text:
Belvederská piva
 Do úřadu chtějí i podnikatelé
 V novém areálu krajského úřadu v Hradci Králové budou i prostory určené ke komerčnímu využití. Má tam být banka, restaurace, minipivovar i prodejny masných a pekařských výrobků.
 Než stavbaři opustí staveniště nového sídla krajského úřadu v Hradci Králové, sice ještě pár měsíců potrvá, ale kdyby záleželo jen na zájemcích o tamní komerční prostory, mohli by skončit už teď. Velká část nájemních prostor areálu, jenž dostal název RegiocentrumNový pivovar, je totiž už obsazena. V objektu bude banka, restaurace, minipivovar i prodejny masných a pekařských výrobků.
 Ačkoliv zájemcům o nabízené obchodní prostory, které budou zejména podél třídy ČSA, krajský úřad nechává volnou ruku, některé aktivity vítá. „Upřednostňujeme třeba záměr zřízení prodejny s nabídkou produktů typických pro náš kraj,“ uvedl krajský radní Tomáš Šubert, který na stavbu dohlíží.
 Krajští radní už odsouhlasili pronájem Hradecké pekárně či firmě Peko, která produkuje pekařské a cukrářské výrobky. „Jak výstavba pivovaru postupuje, zájem o pronájmy se zvyšuje,“ řekl Šubert.
 V areálu budou sídlit i další instituce
 Za pronajímané plochy budou nájemci platit komerční nájem stejně jako nájemci kancelářských prostor. V areálu bude sídlit regionální rada NUTS II Severovýchod, což je evropské označení nadregionální jednotky tvořené Královéhradeckým, Pardubickým a Libereckým krajem. „V Hradci bude sídlit asi čtyřicet zaměstnanců NUTS,“ uvedl Šubert.
 Jinou organizací bezprostředně spojenou s krajským úřadem je Centrum evropského projektování. „V obou případech bude nájem komerční, protože půjde z peněz, které se dají získat z různých zdrojů,“ řekl krajský radní.
 Poloha někdejšího pivovarského areálu ve středu města je podle realitních makléřů atraktivní. Radek Vohlídka z hradecké realitní kanceláře RIDO míní, že by výška nájmu bez energií a služeb mohla dosáhnout dvou a půl tisíce korun za metr čtvereční. „Záležet bude na velikosti pronajímané plochy. Je-li plocha větší, cena za metr čtvereční obvykle klesá,“ uvedl Vohlídka.
 Univerzita zaplatí ročně přes dva miliony
 Krajský úřad se již dohodl na výši nájmu s hradeckou univerzitou, která bude využívat část vznikajícího regiocentra pro katedru výtvarné výchovy. Podle sdělení univerzity byl nájem za metr čtvereční učeben, kabinetů či kanceláří stanoven na 1500 korun, za ostatní využívané plochy stokorunu.
 Ročně vydá škola za pronajímané plochy necelých dva a půl milionu korun. „Cena je nižší než v místě obvyklá. Je však výrazem podpory kraje vysokému školství,“ uvedl kvestor univerzity Stanislav Klik.
 Regiocentrum Nový pivovar bude stát 1,5 miliardy korun a kraj na jeho pořízení uzavřel leasingovou smlouvu se společností Immorent. Zisk z pronájmů půjde podle Šuberta na splácení leasingu.
 Logo připomíná sládka Gambrina
 Název areálu včetně jeho loga na místě bývalého pivovaru vzešel ze soutěže, v níž se sešlo na 150 návrhů. Podle výběrové komise byl nejúspěšnější návrh hradeckého grafika Lukáše Tanečka, který využil siluety sochy Gambrina (podle pověsti jako první uvařil chmelené pivo) umístěné ve zdi původního pivovaru.
 „Vítězný návrh nás zaujal proto, že v areálu budou působit také další instituce, které mají působnost v celém kraji či východočeském regionu. Zároveň je zřejmé, že tomuto místu se i nadále bude říkat pivovar, Hradečané ten název určitě budou používat,“ míní krajský hejtman Pavel Bradík.
 Náměstí uvnitř


text:
areálu, pod nímž bude skryto několikapatrové parkoviště, už nese název Pivovarské. (MF Dnes)
 Svijanský pivovar objevil nová teritoria
 Investovat do rozšíření výroby chce v příštím roce Soukromý pivovar Svijany.
 V minulém roce totiž dosáhl rekordního výstavu 230 tisíc hektolitrů piva. Letos chce Svijanský pivovar uvařit ještě o 10 tisíc hektolitrů piva více.
 "Původní kapacita pivovaru byla pouze 90 hektolitrů piva. Počítáme proto s tím, že do léta přistavíme další části pivovaru," řekl Deníku sládek Soukromého pivovaru Svijany Petr Menšík.
 Za rekordním výstavem stojí především úspěch pivovaru na Plzeňsku a v jižních Čechách. Jen v těchto regionech má Soukromý pivovar Svijany dohromady zhruba 70 hospod.
 "V loňském roce jsme navíc dokázali expandovat i do poměrně vzdálených regionů. Například v Brně máme již 15 odběratelů našeho piva," poznamenal Petr Menšík.
 Své příznivce si našla také loňská novinka Svijanského pivovaru. Nealkoholické pivo je podle sládka pivovaru Petra Menšíka u zákazníků oblíbené a jeho prodej roste.
 V současné době tak Soukromý pivovar Svijany nabízí celkem osm druhů piva. Další však v dohledné době nepřibudou.
 "V mezích klasického českého piva je nabídka téměř vyčerpaná. Chceme se soustředit především na zachování tradice.
 Inovace proto lze očekávat v jiných oblastech. Například v obalech nebo servisu pro zákazníky," uvedl Petr Menšík.
 Přestože prodej Svijanského piva každým rokem stoupá, ani letos nehodlá pivovar investovat větší částky do reklamy.
 Místo toho se pivovar představí například na Pivním bále v libereckém Kulturním domě a tradičních již 18. slavnostech Svijanského piva ve Svijanském Újezdě.
 "Pompézní reklamy neděláme. Raději oslovujeme naše zákazníky přímo. Na podobných akcích se s nimi dostaneme do kontaktu a můžeme lépe reagovat na jejich přání," dodal Petr Menšík. (Liberecký deník)
 Rohozec se chlubí etiketou
 Pivo Skalák a Podskalák z Pivovaru Rohozec získal ocenění za třetí nejhezčí pivní etiketu. Shodla se na tom Generální rada sdružení klubů sběratelů pivovarských suvenýrů a historie pivovarnictví České republiky.
 "V kategorii "Nejhezčí série pivní etiket" sběratelé vyhodnotili, že v pořadí třetí nejhezčí etikety mají piva Skalák a Podskalák," uvedl vedoucí výroby Pavel Regner. Tyto etikety začal pivovar používat v létě 2005. Kvalitu a chuť piva Skalák 11° ocenili již loni odborníci druhým místem na degustační soutěži o titul Pivo České republiky. "Že se nejednalo o žádnou náhodu svědčí i šesté místo v soutěži Pivní pečeť 2007," dodal Pavel Regner. (Liberecký deník)
 Litoměřický pivovar jde opět do prodeje
 Delší dobu se hovořilo o možném prodeji bývalého litoměřického pivovaru jako celku a obnovení vaření piva. V minulém roce projevil zájem o všechny budovy pivovarský holding se sídlem v Praze, který měl zájem zřídit zde malý pivovar. Tuto aktivitu také podporoval litoměřický starosta. „ Měli jsme připraveny veškeré smlouvy k prodeji, stačil pouze podpis. Skupině se bohužel nepodařilo zajistit finanční prostředky, proto začínáme opět pivovar nabízet k prodeji, jako celek nebo jednotlivé části," vysvětlil zrušení obchodu realitní makléř Miroslav Pokorný.
 Nyní je z pivovaru prodáno téměř 60%, poslední částí, která byla prodána, je bývalá restaurace Kalich. K prodeji je nyní dům, komín a kotelna, dále část starého skladu a stará strojovna. (Litoměřicko 24)
 Masopust v pivovaru se

type: other


text:
líbil
 Také Pivovar Louny se snaží obnovovat staré české tradice. Proto v rámci Dne otevřených dveří uspořádal v sobotu 17. února nejen tradiční zabíjačkové hody, ale i masopustní maškarní průvod.
 Přesně v poledne začala na lounském náměstí hrát Plukovní hudba 36. pěšího pluku hraběte Kolovrata z Ústí nad Labem, spolu s maškarním průvodem několikrát prošla náměstím a pak se všichni vydali do pivovaru. Je to jistě dobrý počin a lze si jen přát, aby se z toho opravdu do budoucna stala tradiční akce.
 A jak to vypadalo v pivovaru? Vstupní nádvoří bylo plné stánků jak s pivem a masnými výrobky, tak s výrobky tradičních řemeslníků – například kořenáře, kováře, keramika nebo šperkaře. Od dvanácti hodin se tu lidé mohli pobavit s hudbou kapely ČUPR BABY nebo již zmíněné Plukovní hudby, ochutnat něco z nabízeného sortimentu masných výrobků a samozřejmě domácího piva..
 Pro patnáctičlenné skupiny se v pravidelných časových intervalech otevíraly vnitřní prostory pro krátkou exkurzi s odborným výkladem. V půl druhé začala opravdová zabíjačka, pro mnohé lidi z panelových domů první v životě. Na masopust zavítal také hejtman s celou rodinou, lounský starosta se pro nemoc omluvil.
 Po celé sobotní odpoledne postupně přicházeli další a další lidé, takže se tady vystřídalo několik set hostů. Velký zájem obyvatel Lounska svědčí o tom, že pivovar dělá velmi dobře, když se víc otvírá veřejnosti.
 Pivovar poprvé ve své více než stoleté historii ukázal svou masopustní tvář a ukázka se mu i díky příjemnému počasí zdařila výborně. (Lounský Press)
 Nejlepší ležák je z Lomnice
 Nejlepším světlým ležákem z minipivovarů se pro letošní rok stal Permon z Lomnice u Sokolova. Rozhodla o tom odborná porota Jarní ceny českých sládků, která se uskutečnila během víkendového prvního setkání sládků českých minipivovarů ve Zvíkovském Podhradí na Písecku. Sdělil to včera šéfredaktor Pivního kurýra Richard Crha, jenž soutěž organizoval spolu s Pivní galerií. Soutěže se zúčastnilo 22 malých českých pivovarů s 63 značkami piv. Porota složená z 32 sládků hodnotila piva a pivní speciály v osmi kategoriích. (Karlovarský deník)
 Jeho pivo vstalo z ruin po 35 letech
 Začínal ve vyrabovaném areálu, ze kterého zbyly jen holé zdi. Po šesti letech má Jan Skala smělé plány: chce vařit 30 tisíc hektolitrů piva ročně a nabízet ho nejen v západočeských hospodách, ale také v Praze či Německu.
 Do koutského pivovaru na Domažlicku vrátil výrobu piva přesně před rokem.
 „Dal jsem do toho veškeré svoje úspory, zabralo to pět roků práce,“ vzpomíná Skala.
 Za loňský rok uvařil malý pivovar pět a půl tisíce hektolitrů piva. Koutská desítka či ležák se v současnosti čepují ve třicítce hospod v západních Čechách a získávají další. „Na začátku dubna otevíráme pivnici v Plzni, kde se bude točit jenom naše pivo,“ těší se Skala.
 Zatím stáčí pivo pouze do sudů, na lahvovací linku si pivovar teprve musí vydělat. „Určitě se pak ale nehodláme podbízet obchodním řetězcům,“ tvrdí Skala.
 Během let chce zvýšit výrobu až na 30 tisíc hektolitrů. „Zatím nevím, kdy se nám to podaří, klacků pod nohama máme spoustu,“ stýská si Skala.
 Nejvíc jej trápí praktiky


text:
velkých pivovarů, které si na dlouhá léta zavážou hospodské a ti pak nemají jinou možnost než točit jejich pivo. „Naštěstí mám spoustu známých, kteří se pro moje pivo rozhodli,“ říká Skala. Jeho snem je nabízet koutské pivo také v Praze, do budoucna se nebrání ani vývozu do Německa. V celém pivovaru pracují čtyři lidé: Skala, jeho dva synové a sládek. „Já jsem taková holka pro všechno, synové mají na starosti hlavně výrobu,“ vysvětluje chod pivovaru Skala. Vedle pivovaru má v nájmu také restaurace v Domažlicích a Chodově. (MF Dnes)
 [Pivovar Kout na Šumavě] 12:55 [permalink] [reaguj]
 Český olympijský výbor chce miliony od pivovaru Budějovický Budvar
 Vzpomenete si ještě na reklamu Budějovického Budvaru na hokejiádu v čase před zimní olympiádou? Na ty dva potrhlé americké fandy Boba a Doyla libující si, jak je české pivo super? Český olympijský výbor v tom spatřil nedovolené používání olympijské symboliky a nekalosoutěžní jednání BB a požádal Krajský soud v Č. Budějovicích o vydání předběžného opatření, které by pivovaru uložilo zdržet se vysílání spotu. Soud tak neprodleně učinil a Budvar rozhodnutí respektoval. Včera soud začal jednat ve věci samé. Český olympijský výbor žaluje BB kromě zdržení se vysílání této reklamy také o náhradu škody, vydání bezdůvodného obohacení (celkem ve výši 4,12 milionu) a o poskytnutí zadostiučinění za způsobenou nemajetkovou újmu ve výši deseti milionů korun. Soud se před vlastním jednáním marně pokoušel dovést strany ke smíru poukazem mj. na výši soudního poplatku, který musel ČOV složit (579 800 Kč . . .). Zástupce olympijského výboru zopakoval, že jednání BB bylo protiprávní, v přímé souvislosti s olympijskými hrami užil nedovoleně parafrázi chráněných olympijských symbolů k obchodní činnosti. Konkrétně zavedl neexistující pojem hokejiáda, evokující koncovkou iáda chráněný pojem olympiáda, svazkem hokejek napodobil olympijskou pochodeň atd. Byla tak dotčena práva ČOV a ten se proti takovému jednání domáhá právní ochrany. Právní zástupce Budvaru namítal, že olympijské symboliky jsou v zákoně č. 60/2000 Sb. jmenovitě uvedeny a hokejiáda mezi nimi není to by se pak prý nemohla užívat ani slova neckyáda atd. Pochodeň z hokejek se tvarem ani jinak olympijské pochodni nepodobá a i její určení ve spotu je jiné. O nekalou soutěž pak jít podle žalovaného nemohlo, protože BB a ČOV nejsou v postavení soutěžitelů, nekonkurují si na trhu. Nad rámec zástupce žalovaného dodal, že v mezidobí se dotyčnou reklamou zabývaly živnostenský úřad, arbitrážní komise Rady pro reklamu, Úřad Rady pro rozhlasové a televizní vysílání, a žádný nezjistil, že by se Budvar dopustil zásahu do cizích práv, že by se dostal do rozporu s etickým kodexem atd. Žalovaný se neobohatil na úkor Českého olympijského výboru ani nikoho jiného, jen využil svého práva svobodně rozvíjet podnikání a připravil reklamu za účelem zvýšení prodeje svého produktu, která byla v souladu se zákonem, řekl právní zástupce pivovaru. Zástupce olympijského výboru protiargumentoval tím, že zákon o ochraně olympijských symbolik vyjmenovává mimo jiné vedle pojmu olympijský také olympiáda, čímž právě zdůrazňuje ochranu oné svébytné koncovky iáda. Vznik újmy a výši škody chce žalobce prokázat výslechem člena výkonného výboru ČOV ing. Jiřího Kejvala: ten by


text:
měl svědčit o dopadu reklamy Budvaru mj. na partnera olympijského výboru Plzeňský Prazdroj i o negativní reakci Mezinárodního olympijského výboru na tuto kampaň. Ke stejným skutečnostem má soud vyslechnout i místopředsedu VV ČOV Jiřího Zedníčka. Dále k prokázání škody zadal ČOV mezinárodní kanceláři vypracování znaleckého posudku. K výši bezdůvodného obohacení žalovaného pak by měl soud ustavit znalce k přezkoumání účetnictví Budvaru v rozhodných měsících za tříleté období. K dotazům soudu pak právní zástupce ČOV rozvedl, že kampaň BB znevěrohodnila žalobce v očích jeho oficiálních partnerů. Poukázal dále na to, že chráněných olympijských symbolů Budvar použil ve spotu znevažujícím způsobem. K provedení dalších důkazů ve věci soud jednání odročil. (Českobudějovický deník)
 Prodej Budvaru se odkládá
 Privatizace národního podniku Budějovický Budvar není v tuto chvíli aktuální, ale je možné, že se nynější vláda ještě během svého mandátu k této otázce vrátí.
 V Poslanecké sněmovně včera v odpovědi na interpelaci premiér Mirek Topolánek také uvedl, že nejprve bude nutné právně vyřešit ochrannou známku Bud.
 „Privatizace Budvaru není ani tak závažná pro rozpočet České republiky, ale mimo jiné proto, aby ta firma měla kapitál. Aby se mohla rozrůstat, protože ona i dnes je zisková,“ řekl Topolánek. Stát podle něj vlastní Budvar jen proto, aby ochránil jeho ochrannou známku.
 Český management dokázal víc než Američané
 „Porovnám-li, co nabízeli Američané, že s podnikem udělají, tak musím říct, že my jsme dosáhli víc, než oni slibovali,“ uvedl před časem vrchní sládek Josef Tolar, když se objevily první zprávy o tom, že vláda chystá prodej pivovaru.
 Podle ministra průmyslu a obchodu Martina Římana má značka Budvaru hodnotu 20 až 30 miliard korun. O tuto značku však Budvar vede kolem stovky známkoprávních sporů po celém světě se svým konkurentem Anheuser-Busch. Není tajemstvím, že právě americký koncern stojí o koupi Budvaru, zájem o něj měl už v dobách začínajících privatizací v Česku.
 „Myslíme si, že zájem této firmy o náš pivovar stále trvá. I kdyby se objevil jiný zájemce o koupi Budvaru, domnívám se, že bude jen prodlouženou rukou Anheuseru,“ tvrdí vrchní sládek Budějovického Budvaru Tolar. (MF Dnes)
 [Budějovický Budvar] 14:03 [permalink] [reaguj]
 V Itálii Budvar nepochodil, body si připsali Američané
 Budějovický Budvar ve středu dobojoval další z mnoha bitev o svou značku, tentokrát ale prohrál. Budvar vede po celém světě desítky sporů o právo na užívání značky Budvar s americkým výrobcem Anheuser-Busch. Italský soud dal ale tentokrát zapravdu právě americkému rivalovi.
 Podle agentury AP italský soud zrušil tři registrované známky. Dvě se týkají názvu Budweiser Budbrau a jedna jména Budweiser Budvar. Budvar svou obhajobu stavěl na argumentu, že slovo "Budweiser" je geografické označení, u italského soudu ale nepochodil.
 Spor je jen jedním z mnoha a táhne se už dlouhá léta. Oba pivovary se v něm opírají převážně o historické tradice a smlouvy. Na celém světě probíhá nyní asi na 40 známkoprávních pří. Budvar si připsal vítězství například v Portugalsku či Finsku, Američané zase bodovali ve Švédsku či Maďarsku.
 Američané se pyšní tím, že se Budweiser jako první značkové pivo v USA vaří v St. Louis už od roku 1876,


text:
zatímco pivovar Budvar byl založen skoro o dvě desetiletí později, roku 1895. Češi ovšem namítají, že právo várečné udělil jihočeské metropoli do vínku král Přemysl Otakar II. už při založení v roce 1265.
 Při už řešila i Světová obchodní organizace, která rozhodovala o tom, zda lze známkou chránit místní názvy, čili jestli je například může například parmská šunka pocházet i odjinud než z oblasti Parmy. (iDnes)
 Carlsberg se postará o prodej Budvaru ve Švédsku
 Budějovický Budvar podepsal se společností Carlsberg Sverige dohodu o prodeji prémiového ležáku ve Švédsku. „Švédský trh má pro Budvar skvělý potenciál. I když začínáme na relativně nízké úrovni prodeje, těšíme se na zvýšení tržního podílu našeho piva na švédském trhu,“ řekl ředitel Budějovického Budvaru Jiří Boček.
 Carlsberg Sverige má ve Švédsku vedoucí pozici v nápojářském oboru. V současné době se snaží obohacovat svou nabídku piv jak o tradiční značky, tak o různá speciální piva, o které mají milovníci zlatavého moku také velký zájem. „Budvar se stává osvěžujícím prvkem našeho portfolia. Takzvané pivní speciality a mezinárodní prémiová piva mají narůstající trend nejenom ve Švédsku, ale i v celém světě,“ tvrdí generální ředitel Carlsbergu Sverige Stig Sunde.
 Švédští pivaři si podle tvrzení Budvaru oblíbili česká piva, protože jejich chuť s výraznějším chmelovým akcentem je dělá velmi přístupnými pro ty, kteří jsou zvyklí na švédské ležáky. (Euro)
 «« « Strana 774 z 839 » »»


text:
5As139/2014
 5 As 139/2014-21
 Nejvy11í správní soud rozhodl v senátu slo3⁄4eném z pøedsedkynì JUDr. Lenky Matyá1ové a soudcù Mgr. Jitky Zavøelové a Mgr. Ondøeje Mrákoty v právní vìci 3⁄4alobce: Mgr. A. H., proti 3⁄4alovanému: Krajský úøad Jihomoravského kraje, se sídlem ®erotínovo nám. 3/5, 601 82 Brno, o 3⁄4alobì proti rozhodnutí 3⁄4alovaného ze dne 18. 3. 2013, è. j. JMK 11436/2013, sp. zn. S-JMK 11436/2013 OSP, v øízení o kasaèní stí3⁄4nosti 3⁄4alovaného proti rozsudku Krajského soudu v Brnì ze dne 30. 7. 2014, è. j. 41 A 29/2013-67,
 Rozsudek Krajského soudu v Brnì ze dne 30. 7. 2014, è. j. 41 A 29/2013-67, s e z r u 1 u j e a vìc s e v r a c í krajskému soudu k dal1ímu øízení.
 Komise k projednávání pøestupkù mìsta Ti1nov (dále jen správní orgán I. stupnì ) rozhodnutím ze dne 7. 12. 2012, è. j. MUTI 14517/2012/KPP-120/40, výrokem 1. pod bodem a) zastavila podle § 76 odst. 1 písm. a) zákona è. 200/1990 Sb., o pøestupcích, ve znìní pozdìj1ích pøedpisù (dále jen zákon o pøestupcích) øízení ve vìci pøestupkù proti obèanskému sou3⁄4ití podle § 49 odst. 1 písm. a) zákona o pøestupcích, kterých se mìla dopustit D. D., nar. X, trvale bytem ®. X (dále jen obvinìná ), ublí3⁄4ením na cti 3⁄4alobce tím, 3⁄4e ho ve dnech 24. 5. 2012 okolo 07:30 hod. na komunikaci p. è. 1087/27 v k. ú. ®., 3. 6. 2012 okolo 08:00 hod. na hranici pozemkù p. è. 1087/28 a 1087/32 v k. ú. ®., 23. 8. 2012 okolo 19:45 hod. z okna domu è. p. X v obci ®. a 27. 8. 2012 v dobì asi od 18:15 do 18:45 hod. na hranici pozemkù p. è. 1087/1 a 1087/27 v k. ú. ®., urazila neverbálními gesty vztyèených prostøedníèkù, nebo» skutky, o nich3⁄4 se vede øízení, nejsou pøestupkem.
 Výrokem 1. pod bodem b) tého3⁄4 rozhodnutí dále správní orgán I. stupnì podle § 76 odst. 1 písm. c) zákona o pøestupcích zastavil øízení ve vìci pøestupkù proti obèanskému sou3⁄4ití podle § 49 odst. 1 písm. a) zákona o pøestupcích, kterých se mìla dopustit obvinìná ublí3⁄4ením na cti 3⁄4alobce tím, 3⁄4e ho ve dnech 24. 5. 2012 okolo 07:30 hod. na komunikaci p. è. 1087/27 v k. ú. ®. a 3. 6. 2012 okolo 08:00 hod. na hranici pozemkù p. è. 1087/28 a 1087/32 v k. ú. ®., urazila opakovanými výroky èuráku , nebo» spáchání skutkù, o nich3⁄4 se vede øízení, nebylo obvinìné z pøestupkù prokázáno.
 Výrokem 2. shora uvedeného rozhodnutí správní orgán I. stupnì podle § 76 odst. 1 písm. c) zákona o pøestupcích zastavil øízení ve vìci pøestupkù proti obèanskému sou3⁄4ití podle § 49 odst. 1 písm. c) zákona o pøestupcích, kterých se mìla dopustit obvinìná úmyslným naru1ením obèanského sou3⁄4ití vyhro3⁄4ováním újmou na zdraví 3⁄4alobce tím, 3⁄4e na nìho dne 3. 6. 2012 okolo 08:00 hod. na hranici pozemkù p. è. 1087/28 a 1087/32 v k. ú. ®. zakøièela, 3⁄4e ho zabije a jiným hrubým jednáním tím, 3⁄4e dne 27. 8. 2012 v dobì


text:
asi od 18:15 do 18:45 hod. na hranici pozemkù p. è. 1087/1 a 1087/27 v k. ú. ®. lomcovala drátìným pletivem oplocení pozemku rodiny H., nebo» spáchání skutkù, o nich3⁄4 se vede øízení, nebylo obvinìné z pøestupkù prokázáno.
 ®alovaný rozhodnutím ze dne 18. 3. 2013 k odvolání 3⁄4alobce výrokem I. podle § 90 odst. 1 písm. c) zákona è. 500/2004 Sb., správní øád, ve znìní pozdìj1ích pøedpisù (dále jen správní øád ) rozhodnutí správního orgánu I. stupnì zmìnil tak, 3⁄4e z výroku 1. bod a) vypustil slova 23. 8. 2012 okolo 19:45 hod. z okna domu è. p. X v obci ®. a 27. 8. 2012 v dobì asi od 18:15 do 18:45 hod. na hranici pozemkù p. è. 1087/1 a 1087/27 v k. ú. ®. a ve zbytku 3⁄4alovaný výrok 1. rozhodnutí správního orgánu I. stupnì podle § 90 odst. 5 správního øádu potvrdil. Výrokem II. 3⁄4alovaný zamítl odvolání 3⁄4alobce proti výroku 2. rozhodnutí správního orgánu I. stupnì podle § 92 odst. 1 správního øádu jako nepøípustné.
 Proti tomuto rozhodnutí 3⁄4alovaného podal 3⁄4alobce u Krajského soudu v Brnì 3⁄4alobu a krajský soud rozsudkem ze dne 30. 7. 2014, è. j. 41 A 29/2013-67, rozhodnutí 3⁄4alovaného zru1il a vìc 3⁄4alovanému vrátil k dal1ímu øízení.
 Krajský soud se v rozsudku nejprve zabýval aktivní legitimací 3⁄4alobce a dospìl k závìru, 3⁄4e 3⁄4alobce jako navrhovatel v pøestupkovém øízení v pøípadì pøestupku proti obèanskému sou3⁄4ití podle § 49 odst. 1 písm. a) zákona o pøestupcích není nadán aktivní 3⁄4alobní legitimací podle § 65 odst. 1 s. ø. s. Dovodil v1ak, 3⁄4e 3⁄4alobci pøíslu1í aktivní 3⁄4alobní legitimace podle § 65 odst. 2 s. ø. s. V 3⁄4alobì tudí3⁄4 má právo namítat zkrácení na svých procesních právech, která jsou mu pøiznána zákonem o pøestupcích a správním øádem, pøièem3⁄4 takové zkrácení na právech musí mít za následek nezákonné rozhodnutí. Dodal, 3⁄4e v posuzované vìci tak napøíklad 3⁄4alobci svìdèí právo na to, aby správní orgán zjistil pøesnì a úplnì skuteèný stav vìci, aby rozhodnutí správního orgánu vycházelo ze skutkového stavu, který má oporu ve spisech nebo aby rozhodnutí správního orgánu bylo øádnì odùvodnìno.
 Na to se krajský soud zabýval otázkou, zda gesto spoèívající ve vztyèení prostøedníkù obvinìnou dne 24. 5. 2012 adresované 3⁄4alobci lze hodnotit jako obranné jednání dle § 2 odst. 2 písm. a) zákon o pøestupcích, kterému mìlo pøedcházet jednání 3⁄4alobce. Dospìl k závìru, 3⁄4e nikoli, co3⁄4 odùvodnil tím, 3⁄4e podstatou nutné obrany je odvracení útoku na spoleèenské vztahy chránìné zákonem, a to èinem, který by jinak byl pøestupkem namíøeným proti samotnému útoèníkovi. V daném pøípadì v1ak není zøejmé, která z hodnot chránìných zákonem o pøestupcích mìla být jednáním 3⁄4alobce (fotografováním 3⁄4alobkynì a vyhro3⁄4ováním, 3⁄4e bude udána na sociálce ) ohro3⁄4ena. Navíc v1ak krajský soud dodal, 3⁄4e i v pøípadì, 3⁄4e by jednáním 3⁄4alobce k ohro3⁄4ení nìkteré ze zákonem chránìné hodnoty do1lo, jednání spoèívající ve vztyèení prostøedníku není takového charakteru, aby bylo mo3⁄4né tímto jednáním útok 3⁄4alobce jakkoliv odvrátit. Rozhodnutí 3⁄4alovaného v èásti, v ní3⁄4 se opírá závìry o nutné obranì, proto krajský soud oznaèil za


text:
nezákonné. pokraèování Krajský soud se v návaznosti na 3⁄4alobní námitku týkající se existence podmínek zastavení øízení ohlednì skutku ze dne 3. 6. 2012 shledal rozhodnutí 3⁄4alovaného v této èásti nepøezkoumatelné, nebo» 3⁄4alovaný v nìm uvedl, 3⁄4e v pøípadì daného neverbálního gesta se o pøestupek ublí3⁄4ení na cti podle § 49 odst. 1 písm. a) zákona o pøestupcích jedná, vùbec se ji3⁄4 nevyjádøil k tomu, zda podle jeho názoru i v tomto pøípadì obvinìná jednala v nutné obranì, av1ak výrok 1. bod a) rozhodnutí správního orgánu I. stupnì. Krajský soud tedy dospìl k závìru, 3⁄4e není z logiky vìci mo3⁄4né za této situace øízení ve vìci pøestupku ze dne 3. 6. 2012 spoèívajícího v tìchto gestech zastavit podle § 76 odst. 1 písm. a) zákona o pøestupcích (tj. z dùvodu, 3⁄4e skutek, o nìm3⁄4 se vede øízení, není pøestupkem), ale nanejvý1 podle § 76 odst. 1 písm. c), tedy z dùvodu, 3⁄4e spáchání skutku, o nìm3⁄4 se vede øízení, nebylo obvinìné z pøestupkù prokázáno. Tento závìr, který vyplývá z odùvodnìní rozhodnutí 3⁄4alovaného, je ov1em v rozporu s výrokem 1. bod a) rozhodnutí správního orgánu I. stupnì (resp. výroku I. rozhodnutí 3⁄4alovaného). Jasno do toho, jakým zpùsobem ohlednì skutku ze dne 3. 6. 2012 spáchaného obvinìnou neverbálními gesty mìl 3⁄4alovaný v úmyslu rozhodnout, podle krajského soudu nevná1í ani zbývající èást odùvodnìní 3⁄4alobou napadeného rozhodnutí, kde 3⁄4alovaný uvádí, 3⁄4e souhlasí s rozhodnutím správního orgánu I. stupnì ohlednì skutkù ze dne 3. 6. 2012 (tedy s tím, 3⁄4e spáchání skutku, o nìm3⁄4 se vede øízení, nebylo obvinìné z pøestupku prokázáno), a to i pokud jde o skutek, je3⁄4 mìl být spáchán tohoto dne neverbálním gestem vztyèených prostøedníkù, o nìm3⁄4 bylo øízení zastaveno dle § 76 odst. 1 písm. a) zákona o pøestupcích. Z rozhodnutí 3⁄4alovaného jako celku (tzn. z výroku a odùvodnìní) tedy podle krajského soudu nelze jednoznaènì seznat, zda v pøípadì øízení o skutku ze dne 3. 6. 2012 spoèívajícím v neverbálních gestech bylo øízení zastaveno podle § 76 odst. 1 písm. a) zákona o pøestupcích (tomuto závìru odpovídá výrok, ale nikoli odùvodnìní), anebo podle § 76 odst. 1 písm. c) tého3⁄4 zákona (tomuto závìru spí1e odpovídá odùvodnìní, ale nikoli výrok). Na základì tìchto skuteèností krajský soud shledal rozhodnutí 3⁄4alovaného nepøezkoumatelné pro nesrozumitelnost.
 Proti tomuto rozsudku podal 3⁄4alovaný (stì3⁄4ovatel) kasaèní stí3⁄4nost, kterou opírá o dùvod podle § 103 odst. 1 písm. a) s. ø. s., tedy namítá nezákonnost spoèívající v nesprávném posouzení právní otázky krajským soudem v pøedcházejícím øízení a § 103 odst. 1 písm. c) s. ø. s., tedy namítá zmateènost øízení pøed krajským soudem spoèívající v tom, 3⁄4e chybìly podmínky øízení.
 Stì3⁄4ovatel brojí proti závìru krajského soudu, 3⁄4e 3⁄4alobci pøíslu1í aktivní 3⁄4alobní legitimace dle § 65 odst. 2 s. ø. s. ®alobce podle stì3⁄4ovatele v 3⁄4alobì netvrdí, 3⁄4e by postupem správního orgánu byl zkrácen na svých procesních právech, ale pouze polemizuje s právním názorem stì3⁄4ovatele. Námitka nesprávného hodnocení právní otázky pøíslu1ející pouze 3⁄4alobci aktivnì legitimovanému dle § 65 odst. 1 s. ø. s. Tuto aktivní 3⁄4alobní legitimaci v1ak 3⁄4alobce nemá, a


text:
proto se krajský soud mìl zabývat pouze pøípadnou (av1ak chybìjící) argumentací ohlednì zkrácení 3⁄4alobce na jeho procesních právech. Ani taková námitka by v1ak nebyla dùvodná, nebo» øízení u správního orgánu I. stupnì probìhlo v souladu se zákonem a byly dodr3⁄4eny v1echny základní zásady správního øízení. Dále stì3⁄4ovatel brojí proti postupu krajského soudu, který rozhodl i o té èásti rozhodnutí 3⁄4alovaného, proti nìmu3⁄4 3⁄4aloba nesmìøovala. ®alobce toti3⁄4 svou 3⁄4alobou napadl celý výrok I. rozhodnutí 3⁄4alovaného a proti výroku II. tohoto rozhodnutí 3⁄4alobu nepodal. Krajský soud v1ak zru1il rozhodnutí 3⁄4alovaného jako celek. Stì3⁄4ovatel rovnì3⁄4 brojí proti závìru krajského soudu o nesrozumitelnosti rozhodnutí 3⁄4alovaného. Uvádí, 3⁄4e ve vìci nebylo mo3⁄4né dospìt k jinému závìru, ne3⁄4 3⁄4e øízení o pøestupku musí být podle § 76 odst. 1 zákona o pøestupcích zastaveno, a to a» u3⁄4 z dùvodù, 3⁄4e skutek, o nìm3⁄4 se øízení vede se nestal nebo není pøestupkem [písm. a)] nebo z dùvodù, 3⁄4e spáchání skutku, o nìm3⁄4 se øízení vede, nebylo obvinìné z pøestupku prokázáno [písm. c)]. K jednání spoèívajícímu v neverbálním gestu dne 24. 5. 2012, k nìmu3⁄4 se obvinìná pøiznala stì3⁄4ovatel uvádí, 3⁄4e správní orgány obou stupòù dospìly k závìru, 3⁄4e toto jednání není pøestupkem, by» ka3⁄4dý z jiného dùvodu. V ka3⁄4dém pøípadì v1ak bylo na místì pou3⁄4ití § 76 odst. 1 písm. a) zákona o pøestupcích. K jednání, k nìmu3⁄4 mìlo dojít dne 3. 6. 2012, spoèívajícímu v neverbálním gestu stì3⁄4ovatel uvádí, 3⁄4e se nejednalo o nutnou obranu, nicménì spáchání tohoto skutku nebylo správním orgánem I. stupnì prokázáno. Jestli3⁄4e je toto gesto urá3⁄4livé, nebylo skuteènì na místì øízení zastavit podle § 76 odst. 1 písm. a) zákona o pøestupcích, ale podle § 76 odst. 1 písm. c) tého3⁄4 zákona. Zámìna písmene zákonného ustanovení v1ak podle stì3⁄4ovatele nemá vliv na samotné zastavení øízení. Pou3⁄4ití právního pøedpisu nebo jeho ustanovení, která na vìc nedopadají je dùvodem zru1ení rozhodnutí správního orgánu, pouze za pøedpokladu mohlo-li mít za následek nesprávné posouzení pro vìc rozhodujících skutkových èi právních otázek obsa3⁄4ných v námitkách. Soud v1ak nezru1í takové rozhodnutí, u nìho3⁄4 je mo3⁄4né bez rozsáhlej1ího doplòování øízení dospìt k závìru, 3⁄4e i pøes u3⁄4ití práva, které na vìc nedopadá, by výsledek øízení pøi u3⁄4ití odpovídajícího práva byl tý3⁄4 (usnesení roz1íøeného senátu roz1íøeného senátu Nejvy11ího správního soudu ze dne 28. 7. 2009, è. j. 8 Afs 51/2007-87, è. 1926/2009 Sb. NSS). U skutkù spáchaným ve dnech 24. 5. 2012 a 3. 6. 2012 slovním výrokem, její3⁄4 spáchání obvinìná nepøiznala a ani jí nebylo v rámci øízení prokázáno, bylo na místì zastavení øízení dle § 76 odst. 1 písm. c) zákona o pøestupcích.
 ®alobce ve vyjádøení ke kasaèní stí3⁄4nosti uvedl, 3⁄4e jak v 3⁄4alobì, tak v pozdìj1ích podáních uvádìl, 3⁄4e postupem správního orgánu byl zkrácen na svých procesních právech. To dokládá citací svého podání, z nìho3⁄4 je zøejmé, 3⁄4e trvá na tom, aby správní orgán zjistil pøesnì a úplnì skuteèný stav vìci a aby rozhodnutí správního orgánu vycházelo ze skutkového stavu vìci a aby rozhodnutí správního orgánu bylo øádnì odùvodnìno. K druhé kasaèní námitce 3⁄4alobce uvádí, 3⁄4e krajský


text:
soud byl vázán závìreèným návrhem (petitem) 3⁄4aloby, ve kterém 3⁄4alobce navrhoval zru1ení celého rozhodnutí 3⁄4alovaného. Stì3⁄4ovatelem uvádìný rozsudek Nejvy11ího správního soudu ze dne 15. 9. 2004, è. j. 2 Ads 11/2004-38, è. 435/2005 Sb. NSS, se podle 3⁄4alobce týká skutkovì odli1ného pøípadu a jeho závìry nejsou aplikovatelné. Ke tøetí stí3⁄4ní námitce, v ní3⁄4 stì3⁄4ovatel bagatelizuje zámìnu zákonných ustanovení, která byla ve vìci aplikována, 3⁄4alobce uvádí, 3⁄4e tímto pøístupem stì3⁄4ovatel zcela potlaèuje právo úèastníkù pøestupkového øízení na to, aby správní orgán pøesnì a úplnì zjistil skuteèný stav vìci, aby rozhodnutí vycházelo ze skutkového stavu vìci a aby bylo rozhodnutí správního orgánu øádnì odùvodnìno.
 Krajský soud rozhodnutí 3⁄4alovaného zru1il jako celek, tedy jak výrok I., kterým 3⁄4alovaný podle § 90 odst. 1 písm. c) správního øádu zmìnil èásteènì rozhodnutí správního orgánu I. ve výroku 1. bodu a) a ve zbytku výrok 1. rozhodnutí správního orgánu I. stupnì podle § 90 odst. 5 správního øádu potvrdil, tak výrok II., kterým 3⁄4alovaný zamítl odvolání 3⁄4alobce proti pokraèování výroku 2. rozhodnutí správního orgánu I. stupnì podle § 92 odst. 1 správního øádu jako nepøípustné. Stì3⁄4ovatel v1ak tvrdí, 3⁄4e tímto postupem krajský soud zatí3⁄4il své øízení zmateèností spoèívající v nedostatku podmínek øízení, nebo» výrok II. rozhodnutí 3⁄4alovaného 3⁄4alobou napaden nebyl.
 V úvodu 3⁄4aloby 3⁄4alobce uvádí, 3⁄4e 3⁄4alobou napadá celý výrok I. rozhodnutí 3⁄4alovaného a také tomu odpovídající výrok 1. rozhodnutí správního orgánu I. stupnì, pøièem3⁄4 tyto výroky pova3⁄4uje za nezákonné z následnì rozvedených konkrétních skutkových a právních dùvodù (3⁄4alobních bodù), které se v1echny obsahovì vztahují k napadenému výroku I. rozhodnutí 3⁄4alovaného. V petitu 3⁄4aloby 3⁄4alobce navrhuje, aby soud vydal rozsudek, kterým zru1í napadené rozhodnutí pro nezákonnost a zru1í i rozhodnutí správního orgánu I. stupnì, které mu pøedcházelo.
 Na základì takto formulované 3⁄4aloby je tøeba uèinit závìr, 3⁄4e 3⁄4alobce 3⁄4alobou skuteènì nenapadl celé rozhodnutí 3⁄4alovaného, ale pouze jeho èást (výrok I.). Na tom nemù3⁄4e nic zmìnit ani tvrzení 3⁄4alobce uvedené ve vyjádøení ke kasaèní stí3⁄4nosti, v nìm3⁄4 poukazuje na petit 3⁄4aloby. Ten toti3⁄4 v prvé øadì nelze vnímat izolovanì, ale pouze ve spojení s celým textem 3⁄4aloby. Proto uvádí-li 3⁄4alobce v petitu, aby soud zru1il napadené rozhodnutí 3⁄4alovaného, je tøeba pod oznaèením napadené rozhodnutí rozumìt rozhodnutí napadené v rozsahu, jak jej 3⁄4alobce v 3⁄4alobì vymezil. Oznaèení výrokù rozhodnutí, které 3⁄4alobce napadá, je ostatnì jednou z nále3⁄4itostí 3⁄4aloby [§ 71 odst. 1 písm. c) s. ø. s.], jejím3⁄4 úèelem je jednoznaèné vymezení pøedmìtu soudního pøezkumu. Nutno dodat, 3⁄4e 3⁄4aloba ohlednì rozsahu, ve kterém rozhodnutí 3⁄4alovaného napadá, nebudí pochybnosti také vzhledem k uvedeným 3⁄4alobním bodùm, z nich3⁄4 se v1echny upínají k napadenému výroku I. rozhodnutí 3⁄4alovaného a 3⁄4ádný se nevztahuje k výroku II. rozhodnutí 3⁄4alovaného. Za této situace, kdy 3⁄4aloba nevyvolává 3⁄4ádné pochybnosti ohlednì rozsahu napadení rozhodnutí 3⁄4alovaného, nebylo tøeba odstraòovat vady 3⁄4aloby a krajský soud byl oprávnìn rozhodnutí 3⁄4alovaného pøezkoumat a pøípadnì zru1it a vìc 3⁄4alovanému vrátit pouze v rozsahu výroku I. rozhodnutí 3⁄4alovaného. Jestli3⁄4e tak neuèinil a zru1il rozhodnutí 3⁄4alovaného jako celek (tj. vèetnì výroku II.), zatí3⁄4il své øízení zmateèností, nebo» základní podmínkou øízení v soudním øízení


text:
správním je existence návrhu nebo 3⁄4aloby (podle toho o jaké øízení se jedná), kterou je napadáno konkrétní rozhodnutí v konkrétnì vymezeném rozsahu. Pokud je takovou 3⁄4alobou rozsah napadení omezen pouze na èást rozhodnutí 3⁄4alovaného, je tøeba vycházet z toho, 3⁄4e ve zbylé èásti 3⁄4aloba podána nebyla.
 Argumentace stì3⁄4ovatele rozsudkem Nejvy11ího správního soudu ze dne 15. 9. 2004, è. j. 2 Ads 11/2004-38, è. 435/2005 Sb. NSS, kterým byl zru1en rozsudek krajského soudu pro zmateènost spoèívající v tom, 3⁄4e krajský soud zru1il správní rozhodnutí, proti nìmu3⁄4 3⁄4aloba nesmìøovala, je tedy zcela pøiléhavá. Je toti3⁄4 nepodstatné, zda chybí 3⁄4aloba proti rozhodnutí jako celku nebo jen 3⁄4aloba proti nìkterému z výrokù rozhodnutí. Nutno zdùraznit, 3⁄4e uvedené závìry platí pro výroky samostatné a vzájemnì nepodmínìné, co3⁄4 je pøípad souzené vìci.
 Tato stí3⁄4ní námitka je tedy dùvodná, pøièem3⁄4 uvedená vada øízení pøed krajským soudem je nutnì dùvodem pro zru1ení kasaèní stí3⁄4ností napadeného rozsudku krajského soudu.
 Pro úplnost Nejvy11í správní soud poznamenává, 3⁄4e i pokud by petit 3⁄4aloby vylo3⁄4il tak, jak tvrdí 3⁄4alobce ve vyjádøení ke kasaèní stí3⁄4nosti, tj. 3⁄4e ji3⁄4 v 3⁄4alobì navrhoval zru1ení celého rozhodnutí 3⁄4alovaného, nemohlo by zru1ení rozhodnutí 3⁄4alovaného jako celku obstát, nebo» pro takový výrok by v rozsudku krajského soudu chybìly dùvody a rozsudek by z tohoto dùvodu byl nepøezkoumatelný pro nedostatek dùvodù. Tyto dùvody by pøitom krajský soud po zru1ení jeho rozsudku Nejvy11ím správním soudem mohl stì3⁄4í doplnit, nebo» jak ji3⁄4 bylo shora uvedeno, ve vztahu k takovému návrhu v 3⁄4alobì zcela chybìly relevantní 3⁄4alobní body, které s ohledem na koncentraci øízení plynoucí z § 71 odst. 2 s. ø. s. nelze doplnit pozdìji ne3⁄4 v dvoumìsíèní 3⁄4alobní lhùtì.
 Krajský soud dále uèinil závìr o nepøezkoumatelnosti rozhodnutí 3⁄4alovaného pro nesrozumitelnost, a to ve vztahu k té èásti rozhodnutí 3⁄4alovaného, v ní3⁄4 se 3⁄4alovaný zabýval skutkem spáchaným obvinìnou neverbálními gesty dne 3. 6. 2012. Z rozhodnutí 3⁄4alovaného jako celku (tzn. z výroku a odùvodnìní) toti3⁄4 podle krajského soudu nelze jednoznaènì seznat, zda v pøípadì tohoto skutku bylo øízení zastaveno podle § 76 odst. 1 písm. a) zákona o pøestupcích (tomuto závìru odpovídá výrok, ale nikoli odùvodnìní) anebo podle § 76 odst. 1 písm. c) tého3⁄4 zákona (tomuto závìru spí1e odpovídá odùvodnìní, ale nikoli výrok). S uvedeným závìrem krajského soudu Nejvy11í správní soud souhlasí a odkazuje na nìj. Tato námitka tedy není dùvodná.
 Dùvodná není ani námitka brojící proti závìrùm krajského soudu o aktivní 3⁄4alobní legitimaci 3⁄4alobce. Krajský soud v souladu s judikaturou Nejvy11ího správního soudu (rozsudek ze dne 19. 10. 2007, è. j. 4 As 69/2006-103, www.nssoud.cz) dospìl ke správnému závìru, 3⁄4e navrhovatel v øízení o pøestupku, který lze projednat pouze na návrh [zde pøestupek proti obèanskému sou3⁄4ití podle § 49 odst. 1 písm. a) zákona o pøestupcích], je k podání 3⁄4aloby aktivnì legitimován podle § 65 odst. 2 s. ø. s. Podle tohoto ustanovení 3⁄4alobu proti rozhodnutí správního orgánu mù3⁄4e podat i úèastník øízení pøed správním orgánem, který není k 3⁄4alobì oprávnìn podle odstavce 1, tvrdí-li, 3⁄4e postupem správního orgánu byl zkrácen na právech, která jemu pøíslu1ejí, takovým zpùsobem, 3⁄4e


text:
to mohlo mít za následek nezákonné rozhodnutí. Stì3⁄4ovatel v1ak v kasaèní stí3⁄4nosti uvádí, 3⁄4e 3⁄4ádná taková tvrzení 3⁄4aloba neobsahovala a 3⁄4e 3⁄4alobce ve svých 3⁄4alobních námitkách pouze polemizoval o krajní nouzi a o podmínkách zastavení øízení o pøestupcích, tedy vyjadøoval toliko nesouhlas s právním názorem 3⁄4alovaného i správního orgánu I. stupnì. Stì3⁄4ovatel tedy zpochybòuje aktivní 3⁄4alobní legitimaci 3⁄4alobce a má za to, 3⁄4e se krajský soud nemìl 3⁄4alobou podanou 3⁄4alobcem vìcnì zabývat vùbec, pøièem3⁄4 uèinil-li tak, zatí3⁄4il své øízení zmateèností.
 K této stí3⁄4ní námitce je tøeba na úvod konstatovat, 3⁄4e 3⁄4alobci aktivnì legitimovaní podle § 65 odst. 2 s. ø. s. jsou skuteènì omezeni v rozsahu a dùvodech, z nich3⁄4 mohou napadat rozhodnutí správního orgánu. Toto omezení je pøitom soudním øádem správním definováno jako práva, která jemu (3⁄4alobci) pøíslu1ejí . K tomu, o jaká práva jde, se judikatura správních soudù opakovanì vyjadøovala. Tradiènì jsou za taková práva pova3⁄4ována procesní práva úèastníka øízení, tedy napøíklad právo navrhovat provedení dùkazù správnímu orgánu, právo seznamovat se s provedenými dùkazy a právo èinit v prùbìhu správního øízení vùèi správnímu orgánu a jeho postupu vyjádøení (rozsudek Nejvy11ího správního soudu ze dne 27. 10. 2004, è. j. 6 A 49/2002-41, www.nssoud.cz). Vedle tìchto klasických procesních práv jsou do této kategorie 3⁄4alobci pøíslu1ejících práv øazena i práva dal1í. Napøíklad podle rozsudku Nejvy11ího správního soudu ze dne 19. 10. 2007, è. j. 4 As 69/2006-103, www.nssoud.cz, 3⁄4alobci aktivnì legitimovanému podle § 65 odst. 2 s. ø. s. svìdèí také právo na to, aby správní orgány zjistily pøesnì a úplnì skuteèný stav vìci a za tím úèelem si opatøily potøebné podklady pro rozhodnutí a té3⁄4 právo na to, aby rozhodnutí správního orgánu vycházelo ze skutkového stavu, který má oporu ve spisech. Rovnì3⁄4 mu pøíslu1í právo na to, aby se správní orgány øádnì vypoøádaly s 3⁄4alobcem uplatnìnými námitkami i odvolacími dùvody. Tomu Nejvy11í správní soud v rozsudku napøíklad ze dne 6. 8. 2009, è. j. 9 As 88/2008-301, www.nssoud.cz, mimo jiné konstatoval, 3⁄4e procesní práva 3⁄4alobce v sobì zahrnují i právo na to, aby se správní orgány s jejich námitkami i odvolacími dùvody øádnì vypoøádaly; jinak by procesní právo úèasti v øízení bylo zcela holé a èistì formální, a bylo by tak okle1tìno do té míry, 3⁄4e by se stalo vyprázdnìným pojmem. Mìstský soud proto správnì posuzoval, zda a jak se s námitkami uplatnìnými 3⁄4alobcem v prùbìhu øízení správní orgány obou stupòù vypoøádaly ( ) .
 Z obsahu 3⁄4aloby plyne, 3⁄4e 3⁄4alobce brojil také proti právním závìrùm 3⁄4alovaného (v tom má stì3⁄4ovatel pravdu), av1ak tvrdil (a to jak ve vztahu k závìru 3⁄4alovaného o nutné obranì, pokraèování tak ve vztahu k zastavení øízení o skutku ze dne 3. 6. 2012), 3⁄4e tyto právní závìry byly uèinìny na základì nedostateènì zji1tìného skutkového stavu vìci a na základì nesprávného vyhodnocení jednotlivých dùkazù. To je 3⁄4alobní námitka, která 3⁄4alobci s ohledem na shora uvedené bezesporu pøíslu1í, a krajský soud byl povinen se jí zabývat. Jeho úkolem bylo posoudit, zda správní orgán soustøedil v úplnosti v1echny dùkazní prostøedky a provedl jimi dùkazy zákonným zpùsobem.


text:
Krom toho byl soud povinen zabývat se také otázkou, zda hodnocení dùkazù, provedené správním orgánem bylo v souladu s pravidly logického usuzování, jinak øeèeno, zda skutkový stav, který byl právnì kvalifikován, skuteènì z dùkazù vyplývá. Pøi tìchto úvahách se krajský soud logicky nemohl vyhnout i hodnocení hmotnìprávních závìrù 3⁄4alovaného, stejnì jako se takové argumentaci nemohl ve své 3⁄4alobì zcela vyhnout 3⁄4alobce. Pokud jde o 3⁄4alobní námitku týkající se skutku ze dne 3. 6. 2012, je tøeba uvést, 3⁄4e tato námitka je zalo3⁄4ena výhradnì na tvrzení o nedostateènì zji1tìném skutkovém stavu vìci, a proto o tom, 3⁄4e jde o námitku, která 3⁄4alobci aktivnì legitimovanému podle § 65 odst. 2 s. ø. s. pøíslu1í, nemù3⁄4e být vùbec sporu.
 Lze shrnout, 3⁄4e dùvodem pro zru1ení kasaèní stí3⁄4ností napadeného rozhodnutí je vada øízení spoèívající ve zmateènosti øízení pøed krajským soudem, nebo» krajský soud rozhodnutí 3⁄4alovaného zru1il jako celek, aèkoli toto rozhodnutí mìlo být zru1eno pouze v èásti, v ní3⁄4 bylo napadeno 3⁄4alobou (pouze ve výroku I.). Ostatním kasaèním námitkám Nejvy11í správní soud nepøisvìdèil a pro úplnost dodává, 3⁄4e sdílí té3⁄4 názor krajského soudu vyslovený k otázce nutné obrany. ®alovaný tedy své závìry zalo3⁄4il z èásti na nesprávné právní úvaze, kdy o nutnou obranu se z povahy vìci nemohlo jednat, a z èásti je jeho rozhodnutí nepøezkoumatelné pro nesrozumitelnost, jak bylo uvedeno shora.
 Vzhledem k tomu, 3⁄4e námitku stì3⁄4ovatele namítající zmateènost øízení pøed krajským soudem spoèívající v tom, 3⁄4e chybìly podmínky øízení, nebo» chybìla 3⁄4aloba proto výroku II rozhodnutí 3⁄4alovaného [§ 103 odst. 1 písm. c) s. ø. s.], Nejvy11í správní soud posoudil jako dùvodnou, zru1il kasaèní stí3⁄4ností napadený rozsudek krajského soudu podle § 110 odst. 1 vìta první pøed støedníkem a vìc vrátil krajskému soudu k dal1ímu øízení. V dal1ím øízení je krajský soud právním názorem vysloveným v tomto zru1ovacím rozsudku vázán (§ 110 odst. 4 s. ø. s.).


text:
1 VSOL 37/2018-B-16
 KSBR 32 INS 8088/2017 1 VSOL 37/2018-B-16
 dlužníků: a) Pavel anonymizovano , anonymizovano bytem Hálkova 2911/22, 586 01 Jihlava b) Monika anonymizovano , narozená 1. 7. 1975 bytem Hálkova 2911/22, 586 01 Jihlava
 o neschválení oddlužení, o odvolání dlužníků proti usnesení Krajského soudu v Brně ze dne 5. 12. 2017, č. j. KSBR 32 INS 8088/2017-B-10
 1. Soud prvního stupně shora označeným usnesením neschválil oddlužení dlužníka (výrok I.), na majetek dlužníka prohlásil konkurs, který bude řešen formou nepatrného konkursu (výrok II. a III.) s tím, že účinky prohlášení konkursu nastávají okamžikem zveřejnění usnesení v insolvenčním rejstříku.
 2. Soud prvního stupně vyšel z toho, že -usnesením ze dne 30. 6. 2017, č. d. A-11 zjistil úpadek dlužníka a povolil jeho řešení oddlužením. -Z přílohy č. 1 zprávy insolvenčního správce ze dne 29. 7. 2017 vyplývá, že dlužník dne 25. 2. 2016 uzavřel kupní smlouvu, dle níž koupil spoluvlastnický podíl k nemovitému majetku za kupní cenu 2.329.000 Kč, v době, kdy pohledávky vyplývající z přihlášek č. 6, 12, 13 a 14 byly více než tři měsíce po lhůtě splatnosti. Vklad vlastnického práva do katastru nemovitostí nebyl proveden z důvodu ani dodatečně nezhojené chyby ve smlouvě. -Dne 26. 8. 2016 dlužník uzavřel kupní smlouvu, na základě níž prodal spoluvlastnický podíl k bytové jednotce za kupní cenu 300.000 Kč, přitom obvyklá cena dle znaleckého posudku činila 245.000 Kč. Dlužník insolvenčnímu správci nedoložil, zda čistý příjem z prodeje ve výši 281.375 Kč použil k poměrnému uspokojení věřitelů. Z předložených isir.justi ce.cz
 dokladů insolvenční správce usoudil, že finanční prostředky ve výši nejméně 120.000 Kč byly použity pro osobní potřebu dlužníka. -Na schůzi věřitelů konané dne 16. 8. 2007 odkázal insolvenční správce na svou zprávu ze dne 29. 7. 2017. Navrhl oddlužení plněním splátkového kalendáře za podmínky příjmu dlužnice ve výši 12.500 Kč, když v té době byla dlužnice nezaměstnaná a za podmínky, že budou odstraněny jakékoliv pochybnosti o nepoctivém záměru dlužníka. Věřitelé se jednání neúčastnili a soud uložil přítomným dlužníkům, aby se ve lhůtě 15 dnů ode dne jednání písemně vyjádřili ke stanovisku insolvenčního správce o tom, zda jsou zde okolnosti bránící schválení oddlužení, jak jsou popsány ve zprávě ze dne 29. 7. 2017. -Dne 28. 8. 2017 dlužnice předložila kopii smlouvy o důchodu na částku 700 Kč. -Dne 31. 8. 2017 insolvenční správce zaslal pracovní smlouvu dlužnice, dle níž dlužnice nastoupila do práce dne 1. 9. 2017. -Usnesením ze dne 6. 11. 2017 č.d. B-8 soud vyzval dlužníka, aby se vyjádřil ke stanovisku insolvenčního správce, dle něhož jsou zde okolnosti bránící schválení oddlužení tak, jak jsou popsány v příloze 1 zprávy insolvenčního správce ze dne 29. 7. 2017 a dále aby doložil listinami výši čistých měsíčních příjmů za měsíce září a říjen 2017 a originál smlouvy o důchodu ze dne 25. 8. 2017. -Na tuto výzvu dne 24. 11. 2017 dlužník předložil rozhodnutí ČSSZ o výši invalidního důchodu Pavla anonymizovano , kupní smlouvu na nemovitost ze dne 25. 2. 2016, výplatní lístky dlužnice za měsíce září, říjen 2017 a vyúčtování rekonstrukce rodinného


text:
domu ze dne 30. 9. 2016, znějící na částku 100.125 Kč, pro odběratele Pavla anonymizovano . -V kupní smlouvě ze dne 25. 2. 2016 se dlužník zavázal uhradit cenu nemovitostí ve výši 2.329.000 Kč tak, že částku 289.000 Kč uhradí ve splátkách a částku 2.040.000 Kč do 20. 3. 2016 z úvěru poskytnutého Českomoravskou stavební spořitelnou. -Návrh na povolení oddlužení byl podán společně s insolvenčním návrhem dne 19. 4. 2017. -Ze soupisu majetkové podstaty vyplývá, že dlužník vlastní nemovitosti v hodnotě 1.700.000 Kč a 15.900 Kč, zůstatek na vkladovém účtu ve výši 37.510,61 Kč a důchodové připojištění v hodnotě 63.424,36 Kč. Do řízení jsou přihlášeny pohledávky 16 věřitelů v celkové výši 3.513.685,09 Kč, z nichž pohledávky ve výši 2.111.745,53 Kč jsou zajištěné a pohledávky ve výši 1.401.939,56 Kč jsou pohledávky nezajištěné. -Z přihlášek pohledávek vyplývá, že pohledávka věřitele ČSOB a.s. byla splatná 20. 11. 2015, věřitele č. 12 M & M reality holding a.s. dne 21. 7. 2015, č. 13 věřitele Help Financial s.r.o. dne 20. 3. 2014 a č. 14 AB 4 B. V. splatná dne 19. 10. 2015.
 3. Soud prvního stupně dospěl k závěru, že v době, kdy byl dlužník v úpadku, bral na sebe závazky velkého rozsahu za účelem zhodnocení vlastního majetku. Současně nebylo zjištěno, že by finanční prostředky získané zpeněžením části majetku byly použity k úhradě splatných závazků. Na opakovanou výzvu se dlužník k těmto skutečnostem nevyjádřil, nepodal vysvětlení, ani se nepokusil nepoctivost záměru vyvrátit. Soud prvního stupně proto shledal v jednání dlužníka před zahájením řízení v návaznosti na podání návrhu na povolení oddlužení, nepoctivý záměr a v nesplnění výzev insolvenčního soudu lehkovážný a nedbalý přístup dlužníka k plnění povinností v insolvenčním řízení.
 4. Proti tomuto rozhodnutí podal dlužník odvolání, v němž namítal, že se svým insolvenčním správcem komunikoval a rovněž reagoval na výzvu insolvenčního soudu.
 Předložil doklad o použití části finančních prostředků získaných zpeněžením části majetku kupní smlouvu, výplatní lístky dlužnice a rozhodnutí o důchodu dlužníka. Patrně omylem nebyl insolvenčnímu soudu zaslán originál smlouvy o důchodu, který je dlužnici poskytnut v rámci případného oddlužení ve výši 700 Kč a tento připojuje k odvolání. Dlužník doložil, že má pro oddlužení dostatečný příjem, kdy dlužník je poživatelem invalidního důchodu, dlužnice má příjem ze zaměstnání a navíc je jí poskytován smluvní důchod. K nepoctivému záměru v době, kdy měl splatné závazky, uvedl, že finanční prostředky získané zpeněžením části majetku byly částečně použity k úhradě splatných závazků a částečně k opravě bydlení po havárii vody. Dlužník převodem nemovité věci získal částku 281.375 Kč, z níž bylo na úhradu splatných závazků použito nejméně 130.739 Kč, což dokládá listinami, z nichž vyplývá úhrada částky 87.244,17 Kč Exekutorskému úřadu Praha 5 ke sp. zn. 67 EX 10224/16, částky 38.300 Kč Exekutorskému úřadu v Přerově VS 2277416, částek 786 Kč a 1.131 Kč Aliance pojišťovně a.s. a částek 1.489 a 1.489 Kč inkasní společnosti TARAKAN a.s. Částku 100.125 Kč dlužník použil na opravu domu, v němž fakticky bydlí, což dokládá. Na dokladech je sice uvedeno, že se účtují práce za provedení rekonstrukce


text:
domu, ale jednalo se o zednické práce po havárii vody-opravy stropů a podlah včetně omítání stěn. K tomuto navrhoval vyslechnout svědky, a to osoby provádějící dané práce Štěpána Sýkoru a jeho pomocníka Petra Záboje. V této souvislosti vynaložil i další peněžní prostředky na opravu topení, kdy doklad dodavatele Zbyňka Skořepy rovněž připojil k odvolání a navrhoval jej vyslechnout. Z uvedených důvodů má za to, že jsou schopni splnit podmínky oddlužení a prokazuje, že neměli nepoctivý záměr, nezhodnocovali svůj majetek, z nabytých finančních prostředků uspokojili své splatné závazky, případně uhradili nezbytné výdaje spojené s opravou bydlení a navrhuje zrušení napadeného rozhodnutí a vrácení věci soudu prvního stupně. K odvolání dlužník připojil Smlouvu o vrácení peněžních prostředků vynaložených během trvání insolvenčního řízení se splatností po skončení insolvence uzavřenou mezi Alešem Hrobským a Monikou anonymizovano na částku 700 Kč měsíčně, potvrzení Exekutorského úřadu Praha 5, JUDr. Juraje Podkonického o provedení exekuce přikázáním pohledávky z účtu, zúčtování finančních transakcí u České spořitelny a.s., platební příkazy UniCredit Bank a.s., fakturu Štěpána Sýkory a Zbyňka Skořepy.
 5. Odvolací soud především konstatuje, že předmětné insolvenční řízení bylo zahájeno dne 19. 4. 2017. S účinností od 1.7.2017 byl insolvenční zákon novelizován zákonem č. 64/2017 Sb. Dle bodu 1. přechodného ustanovení v článku II. zákona č. 64/2017 Sb. platí, že zákon č. 182/2006 Sb., ve znění účinném ode dne nabytí účinnosti tohoto zákona, se použije i pro insolvenční řízení zahájená přede dnem nabytí účinnosti tohoto zákona; právní účinky úkonů, které v insolvenčním řízení nastaly přede dnem nabytí účinnosti tohoto zákona, zůstávají zachovány. Na přezkoumávanou věc, v níž soud prvního stupně rozhodl napadeným usnesením dne 5.12.2017, je nutno aplikovat insolvenční zákon ve znění účinném do 30.6.2017, neboť stávající druhá fáze insolvenčního řízení byla zahájena rozhodnutím o úpadku dne 13.6.2017, tedy za účinnosti insolvenčního zákona ve znění do 30.6.2017 a končí právě napadeným rozhodnutím o způsobu řešení úpadku, po němž následuje třetí realizační fáze insolvenčního řízení.
 7. Odvolací soud po zjištění, že odvolání bylo podáno včas a osobou oprávněnou, přezkoumal usnesení soudu prvního stupně, včetně řízení, které předcházelo jeho vydání (§ 212, § 212a odst. 1, odst. 2 a odst. 5 o.s.ř.) a vzhledem k obsahu podaného odvolání a ke skutečnostem nastalým po vydání napadeného rozhodnutí dospěl k závěru, že napadené rozhodnutí je nutno zrušit a věc vrátit soudu prvního stupně k dalšímu řízení.
 8. Z obsahu insolvenčního spisu mimo zjištění soudu prvního stupně vyplývá, že -výzvou ze dne 20. 4. 2017 soud vyzval dlužníka k doplnění seznamu majetku o ideální jednu polovinu nemovitostí zapsaných na LV č. 266 pro k. úz. Cejle, okres Jihlava, a to pozemku parc. č. 2517 a č. 2518 a sdělení, z jakých příjmů předpokládá uhrazení alespoň 30 % výše nezajištěných závazků. -Dne 19. 5. 2017 dlužník doplnil insolvenční návrh a opravil seznam majetku o shora uvedené nemovitosti. Uvedl, že v květnu 2013 některé pozemky prodal, což dokládá kupní smlouvou a mylně se domníval, že tyto pozemky byly součástí této kupní smlouvy a již je nevlastní. Proto pozemky opomněl v insolvenčním návrhu uvést. Sdělil, že uzavřeli


text:
s p. Marií Fadrnou smlouvu o důchodu na částku 2.500 Kč. -Ve zprávě doručené soudu dne 29. 7. 2017 č. d. B-2 insolvenční správce sdělil předpokládanou míru uspokojení pohledávek nezajištěných věřitelů 23,23 % s tím, že dlužníka nelze aktuálně oddlužit. V příloze č. 1 zprávy sdělil, že dlužník Pavel anonymizovano uzavřel dne 25. 2. 2016 kupní smlouvu, podle které od Ilony Jirků koupil do svého vlastnictví její podíl o velikosti 1/2 pozemku p.č. 59, jehož součástí je budova č. p. 2911 a jehož zbývající spoluvlastnický podíl o velikosti 1/2 dlužník vlastní od roku 2007, řpičemž v té době již byly více než tři měsíce po splatnosti celkem 4 pohledávky přihlášených věřitelů P6, P12, P13 a P14. Ačkoliv vklad vlastnického práva nebyl proveden z důvodu nezhojené chyby v psaní, dlužník Pavel anonymizovano se zavázal uhradit Iloně Jirků kupní cenu 2.329.000 Kč, z toho částka 1.437.261,98 Kč byla uhrazena na společný závazek obou účastníků kupní smlouvy vůči Raiffeisenbank a.s. zajištěný již zaniklým zástavním právem tohoto věřitele k předmětné nemovitosti, částka 602.738 Kč byla vyplacena Iloně Jirků a částku 289.000 Kč se dlužník Pavel anonymizovano zavázal uhradit dodatečně. Dále Pavel anonymizovano dne 26. 8. 2016 uzavřel kupní smlouvu, podle níž převedl na třetí osobu svůj spoluvlastnický podíl o velikosti 1/2 k bytové jednotce v k. ú. Rácov za kupní cenu ve výši 300.000 Kč (převyšující obvyklou cenu předmětu převodu, která dle znaleckého posudku činila 245.000 Kč), z níž po odečtení nákladů na daň z nabytí nemovitosti obdržel částku 281.375 Kč v době, kdy bylo více než tři měsíce po splatnosti 9 pohledávek věřitelů přihlášených do insolvenčního řízení. Insolvenčnímu správci nedoložil, že by ji použil k poměrnému uspokojení svých věřitelů, z čehož lze usuzovat, že nejméně v rozsahu 120.000 Kč byla tato částka použita na osobní spotřebu dlužníka. Posouzení tohoto jednání dlužníka Pavla anonymizovano ve vzájemné souvislosti může odůvodnit závěr o nepoctivosti jeho záměru sledovaného podáním návrhu na povolení oddlužení. Rovněž insolvenční správce upozornil na nedostatečné příjmy dlužníků pro schválené oddlužení.
 -Dle zápisu o přezkumném jednání a 1. schůzi věřitelů konané dne 16. 8. 2017 č. d. B-5 insolvenční správce přednesl zprávu o své činnosti a odkázal na její písemnou podobu ze dne 29. 7. 2017, jak je založena na č. d. B-2. Dlužníci přednesli společný návrh na povolení oddlužení, kdy dlužník pobírá invalidní důchod ve výši 16.100 Kč, kromě něhož nemá další příjmy. Dlužník kromě manželky nemá jinou vyživovací povinnost. Dlužnice má vyživovací povinnost ke zletilému synovi ve výši 2.500 Kč, který s ní nežije ve společné domácnosti a vyživovací povinnost k němu skončí 31. 8. 2017. Aktuálně byla dlužnice v evidenci úřadu práce. Soud uložil dlužníkům, aby ve lhůtě 15 dnů založili do spisu své písemné vyjádření ke stanovisku insolvenčního správce o tom, že jsou zde okolnosti bránící schválení oddlužení. Insolvenční správce doporučil navržený způsob řešení úpadku oddlužením plněním splátkového kalendáře za situace, že dlužnice si obstará zaměstnání, v němž bude dosahovat minimálních čistých měsíčních příjmů ve výši 12.500 Kč a budou odstraněny pochybnosti o nepoctivém záměru dlužníka. Dlužníkům bylo uloženo, aby


text:
ve lhůtě 15 dnů založili do spisu buď navýšení smlouvy o důchodu uzavřené mezi dlužnicí a Marií Fadrnou znějící na částku 2.500 Kč nebo aby předložili další smlouvu o důchodu, případně darovací smlouvu. -Dne 24. 11. 2017 č. d. B-9 dlužník do spisu zaslal rozhodnutí ČSSZ o invalidním důchodu dlužníka Pavla anonymizovano ze dne 12. 1. 2012 ve výši 15.151 Kč a úředně ověřený stejnopis kupní smlouvy o převodu vlastnictví nemovitých věcí uzavřenou mezi Ilonou Jirků jako prodávající a Pavlem anonymizovano jako kupujícím dne 25. 2. 2016 na pozemek par. č. 59 zastavená plocha a nádvoří, jehož součástí je stavba č. p. 2911, způsob využití bydlení zapsaných na LV č. 181 pro k. ú. Helenín, obec Jihlava, vedeném u Katastrálního úřadu pro Vysočinu, Katastrální pracoviště Jihlava, za sjednanou kupní cenu za 2.329.000 Kč. Dále doložil výplatní lístek Moniky anonymizovano za měsíce září a říjen 2017 na mzdu ve výši 10.766 Kč a 11.153 Kč, daňové doklady za provedení rekonstrukce rodinného domu od Štěpána Sýkory.
 9. Podle § 395 odst. 1 písm. a) IZ stanoví, že insolvenční soud zamítne návrh na povolení oddlužení, jestliže se zřetelem ke všem okolnostem lze důvodně předpokládat, že jím je sledován nepoctivý záměr.
 10. Podle § 395 odst. 2) IZ tohoto ustanovení dále platí, že insolvenční soud zamítne návrh na povolení oddlužení i tehdy, jestliže dosavadní výsledky řízení dokládají lehkomyslný nebo nedbalý přístup dlužníka k plnění povinností v insolvenčním řízení.
 11. Podle ustanovení § 405 odst. 1, 2 IZ insolvenční soud oddlužení neschválí, jestliže v průběhu insolvenčního řízení vyšly najevo skutečnosti, které by jinak odůvodňovaly odmítnutí nebo zamítnutí návrhu na povolení oddlužení. Jestliže insolvenční soud oddlužení neschválí, rozhodne současně o způsobu řešení dlužníkova úpadku konkursem.
 12. V usnesení ze dne 30.4.2013, sen. zn. 29 NSČR 45/2010 (R 86/2013) Nejvyšší soud zdůraznil, že možnost insolvenčního soudu zkoumat, zda dlužník navrženým oddlužením sledoval nepoctivý záměr, není omezena na včasnost nebo účinnost námitek věřitelů proti schválení oddlužení (pozn. § 403 odst. 2 IZ) ani na dobu do rozhodnutí insolvenčního soudu o schválení oddlužení; těmito otázkami se lze zabývat (pro účely posouzení, zda je důvod zrušit schválené oddlužení dle § 418 odst. 1 písm. a) IZ
 v rozhodném znění) i po schválení oddlužení. Již z dikce § 395 odst. 1 písm. a/ IZ je zřejmé, že ústředním principem vévodícím způsobu řešení dlužníkova úpadku oddlužením (jenž má po skončení insolvenčního řízení vyústit v rozhodnutí, jímž bude dlužník zbaven povinnosti k úhradě zbytku svých dluhů) je zásada poctivosti dlužníka a zodpovědného přístupu dlužníka k plnění povinností v insolvenčním řízení. Proto je otázka poctivosti dlužníkových záměrů a otázka, zda dlužník v insolvenčním řízení nekoná lehkomyslně či nedbale, zkoumána nejen při povolení oddlužení, nýbrž i při posouzení zda má být oddlužení schváleno (§ 405 odst. 1 IZ), ale (dokonce) i po skončení insolvenčního řízení coby důvod pro odejmutí přiznaného osvobození od placení zbytku dluhů (§ 417 odst. 1 IZ).
 13. Jednou z nejdůležitějších povinností dlužníka podávajícího insolvenční návrh spojený s návrhem na povolení oddlužení, je připojit k insolvenčnímu návrhu nejen seznam majetku (§ 104


text:
odst. 1 písm. a/ IZ), ale i seznam všech svých závazků (§ 104 odst. 3 IZ), obsahující všechny předepsané náležitosti. Význam, jaký má splnění této povinnosti pro insolvenční řízení, je zdůrazněn i požadavkem, aby se dlužník tzv. osobně zaručil za správnost a úplnost takového seznamu tím, že jej podepíše a výslovně uvede, že seznam je správný a úplný (§ 104 odst. 4 insolvenčního zákona). Neuvede-li dlužník v seznamu svého majetku podstatnou část svého majetku, je to podkladem pro závěr, že dosavadní výsledky řízení dokládají lehkomyslný nebo nedbalý přístup dlužníka k plnění povinností v insolvenčním řízení [§ 395 odst. 2 písm. b) IZ]. Kdyby se prokázalo, že se tak stalo úmyslně, bylo by již na tomto základě možné důvodně předpokládat, že dlužník sleduje podáním návrhu na oddlužení nepoctivý záměr [§ 395 odst. 1 písm. a) IZ]. K tomu viz závěry Nejvyššího soudu v usnesení ze dne 17.7.2015, sen. zn. 29 NSČR 47/2013 a rovněž závěry pod R 86/2013 (viz shora).
 14. Odvolací soud přitakává soudu prvního stupně, že dlužník byl povinen poskytnout soudu řádnou součinnost a vyjádřit se k možné existenci nepoctivého záměru při podání návrhu na povolení oddlužení, což dlužník přes opakovanou výzvu soudu do vydání napadeného rozhodnutí neučinil. Nelze však přehlédnout, že na výzvy soudu dlužník reagoval, když dne 28. 8. 2017 zaslal soudu smlouvu o důchodu, insolvenčnímu správci předložil pracovní smlouvu uzavřenou dlužnicí na dobu od 1.9.2017, dne 24. 11. 2017 zaslal výměr o invalidním důchodu, kupní smlouvu ze dne 25. 2. 2016, výplatní pásky Moniky anonymizovano a daňové doklady k provedeným stavebním pracem Pavlem anonymizovano . K pochybnostem o poctivém záměru dlužníka při podání návrhu na povolení oddlužení se dlužník podrobně vyjádřil až v podaném odvolání, kdy vysvětlil způsob použití částky 281.375 Kč získané prodejem nemovitosti, z níž částku cca 130.439,17 Kč měl poskytnout svým věřitelům, což dokládá příkazy k úhradě u peněžních ústavů a částku 100.125 Kč použil na odstranění havarijního stavu domu po havárii vody a k tomuto tvrzení označil výslech tří svědků. Z dosavadního průběhu řízení tak vyplývá, že k možnému nepoctivému záměru dlužníka soud prvního stupně dosud neprovedl žádné dokazování, byť pro nesoučinnost dlužníka.
 15. Podle § 213 odst. 4 o.s.ř., odvolací soud doplní dokazování o účastníky navržené důkazy, které dosud nebyly provedeny, ukazuje-li se to potřebné ke zjištění skutkového stavu věci; to neplatí jen tehdy, má-li
 být provedeno rozsáhlé doplnění dokazování a jestliže ke skutečnosti, jež jimi má být prokázána, dosud nebylo provedeno žádné nebo zcela nedostatečné dokazování.
 16. Protože k možnému nepoctivému záměru dlužníka se dlužník podrobně vyjádřil a označil důkazy až v podaném odvolání a soud prvního stupně nemohl provést odpovídající dokazování, odvolací soud zrušil napadené rozhodnutí podle § 219a odst. 2 o.s.ř. a podle § 221 odst. 1 písm. a) o.s.ř. vrátil věc soudu prvního stupně k dalšímu řízení.
 17. Soud prvního stupně v dalším řízení provede dlužníkem navržené důkazy k tomu, jak naložil s částkou 281.375 Kč, jimiž hodlá vyvrátit závěr soudu prvního stupně o jeho nepoctivém záměru při podání návrhu na povolení oddlužení. Dále se také bude


text: zabývat okolnostmi uzavření kupní smlouvy dlužníkem Pavlem anonymizovano jako kupujícím s Ilonou Jirků jako prodávající dne 25. 2. 2016 v době, kdy byly více než tři měsíce po splatnosti 4 pohledávky přihlášených věřitelů P6, P12, P13 a P14 a přesto dlužník uhradil prodávající převážnou část sjednané kupní ceny ve výši 2.329.000 Kč. Dlužník proto vysvětlí, z jakých prostředků tuto kupní cenu uhradil, když dle sdělení insolvenčního správce částka 1.437.261,98 Kč byla uhrazena na společný závazek obou účastníků kupní smlouvy vůči Raiffeisenbank a.s. zajištěný již zaniklým zástavním právem tohoto věřitele k předmětné nemovitosti a částka 602.738 Kč byla vyplacena Iloně Jirků, zatímco soud prvního stupně uvedl, že částku 2.040.000 Kč měl dlužník uhradit do 20. 3. 2016 z úvěru poskytnutého Českomoravskou stavební spořitelnou, a.s. Dále dlužník vysvětlí, zda mu byla vrácena poté, co nebyl povolen vklad jeho vlastnického práva k těmto nemovitostem a jak s vrácenými peněžními prostředky naložil. Budou-li odstraněny pochybnosti o poctivosti záměru dlužníka při podání návrhu na povolení oddlužení, soud prvního stupně se též vypořádá s tím, zda dlužník splňuje podmínky pro schválení oddlužení upravené v ustanovení § 395 odst. 1 písm. b) IZ a nově rozhodne o konečném způsobu řešení úpadku dlužníka.


text:
3 VSPH 643/2012-B-71
 MSPH 91 INS 12824/2011 3 VSPH 643/2012-B-71
 USNESENÍ Vrchní soud v Praze jako soud odvolací rozhodl v senátě složeném z předsedy JUDr. Jaroslava Bureše a soudců JUDr. Jindřicha Havlovce a Mgr. Ivany Mlejnkové v insolvenčním řízení dlužníka Office happy, s.r.o. se sídlem Luštěnická 723, Praha 9-Kbely, IČO 62914464, o odvolání a) Ing. Gabriely Burzové, sídlem Praha 6, Veleslavínská 39/48, zast. Mgr. Pavlem Ubrem, advokátem se sídlem Praha 1, Senovážné nám. 24, a b) věřitele Toužimská stavební společnost, s.r.o. se sídlem Stará Kysibelská 8, 360 01 Karlovy Vary, IČO 26399113, zast. JUDr. Vítem Lebedou, advokátem se sídlem T.G.Masaryka 25, Karlovy Vary, proti usnesení Městského soudu v Praze č.j. MSPH 91 INS 12824/2011-B-12 ze dne 14. března 2012,
 Městský soud v Praze v insolvenčním řízení dlužníka Office happy, s.r.o. (dále jen dlužník) usnesením č.j. MSPH 91 INS 12824/2011-B-12 ze dne 14.3.2012 v bodě I. výroku zamítl návrh insolvenční správkyně Ing. Gabriely Burzové (dále též jen odvolatelka a) a věřitele č. 1 Toužimská stavební společnost, s.r.o. (dále jen odvolatel b) na zrušení hlasovacího práva věřitelům č. 3, 5 a 8 , a v bodě II. výroku zamítl návrh odvolatele b) na zrušení usnesení schůze věřitelů, kterým byla odvolána odvolatelka a) a ustanoven nový insolvenční správce Ing. Radim Dědic.
 V odůvodnění svého usnesení soud prvního stupně zejména uvedl, že na schůzi věřitelů, konané dne 14.3.2012 po skončení přezkumného jednání, věřitel č. 8 navrhl, aby schůze věřitelů odvolala dosavadní insolvenční správkyni-odvolatelku b) a novým insolvenčním správcem ustanovila Ing. Radima Dědice. Oba odvolatelé pak navrhli, aby bylo dle § 54 insolvenčního zákona (dále jen IZ) zrušeno hlasovací právo věřitelů č. 3, 5 a 8. Poté, co soud tento návrh zamítl, schůze věřitelů odvolala odvolatelku a) z funkce insolvenční správkyně a ustanovila nového insolvenčního správce. Odvolatel b) navrhl, aby soud toto usnesení schůze věřitelů zrušil. Namítal, že ČNB vede s věřitelem č. 8 řízení o odejmutí licence, a že ve věci hlasovaly osoby propojené s dlužníkem (např. věřitelé č. 5, 3). Soud citoval § 29, § 53, § 54 a § 55 IZ s tím, že podle jeho zjištění nový insolvenční správce Ing. Dědic je zapsán v seznamu insolvenčních správců a věřitel č. 8 UNIBON-spořitelní a úvěrní družstvo nemá v obchodním rejstříku vyznačeny žádné změny ohledně jeho předmětu podnikání, přičemž bylo osvědčeno, že věřitelé č. 3 a 5 nejsou osobami, na něž se vztahuje zákaz hlasování dle § 53 IZ. Soud zamítl návrhy na zrušení hlasovacího práva věřitelů č. 3, 5, a 8 podle § 54 IZ přiznaného jim k hlasování o odvolání insolvenční správkyně (odvolatelky a) a ustanovení nového insolvenční správce i návrh odvolatele b) na zrušení usnesení schůze věřitelů o uvedené změně v osobě správce, neboť podle výše citované právní úpravy tu nelze užít ustanovení § 54 odst. 1 IZ, umožňující insolvenčnímu soudu zrušit usnesení schůze věřitelů, pokud odporuje společnému zájmu všech věřitelů. Soud uzavřel, že nemůže postupovat nad rámec ustanovení IZ jen proto, že odvolatelé nejsou s usnesením schůze věřitelů spokojeni.
 Proti tomuto usnesení se oba odvolatelé odvolali.
 Odvolatelka a) namítala,


text:
že na schůzi věřitelů konané dne 14.3.2012 nebylo řádně rozhodnuto o hlasovacích právech věřitelů sporných či podmíněných pohledávek. Soud nijak neřešil, že věřitelé č. 3, 4, 5, 10 a 12 byli dle § 53 IZ vyloučeni z hlasování, neboť jsou-z důvodů uvedených v odvolání, na něž odvolatelka soud na schůzi upozornila-propojeni s dlužníkem. Tito věřitelé pak na schůzi postupovali zjevně ve shodě (spolu s věřitelem č. 8 UNIBON-spořitelní a úvěrní družstvo) a ovládli hlasování. Soud také nerozhodl podle § 51 odst. 3 IZ o hlasovacím právu věřitele č. 17 Happy Style LLC, jehož pohledávka nebyla v té době přezkoumána, ani nerozhodl o hlasovacím právu věřitelů č. 3 a 8, ač tak učinit měl, neboť na schůzi věřitelů ve skutečnosti-podle odvolatelkou popsaného stavu věci při předmětném hlasování-nebylo dosaženo potřebné většiny hlasů k přijetí usnesení, kterým by schůze uvedeným věřitelům v rozsahu jejich sporných či podmíněných pohledávek hlasovací právo přiznala. Věřitel č. 5 Style Happy Reality, s.r.o. a věřitel č. 8 navíc hlasovali-každý zvlášť-s totožnou pohledávkou ve výši 18.805.480,50 Kč (tuto pohledávku věřitel č. 8 přihlásil-podmíněně-jen pro případ, že by závazky z úvěru nesplnil věřiteli č. 5 sám dlužník). Z těchto důvodů nebylo podle odvolatelky a) řádně rozhodnuto o přiznání hlasovacích práv věřitelů v rozsahu jejich sporných či podmíněných pohledávek, a pro tyto vady (kdy hlasovali i věřitelé, kteří toto právo neměli) nemohlo být platně přijato ani usnesení schůze věřitelů o jejím odvolání z funkce a o ustanovení nového správce. Proto požadovala, aby odvolací soud napadené usnesení zrušil a věc vrátil soudu prvního stupě k dalšímu řízení.
 Odvolatel b) uplatnil odbodnou argumentaci. Namítal, že na předmětné schůzi věřitelů-v rozporu se společným zájmem věřitelů-hlasovali ve vzájemné shodě a ve shodě s dlužníkem s ním propojení věřitelé č. 3, 5 a 8, kteří z těchto důvodů měli být vyloučeni z hlasování. Soud pak navíc nechal věřitele č. 3 a 8 hlasovat ve větším rozsahu, než již schůze věřitelů přiznala. Propojení věřitele č. 8 s dlužníkem je patrné i z toho, že navrhl ustavit novým správcem stejnou osobu (Ing. Dědice), jakou navrhl ve svém reorganizačním plánu sám dlužník. Přitom soud nechal tohoto věřitele hlasovat s podmíněnou pohledávkou 18.805.480,50 Kč, ač se stejnou přímou (nepodmíněnou) pohledávkou hlasoval i věřitel č. 5. Přitom soud nerozhodl o hlasovacím právu věřitele č. 17, jehož pohledávka nebyla dosud přezkoumána. Přesto soud na schůzi věřitelů nijak neodůvodnil, proč zamítl návrh odvolatelů na zrušení usnesení schůze věřitelů, kterým bylo těmto věřitelům přiznáno hlasovací právo, i návrh odvolatele b) na zrušení usnesení schůze o změně v osobě insolvenčního správce, které s odkazem na § 54 IZ podali. Z těchto důvodů odvolatel b) požadoval, aby odvolací soud napadené usnesení v obou výrocích změnil tak, že předmětná usnesení schůze věřitelů sám zruší. Nově ustanovený insolvenční správce Ing. Radim Dědic ve vyjádření k odvoláním navrhl, aby odvolací soud napadené usnesení jako věcně správné potvrdil, když vysvětlil, z jakých důvodů považuje výtky odvolatelů za neopodstatněné.
 Napadeným usnesením soud prvního stupně (byť s nepřesně formulovaným výrokem I.) zamítl návrhy odvolatelů, jimiž se na schůzi věřitelů konané dne 14.3.2012


text:
domáhali, aby soud podle § 54 IZ (jako odporující společnému zájmu věřitelů) zrušil usnesení této schůze věřitelů, a to její usnesení o přiznání hlasovacích práv věřitelům č. 3, 5 a 8 v rozsahu jejich popřených či podmíněných pohledávek přijatá dle § 51 odst. 1 a 2 IZ (jejichž zrušení navrhli oba odvolatelé), jakož i následné usnesení schůze o odvolání odvolatelky a) z funkce insolvenční správkyně a o ustanovení nového insolvenčního správce přijaté dle § 29 odst. 1 IZ (jehož zrušení navrhl jen odvolatel b).
 Předně nutno konstatovat, že takováto usnesení schůze věřitelů insolvenční soud podle § 54 IZ zrušit nemůže (viz výslovnou úpravu § 54 odst. 1 věty první za středníkem a § 29 odst. 2 věty druhé za středníkem). Jde tedy o usnesení schůze, jež nelze jejich zrušením eliminovat. Přitom ani u případných rozhodnutí insolvenčního soudu o hlasovacím právu věřitelů, pokud je sám nezmění, nelze jejich odklizení vynutit, neboť nepodléhají opravným prostředkům (viz § 52 odst. 2 IZ). Proto zákon pro případ, že se věřitelé (podle výsledku hlasování zaznamenaného soudem protokolací, proti níž nebyly vzneseny námitky) usnesli na změně v osobě insolvenčního správce dle § 29 odst. 1 IZ, připouští odvolání jen proti rozhodnutí insolvenčního soudu, jímž z důvodů uvedených v § 29 odst. 2 IZ nepotvrdil usnesení schůze věřitelů o ustanovení nového insolvenčního správce (§ 29 odst. 3 IZ). Tímto rozhodnutím soud současně verifikuje přijetí usnesení schůze věřitelů o odvolání dosavadního insolvenčního správce, aniž by o něm jakkoli zvlášť rozhodoval; tento výsledek hlasování dle § 6 odst. 2 jednacího řádu pro insolvenční řízení pouze zaznamená do protokolu o jednání schůze věřitelů. Pokud by se k němu soud přesto rozhodnutím vyslovil, jde jen o rozhodnutí deklarující výsledek hlasování, proti němuž není odvolání přípustné.
 Z obsahu spisu odvolací soud zjistil, že následným usnesením č.j. MSPH 91 INS 12824/2011-B-13 ze de 14.3.2012 soud prvního stupně podle § 29 odst. 2 IZ potvrdil usnesení schůze věřitelů o tom, že se odvolatelka a) odvolává z funkce insolvenčního správce a novým správcem se ustanovuje Ing. Radim Dědic. Toto usnesení již nabylo právní moci, když proti němu podané odvolání odvolatelky a) Vrchní soud v Praze odmítl usnesením ze dne 21.5.2012, sen. zn. 1 VSPH 646/2012 (dokument B-32). Za tohoto stavu věci zjevně nelze dosáhnout změny žádného z usnesení schůze věřitelů, která podle výsledku hlasování zaznamenaného soudem (zápis na B-8) přijala a která byla podkladem pro pravomocné usnesení soudu potvrzující ustanovení nového insolvenčního správce, tedy nelze již nikterak revidovat usnesení schůze věřitelů o změně v osobě insolvenčního správce ani její předcházející usnesení, jimiž pro hlasování na dané schůzi přiznala věřitelům č. 3, 5 a 8 hlasovací práva i v rozsahu jejich popřených nebo podmíněných pohledávek.
 Protože se z těchto důvodů stala odvolání proti napadenému usnesení bezpředmětnými, postupoval odvolací soud dle § 218 písm. c) občanského soudního řádu a toto odvolání odmítl. Nutno dodat, že odvolání odvolatelky a) proti bodu II. výroku je i subjektivně nepřípustné, neboť návrh na zrušení usnesení schůze věřitelů o změně v osobě insolvenčního správce nepodala a k rozhodnutí o jeho zamítnutí proto


text:
Zákon o veřejných zakázkách | Právní kancelář JELÍNEK
 Zákon č. 137/2006 Sb., o veřejných zakázkách v platném znění (dále jen „ZVZ“), zejména ve znění po novele provedené zákonem č. 55/2012 Sb., s účinností od 1. dubna 2012, změnil, resp. výrazně omezil, rozsah možných požadovaných referenčních zakázek v rámci seznamu významných stavebních prací provedených dodavatelem za posledních 5 let. Tento článek má za cíl objasnit, v jakém rozsahu mohou v současné době zadavatelé dle ZVZ postupovat při stanovování požadavku na počet referenčních zakázek dle technického kvalifikačního předpokladu definovaného v ustanovení § 56 odst. 3 písm. a) ZVZ, a to zejména ve spojitosti s novelou ustanovení § 56 odst. 5 písm. c) ZVZ, jež je účinná od 1. dubna 2012.
 Na úvod krátce k samotným zněním jednotlivých dotčených ustanovení ZVZ, jichž se úvahy v tomto článku týkají. Ustanovení § 56 odst. 3 písm. a) ZVZ specifikuje právo zadavatele vyžadovat po potenciálních dodavatelích veřejné zakázky splnění technického kvalifikačního předpokladu spočívajícího v předložení seznamu staveních prací provedených dodavatelem za posledních 5 let a osvědčení objednatelů o řádném plnění nejvýznamnějších z těchto stavebních prací (tato osvědčení musí zahrnovat cenu, dobu a místo provádění staveních prací a musí obsahovat údaj o tom, zda byly tyto stavební práce provedeny řádně a odborně) (dále jen „referenční zakázky“). Právní úprava tohoto ustanovení tedy vkládá do rukou zadavatelů možnost, prověřit si zkušenosti a odbornost potenciálních dodavatelů v rozsahu předmětu zadávané veřejné zakázky, a to prostřednictvím doložení jejich předešlých zkušeností s realizací obdobných zakázek v období posledních 5 let. Při definování rozsahu, formy, způsobu prokázání a složitosti tohoto technického kvalifikačního předpokladu je zadavatel povinen postupovat v rámci mezí a limitů stanovených dále v ZVZ. Zde je nezbytné zdůraznit dopad novely ZVZ prostřednictvím zákona č. 55/2012 Sb., s účinností od 1. dubna 2012. Tato novela přinesla v prvé řadě úpravu ustanovení § 56 odst. 5 písm. c) ZVZ, kde byl původní text ustanovení stanovující povinnost zadavatele vymezit minimální úroveň těchto kvalifikačních předpokladů, odpovídající druhu, rozsahu a složitosti předmětu veřejné zakázky, rozšířen o specifickou úpravu právě ve vztahu k požadavku na referenční zakázky v oblasti stavebních prací, kdy v případě technického kvalifikačního předpokladu podle § 56 odst. 3 písm. a) ZVZ nesmí požadovaný rozsah stavebních prací u jednotlivé položky v seznamu stavebních prací provedených dodavatelem překračovat 50 % předpokládané hodnoty veřejné zakázky. V druhé řadě je dále nezbytné zmínit, že výše uvedená novela přinesla také zcela nové znění ustanovení § 50 odst. 4 ZVZ, dle kterého veřejný zadavatel není oprávněn stanovit takové kvalifikační předpoklady, jež by vedly k podstatnému omezení hospodářské soutěže, a současně by kvalifikační předpoklady bylo vzhledem k potřebám zadavatele možné nahradit stanovením odpovídajících smluvních podmínek. Tím došlo vedle pravidla věcné souvislosti kvalifikačních předpokladů s předmětem zakázky dle § 50 odst. 3 ZVZ a pravidla prahové hodnoty kvalifikačních předpokladů dle § 56 odst. 5 písm. c) k vytvoření i třetího pravidla spočívajícího ve výslovném zákazu omezení hospodářské soutěže prostřednictvím požadavku na technické, materiální, personální či jiné nepřiměřené parametry požadovaného technického kvalifikačního předpokladu. V neposlední řadě je při stanovení technických kvalifikačních předpokladů


text:
dle ustanovení § 56 odst. 3 písm. a) ZVZ nezbytné mít stále na paměti ustanovení § 6 ZVZ, tj. zásady transparentnosti, rovného zacházení, zákazu diskriminace a neomezování účasti potenciálních dodavatelů se sídlem či místem podnikání v členském státě Evropské unie (ev. státech s uzavřenou mezinárodní smlouvou v tomto smyslu).
 Rozsah technického kvalifikačního předpokladu spočívajícího v doložení seznamu stavebních prací provedených dodavatelem, a požadovaných zadavatelem v rámci prokazování kvalifikace dle § 56 odst. 3 písm. a) ZVZ, je dán co do druhu a složitosti charakteristikou veřejné zakázky. Polemika na téma adekvátnosti druhu požadované referenční zakázky ve vztahu k charakteru předmětu veřejné zakázky je zajisté úskalím v rámci stanovování kvalifikace, avšak není prvořadně předmětem tohoto článku. Nicméně obecně lze konstatovat, že Zadavatel smí požadovat takové referenční zakázky, jejichž plnění je obdobné a odpovídá druhu a charakteru předmětu veřejné zakázky. Ze samotného znění ZVZ dále vyplývá poměrně zřetelný výčet formálních znaků, které musí doklady o referenčních zakázkách splňovat (tj. doložit samotný seznam stavebních prací a dále doložit jednotlivé stavební práce příslušným osvědčení, a to minimálně v rozsahu uvedeném v samotném ZVZ). V neposlední řadě i požadavek na hodnotu takto dokládaných referenčních zakázek je velice striktně omezen na částku v maximální hodnotě 50% předpokládané hodnoty veřejné zakázky, čímž je pevně stanovena maximální míra hodnoty požadovaných referenčních zakázek. Cílem zadavatelů je ale bezesporu využít možnosti dané v požadavcích na prokázání kvalifikace dle § 56 odst. 3 písm. a) ZVZ zejména k ověření skutečnosti, že dodavatel, jenž se uchází o danou veřejnou zakázku, je dostatečně zkušeným a odborně kvalifikovaným, čímž je schopen zadavateli prokázat jistoty a garance budoucího řádného plnění předmětu zadávané veřejné zakázky. Otázkou tedy přirozeně zůstává, v jakém množstevním rozsahu jsou zadavatelé oprávněni se pohybovat při stanovování požadavků na technický kvalifikační předpoklad dle § 56 odst. 3 písm. a) ZVZ, aby takový kvalifikační požadavek měl pro zadavatele skutečnou vypovídací hodnotu o kvalitě potenciálního dodavatele veřejné zakázky.
 Ve vztahu k výše uvedenému tedy zadavatelé přirozeně řeší zejména počet požadovaných referenčních zakázek dle § 56 odst. 3 písm. a) zákona. V tomto směru totiž samotné znění ZVZ kategoricky neurčuje počet možných požadovaných referenčních zakázek, jako je tomu například u požadavku na jejich hodnotu, a ponechává stanovení množstevní podmínky počtu referenčních zakázek na uvážení zadavatele. Pro úplnost je nezbytné dodat, že zadavatel je bezesporu povinen při stanovování této číselné hodnoty přiměřeně aplikovat již předešlá zmíněná pravidla, tj. zejména pravidla věcné souvislosti kvalifikačních předpokladů s předmětem zakázky, pravidla prahové hodnoty kvalifikačních předpokladů, pravidla spočívajícího ve výslovném zákazu omezení hospodářské soutěže, a dále reflektovat i základní zásady, tj. zásady transparentnosti, rovného zacházení, zákazu diskriminace a neomezování účasti potenciálních dodavatelů.
 Počet požadovaných relevantních referenčních zakázek, jež má potenciální dodavatel doložit v rámci prokázání příslušného technického kvalifikačního předpokladu zadavatel stanovuje tedy zejména s ohledem na rozsah, složitost a druh veřejné zakázky, ale také s ohledem na smysl zadávacího řízení, kterým je hospodárnost a efektivní vynakládání veřejných prostředků, kdy cílem zadávání veřejné zakázky je zadat předmět zakázky za sice nejvýhodnější cenu, avšak se zřetelem na odbornost, kvalitu a garance budoucí realizace zadávané


text:
veřejné zakázky a to výběrem z dostatečně kvalifikovaného a zkušeného okruhu potenciálních dodavatelů.
 Zadavatel by měl tedy zhodnotit náročnost a složitost zadávaného předmětu veřejné zakázky z pohledu technologických, ekonomických, personálních či časových požadavků. Každá zadávaná veřejná zakázka na stavební práce vychází z poměrně striktně dané charakteristiky uvedené zejména v projektové dokumentaci k předmětným stavebním pracím, položkovém rozpočtu či výkazu výměr předmětných stavebních prací, plánu organizace výstavby, harmonogramu výstavby případně i dalších obdobných dokumentech popisujících specifikaci předmětu zakázky. Zadavatel tak disponuje dostatečným množstvím informací o předmětu veřejné zakázky a je tedy schopen zhodnotit předpokládanou náročnost realizace takové veřejné zakázky s ohledem na požadavky technické (např. mechanizace, stavební stroje a přístroje aj.), technologické (např. způsob provádění jednotlivých stavebních prací), ekonomické (např. finanční objem jednotlivých stavebních prací), personální (např. počty stavebních dělníků či jiných profesních odborníků nezbytných k provedení stavebních prací aj.) či časové (např. plánovaná doba realizace stavebních prací dle harmonogramu aj.). Z uvedených charakteristik předmětu veřejné zakázky by měl tedy zadavatel vycházet především v případě stanovování počtu požadovaných referenčních zakázek dle ustanovení § 56 odst. 3 písm. a) ZVZ.
 Přiměřenost počtu referenčních zakázek a rozhodovací praxe ÚOHS
 Samotné znění ZVZ umožňuje zadavateli požadovat předmětné referenční zakázky v časovém rámci posledních 5 let, kdy je tato lhůta poměrně striktně určena a až na výjimky nepřipouští její změnu, resp. zásadně je vyloučena možnost zkrácení této lhůty, o čemž svědčí i bohatá rozhodovací praxe Úřadu pro ochranu hospodářské soutěže či příslušných soudů. Stanovená lhůta 5 let je tedy poměrně zřejmým vodítkem pro zadavatele při stanovování počtu požadovaných referenčních zakázek dle ustanovení § 56 odst. 3 písm. a) ZVZ. Poměříme-li druh, rozsah a složitost zadávané veřejné zakázky právě s touto lhůtou 5 let, je objektivně odvoditelné, že počet požadovaných referenčních zakázek by měl co do jejich počtu objektivně odpovídat rozpětí lhůty 5 let, ve kterých měl potenciální dodavatel možnost takové zakázky realizovat. Adekvátnost takové úvahy lze v dnešní době opřít i o stanovisko Úřadu pro ochranu hospodářské soutěže (dále jen „ÚOHS“), kdy se v rozhodnutí ÚOHS č.j. ÚOHS-R61/2011/VZ-11559/2011/310/JSI ze dne 27. července 2011, ÚOHS k problematice počtu požadovaných referenčních zakázek vyjádřil v obdobném případě v následujícím smyslu: „Ve vztahu k rozsahu (množství) požadovaných referenčních zakázek, vzal Úřad v potaz především předpokládanou délku trvání veřejné zakázky (6 měsíců), přičemž požadovaný počet takřka 2 referenčních zakázek za rok tak odpovídá časovému rozložení realizace veřejné zakázky. V návaznosti na uvedené proto Úřad dospěl k závěru, že i v tomto ohledu předmětný kvalifikační požadavek odpovídá druhu, rozsahu a složitosti předmětu plnění veřejné zakázky podle ust. § 56 odst. 7 písm. c) zákona (pozn. dnešní znění ustanovení § 56 odst. 5 písm. c)). Úřad proto konstatoval, že postup zadavatele při stanovení technických kvalifikačních předpokladů byl v souladný se zákonem a z tohoto důvodu Úřad návrh podle ust. § 118 odst. 4 písm. a) zákona zamítl“.
 V zájmu respektování zákonných ustanovení vztahujících se na definování druhu, rozsahu a složitosti požadovaných technických kvalifikačních předpokladů dle ustanovení § 56 odst. 3 písm. a) ZVZ, zejména pak přiměřenosti takového požadavku, je shora uvedená úvaha


text:
bezesporu vhodným vodítkem pro zadavatele, aniž by vyvolávala obavy o porušení principů přiměřenosti kvalifikace, efektivnosti vynakládání veřejných prostředku v rámci zadávání veřejné zakázky a zároveň ani nenaplňovala znaky porušení základních zásad dle § 6 zákona, tj. transparentnosti, zákazu diskriminace, rovného zacházení a neomezování účasti potenciálních dodavatelů.
 Odůvodnitelnost přiměřenosti požadavku na počet referenčních zakázek
 Nesporným pozitivem postupu uvedeného výše v tomto článku je také usnadnění obhajitelnosti a odůvodnitelnosti rozsahu technického kvalifikačního předpokladu dle ustanovení § 56 odst. 3 písm. a) ZVZ ve smyslu povinného odůvodnění veřejné zakázky dle ustanovení § 156 odst. 1 písm. b) ZVZ. Odůvodnění veřejné zakázky dle ustanovení § 156 a dle související vyhlášky č. 232/2012 Sb., je dnes nezbytnou povinností většiny zadavatelů zadávajících nadlimitní a podlimitní veřejné zakázky, s určitými výjimkami některých postupů v zadávacích řízení uvedených výslovně v ZVZ či souvisejících vyhláškách. Ustanovení § 3 odst. 3 písm. a) vyhlášky č. 232/2012 Sb. ukládá zadavateli povinnost odůvodnit přiměřenost požadavků na technické kvalifikační předpoklady dodavatele pro plnění veřejné zakázky na stavební práce ve vztahu k předmětu veřejné zakázky a k rizikům souvisejícím s plněním veřejné zakázky, pokud požaduje předložení seznamu stavebních prací, ze kterého vyplývá, že finanční hodnota uvedených stavebních prací je v souhrnu minimálně dvojnásobek předpokládané hodnoty veřejné zakázky. Při srovnání s výše uvedeným v tomto článku, zejména pak požadavkem na hodnotu dokládaných referenčních zakázek v maximální hodnotě 50% předpokládané hodnoty veřejné zakázky, je zřejmé, že povinnost odůvodnění přiměřenosti technického kvalifikačního předpokladu dle ustanovení § 56 odst. 3 písm. a) ZVZ nastane zpravidla při požadavku přibližně pěti referenčních zakázek (využije-li zadavatel v požadavku na doložení referenčních zakázek v plné výši zmíněnou maximální 50% hodnotu z předpokládané hodnoty veřejné zakázky). V takovém případě vzniká prostor pro aplikaci shora uvedeného postupu, který využívá poměr doby realizace předmětu veřejné zakázky ke stanovené lhůtě 5 let, kdy je možno požadovat prokázání technického kvalifikačního předpokladu dle ustanovení § 56 odst. 3 písm. a) ZVZ, kdy výsledkem je objektivně obhajitelné množství požadovaných referenčních zakázek.
 Na závěr je vhodné dodat, že výše uvedená úvaha vychází z určitého stavebně-technického a zároveň i právního náhledu na tuto problematiku, nicméně není míněna jako dogmatická. Lze uvažovat i o situacích, kdy zadavatel bude požadovat vyšší počet referenčních zakázek ve smyslu technického kvalifikačního předpokladu dle ustanovení § 56 odst. 3 písm. a) ZVZ než vyplývá ze shora uvedené úvahy a takový požadavek bude přiměřený, nicméně zadavatel poté musí vést v patrnost zejména požadavek objektivní obhajitelnost a odůvodněnost takového požadavku.


text:
Rozhodnutí Nejvyššího soudu ČR 21 Cdo 3757/2008 | Judikatura | Pravo4u.cz - služby pro právníky
 Rozhodnutí Nejvyššího soudu ČR 21 Cdo 3757/2008
 Nejvyšší soud České republiky rozhodl v senátě složeném z předsedy senátu JUDr. Romana Fialy a soudců JUDr. Ljubomíra Drápala a JUDr. Zdeňka Novotného v právní věci žalobce J. A. H., zastoupeného advokátem, proti žalovanému Městu B. n. O., se sídlem městského úřadu v B. n. O., zastoupenému advokátkou, o určení ležící pozůstalosti, vedené u Okresního soudu v Litoměřicích pod sp. zn. 9 C 48/2006, o dovolání žalobce proti rozsudku Krajského soudu v Ústí nad Labem ze dne 27. února 2008, č. j. 10 Co 143/2007-158, takto:
 II. Žalobce je povinen zaplatit žalovanému na náhradě nákladů dovolacího řízení 6.307,- Kč k rukám advokátky.
 Dovolání žalobce proti rozsudku Krajského soudu v Ústí nad Labem ze dne 27.2.2008, č. j. 10 Co 143/2007-158, kterým byl potvrzen rozsudek Okresního soudu v Litoměřicích ze dne 13.10.2006, č. j. 9 C 48/2006-111, ve věci samé, není přípustné podle ustanovení § 237 odst. 1 písm. b) o.s.ř. a nebylo shledáno přípustným ani podle ustanovení § 237 odst. 1 písm. c) o.s.ř., neboť rozhodnutí odvolacího soudu je z hlediska právního posouzení v souladu s ustálenou judikaturou soudů (srov. např. rozsudek Nejvyššího soudu ČR ze dne 6.1.2009, sp. zn. 28 Cdo 4983/2008; stanovisko pléna Ústavního soudu ČR ze dne 1.11.2005, sp. zn. Pl. ÚS – st. 21/05, uveřejněné pod č. 477/2005 Sb.; usnesení Městského soudu v Praze ze dne 30.11.1994, sp. zn. 24 Co 139/94, uveřejněné v časopise Ad Notam č. 3, ročník 1995; rozsudek Nejvyššího soudu ČR ze dne 27. 3. 1996, sp. zn. 3 Cdon 677/96; usnesení Ústavního soudu ČR ze dne 3.12.1996, sp. zn. I. ÚS 260/96) a nemá tedy po právní stránce zásadní význam. Nejvyšší soud proto dovolání žalobce podle ustanovení § 243b odst. 5 věty první a § 218 písm. c) o.s.ř. odmítl.
 V dovolacím řízení vznikly žalovanému v souvislosti se zastoupením advokátem náklady, které spočívají v paušální odměně za zastupování ve výši 5.000,- Kč (srov. ustanovení § 5 písm. b), § 10 odst. 3, § 14 odst. 1, § 15, § 16, § 18 odst. 1 vyhlášky č. 484/2000 Sb., ve znění vyhlášek č. 49/2001 Sb., č. 110/2004 Sb., č. 617/2004 Sb. a č. 277/2006 Sb.) a v paušální částce náhrady výdajů za jeden úkon právní služby ve výši 300,- Kč (srov. § 13 odst. 3 vyhlášky č. 177/1996 Sb. ve znění vyhlášek č. 235/1997 Sb., č. 484/2000 Sb., č. 68/2003 Sb., č. 618/2004 Sb. a č. 276/2006 Sb.), celkem ve výši 5.300,- Kč. Vzhledem k tomu, že zástupkyně žalovaného advokátka osvědčila, že je plátcem daně z přidané hodnoty, náleží k nákladům řízení podle ustanovení § 137 odst. 1 a 3, § 151 odst. 2 věty druhé o.s.ř. vedle odměny za zastupování advokátem a paušální částky náhrad výdajů rovněž náhrada za daň z přidané hodnoty určená z odměny za zastupování, z náhrad a z jejích hotových výdajů podle sazby daně z přidané hodnoty [19% - srov. § 47 odst. 1 písm.