům je zakázáno mít u sebe (nebo v chatce) zápalky, anebo zapalovač. K činnostem, ke kterým je použití zápalek či zapalovače nezbytné, je vydá vedoucí, kterému budou po použití vráceny.
 Táborník pečuje o svěřený táborový materiál a užívá jej k jeho danému účelu.
 Poškození, nebo ztrátu vypůjčené věci táborník neprodleně oznámí vedoucímu.
 Úmyslně nebo z nedbalosti poškozený majetek musí táborník nebo jeho zákonný zástupce nahradit.
 Objednatel bere na vědomí a souhlasí, že jeho dítě může dobrovolně uhradit malou škodu (do cca 200 CZK), kterou způsobilo, ze svého kapesného.
 Táborník je povinen udržovat pořádek a čistotu v chatkách, v prostoru celého tábořiště i jeho okolí.
 ČÁST TŘETÍ – TÁBOROVÁ ČINNOST
 Táborník je povinen dodržovat denní režim vyvěšený na táborové nástěnce.
 Přísně se zakazuje svévolné maření táborových činností, které by mělo za následek vlastní zvýhodnění, anebo znevýhodnění či znemožnění činnosti jiných táborníků.
 Pokud se táborová činnost odehrává mimo tábor, řídí se táborník etickými principy, aby nedělal ostudu sobě, svým rodičům, ostatním táborníkům, ani pořadateli tábora.
 Táborník je povinnen respektovat a ctít noční klid, vyjma noční hry pod dozorem vedoucího.
 1. Táborníkům se nedoporučuje brát s sebou na tábor mobilní telefon.
 ČÁST ČTVRTÁ – STRAVOVÁNÍ A PÉČE O ZDRAVÍ
 Čl. 8 – Stravování
 Pokud má táborník s sebou potraviny, které vyžadují uchovávání v chladu a suchu, je z hygienických důvodů povinen je po domluvě s vedoucím uskladnit v prostorách hlavní budovy k tomu určených.
 K pití se smí používat jen voda k tomu určená nebo připravené nápoje, které jsou táborníkům neustále a kdykoliv přístupné.
 Podle pokynů vedoucího a v souladu s hygienickými předpisy je táborníkovi zakázáno konzumovat vybrané potraviny (př. majonéza, kupované nebalené potraviny apod.), zejména při výletech.
 Nevnášet do areálu tábora zbraně, ostré předměty


text:
(nože, nůžky), výbušné látky, hořlaviny, zábavní pyrotechniku, alkohol, psychotropní či toxické látky, léky a jiné nebezpečné předměty, které by mohly způsobit škodu na zdraví ostatních osob nebo zvířat.
 Čl. 9 – Péče o zdraví
 Táborník chrání své zdraví a zdraví ostatních. V případě jakéhokoliv zranění nebo onemocnění je povinen toto ihned nahlásit vedoucímu nebo přímo táborovému zdravotníkovi.
 V případě závažnějšího onemocnění bude táborníkovi po domluvě hlavního vedoucího s lékařem bez náhrady ukončen pobyt (zákonný zástupce táborníka může uplatnit nárok výhradně jen na proplacení poměrné části stravovacího limitu
 tj. 150 CZK / den, a to jen v případě, kdy nárokovaná vratná částka přesahuje limit 300 CZK).
 Táborník dodržuje základní hygienické návyky (včetně mytí rukou, vlasů, čištění zubů, oddělování čistého a špinavého prádla apod.) a pravidla. Využívá WC ke svému účelu, a to i v noci (vykonávání potřeby jinde, než místa k tomu určená, je přísně zakázáno).
 Zákonní zástupci, tedy objednatelé jsou povinni táborníkovi zajistit odpovídající vybavení, které mu umožní spokojeně, pohodlně, naplno a ve zdraví strávit pobyt po celou dobu jeho trvání a za každého počasí tj. vhodnou a pohodlnou obuv, dostatečné množství vhodného oblečení a prádla, pláštěnku, láhev na pití aj. (podrobněji viz seznam věcí, zasílaný objednatelům).
 ČÁST PÁTÁ – MINI ZOO
 Ke krmení a pohybu mezi zvířátky je potřeba souhlasu vedoucího, který děti nejprve poučí o tom, jak s daným druhem zvířátka zacházet a jak se k němu chovat.
 Nekrmit zvířata jinou, než k tomu určenou potravou.
 Nevhazovat žádné předměty do jejich ohrad či výběhů.
 Táborník je povinnen se chovat zvířatům, tak abych nedocházelo k jejich ohrožování na životě, či jejich etické a zdravotní újmě. Pokud pořadatel uzná, že táborník se nechová dle platných a etický, morálních zásad ke zvířatům a proto by mohlo docházet k jejich ohrožování na zdraví, může být táborník okamžitě vykázán do chatky a jeho turnus okamžitě ukončen. Objednatel poté neprodleně zajistí jeho odvoz z tábora.
 ČÁST ŠESTÁ – OSTATNÍ PRAVIDLA
 Čl. 11 – Návštěvy
 Návštěvy na táboře nejsou z výchovných a zdravotních důvodů povoleny (výjimka je možná pouze s výslovným souhlasem hlavního vedoucího).
 Čl. 12 – Porušení táborového řádu
 Hrubé porušení táborového řádu, nebo opakované porušování táborového řádu může vést až k vyloučení táborníka hlavním vedoucím z tábora, bez náhrady za zbývající pobyt (objednatel může uplatnit nárok výhradně jen na proplacení poměrné části stravovacího limitu tj. 150 CZK / den, a to jen v případě, kdy nárokovaná vratná částka přesahuje limit
 300 CZK. V takovém případě je objednatel po dohodě s hlavním vedoucím povinen táborníka na vlastní náklady a v dohodnutém termínu odvézt.
 Čl. 13 – Předčasné ukončení pobytu
 Táborník může na základě svého rozhodnutí a po domluvě hlavního vedoucího se zákonným zástupcem táborníka ukončit bez náhrady svůj pobyt na táboře. Zákonný zástupce si táborníka odveze z tábora výhradně v termínu předem dohodnutém a to pouze s hlavním vedoucím tábora a vždy na vlastní náklady.
 Čl. 14 – Účinnost
 Tento řád nabývá účinnosti dnem 1. února 2018.
 Pořadatelem Letních táborů v Mratíně je
 Nad Vodovodem 231/54, Praha 10 Malešice
 IČO:71554866
 Smluvní podmínky letního tábora


text:
Základní škola a Mateřská škola Dub, okres Prachatice Dub IČO 70989095 kontakty (24.02.2020) | Finance.cz
 Základní škola a Mateřská škola Dub, okres Prachatice Dub IČO: 70989095
 Tato stránka obsahuje výpis dat z různých rejstříků pro firmu Základní škola a Mateřská škola Dub, okres Prachatice, která sídlí v obci Dub a bylo jí přiděleno IČO 70989095.
 Firma s názvem Základní škola a Mateřská škola Dub, okres Prachatice se sídlem v obci Dub byla založena v roce 2003. Společnost je stále aktivní. V jejím vedení se dosud vystřídalo 1 osob. Společnost podniká v oboru Hostinská činnost a Výroba, obchod a služby neuvedené v přílohách 1 až 3 živnostenského zákona .
 Základní údaje o Základní škola a Mateřská škola Dub, okres Prachatice IČO: 70989095
 Aktuální kontaktní údaje Základní škola a Mateřská škola Dub, okres Prachatice
 Kontakty na Základní škola a Mateřská škola Dub, okres Prachatice IČO: 70989095
 102 , 384 25 Dub Česká republika
 č.p. 102, 384 25 Dub 15.11.2016
 Dub 102, okres Prachatice, PSČ 38425 1.1.2003 - 15.11.2016
 102, Dub 384 25
 Obory činností Základní škola a Mateřská škola Dub, okres Prachatice IČO: 70989095
 základní škola 1.1.2003
 mateřská škola 1.1.2003
 školní družina 1.1.2003
 školní jídelna 1.1.2003
 102 , Dub 384 25
 1007589736
 Vedení firmy Základní škola a Mateřská škola Dub, okres Prachatice IČO: 70989095
 Dana Žílová 15.11.2016
 č.p. 102, 384 25 Dub
 Mgr. Dana Žilová 1.1.2003 - 1.1.2006
 Dub 102, okres Prachatice, PSČ 38425
 Mgr. Dana Žílová 1.1.2006 - 15.11.2016
 Sbírka Listin Základní škola a Mateřská škola Dub, okres Prachatice IČO: 70989095
 Pr 320/SL 19 účetní závěrka [2015] 2015 - příloha Krajský soud v Českých Budějovicích 26.2.2016 29.2.2016 19
 Pr 320/SL 18 účetní závěrka [2015] 2015 Krajský soud v Českých Budějovicích 26.2.2016 29.2.2016 5
 Pr 320/SL 17 účetní závěrka [2015] 2015 Krajský soud v Českých Budějovicích 26.2.2016 29.2.2016 3
 Pr 320/SL 16 účetní závěrka [2014] 2014 - vzz Krajský soud v Českých Budějovicích 16.3.2015 17.3.2015 6
 Pr 320/SL 15 účetní závěrka [2014] 2014 - příloha Krajský soud v Českých Budějovicích 16.3.2015 17.3.2015 19
 Pr 320/SL 14 účetní závěrka [2014] 2014 - ro Krajský soud v Českých Budějovicích 16.3.2015 17.3.2015 8
 Pr 320/SL 9 účetní závěrka [2012] 2012 - příloha Krajský soud v Českých Budějovicích 9.4.2014 9.4.2014 17
 Pr 320/SL 8 účetní závěrka [2012] 2012 - ro Krajský soud v Českých Budějovicích 9.4.2014 9.4.2014 5
 Pr 320/SL 7 účetní závěrka [2011] 2011 - ro Krajský soud v Českých Budějovicích 9.4.2014 9.4.2014 5
 Pr 320/SL 6 účetní závěrka [2011] 2011 - vzz Krajský soud v Českých Budějovicích 9.4.2014 9.4.2014 3
 Pr 320/SL 5 účetní závěrka [2011] 2011 - příloha Krajský soud v Českých Budějovicích 9.4.2014 9.4.2014 18
 Pr 320/SL 13 účetní závěrka [2013] 2013 - ro Krajský soud v Českých Budějovicích 9.4.2014 9.4.2014 5
 Pr 320/SL 12 účetní závěrka [2013] 2013 - vzz Krajský soud v Českých Budějovicích 9.4.2014 9.4.2014 3
 Pr 320/SL 11 účetní závěrka [2013] 2013 - příloha Krajský soud v Českých Budějovicích 9.4.2014 9.4.2014 17
 Pr 320/SL 10 účetní závěrka [2012] 2012 - vzz Krajský soud v Českých Budějovicích 9.4.2014 9.4.2014


text:
3
 Pr 320/SL 4 zakladatelské dokumenty -Dodatek č.1 ke zřiz.listině Krajský soud v Českých Budějovicích 31.5.2005 30.1.2006 2
 Pr 320/SL 3 podpisové vzory ředitelky Krajský soud v Českých Budějovicích 19.3.2003 1
 Pr 320/SL 2 ostatní -Návrh na usn.z jedn.zast.obce Krajský soud v Českých Budějovicích 15.10.2002 19.3.2003 1
 Pr 320/SL 1 zakladatelské dokumenty - Zřizovací listina Krajský soud v Českých Budějovicích 15.10.2002 19.3.2003 4
 Hodnocení Základní škola a Mateřská škola Dub, okres Prachatice
 Výpis dat pro firmu Základní škola a Mateřská škola Dub, okres Prachatice obsahuje pouze taková data, která lze dle zákona č. 101/2000 Sb., o ochraně osobních údajů, zveřejňovat i bez souhlasu subjektu těchto údajů.
 výpis firmy Základní škola a Mateřská škola Dub, okres Prachatice, 70989095 na obchodním rejstříku
 výpis firmy Základní škola a Mateřská škola Dub, okres Prachatice, 70989095 na živnostenském rejstříku


text:
zákon číslo 235/2004 Sb. - Ing. Josef Pavlát - Praha
 zákon číslo 235/2004 Sb.
 Citace: 235/2004 Sb. Částka: 78/2004 Sb.
 Na straně (od-do): 4946-5010 Rozeslána dne: 23. dubna 2004
 Datum přijetí: 1. dubna 2004 Datum účinnosti od:
 Platnost předpisu: ANO Pozn. k úč.: dne vstupu do EU, s výj. viz § 113
 588/1992 Sb.; 321/1993 Sb.; 258/1994 Sb.; 133/1995 Sb.; 208/1997 Sb.
 Odkaz na návrh zákona a důvodovou zprávu na webu Poslanecké sněmovny, Sněmovní tisk č. 496/0
 a) pokud je pořízení zboží uskutečněno osobou povinnou k dani nebo právnickou osobou, která nebyla založena nebo zřízena za účelem podnikání, jestliže dodání tohoto zboží v tuzemsku by bylo osvobozeno od daně podle § 68 odst. 1 až 9, nebo
 b) pokud je pořízení zboží uskutečněno osobou osvobozenou od uplatňování daně podle § 6 nebo právnickou osobou, která nebyla založena nebo zřízena za účelem podnikání, nejedná se o pořízení zboží podle písmene a), a celková hodnota pořízeného zboží bez daně nepřekročila v běžném kalendářním roce částku 10 000 EUR nebo ekvivalentní částku v jiné měně přepočtenou na českou měnu a tato částka nebyla ani překročena v předcházejícím kalendářním roce; do stanovené částky se nezapočítává hodnota nového dopravního prostředku a hodnota zboží, které je předmětem spotřební daně, při pořízení z jiného členského státu.
 c) územím Evropského společenství území stanovené příslušným právním předpisem Evropských společenství.1)
 (2) Z území Evropského společenství jsou pro účely tohoto zákona vyloučena následující území jednotlivých členských států:
 a) ze Spolkové republiky Německo ostrov Helgoland a území Büsingen,
 b) ze Španělského království Ceuta, Melilla a Kanárské ostrovy,
 c) z Italské republiky Livigno, Campione d'Italia a italské vody jezera Lugano,
 d) z Francouzské republiky zámořské departementy,
 e) z Řecké republiky hora Athos.
 (3) Území Monackého knížectví se pro účely tohoto zákona považuje za území Francouzské republiky a území ostrova Man se považuje za území Spojeného království Velké Británie a Severního Irska.
 a) úplatou zaplacení v penězích nebo platebními prostředky nahrazujícími peníze nebo poskytnutí nepeněžitého plnění,
 c) daní na vstupu daň, která je obsažena v částce za přijaté plnění, daň při dovozu zboží, daň při pořízení zboží, daň při poskytnutí služby osobou registrovanou k dani v jiném členském státě nebo daň při poskytnutí služby zahraniční osobou,
 d) daní při dovozu zboží daň, kterou je při dovozu zboží do tuzemska povinna zaplatit osoba, které bylo zboží propuštěno do příslušného celního režimu,
 e) daní při pořízení zboží daň, kterou je povinen přiznat pořizovatel při pořízení zboží z jiného členského státu,
 f) daní při poskytnutí služby osobou registrovanou k dani v jiném členském státě daň, kterou je povinen přiznat plátce, kterému byly poskytnuty služby osobou registrovanou k dani v jiném členském státě, která nemá sídlo, místo podnikání nebo provozovnu v tuzemsku,
 g) daní při poskytnutí služby zahraniční osobou daň, kterou je povinen přiznat plátce, kterému byly poskytnuty služby zahraniční osobou povinnou k dani,
 h) daní na výstupu daň, kterou je plátce povinen přiznat ze základu daně za uskutečněné zdanitelné plnění nebo z přijaté platby, daň při pořízení zboží, daň při poskytnutí služby osobou registrovanou k dani v


text:
jiném členském státě nebo daň při poskytnutí služby zahraniční osobou,
 i) odpočtem daně daň na vstupu, popřípadě krácená podle § 76,
 j) osvobozením od daně bez nároku na odpočet daně osvobození od daně u plnění podle § 51, ve vztahu k nimž nelze uplatnit nárok na odpočet daně,
 k) osvobozením od daně s nárokem na odpočet daně osvobození od daně u plnění podle § 63, u nichž lze uplatnit nárok na odpočet daně,
 l) vlastní daňovou povinností daňová povinnost, kdy daň na výstupu převyšuje odpočet daně za zdaňovací období,
 m) nadměrným odpočtem daňová povinnost, kdy odpočet daně převyšuje daň na výstupu za zdaňovací období,
 n) daňovou povinností vlastní daňová povinnost nebo nadměrný odpočet,
 o) zvýšením daňové povinnosti zvýšení vlastní daňové povinnosti nebo snížení nadměrného odpočtu,
 p) snížením daňové povinnosti snížení vlastní daňové povinnosti nebo zvýšení nadměrného odpočtu,
 q) dotací k ceně přijaté finanční prostředky poskytované ze státního rozpočtu, z rozpočtů územních samosprávných celků, státních fondů, z grantů přidělených podle zvláštního zákona, z rozpočtu cizího státu, z grantů Evropského společenství či dle programů obdobných, pokud je příjemci dotace stanovena povinnost poskytovat plnění se slevou z ceny a výše slevy se váže k jednotkové ceně plnění; za dotaci k ceně se nepovažuje zejména dotace k výsledku hospodaření a na pořízení dlouhodobého hmotného a dlouhodobého nehmotného majetku,
 r) správcem daně příslušný finanční úřad, při dovozu zboží do tuzemska příslušný celní úřad, pokud zákon nestanoví jinak,
 s) plátcem osoba povinná k dani, která byla registrovaná k dani v tuzemsku podle § 95,
 t) osobou identifikovanou k dani osoba, která byla registrována podle § 97,
 u) osobou registrovanou k dani v jiném členském státě osoba, které bylo přiděleno daňové identifikační číslo pro účely daně z přidané hodnoty v jiném z členských států,
 v) zahraniční osobou osoba, která nemá na území Evropského společenství sídlo, místo podnikání nebo provozovnu, popřípadě místo pobytu či místo, kde se obvykle zdržuje,
 w) místem pobytu fyzické osoby adresa místa trvalého pobytu státního občana České republiky, adresa místa pobytu osoby z jiného členského státu nebo adresa místa pobytu zahraniční osoby,
 x) provozovnou místo, které má personální a materiální vybavení nutné k zajištění ekonomických činností.
 (2) Zbožím jsou věci movité, elektrická energie, teplo, chlad, plyn a voda. Za zboží se považuje nemovitost, která se nezapisuje do katastru nemovitostí. Za zboží se nepovažují peníze a cenné papíry. Penězi se pro účely tohoto zákona rozumí platné bankovky, státovky a mince české nebo cizí měny. Za platné bankovky, státovky a mince se považují i takové, jejichž platnost byla ukončena, ale lze je ještě za platné bankovky, státovky a mince vyměnit. Za zboží se však považují
 a) dopravním prostředkem loď delší než 7,5 m, letadlo o maximální vzletové hmotnosti větší než 1550 kg, vozidlo určené k provozu na silničních pozemních komunikacích s obsahem válců větším než 48 cm3 nebo s výkonem větším než 7,2 kW, pokud jsou určeny k přepravě osob nebo zboží, s výjimkou námořních lodí užívaných k obchodní, průmyslové, rybářské nebo záchranářské činnosti a letadel využívaných leteckými společnostmi pro mezinárodní leteckou přepravu,
 c) obchodním majetkem


text:
souhrn majetkových hodnot, který slouží nebo je určen osobě povinné k dani k uskutečňování ekonomických činností a o kterém je tato osoba povinna účtovat nebo jej evidovat,
 d) majetkem vytvořeným vlastní činností dlouhodobý nehmotný a dlouhodobý hmotný majetek včetně nedokončeného majetku a zásoby, oceněné vlastními náklady nebo reprodukční pořizovací cenou podle zvláštního právního předpisu,2)
 e) kolaudací kolaudace nové stavby a též kolaudace, která je provedena po změně stavby podle zvláštního právního předpisu, pokud cena této změny bez daně je vyšší než 30 % zůstatkové ceny3) stavby ke dni zahájení stavebního řízení,
 f) osobním automobilem dopravní prostředek, který má v osvědčení o registraci zapsanou kategorii osobní automobil M1 nebo M1G,4)
 g) finančním pronájmem přenechání zboží nebo nemovitosti za úplatu do užívání podle smlouvy o finančním pronájmu, pokud si strany v této smlouvě sjednají, že uživatel je oprávněn nebo povinen nabýt zboží nebo nemovitost, která je předmětem smlouvy, nejpozději úhradou posledního závazku ze smlouvy; takový finanční pronájem se posuzuje obdobně jako dodání zboží nebo převod nemovitosti,
 h) nájmem věci i podnájem věci,
 i) prodejem podniku prodej podniku nebo části podniku, tvořící organizační složku podniku, podle zvláštního právního předpisu;5) za prodej podniku se považuje rovněž vydražení podniku nebo jeho organizační složky ve veřejné dražbě.
 (4) Pro účely tohoto zákona se pro přepočet cizí měny na české koruny použije kurz devizového trhu vyhlášený Českou národní bankou a platný pro osobu provádějící přepočet ke dni vzniku povinnosti přiznat daň, popřípadě přiznat osvobození od daně.
 (1) Osoba povinná k dani je fyzická nebo právnická osoba, která samostatně uskutečňuje ekonomické činnosti. Osobou povinnou k dani je i právnická osoba, která nebyla založena nebo zřízena za účelem podnikání, pokud uskutečňuje ekonomické činnosti.
 (2) Ekonomickou činností uvedenou v odstavci 1 se pro účely tohoto zákona rozumí činnost výrobců, obchodníků a osob poskytujících služby, včetně důlní činnosti a zemědělské výroby a činnosti vykonávané podle zvláštních právních předpisů, zejména nezávislé činnosti vědecké, literární, umělecké, vychovatelské nebo učitelů, jakož i nezávislé činnosti lékařů, právníků, inženýrů, architektů, dentistů a účetních znalců. Za ekonomickou činnost se také považuje využití hmotného a nehmotného majetku za účelem získání příjmů, pokud je tento majetek využíván soustavně. Samostatně uskutečňovanou ekonomickou činností není činnost zaměstnanců nebo jiných osob, kteří mají uzavřenou smlouvu se zaměstnavatelem, na základě níž vznikne mezi zaměstnavatelem a zaměstnancem pracovněprávní vztah, případně činnosti osob, které jsou zdaňovány jako příjmy ze závislé činnosti podle zvláštního právního předpisu6) nebo jako příjmy, z nichž je uplatňována zvláštní sazba daně podle zvláštního právního předpisu.7)
 (3) Stát, kraje, obce, jakož i právnické osoby, které byly založeny nebo zřízeny zvláštním právním předpisem nebo na základě zvláštního právního předpisu (dále jen "veřejnoprávní subjekt"), se při výkonu působností v oblasti veřejné správy nepovažují za osoby povinné k dani, a to i v případě, kdy za to přijímají úhradu. Pokud však uskutečňováním některých z těchto výkonů došlo podle rozhodnutí příslušného orgánu k výraznému narušení hospodářské soutěže, anebo vykonává-li veřejnoprávní subjekt rovněž ekonomickou činnost podle odstavce 2, považuje se, pokud jde o tento výkon nebo o ekonomickou činnost, za osobu povinnou k dani. Osobou povinnou k


text:
dani se pro účely registrace plátce rozumí účetní jednotka veřejnoprávního subjektu.
 (4) Veřejnoprávní subjekt se však vždy považuje za osobu povinnou k dani, pokud uskutečňuje činnosti uvedené v příloze č. 3.
 (2) Obratem se pro účely tohoto zákona rozumí výnosy za uskutečněná plnění s výjimkou plnění, která jsou osvobozená od daně bez nároku na odpočet daně, u osob, které mají povinnost vést účetnictví nebo účetnictví vedou dobrovolně, nebo příjmy za uskutečněná plnění, s výjimkou plnění, která jsou osvobozená od daně bez nároku na odpočet daně, u ostatních osob. Do obratu se také zahrnují výnosy nebo příjmy z převodu a nájmu pozemků, staveb, bytů a nebytových prostor, které jsou osvobozeny od daně bez nároku na odpočet daně podle § 56, které nejsou příležitostnou činností osoby povinné k dani, a výnosy nebo příjmy z finančních činností a pojišťovacích činností, které jsou osvobozeny od daně bez nároku na odpočet daně podle § 54 a 55, které nejsou příležitostnou nebo doplňkovou činností osoby povinné k dani. Do obratu se nezahrnují výnosy nebo příjmy z prodeje dlouhodobého hmotného a dlouhodobého nehmotného majetku. Obratem veřejnoprávního subjektu se pro účely tohoto zákona rozumí výnosy za zdanitelná plnění uskutečněná účetní jednotkou.
 Místo plnění při dodání zboží a převodu nemovitosti
 (2) Místem plnění při dodání zboží, pokud je zboží odesláno nebo přepraveno osobou, která uskutečňuje dodání zboží, nebo osobou, pro kterou se uskutečňuje dodání zboží, nebo zmocněnou třetí osobou, je místo, kde se zboží nachází v době, kdy odeslání nebo přeprava zboží začíná. Pokud však odeslání nebo přeprava zboží začíná ve třetí zemi, za místo plnění při dovozu zboží a následného dodání zboží osobou, která dovoz zboží uskutečnila, se považuje členský stát, ve kterém vznikla daňová povinnost při dovozu zboží.
 (3) Pokud je dodání zboží spojeno s jeho instalací nebo montáží osobou, která zboží dodává, nebo jí zmocněnou třetí osobou, za místo plnění se považuje místo, kde je zboží instalováno nebo smontováno.
 (4) Pokud však zboží je dodáno na palubě lodě, letadla nebo vlaku během přepravy cestujících uskutečněné na území Evropského společenství, za místo plnění se považuje místo zahájení přepravy cestujících. Zpáteční přeprava se považuje za samostatnou přepravu.
 a) místem zahájení přepravy cestujících první místo, kde mohli nastoupit cestující na území Evropského společenství,
 b) místem ukončení přepravy cestujících poslední místo, kde mohli vystoupit cestující na území Evropského společenství,
 c) přepravou cestujících uskutečněnou na území Evropského společenství část přepravy uskutečněná bez zastávky ve třetí zemi mezi místem zahájení a ukončení přepravy cestujících.
 (6) Místem plnění při převodu nemovitosti je místo, kde se nemovitost nachází.
 (1) Za místo plnění při zasílání zboží podle § 18 se považuje místo, kde se zboží nachází po ukončení jeho odeslání nebo přepravy osobě, pro kterou se dodání uskutečňuje.
 (2) Pokud je zboží při zasílání zboží odesláno nebo přepraveno z třetí země a dovoz zboží je uskutečněn plátcem, který uskutečňuje zasílání zboží, do jiného členského státu, než ve kterém je ukončení odeslání nebo přepravy zboží osobě, které má být dodáno, považuje se zboží za odeslané nebo přepravené z členského státu, do kterého byl dovoz zboží uskutečněn.


text:
(3) Pokud je však při zasílání zboží podle § 18 dodáno zboží, s výjimkou zboží, které je předmětem spotřební daně, je místem plnění místo stanovené podle § 7 odst. 2, jestliže celková hodnota dodaného zboží do členského státu bez daně nepřekročí v jednom kalendářním roce částku stanovenou tímto členským státem a tato částka nebyla ani překročena v předcházejícím kalendářním roce.
 (4) Pokud plátce při zasílání zboží podle § 18, které je odesláno nebo přepraveno z tuzemska, nepřekročí celkovou hodnotu dodaného zboží podle odstavce 3, může oznámit správci daně, že za místo plnění považuje místo stanovené podle odstavce 1. Obdobně se postupuje, pokud je zasílání zboží uskutečněno z jiného členského státu do tuzemska. Podle odstavce 1 je plátce povinen při stanovení místa plnění postupovat nejméně 2 následující po sobě jdoucí kalendářní roky ode dne oznámení.
 (1) Za místo plnění při poskytnutí služby se považuje místo, kde má osoba poskytující službu sídlo nebo místo podnikání, popřípadě místo pobytu nebo místo, kde se obvykle zdržuje.
 (2) Pokud však osoba poskytuje službu prostřednictvím provozovny, považuje se za místo plnění místo, kde je tato provozovna umístěna.
 (1) Za místo plnění při poskytnutí služby vztahující se k nemovitosti, včetně služby realitní kanceláře, odhadce nebo služby architekta a stavebního dozoru, se považuje místo, kde se nemovitost nachází.
 a) přepravou zboží mezi členskými státy přeprava zboží, pokud místo zahájení a místo ukončení přepravy je na území dvou různých členských států; za přepravu zboží mezi členskými státy se považuje také přeprava, kdy místo zahájení a místo ukončení přepravy je na území stejného členského státu, a tato přeprava je přímo spojena s přepravou zboží, kde místo zahájení a místo ukončení přepravy je na území dvou různých členských států,
 b) místem zahájení přepravy zboží místo, kde přeprava zboží začíná,
 c) místem ukončení přepravy zboží místo, kde přeprava zboží končí.
 a) služby kulturní, umělecké, sportovní, vědecké, výchovné a zábavní včetně organizování této služby a poskytnutí s ní přímo související služby,
 (6) Při poskytnutí služby zahraniční osobě nebo osobě registrované k dani v jiném členském státě, která nemá sídlo, místo podnikání nebo provozovnu v tuzemsku, je místem plnění místo, kde má osoba, které je služba poskytnuta, sídlo, místo podnikání, popřípadě místo pobytu či místo, kde se obvykle zdržuje, nebo místo, kde mají tyto osoby provozovnu, je-li služba poskytnuta pro tuto provozovnu, pokud jde o tyto služby:
 f) nájem movité věci, s výjimkou všech druhů dopravních prostředků,
 h) provozování rozhlasového a televizního vysílání,
 k) poskytnutí služby osobou, která jedná jménem a na účet jiné osoby, která spočívá v zajištění služby uvedené v tomto odstavci.
 (7) Při poskytnutí služby podle odstavce 6 zahraniční osobou povinnou k dani nebo osobou registrovanou k dani v jiném členském státě, která nemá v tuzemsku sídlo, místo podnikání nebo provozovnu, plátci, který má sídlo, místo podnikání nebo provozovnu v tuzemsku, nebo osobě povinné k dani podle § 6 odst. 1 je místem plnění tuzemsko.
 (8) Pro účely tohoto zákona se rozumí
 a) elektronickou službou dodání webových stránek (website supply), hostitelství webových stránek (web-hosting), vzdálená údržba programového vybavení, dodání programů a


text:
jejich aktualizace, dodání prezentace, textů a informací, včetně vytvoření dostupné databáze, dodání hudby, filmů a her, včetně hazardních her, a dodání politických, kulturních, uměleckých, sportovních, vědeckých a zábavních vysílání, dodání výuky na dálku; za poskytnutí elektronické služby se nepovažuje komunikace přes elektronickou poštu mezi osobou, která službu poskytuje, a osobou, které je služba poskytována,
 b) telekomunikační službou služba spojená s přenosem, vysíláním nebo příjmem signálů, textových dokumentů, obrázků a zvuků nebo jakékoliv informace prostřednictvím kabelu, rádia, optických nebo elektromagnetických systémů včetně příslušného přenosu nebo stanovení práva využívat kapacitu pro tento přenos, vysílání nebo příjem nebo přístup k informačním sítím.
 (9) Pokud je však nájem dopravního prostředku
 a) poskytnut zahraniční osobě, a ke skutečnému užití nebo spotřebě po celou dobu nájmu dochází ve třetí zemi, nestanoví se místo plnění v tuzemsku podle § 9, ale za místo plnění se považuje tato třetí země,
 b) poskytnut zahraniční osobou povinnou k dani, a ke skutečnému užití nebo spotřebě dochází v tuzemsku, i když jen po část doby nájmu, nestanoví se místo plnění ve třetí zemi podle § 9, ale za místo plnění se považuje tuzemsko.
 (10) Při poskytnutí elektronické služby zahraniční osobou povinnou k dani osobě, která není osobou povinnou k dani, se za místo plnění považuje tuzemsko, pokud má osoba, pro kterou je služba poskytnuta, sídlo nebo místo pobytu, popřípadě místo, kde se obvykle zdržuje, v tuzemsku.
 (11) Při poskytnutí telekomunikační služby, provozování rozhlasového a televizního vysílání zahraniční osobou povinnou k dani osobě, která není osobou povinnou k dani, a která má sídlo nebo místo pobytu, popřípadě místo, kde se obvykle zdržuje, v tuzemsku, za místo plnění se považuje tuzemsko, pokud ke skutečnému užití nebo spotřebě dochází v tuzemsku.
 (12) Místem plnění při poskytnutí služby osobou, která jedná jménem a na účet jiné osoby, která spočívá v zajištění
 a) přepravy zboží mezi členskými státy, je místo zahájení přepravy,
 b) služby přímo související s přepravou zboží mezi členskými státy, je místo, kde je služba související uskutečněna,
 c) jiné služby než uvedené v písmenech a), b) nebo v odstavci 6 nebo v zajištění zboží, je místo, kde je zajištěná služba uskutečněna nebo kde je dodání nebo pořízení zboží uskutečněno.
 (13) Pokud je však služba osobou, která jedná jménem a na účet jiné osoby, podle odstavce 12 poskytnuta pro osobu registrovanou k dani v jiném členském státě, než ve kterém je místo plnění zajištěné služby nebo zboží podle písmen a) až c), považuje se za místo plnění území členského státu, který vydal daňové identifikační číslo, které tato osoba uvedla pro poskytnutí služby.
 (2) Za místo plnění při pořízení zboží z jiného členského státu se považuje členský stát, který vydal daňové identifikační číslo, které pořizovatel poskytl osobě registrované k dani v jiném členském státě, která mu dodává zboží, pokud ukončení odeslání nebo přepravy zboží je v jiném členském státě, než který vydal toto daňové identifikační číslo, a jestliže pořizovatel neprokáže, že pořízení zboží z jiného členského státu bylo předmětem daně v členském státě ukončení odeslání nebo přepravy zboží. Tímto ustanovením není dotčeno ustanovení odstavce 1.
 (3)


text:
Pokud je však pořízení zboží z jiného členského státu předmětem daně podle odstavce 1 v členském státě ukončení odeslání nebo přepravy zboží následně potom, co bylo předmětem daně v tuzemsku, protože daňové identifikační číslo, které pořizovatel poskytl osobě, která mu dodává zboží a která je registrovaná k dani v jiném členském státě, bylo vydáno v tuzemsku, základ daně se sníží v tuzemsku o základ daně, z kterého byla odvedena daň v členském státě ukončení odeslání nebo přepravy zboží.
 (4) Pokud však je použit zjednodušený postup při dodání zboží do jiného členského státu formou třístranného obchodu podle § 17, za místo plnění při pořízení zboží z jiného členského státu se považuje místo stanovené podle odstavce 1, pokud pořizovatel uskutečnil pořízení zboží z jiného členského státu za účelem následného dodání zboží v členském státě ukončení odeslání nebo přepravy zboží podle odstavce 1 a osoba, které bylo zboží dodáno v členském státě ukončení odeslání nebo přepravy zboží, přiznala a zaplatila daň jako při pořízení zboží z jiného členského státu a pořizovatel podal souhrnné hlášení.
 (1) Místem plnění při dovozu zboží je území členského státu, na jehož území se zboží nachází v době, kdy vstupuje na území Evropského společenství.
 (2) Pokud má však zboží při vstupu na území Evropského společenství postavení dočasně uskladněného zboží nebo je umístěno do svobodného celního pásma nebo do svobodného celního skladu, nebo je propuštěno do celního režimu uskladnění v celním skladu, aktivní zušlechťovací styk v podmíněném systému, dočasné použití s úplným osvobozením od cla nebo tranzit, je místem plnění při dovozu zboží území členského státu, ve kterém je ukončen příslušný režim.
 Dodání zboží a převod nemovitosti
 (1) Dodáním zboží se pro účely tohoto zákona rozumí převod práva nakládat se zbožím jako vlastník. Převodem nemovitosti se pro účely tohoto zákona rozumí převod nemovitosti, která se zapisuje do katastru nemovitostí, při kterém dochází ke změně vlastnického práva nebo příslušnosti k hospodaření.
 (2) Dodáním zboží do jiného členského státu je dodání zboží, které bylo skutečně odesláno nebo přepraveno do jiného členského státu.
 (3) Za dodání zboží nebo převod nemovitosti se považuje
 b) dodání zboží prostřednictvím komisionáře na základě komisionářské smlouvy; toto dodání zboží se považuje za samostatné dodání zboží komitentem nebo třetí osobou a samostatné dodání zboží komisionářem,
 c) předání dovezeného zboží, které je ve vlastnictví osoby z třetí země a po propuštění do volného oběhu je předáno další osobě v tuzemsku beze změny vlastnického vztahu.
 (4) Za dodání zboží nebo převod nemovitosti za úplatu se také považuje
 b) použití hmotného majetku vytvořeného vlastní činností pro účely, kdy nemá plátce nárok na odpočet daně,
 c) vydání vypořádacího podílu8) nebo podílu na likvidačním zůstatku9) v nepeněžité podobě ve hmotném majetku,2) pokud byl u tohoto majetku nebo jeho části uplatněn odpočet daně,
 d) při rozpuštění sdružení10) bezúplatné přenechání věcí vnesených nebo bezúplatné přenechání získaného podílu majetku v nepeněžité podobě ve hmotném majetku vytvořeného společnou činností ostatním účastníkům sdružení10) do jejich vlastnictví,
 e) při vystoupení nebo vyloučení účastníka ze sdružení bezúplatné přenechání věcí vnesených ostatním účastníkům sdružení do jejich vlastnictví nebo vydání podílu majetku vytvořeného


text:
společnou činností v nepeněžité podobě ve hmotném majetku účastníkovi sdružení, který vystupuje nebo je vyloučen,
 f) vložení majetkového vkladu v nepeněžité podobě ve hmotném majetku pouze při vložení osobě, která není plátcem, pokud vkladatel při nabytí majetku nebo u jeho části uplatnil odpočet daně, s výjimkou vložení hmotného majetku, který je součástí vkladu podniku nebo jeho části, tvořící organizační složku podniku,
 g) přestavba motorového vozidla, u kterého byl uplatněn nárok na odpočet daně, jejímž výsledkem je osobní automobil, u kterého není nárok na odpočet daně.
 (5) Použitím hmotného majetku pro účely nesouvisející s uskutečňováním ekonomických činností plátce se pro účely tohoto zákona rozumí použití obchodního majetku plátcem pro jeho osobní spotřebu nebo jeho zaměstnanců, a použití obchodního majetku bez úplaty, pokud byl u tohoto majetku nebo jeho části uplatněn odpočet daně.
 (6) Za dodání zboží za úplatu se považuje také přemístění obchodního majetku plátcem do jiného členského státu. Přemístěním obchodního majetku se pro účely tohoto zákona rozumí odeslání nebo přeprava majetku tímto plátcem nebo jím zmocněnou třetí osobou z tuzemska do jiného členského státu pro účely uskutečňování jeho ekonomických činností v jiném členském státě. Za dodání zboží do jiného členského státu plátcem se považuje také přemístění zboží, které bylo pořízeno tímto plátcem podle § 16 odst. 4, z tuzemska do jiného členského státu.
 (7) Za přemístění obchodního majetku do jiného členského státu se nepovažuje odeslání nebo přeprava zboží pro účely
 a) dodání zboží spojené s instalací nebo montáží plátcem, který zboží dodává, nebo jím zmocněnou třetí osobou v členském státě ukončení odeslání nebo přepravy zboží,
 b) zasílání zboží v členském státě ukončení odeslání nebo přepravy zboží,
 c) dodání zboží plátcem na palubě lodí, letadel nebo vlaků během přepravy cestujících podle § 7 odst. 4,
 g) přechodného užití zboží v členském státě, ve kterém je ukončení odeslání nebo přepravy zboží, pro účely poskytnutí služby plátcem, nebo
 h) přechodného užití zboží na dobu nepřekračující 24 měsíců na území jiného členského státu, ve kterém by se na dovoz stejného zboží ze třetí země pro přechodné užití vztahoval režim dočasného použití s plným osvobozením od cla.
 (8) Při dodání zboží s instalací nebo montáží podle § 7 odst. 3 zahraniční osobou povinnou k dani nebo osobou registrovanou k dani v jiném členském státě, která nemá v tuzemsku sídlo, místo podnikání nebo provozovnu, plátci nebo osobě identifikované k dani, je osoba, pro kterou je uskutečněno dodání zboží s instalací nebo montáží, povinna daň přiznat a zaplatit podle § 108, pokud je místo plnění v tuzemsku.
 (9) Při dodání zboží s instalací nebo montáží podle § 7 odst. 3 zahraniční osobou povinnou k dani nebo osobou registrovanou k dani v jiném členském státě, která nemá v tuzemsku sídlo, místo podnikání nebo provozovnu, osobě, která není plátcem ani osobou identifikovanou k dani, je osoba, která dodává zboží s instalací nebo montáží, povinna přiznat a zaplatit daň podle § 108.
 b) vydání nebo poskytnutí majetku v nepeněžité podobě ve hmotném majetku jako náhrady nebo vypořádání podle zvláštního právního předpisu,11) nebo
 c) poskytnutí reklamního nebo propagačního předmětu bez úplaty,


text:
který je označen obchodní firmou nebo ochrannou známkou poskytovatele tohoto předmětu nebo názvem propagovaného zboží nebo služby, pokud jeho pořizovací cena bez daně nepřesahuje 500 Kč, a který není předmětem spotřební daně.
 (1) Poskytnutím služby se pro účely tohoto zákona rozumí všechny činnosti, které nejsou dodáním zboží nebo převodem nemovitosti. Poskytnutím služby se rozumí také
 (2) Za poskytnutí služby se považuje
 b) poskytnutí služby prostřednictvím komisionáře na základě komisionářské smlouvy; tato služba se považuje za samostatné poskytnutí služby komitentem nebo třetí osobou a samostatné poskytnutí služby komisionářem.
 (3) Za poskytnutí služby za úplatu se také považuje
 b) použití nehmotného majetku vytvořeného vlastní činností v případech, kdy plátce nemá nárok na odpočet daně,
 c) vydání vypořádacího podílu nebo podílu na likvidačním zůstatku v nepeněžité podobě v nehmotném majetku,2) pokud byl u majetku nebo jeho části uplatněn odpočet daně,
 d) při rozpuštění sdružení10) bezúplatné přenechání vneseného nehmotného majetku nebo bezúplatné přenechání získaného podílu majetku v nepeněžité podobě v nehmotném majetku vytvořeného společnou činností ostatním účastníkům sdružení do jejich vlastnictví,
 e) při vystoupení nebo vyloučení účastníka ze sdružení bezúplatné přenechání vneseného nehmotného majetku nebo vydání podílu majetku vytvořeného společnou činností v nepeněžité podobě v nehmotném majetku účastníkovi sdružení, který vystupuje nebo je vyloučen, nebo
 f) vložení majetkového vkladu v nepeněžité podobě v nehmotném majetku pouze při vložení osobě, která není plátcem, pokud vkladatel při nabytí majetku nebo u jeho části uplatnil odpočet daně, s výjimkou vkladu podniku nebo jeho části, tvořící organizační složku podniku.
 a) využití obchodního majetku pro osobní spotřebu plátce nebo jeho zaměstnanců, pokud byl u tohoto majetku nebo jeho části uplatněn odpočet daně, nebo
 b) poskytnutí služby plátcem bez úplaty pro jiné účely než související s uskutečňováním jeho ekonomických činností.
 (5) Za poskytnutí služby se však nepovažuje
 a) prodej podniku nebo vklad podniku nebo jeho části, tvořící organizační složku podniku,
 b) vydání nebo poskytnutí majetku v nepeněžité podobě v nehmotném majetku jako náhrady nebo vypořádání podle zvláštních právních předpisů o nápravě majetkových křivd,11)
 c) převod obchodního podílu,12) popřípadě převod členství v družstvu,13)
 d) postoupení vlastní pohledávky vzniklé plátci.
 Poskytnutí služby osobou registrovanou k dani
 v jiném členském státě a zahraniční osobou
 (1) Při poskytnutí služby podle § 10 odst. 7 zahraniční osobou povinnou k dani nebo osobou registrovanou k dani v jiném členském státě, která nemá v tuzemsku sídlo, místo podnikání nebo provozovnu, plátci, je plátce povinen daň přiznat a zaplatit podle § 108, pokud je místo plnění v tuzemsku a nejedná se o poskytnutí služby, která je osvobozena od daně bez nároku na odpočet daně podle § 51.
 (2) Při poskytnutí elektronické služby podle § 10 odst. 10 zahraniční osobou povinnou k dani osobě, která není osobou povinnou k dani, pokud je místo plnění v tuzemsku, je zahraniční osoba povinna daň přiznat a zaplatit podle § 108, pokud neuplatňuje zvláštní režim podle § 88.
 (3) Při poskytnutí telekomunikační služby, provozování rozhlasového nebo televizního vysílání, podle § 10 odst. 11 zahraniční osobou povinnou k dani osobě, která není osobou povinnou k dani, pokud je místo plnění v tuzemsku, je zahraniční


text:
osoba povinna daň přiznat a zaplatit podle § 108.
 (4) Při poskytnutí služby vztahující se k nemovitostem podle § 10 odst. 1, přepravní služby podle § 10 odst. 2, služby podle § 10 odst. 4, služby oceňování movité věci nebo prací na movité věci nebo služby přímo související s přepravou zboží mezi členskými státy podle § 10 odst. 5 nebo při poskytnutí služby podle § 10 odst. 12 a 13, zahraniční osobou povinnou k dani nebo osobou registrovanou k dani v jiném členském státě, která nemá v tuzemsku sídlo, místo podnikání nebo provozovnu, plátci nebo osobě identifikované k dani, je osoba, které je služba poskytnuta, povinna daň přiznat a zaplatit podle § 108, pokud je místo plnění v tuzemsku.
 (5) Při poskytnutí služby vztahující se k nemovitostem podle § 10 odst. 1, přepravní služby podle § 10 odst. 2, služby podle § 10 odst. 4, služby oceňování movité věci nebo prací na movité věci nebo služby přímo související s přepravou zboží mezi členskými státy podle § 10 odst. 5 nebo při poskytnutí služby podle § 10 odst. 12 a 13, zahraniční osobou povinnou k dani nebo osobou registrovanou k dani v jiném členském státě, která nemá v tuzemsku sídlo, místo podnikání nebo provozovnu, osobě, která není plátcem ani osobou identifikovanou k dani, je osoba, která službu poskytla, povinna daň přiznat a zaplatit podle § 108, pokud je místo plnění v tuzemsku.
 (6) Při poskytnutí nájmu dopravního prostředku podle § 10 odst. 9 zahraniční osobou povinnou k dani plátci nebo osobě identifikované k dani, je osoba, které je nájem poskytnut, povinna daň přiznat a zaplatit podle § 108, pokud je místo plnění v tuzemsku.
 (7) Při poskytnutí nájmu dopravního prostředku podle § 10 odst. 9 zahraniční osobou povinnou k dani osobě, která není plátcem ani osobou identifikovanou k dani, je zahraniční osoba povinna daň přiznat a zaplatit podle § 108, pokud je místo plnění v tuzemsku.
 (1) Pořízením zboží z jiného členského státu se pro účely tohoto zákona rozumí nabytí práva nakládat jako vlastník se zbožím, které je odesláno nebo přepraveno pořizovateli, osobou registrovanou k dani v jiném členském státě, která uskutečňuje dodání zboží, pořizovatelem nebo zmocněnou třetí osobou, do jiného členského státu, než z kterého je zboží odesláno nebo přepraveno a nejedná se o dodání zboží s instalací nebo montáží osobou, která zboží dodává, nebo jí zmocněnou třetí osobou nebo o zasílání zboží podle § 18. Pořizovatelem se pro účely tohoto zákona rozumí osoba, která pořizuje zboží z jiného členského státu.
 (2) Pokud je však zboží pořízeno právnickou osobou, která nebyla založena nebo zřízena za účelem podnikání, je odesláno nebo přepraveno z třetí země a dovoz zboží je uskutečněn touto osobou do jiného členského státu, než ve kterém je ukončeno odeslání nebo přeprava zboží, považuje se zboží za odeslané nebo přepravené z členského státu, do kterého je dovoz zboží uskutečněn. Pokud je dovoz zboží uskutečněn právnickou osobou, která nebyla zřízena nebo založena za účelem podnikání, do tuzemska, má tato osoba nárok na vrácení zaplacené daně při dovozu zboží, pokud prokáže,


text:
že pořízení tohoto zboží bylo předmětem daně v členském státě, ve kterém je ukončeno odeslání nebo přeprava tohoto zboží. Při vracení daně se postupuje přiměřeně podle § 82.
 (3) Osoba povinná k dani nebo právnická osoba, která nebyla založena nebo zřízena za účelem podnikání, které pořizují zboží z jiného členského státu, a pro které není pořízení zboží z jiného členského státu předmětem daně podle § 2 odst. 2 písm. b) mohou oznámit správci daně, že budou postupovat podle § 2 odst. 1 písm. c), přičemž jsou povinny takto postupovat nejméně 2 následující po sobě jdoucí kalendářní roky.
 (4) Za pořízení zboží z jiného členského státu plátcem se také považuje přemístění zboží z jiného členského státu do tuzemska osobou registrovanou k dani v jiném členském státě, která nemá v tuzemsku sídlo, místo podnikání nebo provozovnu, za účelem následného dodání zboží v tuzemsku tomuto plátci. Plátce je povinen na základě dokladu o přemístění zboží vystaveného osobou registrovanou k dani v jiném členském státě daň přiznat a zaplatit podle § 108.
 (5) Za pořízení zboží z jiného členského státu za úplatu se považuje
 použití zboží plátcem pro účely uskutečňování ekonomických činností v tuzemsku, které je odesláno nebo přepraveno tímto plátcem nebo jím zmocněnou třetí osobou z jiného členského státu do tuzemska podle § 13 odst. 6 a toto zboží bylo plátcem v rámci uskutečňování ekonomických činností v tomto jiném členském státě vyrobeno, nakoupeno, pořízeno z dalšího členského státu nebo dovezeno z třetí země,
 přidělení zboží z jednoho členského státu do jiného ozbrojeným silám jiného členského státu, který je členem Organizace Severoatlantické smlouvy, pro jejich použití nebo použití civilních zaměstnanců, kteří je doprovázejí, pokud zboží nebylo předmětem daně v členském státě, který zboží přiděluje, jestliže dovoz tohoto zboží není osvobozen od daně.
 Zjednodušený postup při dodání zboží uvnitř území
 Evropského společenství formou třístranného obchodu
 (1) Třístranným obchodem je obchod, který uzavřou tři osoby registrované k dani ve třech různých členských státech a předmětem obchodu je dodání téhož zboží mezi těmito třemi osobami s tím, že zboží je přímo odesláno nebo přepraveno prodávajícím, prostřední osobou nebo zmocněnou třetí osobou z členského státu prodávajícího do členského státu kupujícího.
 (2) Prodávajícím je osoba registrovaná k dani v členském státě, ze kterého je zboží odesláno nebo přepraveno přímo ke kupujícímu do členského státu, ve kterém je ukončení odeslání nebo přepravy zboží.
 (3) Kupujícím je osoba registrovaná k dani v členském státě ukončení odeslání nebo přepravy zboží, a která kupuje zboží od prostřední osoby.
 (4) Prostřední osobou se pro účely tohoto zákona rozumí osoba registrovaná k dani v jiném členském státě, než ve kterém je registrován k dani prodávající a kupující, která pořizuje zboží od prodávajícího v členském státě kupujícího s cílem následného dodání zboží kupujícímu v tomto členském státě.
 (5) Při užití zjednodušeného postupu při třístranném obchodu se nesmí prostřední osoba registrovat k dani v členském státě ukončení odeslání nebo přepravy zboží a uplatní osvobození od daně při pořízení zboží v tomto členském státě, za podmínek stanovených tímto členským státem.
 a) pořízení zboží z jiného členského státu je


text:
uskutečněno prostřední osobou, která není plátcem ani osobou identifikovanou k dani, ale je osobou registrovanou k dani v jiném členském státě,
 e) kupující je povinen přiznat a zaplatit daň podle § 108 u dodání zboží uskutečněného prostřední osobou jako při pořízení zboží z jiného členského státu.
 (7) Prostřední osoba, která je registrovaná k dani v jiném členském státě a pořizuje zboží z jiného členského státu a dodává zboží kupujícímu, který je plátcem nebo osobou identifikovanou k dani v tuzemsku, je při užití zjednodušeného postupu v třístranném obchodu povinna
 c) vystavit kupujícímu daňový doklad podle § 26 a sdělení, že se jedná o třístranný obchod; kupující je povinen oznámit prostřední osobě daňové identifikační číslo, které kupujícímu bylo přiděleno v tuzemsku, a přiznat a zaplatit daň podle § 108 na základě daňového dokladu vystaveného prostřední osobou, stejně jako při pořízení zboží z jiného členského státu.
 (1) Zasíláním zboží se rozumí dodání zboží do jiného členského státu z tuzemska, pokud je zboží odesláno nebo přepraveno do jiného členského státu plátcem, který zboží dodává, nebo jím zmocněnou třetí osobou, s výjimkou dodání nových dopravních prostředků a dodání zboží s montáží nebo instalací osobou, která zboží dodává, nebo jí zmocněnou třetí osobou, jestliže je zboží dodáno pro osobu, pro kterou pořízení zboží z jiného členského státu není předmětem daně v tomto státu. Zasíláním zboží se rozumí i dodání zboží z jiného členského státu do tuzemska osobou registrovanou k dani v jiném členském státě, která nemá v tuzemsku sídlo, místo podnikání nebo provozovnu, a to osobě, která není plátcem ani osobou identifikovanou k dani.
 (2) Při zasílání zboží do jiného členského státu z tuzemska je plátce povinen se registrovat k dani v členském státě, do kterého uskutečňuje zasílání zboží, pokud hodnota dodaného zboží do jiného členského státu z tuzemska překročí částku stanovenou tímto členským státem.
 Dodání a pořízení nových dopravních prostředků uvnitř
 území Evropského společenství
 (4) Plátce, který dodává za úplatu nový dopravní prostředek do jiného členského státu osobě, která není registrovaná k dani v jiném členském státě, uskutečňuje plnění osvobozené od daně s nárokem na odpočet daně, pokud je nový dopravní prostředek přemístěn do jiného členského státu a plátce společně s pořizovatelem předloží místně příslušnému správci daně hlášení o dodání nového dopravního prostředku do jiného členského státu ve lhůtě pro podání daňového přiznání, ke kterému přiloží kopii vystaveného daňového dokladu. Dodání nového dopravního prostředku do jiného členského státu osobě, která není registrovaná k dani, plátce neuvádí do souhrnného hlášení. Plátce, který pořizuje za úplatu nový dopravní prostředek z jiného členského státu od osoby, která není registrovaná k dani v jiném členském státě, uskutečňuje také pořízení zboží z jiného členského státu, které je předmětem daně v tuzemsku, a k daňovému přiznání je povinen přiložit hlášení o pořízení nového dopravního prostředku a kopii daňového dokladu, který mu vystavil dodavatel.
 (5) Osoba, která není plátcem, a příležitostně dodá nový dopravní prostředek, který je přemístěn do jiného členského státu, se považuje za osobu oprávněnou uplatnit nárok na odpočet daně, kterou zaplatila při nabytí nového dopravního prostředku ve sjednané ceně


text:
nebo při dovozu nebo při pořízení z jiného členského státu, a to maximálně do výše daně, kterou by byl povinen odvést plátce, pokud by dodání bylo zdanitelným plněním v tuzemsku. Tato osoba je oprávněna uplatnit nárok na odpočet daně u svého místně příslušného správce daně v daňovém přiznání, ke kterému přiloží kopii daňového dokladu, a s hlášením o dodání nového dopravního prostředku předloží daňové přiznání do 10 dnů ode dne dodání nového dopravního prostředku do jiného členského státu. Pokud nárok na odpočet daně neuplatní v tomto daňovém přiznání nebo na požádání správce daně neposkytne informace nutné ke správnému stanovení nároku na odpočet daně, její nárok zaniká.
 (6) Osoba, která není plátcem, a pořizuje v tuzemsku nový dopravní prostředek z jiného členského státu, který bude registrován k provozu v tuzemsku, je povinna předložit daňové přiznání, ke kterému přiloží kopii daňového dokladu, hlášení o pořízení nového dopravního prostředku do 10 dnů ode dne pořízení. Na základě tohoto daňového přiznání správce daně vyměří částku daně, kterou je pořizující osoba povinna zaplatit místně příslušnému správci daně do 25 dnů ode dne, kdy jí daň byla vyměřena.
 (1) Dovozem zboží se rozumí vstup zboží z třetí země na území Evropského společenství.
 (2) Za dovoz zboží se považuje vrácení zboží, které bylo umístěno do svobodného celního skladu nebo svobodného celního pásma, zpět do tuzemska.
 (3) Za dovoz zboží se považuje vstup zboží na území Evropského společenství z území podle § 3 odst. 2, pokud jsou součástí celního území Evropského společenství,14) a z Normanských ostrovů a San Marina. U dovozu tohoto zboží postupují celní orgány tak, jako by se jednalo o dovoz zboží ze třetí země.
 Uskutečnění zdanitelného plnění a povinnost přiznat daň
 při dodání zboží, poskytnutí služby a převodu nemovitosti
 (1) Daň na výstupu je plátce povinen přiznat ke dni uskutečnění zdanitelného plnění nebo ke dni přijetí platby, a to k tomu dni, který nastane dříve. Plátce daň uvádí v daňovém přiznání za zdaňovací období, ve kterém mu vznikla povinnost přiznat daň.
 a) dnem dodání podle § 13 odst. 1 při prodeji podle kupní smlouvy,15)
 b) dnem převzetí v ostatních případech, nebo
 c) dnem příklepu při prodeji zboží ve veřejné dražbě podle zvláštního právního předpisu.16)
 (3) Při převodu nemovitosti se zdanitelné plnění považuje za uskutečněné
 a) dnem doručení listiny, ve které je uvedeno datum právních účinků vkladu do katastru nemovitostí, včetně prodeje nemovitosti ve veřejné dražbě podle zvláštního právního předpisu,16) nebo
 b) dnem zápisu změny vlastnického práva,17) pokud nedochází k zápisu změny vlastnického práva vkladem.
 a) dnem jejího poskytnutí nebo dnem vystavení daňového dokladu s výjimkou splátkového nebo platebního kalendáře, a to tím dnem, který nastane dříve, nebo
 b) dnem uvedeným ve smlouvě, ke kterému dochází k převodu práva nebo k poskytnutí práva k využití; pokud je sjednán způsob stanovení ceny a k uvedenému dni není známa její výše, zdanitelné plnění se považuje za uskutečněné ke dni přijetí platby.
 a) dnem převzetí a předání díla nebo jeho dílčí části při zdanitelném plnění uskutečněném podle smlouvy o dílo,
 b) dnem odečtu z měřicího zařízení, popřípadě dnem zjištění