text:
1 písm. b) a odst. 5 zákona o ochraně ovzduší]. Tu by mohlo být závazné stanovisko teoreticky poměrně účinným opatřením k zajištění splnění emisního stropu. Zákon o ochraně ovzduší totiž mimo jiné stanovuje, že v oblasti, kde je dlouhodobě překročen některý z imisních limitů, lze souhlasné stanovisko k umístění stavby pozemní komunikace výše definovaných parametrů vydat „
 pouze při současném uložení opatření zajišťujících alespoň zachování dosavadní úrovně znečištění pro danou znečišťující látku (dále jen ‚kompenzační opatření‘)
 “. Citované ustanovení v kombinaci se závazně uloženým emisním stropem pro dopravu v opatření obecné povahy by mohlo být vykládáno tak, že při ukládání kompenzačních opatření (např. v případě umístění nové vysoce kapacitní komunikace na okraji velkého města) mají orgány ochrany ovzduší vydávající závazné stanovisko směřovat k dosažení stanoveného emisního stropu pro dopravu, např. uložením podmínky, že před datem
 nové pozemní komunikace bude zavedena v dotčeném městě nízkoemisní zóna v maximálním možném územním rozsahu (byť zde zůstávají nedořešené právní otázky týkající se toho, že pozemní komunikaci buduje zpravidla jiný subjekt, než který by měl realizovat kompenzační opatření).
 [83] Hlavní problém však spočívá v tom, že zákon o ochraně ovzduší předpokládá vydání závazného stanoviska pouze pro (zvýraznění doplněno) „
 umístění stavby pozemní komunikace v
 zastavěném území obce
 o předpokládané intenzitě dopravního proudu 15 tisíc a více vozidel za 24 hodin v návrhovém období nejméně 10 let (dále jen »pozemní komunikace«) a parkoviště s kapacitou nad 500 parkovacích stání
 “. Většina nových staveb pozemních komunikací v ostravské aglomeraci, jak lze důvodně předpokládat, budou stavby obchvatů, které povedou převážně mimo zastavěné území obce. I pokud by snad do zastavěného území obce zasáhly, tak Program u nich uplatnění emisního stropu výslovně vylučuje. Uvádí totiž na s. 166: „
 Mezi vybrané komunikace (pro které je emisní strop počítán) nejsou zařazeny obchvatové komunikace, neboť jsou jedním ze zásadních opatření (vyvedení dopravy z intravilánu měst na jejich obchvaty). Hodnota emisních stropů následně vychází z předpokladu, že obchvaty by měly být vedeny převážně mimo zástavbu, je proto stanoven pro
 z automobilové dopravy vedené v zastavěném území měst
 .“ Odpůrce zjevně vychází z toho, že právě realizací obchvatů se celkové imisní zatížení ostravské aglomerace sníží. Takovýto předpoklad je ovšem přinejmenším pochybný. Jak upozornil ve výše citovaném stanovisku veřejný ochránce práv: „
 Nelze ovšem opomíjet fakt, že budování lepších silnic s vyšší kapacitou má mnohdy za následek také nárůst celkového množství automobilové dopravy, a nemusí nutně vést ke kýženému odlehčení stávajících tras
 .“ Každopádně zákonná koncepce v kombinaci s dalšími omezeními vyplývajícími z Programu brání tomu, aby orgány ochrany ovzduší využívaly emisní strop pro dopravu jako podklad pro ukládání kompenzačních opatření v rozhodující množině případů. Tím se z něj skutečně stává pouhý indikátor pro zjištění, zda dopravní opatření, která budou zrealizována k 31. 12. 2020, mají předpokládaný účinek, či nikoliv, jak namítal stěžovatel. Odpůrce přitom ve svých vyjádřeních neuvedl nic, co by svědčilo o tom, že by závazný emisní strop pro dopravu mohl být účinným nástrojem přispívajícím k realizaci opatření v oblasti dopravy.
 [84] Nejvyšší správní soud proto shrnuje, že sám odpůrce v Programu


text:
vychází z toho, že jen synergickým efektem všech stanovených opatření by bylo možné v ostravské aglomeraci dosáhnout imisních limitů ke stanovenému datu. Jím vydaný Program však pro oblast dopravy a lokálních topenišť nedává dostatečné záruky, že ambiciózně pojatý rozsah nezbytných opatření dojde reálného naplnění. Emisní strop pro dopravu takovou záruku nepředstavuje, a to z důvodu velmi zúženého rozsahu aplikace, který prakticky vylučuje jeho zohlednění v autoritativním úředním rozhodování. Proto se Nejvyšší správní soud zaměřil na otázku povinných náležitostí Programu a na vypořádání požadavků stanoviska SEA. Z tohoto pohledu chybí v Programu především harmonogram provádění jednotlivých opatření, který by bylo možno průběžně kontrolovat a operativně na učiněná zjištění reagovat. Stejně tak Program nenabízí vyčíslení přínosu jednotlivých opatření ke zlepšení stavu ovzduší, aby umožnilo soustředit se – zejména v případě nedostatku času či finančních prostředků – primárně na opatření s nejvyšším účinkem. Vyčkávání s hodnocením účinnosti Programu na rok 2020 se za tohoto stavu, přesně jak se obává stěžovatel, může změnit ve zbytečné a předem k nezdaru odsouzené „
 “. Proto Nejvyšší správní soud přistoupil ke zrušení příslušných částí Programu, byť si je vědom toho, že se tím prodlužuje období, kdy budou opatření ke zlepšení ovzduší v ostravské aglomeraci realizována jednotlivě, bez zastřešující koncepce. Nejvyšší správní soud má nicméně za to, že Program v podobě napadené žalobou takovouto sjednocující koncepci a oporu pro komplexní a účinné řešení znečištění ovzduší v ostravské aglomeraci neskýtá. Jde spíše o seznam všeho, co by bylo potřeba učinit, aniž by Program nad rámec pouhého soupisu potřebných opatření nabízel cokoliv dalšího, zejména časový harmonogram, jasný žebříček priorit a účinný kontrolní mechanismus průběžného vyhodnocování plnění stanovených cílů.
 III.f. Proces přijímání Programu
 [85] Poslední kasační námitku stěžovatele, která spočívala v tom, že před přijetím programu neměly dotčené osoby k dispozici závěrečné stanovisko SEA, nepovažoval Nejvyšší správní soud za nutné posuzovat. Nejvyšší správní soud přistoupil z výše uvedených důvodů nejen ke zrušení rozsudku městského soudu, ale též ke zrušení části opatření obecné povahy, a to mimo jiné i pro nedostatečné vypořádání podmínek stanoviska SEA. Není tudíž třeba – a to ani s ohledem na ekonomii řízení – zodpovídat nyní otázku, zda neseznámení dotčené veřejnosti se závěry stanoviska SEA před vydáním opatření obecné povahy představovalo vadu řízení, případně zda mohla mít za daných okolností vliv na zákonnost rozhodnutí. Stěžovatel měl v mezidobí dostatek času se seznámit se závěry tohoto stanoviska a odpůrce bude nucen Program zásadním způsobem dopracovat. Stěžovateli se tak nyní otevírá možnost, aby ve svém případném dalším vyjádření k návrhu opatření obecné povahy na závěry stanoviska SEA reagoval a poukázal na to, co by měl odpůrce zohlednit, a to případně i nad rámec názorů vyjádřených v tomto rozsudku, které jsou pro odpůrce závazné podle § 78 odst. 5 s. ř. s.
 [86] Nejvyšší správní soud shledal kasační stížnost důvodnou, proto napadený rozsudek městského soudu zrušil. Napadené opatření obecné povahy nenaplňuje zákonné požadavky, zejména neobsahuje zákonem vyžadované náležitosti a nevypořádalo se přezkoumatelným způsobem s podmínkami souhlasného stanoviska SEA. Vytýkaná vada není odstranitelná v řízení před městským soudem, ale může ji odstranit

type: other


text: toliko odpůrce sám. Nejvyšší správní soud proto postupoval podle § 110 odst. 2 písm. b) s. ř. s. a druhým výrokem zrušil též část opatření obecné povahy, a to ke dni právní moci tohoto rozsudku (viz přiměřeně § 101d odst. 2 s. ř. s.). Nejvyšší správní soud nezrušil opatření obecné povahy jako celek, jelikož neshledal důvodnými všechny návrhové body. Řídil se proto zásadou minimalizace svého zásahu a zrušil jen některé výroky napadeného opatření obecné povahy, neboť charakter napadeného aktu takovéto rozdělení umožňoval (srov. k tomu rozsudek Nejvyššího správního soudu ze dne 24. 10. 2007, čj. 2 Ao 2/2007-73, č. 1462/2008 Sb. NSS). Nejvyšší správní soud konkrétně zrušil výrok II upravující emisní strop pro silniční dopravu (protože odpůrce formulací Programu fakticky vyprázdnil množinu případů, na které mělo podle zákona o ochraně ovzduší toto opatření závazně dopadat), výrok IV vypočítávající jednotlivá opatření ke zlepšení kvality ovzduší v ostravské aglomeraci (neboť u nich nejsou v Programu uvedeny zákonné náležitosti, konkrétně odhad plánovaného přínosu ke snížení úrovně znečištění ovzduší a časový plán provádění) a výrok V, kterým odpůrce integroval do Programu podmínky souhlasného stanoviska SEA (neboť tak učinil nepřezkoumatelným způsobem, konkrétně nereagoval na požadavek vypracovat pro opatření z oblasti dopravy a lokálních topenišť každoročně vyhodnocovaný harmonogram a stanovit v těchto oblastech priority založené na přínosu jednotlivých opatření ke snížení znečištění ovzduší).


text:
Společenství vlastníků jednotek Blatenská 4040-4041-4042, Chomutov IČO: 70945756, Chomutov, výpis z rejstříku (23.01.2020) | Euro.cz
 Firma Společenství vlastníků jednotek Blatenská 4040-4041-4042, Chomutov IČO 70945756
 Společenství vlastníků jednotek Blatenská 4040-4041-4042, Chomutov má aktuální nebo historický záznam v těchto rejstřících: obchodní rejstřík.
 Společenství vlastníků jednotek Blatenská 4040-4041-4042, Chomutov (70945756) je Společenství vlastníků jednotek. Sídlí na adrese Blatenská 4040, Chomutov 430 03. Do obchodního rejtříku byla zapsána dne 29. 10. 2001 a je stále aktivní. Společenství vlastníků jednotek Blatenská 4040-4041-4042, Chomutov nemá žádnou provozovnu a nemá žádnou živnost.
 Jako zdroj dat o Společenství vlastníků jednotek Blatenská 4040-4041-4042, Chomutov nám sloužily tyto stránky:
 Detailní informace o Společenství vlastníků jednotek Blatenská 4040-4041-4042, Chomutov na Justice.cz
 Výpis dat pro Společenství vlastníků jednotek Blatenská 4040-4041-4042, Chomutov na portále firmy.euro.cz obsahuje pouze takové informace, které lze dle zákona č. 101/2000 Sb., o ochraně osobních údajů, zveřejňovat i bez souhlasu subjektu těchto údajů.
 Základní údaje Společenství vlastníků jednotek Blatenská 4040-4041-4042, Chomutov
 70945756
 Společenství vlastníků jednotek Blatenská 4040-4041-4042, Chomutov
 Den vzniku společenství: 29.10. 2001 9.3.2002 - 14.10.2016
 Aktuální kontaktní údaje Společenství vlastníků jednotek Blatenská 4040-4041-4042, Chomutov
 Sídlo Společenství vlastníků jednotek Blatenská 4040-4041-4042, Chomutov
 Blatenská 4040 , Chomutov 430 03 14.10.2016
 Blatenská 4040 , Chomutov 430 03 9.3.2002 - 14.10.2016
 Předmět činnosti Společenství vlastníků jednotek Blatenská 4040-4041-4042, Chomutov
 vedení firmy Společenství vlastníků jednotek Blatenská 4040-4041-4042, Chomutov
 Statutární orgán Společenství vlastníků jednotek Blatenská 4040-4041-4042, Chomutov
 Za výbor jedná navenek jeho předseda. V době nepřítomnosti zastupuje předsedu místopředseda. Jde-li o písemné právní jednání, které činí výbor, musí být podepsáno předsedou nebo v jeho zastoupení místopředsedou a dalším členem výboru .Podepisuje-li předse da spolu s místopředsedou, je podpis místopředsedy považován za podpis dalšího člena výboru. 17.11.2016
 Za výbor jedná navenek předseda výboru nebo výborem písemně pověřený člen výboru. Bude-li pro právní úkon zapotřebí písemná forma, je nezbytný podpis předsedy a dalšího člena výboru. 9.3.2002 - 17.11.2016
 Bohumil Košábek 21.11.2014
 Blatenská 4041 , Chomutov 430 03
 Renata Pýchová 17.11.2016
 Blatenská 4040 , Chomutov 430 03
 Iva Kališová 27.10.2017
 Blatenská 4042 , Chomutov 430 03
 Adolf Vogel 9.3.2002 - 18.3.2004
 Ivana Schiederová 9.3.2002 - 18.3.2004
 Emma Krebsová 9.3.2002 - 18.3.2004
 Gabriela Kotouzová 9.3.2002 - 29.6.2004
 Romana Bulavčáková 18.3.2004 - 30.9.2004
 Emma Krebsová 18.3.2004 - 15.6.2006
 Adolf Vogel 18.3.2004 - 21.9.2007
 Iva Kališová 15.6.2006 - 21.9.2007
 Ivana Schiederová 15.6.2006 - 21.9.2007
 Miloslava Jonášová 18.3.2004 - 2.7.2008
 Jaromír Šívara 2.7.2008 - 9.12.2011
 Iva Kališová 21.9.2007 - 28.8.2012
 Ivana Schiederová 21.9.2007 - 19.9.2012
 Iva Kališová 28.8.2012 - 19.9.2012
 Ivana Schiederová 19.9.2012 - 21.11.2014
 Renata Pýchová 9.12.2011 - 14.10.2016
 Iva Kališová 19.9.2012 - 14.10.2016
 Renata Pýchová 14.10.2016 - 17.11.2016
 Iva Kališová 14.10.2016 - 27.10.2017
 Sbírka Listin Společenství vlastníků jednotek Blatenská 4040-4041-4042, Chomutov
 S 36/SL 40 účetní závěrka [2014] Krajský soud v Ústí nad Labem 9.3.2015 7.10.2015 9.10.2015 6
 S 36/SL 39 rozhod. o statut. orgánu zápis ze sch.výboru Krajský soud v Ústí nad Labem 16.10.2014 10.10.2014 5.12.2014 1
 S 36/SL 38 rozhod. o statut. orgánu zápis ze sch.shrom. Krajský soud v Ústí nad Labem 16.10.2014 10.10.2014 5.12.2014 4
 S 36/SL 37 rozhod. o statut. orgánu zápis ze sch.výboru Krajský soud


text:
v Ústí nad Labem 30.6.2014 10.10.2014 5.12.2014 1
 S 36/SL 36 ostatní ukončení činnosti Krajský soud v Ústí nad Labem 10.10.2014 5.12.2014 1
 S 36/SL 35 účetní závěrka [2013] Krajský soud v Ústí nad Labem 24.2.2014 30.9.2014 22.10.2014 6
 S 36/SL 34 účetní závěrka [2012] Krajský soud v Ústí nad Labem 11.2.2013 2.10.2013 3.10.2013 6
 S 36/SL 33 účetní závěrka - 2011 Krajský soud v Ústí nad Labem 13.2.2012 7.2.2013 12.2.2013 6
 S 36/SL 32 rozhod. o statut. orgánu - zápis ze sch.výboru Krajský soud v Ústí nad Labem 24.7.2012 27.8.2012 25.9.2012 1
 S 36/SL 31 rozhod. o statut. orgánu - zápis ze shromáždění Krajský soud v Ústí nad Labem 24.7.2012 27.8.2012 25.9.2012 7
 S 36/SL 30 podpisové vzory - člen výboru Krajský soud v Ústí nad Labem 3.10.2011 29.11.2011 21.12.2011 1
 S 36/SL 29 rozhod. o statut. orgánu - zápis ze shromáždění Krajský soud v Ústí nad Labem 28.7.2011 29.11.2011 21.12.2011 8
 S 36/SL 28 rozhod. o statut. orgánu - zápis ze schůze výboru Krajský soud v Ústí nad Labem 28.7.2011 29.11.2011 21.12.2011 1
 S 36/SL 27 ostatní - žádost Krajský soud v Ústí nad Labem 26.7.2011 29.11.2011 21.12.2011 1
 S 36/SL 26 účetní závěrka - 2010 Krajský soud v Ústí nad Labem 18.2.2011 29.11.2011 5.12.2011 12
 S 36/SL 25 účetní závěrka - 2009 Krajský soud v Ústí nad Labem 9.3.2010 29.11.2011 5.12.2011 12
 S 36/SL 24 účetní závěrka - 2008 Krajský soud v Ústí nad Labem 16.3.2009 29.11.2011 5.12.2011 11
 S 36/SL 23 účetní závěrka - 2007 Krajský soud v Ústí nad Labem 29.11.2011 5.12.2011 9
 S 36/SL 22 účetní závěrka - 2006 Krajský soud v Ústí nad Labem 26.2.2007 29.11.2011 5.12.2011 9
 S 36/SL 21 účetní závěrka - 2005 Krajský soud v Ústí nad Labem 10.3.2006 29.11.2011 5.12.2011 10
 S 36/SL 20 účetní závěrka - 2004 Krajský soud v Ústí nad Labem 4.4.2005 29.11.2011 5.12.2011 10
 S 36/SL 19 účetní závěrka - 2003 Krajský soud v Ústí nad Labem 29.4.2004 29.11.2011 5.12.2011 10
 S 36/SL 18 účetní závěrka - 2002 Krajský soud v Ústí nad Labem 14.3.2003 29.11.2011 5.12.2011 7
 S 36/SL 17 podpisové vzory - Jaromír Šírava Krajský soud v Ústí nad Labem 6.5.2008 10.7.2008 1
 S 36/SL 16 rozhod. o statut. orgánu - zápis ze schůze výboru Krajský soud v Ústí nad Labem 6.5.2008 10.7.2008 1
 S 36/SL 15 rozhod. o statut. orgánu - zápis ze shromáždění Krajský soud v Ústí nad Labem 6.5.2008 10.7.2008 6
 S 36/SL 14 rozhod. o statut. orgánu - odstoupení z funkce čl.výb. Krajský soud v Ústí nad Labem 14.4.2008 10.7.2008 1
 S 36/SL 13 rozhod. o statut. orgánu - zápis ze schůze výboru Krajský soud v Ústí nad Labem 30.4.2008 10.7.2008 1
 S 36/SL 12 stanovy společnosti Krajský soud v Ústí nad Labem 13.8.2007 10.10.2007 9
 S 36/SL 11 rozhod. o statut. orgánu - zápis ze schůze výboru Krajský soud v Ústí nad Labem 9.7.2007 10.10.2007 1
 S 36/SL 9 rozhod. o statut. orgánu - zápis z jednání výboru Krajský soud v Ústí nad Labem 20.4.2006 20.9.2006 1
 S


text:
36/SL 8 rozhod. o statut. orgánu - zápis ze shromáždění Krajský soud v Ústí nad Labem 20.4.2006 20.9.2006 5
 S 36/SL 7 rozhod. o statut. orgánu - odstoupení z funkce Krajský soud v Ústí nad Labem 20.3.2006 20.9.2006 2
 S 36/SL 10 podpisové vzory členů výboru Krajský soud v Ústí nad Labem 20.4.2006 20.9.2006 1
 S 36/SL 6 podpisové vzory členů výboru Krajský soud v Ústí nad Labem 11.12.2003 20.7.2004 1
 S 36/SL 5 rozhod. o statut. orgánu - zápis ze schůze výboru Krajský soud v Ústí nad Labem 11.12.2003 20.7.2004 1
 S 36/SL 4 notářský zápis NZ 218/2003 - stanovy Krajský soud v Ústí nad Labem 11.12.2003 20.7.2004 15
 S 36/SL 3 podpisové vzory členů výboru Krajský soud v Ústí nad Labem 26.11.2001 19.3.2002 1
 S 36/SL 2 rozhod. o statut. orgánu - zápis z 1. schůze výboru Krajský soud v Ústí nad Labem 26.11.2001 19.3.2002 2
 S 36/SL 1 notářský zápis, stanovy společnosti, rozhod. o statut. orgánu NZ 330/2001 Krajský soud v Ústí nad Labem 26.11.2001 19.3.2002 15
 Blatenská 4040, Chomutov 430 03
 Společenství vlastníků jednotek Blatenská 4040-4041-4042, Chomutov - 70945756 - Chomutov
 Společenství vlastníků jednotek Rumunská 4041,4042 - 26273748 - Kroměříž
 "Společenství vlastníků bytových jednotek ul. Nová Pasířská č.p. 4039/17, 4040/19 a 4041/21 v Jablonci n.N." - 25461095 - Jablonec nad Nisou
 Společenství vlastníků jednotek Blatenská 4002-4004, Chomutov - 70931453 - Chomutov
 Společenství vlastníků jednotek Blatenská 3978-3979,Chomutov - 70944504 - Chomutov
 Společenství vlastníků jednotek Blatenská 4013 - 4014 - 4015, Chomutov - 70944555 - Chomutov
 Společenství vlastníků jednotek Blatenská 4016-4017-4018, Chomutov - 70936099 - Chomutov
 Společenství vlastníků jednotek, Blatenská 3984-3985-3986, Chomutov - 70936161 - Chomutov
 Společenství vlastníků jednotek Blatenská 3991-3992, Chomutov - 70944474 - Chomutov
 Společenství vlastníků jednotek Blatenská 3982 - 3983, Chomutov - 70944547 - Chomutov


text:
NEMOCENSKÉ POJIŠTĚNÍ II. - ppt stáhnout
 Prezentace na téma: "NEMOCENSKÉ POJIŠTĚNÍ II."— Transkript prezentace:
 NEMOCENSKÉ POJIŠTĚNÍ II.PŘEDNÁŠKA NEMOCENSKÉ POJIŠTĚNÍ II.
 Osnova přednášky Výše dávek nemocenského pojištěnídenní vyměřovací základ rozhodné období redukční hranice Nárok na dávky a jejich výplatu Změna nároku Nemocenské pojištění OSVČ a zahraničních zaměstnanců
 Výše dávek nemocenského pojištění (§ 18 – § 22)Stanoví se příslušnou procentní sazbou z denního vyměřovacího základu (DVZ): rozhodné období (§ 18 odst. 3 až 6) vyměřovací základ (§ 5 zákona č. 589/1992 Sb.) vyloučené dny (§ 18 odst. 7) redukční hranice (§ 22 + sdělení č. 214/2014 Sb. pro rok 2015)
 Denní vyměřovací základskutečný DVZ (§ 18 odst. 1) redukovaný DVZ (§ 21)
 Rozhodné období období 12 kalendářních měsíců před kalendářním měsícem, ve kterém vznikla předmětná sociální událost výjimky v případě kratšího zaměstnání (§ 18 odst. 4 a 5) 1. předchozí kalendářní rok (§ 18 odst. 6) pravděpodobný příjem (§ 19 odst. 6 a 7) minimální mzda (§ 19 odst. 13)
 Vyloučené dny snižují se o ně kalendářní dny připadající na rozhodné období § 18 odst. 7, např.: dny vyplácení dávek nemocenského pojištění, dny DPN, za které náleží náhrada mzdy, dny omluvené nepřítomnosti v práci bez náhrady mzdy.
 Redukční hranice první redukční hranice 888 Kč, DVZ do její výše:N a O ... 90 % PPM a VPTM .... 100 % druhá redukční hranice Kč DVZ nad první hranici do druhé hranice... 60 % třetí redukční hranice Kč DVZ nad druhou hranici do třetí hranice... 30 % k částce nad Kč se nepřihlíží výsledkem je redukovaný DVZ
 Výše dávek nemocenské (§ 29) peněžitá pomoc v mateřství ošetřovné60 % po celou dobu trvání DPN 50 % z vypočteného nemocenského (případy v § 31) peněžitá pomoc v mateřství 70 % z DVZ ošetřovné 60 % z DVZ
 Příklad na výši nemocenskéhoDenní vyměřovací základ činí 1.154,63 Kč ( / 365) redukce: 888 x 90 % = 799,2 Kč 266,63 (1.154,63 – 888) x 60 % = 159,98 Kč DVZ celkem 959,18, zaokrouhleno 960 Kč x 60 % výše dávky na den 576 Kč
 Nárok na dávku a její výplatu, zániknárok (§ 45): vznik splněním podmínek nároku; nezaniká nárok na výplatu (§ 46): splnění podmínek nároku a nároku na výplatu + podání žádosti předepsaným způsobem; zaniká uplynutí tří let vzdání se nároku (§ 47) písemné prohlášení X PPM v době šestinedělí (14týdenní ochranná doba) X zpětně nárok zaniká až do konce podpůrčí doby
 Změna nároku (§ 52) změna rozhodnutí o dávce a její výplatěpozitivní: zvýšení, obnovení výplaty, přiznání – i zpětně, max. 3 roky, negativní: snížení, odnětí, zastavení výplaty – pro futuro x odpovědnost za přeplatek (§ 124)
 Souběh pojištění a nároků na výplatu dáveksouběh pojištění a stejná dávka (§ 14 odst. 2) nárok se posuzuje samostatně, dávka se však vyplácí pouze jednou jedno pojištění a souběh nároků na výplatu více dávek (§ 48) nárok na výplatu PPM nárok na výplatu nemocenského nárok na výplatu ošetřovného souběh pojištění a souběh nároků na výplatu více dávek (§ 48) úhrn dávek max. ve výši nemocenského z DVZ ve výši 3.


text:
redukční hranice x snižuje se ošetřovné a poté nemocenské PPM se nesnižuje
 Výplata dávek uplatnění nároku: tiskopis nebo žádostOSSZ zaměstnanec žádost podává zaměstnavateli OSVČ, zahraniční zaměstnanci, zaměstnanci v ochranné lhůtě, pokud zaměstnavatel zanikl služební útvary věznice způsob výplaty (§ 110)
 Nemocenské pojištění OSVČdefinice OSVČ: § 9 odst. 1 až 3 zákona č. 155/1995 Sb., o důchodovém pojištění účast na NP: § 11 - § 13 ZNP
 Pojem OSVČ ukončila povinnou školní docházku a dosáhla věku 15 letsama vykonává samostatnou výdělečnou činnost nebo spolupracuje při výkonu samostatné výdělečné činnosti na území ČR a splňuje další zákonem stanovené podmínky
 Výkon samostatné výdělečné činnostiživnost podle živnostenského zákona činnost společníka v.o.s. nebo komplementáře k.s. svobodná povolání výkon umělecké a jiné tvůrčí činnosti činnost na základě oprávnění podle zvláštních právních předpisů (advokát, notář, auditor, znalec...) nebo činnost mandatáře další činnost vlastním jménem a na vlastní odpovědnost za účelem dosažení příjmu podnikání v zemědělství
 Vznik pojištění podání přihlášky na OSSZ ode dne přihlášení, ne zpětně
 Zánik pojištění projev vůle – odhlášení, ne zpětně ze zákona:prvním dnem KM, za který nebylo zaplaceno pojistné ve stanovené lhůtě či v nižší částce zaplacené pojistné se stává přeplatkem a vrací se dnem nástupu VTOS dnem skončení SVČ, přerušení, odnětí oprávnění
 Nemocenské stejné podmínky jako u zaměstnanců (§ 23)+ čekací doba – účast na pojištění OSVČ aspoň po dobu tří měsíců přede dnem vzniku DPN (karantény) – § 24
 Peněžitá pomoc v mateřstvístejné podmínky jako u zaměstnankyň (§ 32) + čekací doba – účast na pojištění OSVČ alespoň po dobu 180 dnů v období jednoho roku před nástupem na peněžitou pomoc v mateřství (§ 32 odst. 3)
 Zahraniční zaměstnanecpřihláška na předepsaném tiskopisu u OSSZ vznik: den v přihlášce, ne zpětně zánik: skončení zaměstnání v ČR, 1. dnem KM, za který nebylo zaplaceno pojistné, odhlášení nárok na nemocenské po splnění 3měsíční čekací doby nárok na PPM po splnění čekací doby 180 dní
 Stáhnout ppt "NEMOCENSKÉ POJIŠTĚNÍ II."


text:
3 VSPH 460/2012-A-45
 KSCB 26 INS 2227/2012 3 VSPH 460/2012-A-45
 Vrchní soud v Praze jako soud odvolací rozhodl v senátě složeném z předsedy JUDr. Michala Kubína a soudců JUDr. Jindřicha Havlovce a Mgr. Ivany Mlejnkové v insolvenční věci dlužníka: OKZ HOLDING, a.s. se sídlem v Českých Budějovicích, Krajinská 37, IČO 26209012, zast. JUDr. Vlastimilem Hájkem, advokátem se sídlem v Českých Budějovicích, Krajinská 37, o návrhu navrhovatelů: a) Radek Jiráček, bytem v Benešově, Na Bezděkově 1780, b) Tsvetoslav Totev, bytem ve Vlašimi, Lidická 1690, c) Rumen Totev, bytem ve Vlašimi, Lidická 1690, d) Dimitar Tsvetanov, bytem ve Vlašimi, Lidická 1690, e) Nikolov Ognian Evtimov, bytem v Benešově, Černoleská 1930, f) Ventsislav Uzunov, bytem v Benešově, Lidická 1690, g) Georgiev Anatoliy, bytem ve Vlašimi, Lidická 301 a h) UniCredit Bank Czech Republic, a.s. se sídlem v Praze 4, Želetavská 1, IČO 64948242, o odvolání navrhovatele h) proti usnesení Krajského soudu v Českých Budějovicích ze dne 21. března 2012, č.j. KSCB 26 INS 2227/2012-A-33,
 Usnesení Krajského soudu v Českých Budějovicích ze dne 21. března 2012, č.j. KSCB 26 INS 2227/2012-A-33, se v bodu II. výroku potvrzuje.
 Napadeným usnesením Krajský soud v Českých Budějovicích (insolvenční soud) zjistil dlužníkův úpadek (bod I. výroku), ustanovil insolvenčním správcem Ing. Václava Svobodu, bytem v Českých Budějovicích, Na Zlaté stoce 10 (bod II. výroku), vyslovil, že účinky usnesení nastanou okamžikem jeho zveřejnění v insolvenčním rejstříku (bod III. výroku), vyzval věřitele, kteří tak ještě neučinili, aby ve lhůtě 60 dnů ode dne zveřejnění tohoto usnesení přihlásili své pohledávky za dlužníkem na předepsaném formuláři (bod IV. výroku), vyzval věřitele ke sdělení svých zajišťovacích práv na dlužníkově majetku (bod V. výroku), vyzval osoby, jež mají závazky vůči dlužníkovi, aby napříště plnění z nich poskytovaly insolvenčnímu správci (bod VI. výroku), nařídil přezkumné jednání a svolal schůzi věřitelů s uvedením jejího programu (body VII. a VIII. výroku), do dalších bodů výroku promítl svůj následující procesní postup (body IX. až XIV. výroku) a navrhovatelům uložil zaplatit soudní poplatek za podané insolvenční návrhy (body XV. až XXII. výroku).
 V odůvodnění napadeného usnesení insolvenční soud vyšel ze zjištění, podle něhož dlužník má více věřitelů s pohledávkami déle než 30 dnů po lhůtě splatnosti, jež není schopen plnit. K bodu II. výroku uvedl, že lze proti němu podat odvolání jen proto, že ustanovený insolvenční správce nesplňuje podmínky pro ustanovení nebo že není nepodjatý s tím, že ke skutečnostem, které nastaly po vydání rozhodnutí insolvenčního soudu, se v odvolacím řízení nepřihlíží.
 Toto usnesení napadl navrhovatel h) v zákonem stanovené lhůtě proti jeho bodu II. výroku s odůvodněním, podle něhož ustanovený insolvenční správce Ing. Václav Svoboda (Správce) nemá potřebné předpoklady pro výkon funkce a že takto bylo řízení před insolvenčním soudem zatíženo vadou. Nesprávnost ustanovení Správce do funkce dovozoval z ustanovení § 21 zák. č. 182/2006 Sb., o úpadku a způsobech jeho řešení (InsZ), neboť nerespektuje, že zvláštní předpis, tj. vyhláška č. 312/2006 Sb., o insolvenčních správcích (InSpZ), rozlišuje mezi právem vykonávat činnost insolvenčního správce dlužníka, jenž spadá do některé ze skupin dlužníků podle § 3 odst. 2 InSpZ (Kvalifikovaný


text:
dlužník) a výkon funkce insolvenčního správce pro jiné dlužníky. Ve vztahu ke Kvalifikovanému dlužníkovi InSpZ vyžaduje, aby insolvenční správce měl zvláštní povolení k výkonu funkce počínaje právní mocí rozhodnutí o něm. Konstatoval, že osoby mající toto zvláštní povolení se zapisují do seznamu správců odděleně od ostatních insolvenčních správců, jimž vzniklo prosté právo vykonávat činnost insolvenčního správce. Uvedl, že dlužník je Kvalifikovaným dlužníkem, neboť jeho celkový obrat za poslední účetní období předcházející podání insolvenčnímu návrhu (10.2.2012) činil podle účetní závěrky k 31.3.2011 1.094.225.000,--Kč a průměrný počet zaměstnanců činil 394 a řešení jeho úpadku reorganizací je podle § 316 odst. 4 InsZ objektivně přípustné. Namítl také, že insolvenční soud při ustanovení Správce do funkce v rozporu s § 25 InsZ dostatečně nepřihlédl k osobě dlužníka a jeho poměrům, k počtu insolvenčních řízení, v nichž Správce byl ustanoven do funkce insolvenčního správce a zůstal nezproštěn této funkce, a jeho zkušenostem s přeshraničním insolvenčním řízením při vědomí toho, že dlužník má řadu poboček v zahraničí. Navrhl proto, aby odvolací soud napadené usnesení v bodu II. výroku změnil tak, že ustanoví insolvenčním správcem osobu se zvláštním oprávněním, zapsanou ve zvláštní části seznamu insolvenčních správců.
 Správce k odvolání navrhovatele h) uvedl, že má dostatečné zkušenosti s insolvenčními řízeními se zahraničním prvkem, že působil ve funkci insolvenčního správce u srovnatelných dlužníků, že dlužník nyní provozuje svůj podnik ve zcela jiných parametrech než v době podání insolvenčního návrhu, neboť v České republice zcela zastavil výrobu a nemá žádné zakázky, má nyní pouze 23 zaměstnanců, z nichž jeden je na mateřské dovolené, tři dlouhodobě nemocní a jedenáct ve výpovědi k 31.5.2012. Poukázal na to, že i dlužníkovy zahraniční organizační složky nebo dceřiné společnosti jsou na tom obdobně jako dlužník, neboť ve všech byla zastavena výroba a nemají takřka žádné zaměstnance. Konstatoval dále, že dlužník nemá svůj statutární orgán, když oba členové představenstva odstoupili z funkce, takže dlužník nemá vedení, a sám ve svých předchozích vyjádřeních uváděl, že jeho reorganizace nepřichází v úvahu a navrhl řešení svého úpadku konkursem; upozornil na to, že údaje z účetní závěrky k 31.3.2011, tj. za účetní období kalendářního roku 2010, jsou vzhledem k jeho ekonomickému vývoji zcela neaktuální. Uzavřel, že za uvedené situace ustanovení do funkce správce insolvenčního správce se zvláštním oprávněním je bezpředmětné a že jeho ustanovení do funkce bylo v souladu s právní úpravou. Navrhl, aby odvolací soud napadené usnesení v bodu II. výroku jako věcně správné potvrdil.
 Vrchní soud v Praze přezkoumal z podnětu podaného odvolání rozhodnutí soudu prvního stupně včetně předcházejícího řízení a dospěl k závěru, že odvolání není důvodné.
 Podle § 25 InsZ insolvenčního správce pro insolvenční řízení ustanovuje insolvenční soud. Je-li s rozhodnutím o úpadku spojeno rozhodnutí o povolení reorganizace podle § 148 odst. 2 InsZ a je-li v předloženém reorganizačním plánu určena osoba insolvenčního správce, ustanoví insolvenční soud insolvenčním správcem tuto osobu; to neplatí, nesplňuje-li takto určený insolvenční správce podmínky uvedené v § 21 až 24 InsZ. Ustanovení § 29 InsZ tím není dotčeno (odst. 1). Nejde-li o případ podle odstavce 1, insolvenční soud ustanoví insolvenčním správcem


text:
osobu, kterou určí předseda insolvenčního soudu. Při určení osoby insolvenčního správce předseda insolvenčního soudu se zřetelem k dosavadnímu stavu insolvenčního řízení přihlédne zejména k osobě dlužníka a k jeho majetkovým poměrům, jakož i k odborné způsobilosti insolvenčního správce a k jeho zatížení (odst. 2).
 Podle § 21 InsZ insolvenční správce se ustanovuje ze seznamu insolvenčních správců, který vede Ministerstvo spravedlnosti (odst. 1). Náležitosti seznamu insolvenčních správců, údaje do něj zapisované, jeho členění vedení a podmínky zápisu do něj a vznik práva vykonávat činnost insolvenčního správce upravuje zvláštní právní předpis (odst. 2).
 Podle § 26 InsZ proti rozhodnutí o ustanovení insolvenčního správce je odvolání přípustné. V odvolání lze však namítat pouze to, že ustanovený insolvenční správce nesplňuje podmínky pro ustanovení nebo že není nepodjatý. Ke skutečnostem, které nastaly po vydání rozhodnutí soudu prvního stupně, se v odvolacím řízení nepřihlíží.
 Podle § 17 InSpZ seznam se člení na část obecnou a část zvláštní; osoby, které splňují podmínky pro zápis do zvláštní části seznamu, se zapisují do obou částí seznamu (odst. 1). Do zvláštní části seznamu se odděleně zapisují fyzické osoby, veřejné obchodní společnosti, zahraniční společnosti a hostující insolvenční správci, kterým vzniklo právo vykonávat činnost insolvenčního správce a mohou vykonávat funkci insolvenčního správce dlužníka (uvedeného v § 3 odst. 2 InSpZ).
 Podle § 3 odst. 2 InSpZ právo vykonávat funkci insolvenčního správce dlužníka, který je podle zvláštního právního předpisu finanční institucí se zvláštním režimem nebo obchodníkem s cennými papíry, centrálním depozitářem, provozovatelem vypořádacího systému, organizátorem trhu s investičními nástroji, investičním fondem nebo penzijním fondem, anebo dlužníkem, u něhož je bez dalšího přípustná reorganizace podle zvláštního zákona (§ 316 odst. 4 InsZ), vzniká dnem nabytí právní moci zvláštního povolení.
 Podle § 148 odst. 2 InsZ jestliže dlužník společně s insolvenčním návrhem, ve kterém jako způsob řešení úpadku navrhuje reorganizaci, předloží reorganizační plán přijatý alespoň polovinou všech zajištěných věřitelů, počítanou podle výše jejich pohledávek, a alespoň polovinou všech nezajištěných věřitelů, počítanou podle výše pohledávek, spojí insolvenční soud s rozhodnutím o úpadku i rozhodnutí o způsobu řešení úpadku.
 Podle § 316 odst. 4 InsZ reorganizace je přípustná, jestliže celkový obrat dlužníka podle zvláštního předpisu za poslední účetní období předcházející insolvenčnímu návrhu dosáhl alespoň částku 100.000.000,--Kč, nebo zaměstnává-li dlužník nejméně 100 zaměstnanců v hlavním pracovním poměru.
 Z citované právní úpravy vyplývá, že pokud insolvenční soud (v režimu § 148 InsZ) s rozhodnutím o úpadku spojil rozhodnutí o jeho řešení reorganizací, je povinen ustanovit insolvenčním správcem osobu zapsanou do části zvláštního seznamu insolvenčních správců, která má povolení pro výkon funkce insolvenčního správce (vedle předpokladů uvedených v § 21 až 24 InsZ) u dlužníků uvedených v § 3 odst. 2 InSpZ (také § 3 odst. 4 vyhl. č. 312/2007 Sb., o obsahu a dalších náležitostech zkoušek insolvenčních správců). Jestliže k povolení reorganizace dojde (v režimu § 149 odst. 1 InsZ) až v pozdější fázi řízení, a stávající insolvenční správce (ustanovený rozhodnutím o úpadku dlužníka) není osobou zapsanou ve zvláštní části seznamu insolvenčních správců se zvláštním povolením, je to důvodem pro jeho odvolání z funkce dle § 31 InsZ, k


text:
němuž insolvenční soud přistoupí i bez návrhu.
 V daném případě insolvenční soud s rozhodnutím o úpadku dlužníka nespojil rozhodnutí o způsobu jeho řešení, tedy nepovolil jeho reorganizaci (§ 148 odst. 2 InsZ); návrh na povolení reorganizace dosud nebyl dlužníkem ani žádným z věřitelů podán. Insolvenční soud tedy správně postupoval podle § 25 odst. 2 InsZ a insolvenčním správcem ustanovil Ing. Václava Svobodu, který předpoklady pro výkon této funkce splňuje-je zapsán v obecné části seznamu insolvenčních správců (s právem vykonávat funkci od 13.12.2010), a který byl určen opatřením předsedy insolvenčního soudu, jehož výhradní kompetenci je svěřeno posouzení, zda vybraný správce je vhodnou osobou vzhledem k osobě dlužníka a jeho majetkovým poměrům na straně jedné, a vzhledem ke jeho odborné způsobilosti a zatížení na straně druhé.
 Na základě výše uvedeného a při vědomí, že důvody k podjatosti Správce nebyly tvrzeny, odvolací soud napadené usnesení v bodu II. výroku podle § 219 o.s.ř. z důvodu jeho věcné správnosti potvrdil.


text:
ZÁKON ze dne 21. června 2011, kterým se mění zákon č. 338/1992 Sb., o dani z nemovitostí, ve znění pozdějších předpisů - Sbírka zákonů - Nakladatelství Sagit, a.s.
 Sbírka zákonůPředpis č. 212/2011 Sb., zdroj: SBÍRKA ZÁKONŮ ročník 2011, částka 76, ze dne 19. 7. 2011Legislativní proces: sněmovní tisk 119Stručnou charakteristiku změn najdete v redakční anotaci předpisu 212 ZÁKON ze dne 21. června 2011, kterým se mění zákon č. 338/1992 Sb., o dani z nemovitostí, ve znění pozdějších předpisů Parlament se usnesl na tomto zákoně České republiky: Čl. I Zákon č. 338/1992 Sb., o dani z nemovitostí, ve znění zákona č. 315/1993 Sb., zákona č. 242/1994 Sb., zákona č. 248/1995 Sb., zákona č. 65/2000 Sb., zákona č. 492/2000 Sb., zákona č. 239/2001 Sb., zákona č. 483/2001 Sb., zákona č. 576/2002 Sb., zákona č. 237/2004 Sb., zákona č. 669/2004 Sb., zákona č. 179/2005 Sb., zákona č. 217/2005 Sb., zákona č. 342/2005 Sb., zákona č. 545/2005 Sb., zákona č. 112/2006 Sb., zákona č. 186/2006 Sb., zákona č. 261/2007 Sb., zákona č. 296/2007 Sb., zákona č. 1/2009 Sb., zákona č. 281/2009 Sb., zákona č. 362/2009 Sb., zákona č. 199/2010 Sb. a zákona č. 30/2011 Sb., se mění takto: 1. V § 2 odst. 2 písmeno a) zní: „a) pozemky zastavěné stavbami uvedenými v § 7 odst. 1 nebo 2 v rozsahu půdorysu těchto staveb,“. 2. V § 6 odstavec 2 zní: „(2) Sazba daně u ostatních pozemků činí za každý 1 m2 u a) zpevněných ploch pozemků, užívaných k podnikatelské činnosti nebo v souvislosti s ní sloužících pro 1. zemědělskou prvovýrobu, lesní a vodní hospodářství 1,00 Kč, 2. průmysl, stavebnictví, dopravu, energetiku, ostatní zemědělskou výrobu a ostatní podnikatelskou činnost 5,00 Kč, b) stavebních pozemků 2,00 Kč, c) ostatních ploch 0,20 Kč, d) zastavěných ploch a nádvoří 0,20 Kč.“. 3. V § 6 odst. 4 písm. a) se za slova „nad 50 000 obyvatel“ vkládají slova „ , ve statutárních městech16e). 16e) § 4 odst. 1 zákona č. 128/2000 Sb., o obcích (obecní zřízení).“. 4. V § 6 se doplňují odstavce 5 a 6, které znějí: „(5) Zpevněnou plochou pozemku se v tomto zákoně rozumí pozemek nebo jeho část v m2 evidovaný v katastru nemovitostí s druhem pozemku ostatní plocha nebo zastavěná plocha a nádvoří, jehož povrch je zpevněn stavbou podle stavebního zákona bez svislé nosné konstrukce. (6) Slouží-li zpevněná plocha pozemku různým podnikatelským činnostem a nelze-li vymezit rozsahy výměry zpevněné plochy pozemku sloužící jednotlivým činnostem, použije se sazba daně uvedená v odstavci 2 písm. a) bodě 2.“. 5. V § 7 se doplňuje odstavec 4, který zní: „(4) Předmětem daně ze staveb dále nejsou stavby zpevněných ploch pozemků.“. 6. V § 11 odst. 2 větě první se slova „až e)“ nahrazují slovy „až c) a e)“. 7. V § 11 odst. 3 písm. a) se za slova „nad 50 000 obyvatel“ vkládají slova „ , ve statutárních městech16e)“. 8. V § 13a odst. 1 větě třetí se slovo „založí“ nahrazuje slovy „nemusí obsahovat odůvodnění, založí se“. Čl. II Účinnost Tento zákon nabývá účinnosti dnem


text:
Tento návrh na změnu směrnice 2008/98/ES reaguje na právní povinnost revidovat cíle v oblasti nakládání s odpady stanovené v uvedené směrnici. Tyto návrhy, které jsou součástí balíčku pro oběhové hospodářství a které mění výše uvedených šest směrnic, zčásti vycházejí z návrhu, který Komise předložila v červenci 2014 a následně jej v prosinci 2014 stáhla. Jsou v souladu s cíli plánu účinného využívání zdrojů 7 a 7. akčního programu pro životní prostředí 8 , včetně úplného zavedení hierarchie způsobu nakládání s odpady 9 ve všech členských státech, snížení produkce odpadů v absolutním vyjádření a produkce odpadu na obyvatele, zajištění vysoce kvalitní recyklace a používání recyklovaného odpadu jako významného a spolehlivého zdroje surovin pro Unii. Přispívají rovněž k provádění iniciativy EU v oblasti surovin 10 a řeší potřebu zamezit plýtvání potravinami. Návrhy mimoto zjednodušují požadavky na předkládání zpráv, které jsou obsaženy ve všech šesti směrnicích.
 Výbor pro posuzování dopadů zřízený Komisí vydal k tomuto posouzení dne 8. dubna 2014 kladné stanovisko a zároveň vznesl řadu doporučení, jak zprávu zlepšit. Výbor pro posuzování dopadů požadoval bližší objasnění vymezení problému a uvedl, že je nutné stanovit nové střednědobé cíle, posílit argumenty ve prospěch zákazu ukládání na skládku z hlediska subsidiarity a proporcionality, vytyčit pro všechny členské státy jednotné cíle a podrobněji vysvětlit, jak je v návrhu zohledněna rozdílná výkonnost členských států.
 –zvýšení cílů týkajících se úrovně přípravy k opětovnému použití a recyklace obalových odpadů, a zjednodušení souboru cílů,
 –postupné omezení skládkování komunálního odpadu až na úroveň 10 % do roku 2030,
 –větší harmonizace a zjednodušení právního rámce týkajícího se vedlejších produktů a stavu, kdy odpad přestává být odpadem,
 –sladění s články 290 a 291 Smlouvy o fungování Evropské unie (dále jen „Smlouva“) týkajícími se aktů v přenesené pravomoci a prováděcích aktů.
 V čl. 11 odst. 2 směrnice 2008/98/ES je stanoven cíl zvýšit do roku 2020 na 50 % hmotnosti úroveň přípravy k opětovnému použití a recyklace u odpadů z domácností a podobných odpadů a na 70 % hmotnosti úroveň přípravy k opětovnému použití a recyklace odpadů a jiných druhů materiálového využití u nikoliv nebezpečných stavebních a demoličních odpadů. Podle čl. 11 odst. 4 Komise nejpozději ke dni 31. prosince 2014 měla tyto cíle přezkoumat, a to za účelem jejich případného posílení a možného stanovení cílů pro další druhy odpadů, přičemž měla zohlednit příslušné environmentální, hospodářské a sociální dopady stanovení cílů. Podle čl. 9 písm. c) Komise měla do konce roku 2014 stanovit cíle předcházení vzniku odpadů a zrušení jeho závislosti na hospodářském růstu do roku 2020, založené na nejlepších dostupných postupech, včetně případné revize ukazatelů uvedených v čl. 29 odst. 4. Podle čl. 37 odst. 4 měla Komise v první zprávě, vypracované do 12. prosince 2014, posoudit řadu opatření, včetně systémů odpovědnosti výrobce za určité druhy odpadů, cílů, ukazatelů a opatření vztahujících se k recyklaci, využití materiálu a energetickému využití, jež mohou účinněji přispět k plnění cílů stanovených v článcích 1 a 4.
 V čl. 5 odst. 2 směrnice 1999/31/ES jsou stanoveny tři cíle týkající se snížení množství biologicky rozložitelného komunálního odpadu na skládku


text:
a zákazu skládkování určitých druhů odpadů. Poslední cíl týkající se snížení množství biologicky rozložitelného komunálního odpadu na skládkách musí členské státy splnit do dne 16. července 2016. Podle čl. 5 odst. 2 musí být tento cíl do dne 16. července 2014 znovu posouzen a potvrzen nebo změněn za účelem zajištění vysoké úrovně ochrany životního prostředí, a to na základě praktických zkušeností, které členské státy získaly při sledování dvou výše uvedených cílů.
 Právní předpisy o odpadech jsou v členských státech často provedeny vysoce decentralizovaným způsobem, a to i na regionální a místní úrovni, a v několika právních aktech v závislosti na správní struktuře daného členského státu. V důsledku toho může být nezbytné, aby při provedení pozměněných směrnic členské státy změnily celou řadu legislativních aktů na celostátní, regionální a místní úrovni.
 Návrh nebude mít dopad na rozpočet Evropské unie, a proto k němu není připojen finanční výkaz podle článku 31 finančního nařízení Evropského parlamentu a Rady (nařízení (EU, Euratom) č. 966/2012 ze dne 25. října 2012, kterým se stanoví finanční pravidla o souhrnném rozpočtu Unie a o zrušení nařízení Rady (ES, Euratom) č. 1605/2002).
 (2)Cíle uvedené ve směrnici Rady 1999/31/ES 14 , která stanoví omezení skládkování odpadů, by měly být pozměněny, aby lépe zohledňovaly ambice Unie spojené s přechodem na oběhové hospodářství a aby bylo dosaženo pokroku v provádění iniciativy EU v oblasti surovin 15 snížením skládkování odpadu určeného pro uložení na skládky u odpadů neklasifikovaných jako nebezpečné.
 (3)Aby se zajistilo, že cíle budou vycházet z dostupných údajů, a umožnilo se účinnější sledování, je třeba jasně vymezit komunální odpad v souladu s definicí používanou pro statistické účely Evropským statistickým úřadem a Organizací pro hospodářskou spolupráci a rozvoj, na základě které členské státy vykazují údaje již několik let.
 (4)V zájmu zajištění větší soudržnosti v právních předpisech o odpadech by měly být definice obsažené ve směrnici 1999/31/ES sladěny s definicemi uvedenými ve směrnici 2008/98/ES 16 .
 (5)Z dalšího omezení skládkování odpadů, počínaje druhy odpadů, které se sbírají odděleně (např. plasty, kovy, sklo, papír, biologické odpady), by vyplývaly jednoznačné přínosy pro životní prostředí i přínosy hospodářské a sociální. Při provádění těchto omezení skládkování odpadů by se měla brát v úvahu technická, environmentální nebo ekonomická proveditelnost recyklace nebo jiného využití zbytkových odpadů pocházejících z odděleně sbíraného odpadu.
 (6)Velkou část komunálního odpadu představuje biologicky rozložitelný komunální odpad. Skládkování nezpracovaného biologicky rozložitelného odpadu má závažné negativní účinky, pokud jde o emise skleníkových plynů a znečištění povrchových vod, podzemních vod, půdy a ovzduší. Směrnice 1999/31/ES již stanoví cíle týkající se snížení množství biologicky rozložitelného odpadu na skládkách, avšak je nutné zavést další omezení na ukládání biologicky rozložitelných odpadů na skládky tím, že se zakáže skládkování biologicky rozložitelných odpadů, které se sbírají odděleně v souladu s článkem 22 směrnice 2008/98/ES.
 (7)Mnoho členských států dosud zcela nevyvinulo potřebnou infrastrukturu pro nakládání s odpady. Stanovení cílů týkajících se snížení množství odpadů ukládaných na skládky dále usnadní oddělený sběr, třídění a recyklaci odpadů a zamezí zablokování potenciálně recyklovatelných materiálů ve spodní části hierarchie způsobů nakládání s odpady.
 (8)Postupné snižování skládkování odpadů je nezbytné


text:
k tomu, aby se zamezilo škodlivým dopadům na lidské zdraví a na životní prostředí a aby se zajistilo, že ekonomicky hodnotné odpadní materiály budou postupně a účinně využívány díky náležitému nakládání s odpady v souladu s hierarchií způsobů nakládání s odpady. Toto snížení by mělo zamezit rozvoji nadbytečných kapacit zařízení pro zpracování zbytkových odpadů například cestou energetického využití nebo málo účinného mechanicko-biologického zpracování nezpracovaného komunálního odpadu, jež by mohly ohrožovat dosažení dlouhodobých cílů Unie týkajících se úrovně přípravy k opětovnému použití a recyklace komunálního odpadu stanovených v článku 11 směrnice 2008/98/ES. Stejně tak, s cílem zabránit škodlivým dopadům na lidské zdraví a životní prostředí, by členské státy měly přijmout veškerá nezbytná opatření k zajištění toho, aby byl na skládky ukládán pouze odpad, který byl předmětem zpracování; splnění této povinnosti by však nemělo vést k vytváření nadměrných kapacit pro zpracování zbytkového komunálního odpadu. Aby se dále zajistila konzistentnost mezi cíli stanovenými v článku 11 směrnice 2008/98/ES a cílem týkajícím se snížení skládkování stanoveným v článku 5 této směrnice a aby se zajistilo koordinované plánování infrastruktur a investic potřebných pro splnění těchto cílů, by členské státy, kterým může být na dosažení cílů v oblasti recyklace komunálního odpadu poskytnuto více času, měly rovněž dostat více času na dosažení cíle týkajícího se snížení množství odpadů ukládaných na skládky do roku 2030, který stanoví tato směrnice.
 (9)V zájmu zajištění lepšího, včasnějšího a jednotnějšího provedení této směrnice a předjímání problémů při provádění by měl být zaveden systém včasného varování k odhalení nedostatků a přijetí opatření před uplynutím lhůt pro splnění cílů.
 (10)Ukázalo se, že prováděcí zprávy, které členské státy vyhotovují jednou za tři roky, nejsou účinným nástrojem pro ověřování dodržování předpisů a zajištění řádného provádění a vytvářejí zbytečnou administrativní zátěž. Je proto nutné zrušit ustanovení, která členským státům ukládají povinnost tyto zprávy předkládat, a pro účely sledování dodržování předpisů používat výhradně statistické údaje, které členské státy každý rok oznámí Komisi.
 (11)Statistické údaje oznámené členskými státy mají pro Komisi zásadní význam při posuzování dodržování právních předpisů o odpadech ve všech členských státech. Kvalitu, spolehlivost a srovnatelnost statistik by mělo zlepšit zavedení jednotného kontaktního místa pro předávání veškerých údajů o odpadech, zrušení zastaralých požadavků na předkládání zpráv, porovnání vnitrostátních metodik vykazování a zavedení zprávy o kontrole kvality údajů. Předávání spolehlivých statistických údajů týkajících se nakládání s odpady je nanejvýš důležité pro účinné provádění a zajištění srovnatelnosti údajů, jež členské státy poskytují. Od členských států by se proto mělo vyžadovat, aby při přípravě zpráv o plnění cílů stanovených ve směrnici 1991/31/ES používaly nejnovější metodiku, kterou vypracovala Komise a národní statistické úřady členských států.
 (12)Za účelem doplnění nebo změny směrnice 1999/31/ES, zejména za účelem přizpůsobení jejích příloh vědeckému a technického pokroku, by měla být na Komisi přenesena pravomoc přijímat akty v souladu s článkem 290 Smlouvy, pokud jde o článek 16. Je obzvláště důležité, aby Komise v rámci přípravné činnosti vedla odpovídající konzultace, a to i na odborné úrovni. Při přípravě a vypracování aktu v přenesené pravomoci by Komise měla zajistit, aby byly příslušné dokumenty předány současně, včas a vhodným


text:
způsobem Evropskému parlamentu a Radě. Veškeré změny příloh by měly být prováděny v souladu se zásadami uvedenými v této směrnici. Pokud jde o přílohu II, Komise zohlední za tímto účelem obecné zásady a obecné postupy pro ověřování a kritéria pro přijímání na skládku stanovené v příloze II. Pro každou kategorii skládek, případně včetně dalších typů skládek v rámci každé kategorie, a to i pokud jde o podzemní úložiště, by kromě toho měla být stanovena zvláštní kritéria a zkušební postupy a rovněž příslušné mezní hodnoty. Komise by měla do dvou let od vstupu této směrnice v platnost případně zvážit přijetí návrhů na normalizaci kontrolních postupů a metod odběru a rozboru vzorků ve vztahu k přílohám.
 (13)Za účelem zajištění jednotných podmínek provádění směrnice 1999/31/ES by Komisi měly být svěřeny prováděcí pravomoci, pokud jde o čl. 3 odst. 3, bod 3.5 přílohy I a bod 5 přílohy II. Tyto pravomoci by měly být vykonávány v souladu s nařízením Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 182/2011 17 .
 (14)Směrnice 1999/31/ES by proto měla být odpovídajícím způsobem změněna.
 (15)Členské státy se v souladu se Společným politickým prohlášením členských států a Komise o informativních dokumentech ze dne 28. září 2011 18 zavázaly, že v odůvodněných případech doplní oznámení o opatřeních přijatých za účelem provedení směrnice do vnitrostátního práva o jeden či více dokumentů, které objasňují vztah mezi jednotlivými složkami směrnice a příslušnými částmi vnitrostátních prováděcích nástrojů. V případě této směrnice považuje normotvůrce předložení těchto dokumentů za odůvodněné.
 (16)Jelikož cílů této směrnice, totiž zlepšení nakládání s odpady v Unii a tím i přispění k zachování, ochraně a zlepšování kvality životního prostředí a uvážlivého a racionálního využívání přírodních zdrojů, nemůže být dosaženo uspokojivě členskými státy, ale spíše jich z důvodu rozsahu nebo účinků opatření může být lépe dosaženo na úrovni Unie, může Unie přijmout opatření v souladu se zásadou subsidiarity stanovenou v článku 5 Smlouvy o Evropské unii. V souladu se zásadou proporcionality stanovenou v uvedeném článku nepřekračuje tato směrnice rámec toho, co je nezbytné pro dosažení těchto cílů,
 „a) použijí se definice „odpadu“, „komunálního odpadu“, „nebezpečného odpadu“, „původce odpadu“, „držitele odpadu“, „nakládání s odpady“, „tříděného sběru“, „využití“, „recyklace“ a „odstranění“ odpadu uvedené v článku 3 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/98/ES(*);“;
 b) písmena b), c), d) a n) se zrušují.
 a) v odstavci 2 se zrušuje tato věta:
 b) v odstavci 3 se doplňuje nové písmeno f), které zní:
 „f) odpad, který byl sbírán odděleně podle čl. 11 odst. 1 a článku 22 směrnice 2008/98/ES.“;
 c) doplňují se nové odstavce 5, 6 a 7, které znějí:
 „5. Členské státy přijmou nezbytná opatření k zajištění toho, aby se množství skládkovaného komunálního odpadu snížilo do roku 2030 na 10 % celkového množství vzniklého komunálního odpadu.
 6. U Estonska, Řecka, Chorvatska, Lotyšska, Malty, Rumunska a Slovenska mohou být lhůty pro dosažení cílů uvedených v odstavci 5 prodlouženy o pět let. Členský stát oznámí Komisi svůj záměr využít tohoto ustanovení nejpozději 24 měsíců před uplynutím lhůty stanovené v odstavci 5. V případě prodloužení přijme členský stát nezbytná opatření pro snížení množství


text:
komunálního odpadu ukládaného na skládku nejméně na 20 % celkového množství vzniklého komunálního odpadu do roku 2030.
 7. Nejpozději ke dni 31. prosince 2024 Komise přezkoumá cíl stanovený v odstavci 5, a to za účelem jeho snížení a zavedení omezení na skládkování i jiných nikoliv nebezpečných odpadů než komunálního odpadu. Zpráva Komise spolu s případnými návrhy bude za tímto účelem zaslána Evropskému parlamentu a Radě.“
 3) Vkládá se nový článek 5a, který zní:
 1. Komise ve spolupráci s Evropskou agenturou pro životní prostředí sestaví zprávu o učiněném pokroku k dosažení cílů stanovených v čl. 5 odst. 5 a článku 6, a to nejpozději tři roky před uplynutím každé z lhůt stanovených v uvedených ustanoveních.
 5) V čl. 11 odst. 2 se zrušuje druhý pododstavec.
 2. Členské státy předávají údaje týkající se plnění cílů stanovených v čl. 5 odst. 2 až do 1. ledna 2025.
 3. K údajům předloženým členskými státy podle tohoto článku je připojena zpráva o kontrole kvality.
 4. Komise přezkoumá údaje předané jí v souladu s tímto článkem a zprávu o výsledcích přezkumu zveřejní. Zpráva zahrnuje posouzení organizace sběru údajů, zdrojů údajů a metodiky použité v členských státech a rovněž posouzení úplnosti, spolehlivosti, včasnosti a konzistentnosti těchto údajů. Posouzení může obsahovat konkrétní doporučení ke zlepšení. Tato zpráva se vypracovává každé tři roky.
 5. Komise přijme prováděcí akty za účelem stanovení formátu pro vykazování údajů v souladu s odstavcem 1. Tyto prováděcí akty se přijímají postupem podle čl. 17 odst. 2 této směrnice.“
 7) Článek 16 se nahrazuje tímto:
 Komisi je svěřena pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci v souladu s článkem 17a, pokud jde o změny nezbytné pro přizpůsobení příloh vědeckému a technickému pokroku.“
 8) Článek 17 se nahrazuje tímto:
 1. Komisi je nápomocen výbor zřízený článkem 39 směrnice 2008/98/ES. Tento výbor je výborem ve smyslu nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 182/2011(*).
 9) Vkládá se nový článek 17a, který zní:
 2. Pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci uvedené v článku 16 je svěřena Komisi na dobu neurčitou počínaje [uvést datum vstupu této směrnice v platnost].
 3. Evropský parlament nebo Rada mohou přenesení pravomoci uvedené v článku 16 kdykoli zrušit. Rozhodnutím o zrušení se ukončuje přenesení pravomoci v něm blíže určené. Rozhodnutí nabývá účinku prvním dnem po zveřejnění v Úředním věstníku Evropské unie nebo k pozdějšímu dni, který je v něm upřesněn. Nedotýká se platnosti již platných aktů v přenesené pravomoci.
 5. Akt v přenesené pravomoci přijatý podle článku 16 vstoupí v platnost, pouze pokud proti němu Evropský parlament nebo Rada nevysloví námitky ve lhůtě tří měsíců ode dne, kdy jim byl tento akt oznámen, nebo pokud Evropský parlament i Rada před uplynutím této lhůty informují Komisi o tom, že námitky nevysloví. Z podnětu Evropského parlamentu nebo Rady se tato lhůta prodlouží o dva měsíce.“
 10) V příloze III bodě 2 se zrušuje první pododstavec.
 (9) Hierarchie způsobů nakládání s odpady upřednostňuje na prvním místě předcházení vzniku odpadů, dále následuje opětovné použití a recyklace před energetickým využitím a odstraněním, které zahrnuje ukládání na skládku a spalování bez


text:
Pojem „zboží“ a § 446 obch. zák. | epravo.cz
 Pojem „zboží“ a § 446 obch. zák.
 V případech, kdy aplikace obchodního zákoníku vyplývá z dohody stran podle ustanovení § 262 odst. 1 obchodního zákoníku, je nepochybné, že, vzhledem k postavení stran nebo charakteru závazkového vztahu, nelze pojem zboží omezit pouze na věci, které kupující nabývá od jiného podnikatele, aby je mohl dále prodávat, když takový výklad by, zejména ve vztahu mezi nepodnikateli, popř. mezi podnikateli, ale mimo rámec jejich podnikatelské činnosti, eliminoval možnost dohody předvídané tímto ustanovením.
 (Rozsudek Nejvyššího soudu České republiky sp.zn. 32 Odo 964/2002-98, ze dne 30.7.2003)
 Nejvyšší soud České republiky rozhodl v právní věci žalobce Ing. M. Ř., zastoupeného JUDr. L. E., advokátem, proti žalované Š. A. a.s., zastoupené JUDr. J. Ž., advokátem, o určení vlastnictví, vedené u Okresního soudu v Mladé Boleslavi pod sp. zn. 9 C 210/2001, o dovolání žalobce proti rozsudku Krajského soudu v Praze ze dne 15. května 2002, č.j. 29 Co 159/2002-59, tak, že rozsudek Krajského soudu v Praze ze dne 15. května 2002, č.j. 29 Co 159/2002-59, a rozsudek Okresního soudu v Mladé Boleslavi ze dne 4. prosince 2001, č.j. 9 C 210/2001-44, se zrušují a věc se vrací soudu prvního stupně k dalšímu řízení.
 Krajský soud v Praze ve výroku označeným rozsudkem potvrdil rozsudek Okresního soudu v Mladé Boleslavi ze dne 4. prosince 2001, č.j. 9 C 210/2001-44, jímž byla zamítnuta žaloba, aby bylo určeno, že žalobce je jediným a výhradním vlastníkem vozidla tovární značky Škoda Octavia Combi V. T. žalobcem zakoupeného pod V. T., a žalobci uloženo zaplatit žalované na nákladech řízení 6.200,- Kč, a dále žalobci uložil zaplatit žalované na náhradu nákladů odvolacího řízení 6.275,- Kč k rukám JUDr. J. Ž., do tří dnů od právní moci rozsudku.
 V odůvodnění rozsudku odvolací soud zejména uvedl, že soud prvního stupně si pro své rozhodnutí opatřil dostačující skutková zjištění, důkazy správně hodnotil a věc také správně posoudil po stránce právní. Měl za prokázáno, že na žalobce nikdy nepřešlo vlastnictví vozidla SPZ M., když byl přesvědčen o tom, že kupuje vozidlo SPZ H., ovšem vozidlo takového označení mu nikdy předáno nebylo. Fakticky žalobce převzal vozidlo SPZ M., které pochází z trestné činnosti, přičemž vlastnictví k tomuto vozidlu prokázala žalovaná. Žalobce tak převzal vozidlo od nevlastníka, v důsledku čehož na něho nemohlo přejít vlastnické právo, když „na uvedenou skutečnost nelze aplikovat ustanovení § 446 obchodního zákoníku“.
 Odvolací soud dále zdůraznil, že ustanovení § 446 obchodního zákoníku se váže k obchodním vztahům, kdy kupující nabyl zboží, které dále pak prodává, přičemž v daném případě vozidlo nebylo určeno k dalšímu prodeji vzhledem k předmětu podnikání žalobce, kterým je výkon zeměměřičských činností. Při důsledném využití dikce ustanovení § 446 obchodního zákoníku by tak v souzeném případě šlo o výkon práva, který musí soud odepřít, neboť takovým postupem by došlo k legalizaci trestné činnosti.
 Protože ustanovení § 446 obchodního zákoníku je výjimkou z obecného principu ochrany vlastnictví, nemůže být vykládáno rozšiřujícím způsobem, tedy nad rámec, který „zřejmě měl zákonodárce na mysli, když předmět takové smlouvy charakterizuje


text:
jako zboží“. V daném případě, s ohledem na předmět podnikání obou stran i na účel prodeje a koupě vozidla (pro vlastní užívání a nikoli pro další prodej), o zboží nešlo, a ujednání o aplikaci obchodního zákoníku, pokud by bylo respektováno, by posloužilo k obcházení zákona, který primárně vlastnické právo původního vlastníka chrání. Toto obejití zákona by bylo tak výrazné, že by znamenalo legalizaci postupu, který začal trestným činem (odcizením osobního automobilu žalované), pokračoval zfalšováním označení V. na vozidle, záměnou technického průkazu, rychlým prodejem, ujednáním o působnosti obchodního zákoníku na kupní smlouvu a předmětnou žalobou, přičemž takovýto vývoj nemůže soud dovršit rozsudkem, kterým by žalobě vyhověl.
 Odvolací soud tedy shodně se soudem prvního stupně dospěl k závěru, že na zjištěný skutkový stav nelze aplikovat ustanovení § 446 obchodního zákoníku.
 Proti rozsudku odvolacího soudu podal žalobce včasné dovolání, jehož přípustnost odvozoval z ustanovení § 237 odst. 1 písm. c) občanského soudního řádu ve znění účinném od 1. ledna 2001 (dále též jen „o. s. ř.“).
 Namítal, že rozhodnutí odvolacího soudu (i soudu prvního stupně) spočívá na nesprávném právním posouzení věci [§ 241a odst. 2 písm. b) o. s. ř. ], neboť „skutek byl po stránce hmotně právní nesprávně posouzen“.
 Zdůrazňoval, že 13. října 1999 na základě kupní smlouvy uzavřené s M. L., zakoupil osobní automobil tovární značky Škoda Octavia Combi, SPZ H. (dále též jen „vozidlo“). Kupní smlouva byla uzavřena podle obchodního zákoníku a kupní cena ve výši 460.000,- Kč byla zaplacena v hotovosti oproti předání vozidla. Na výzvu Policie České republiky bylo vozidlo vydáno orgánům činným v trestním řízení a žalobce 7. listopadu 2000 požádal o jeho vrácení, s tím, že vozidlo řádně nabyl, což rovněž doložil kupní smlouvou, potvrzením o úhradě kupní ceny a dalšími listinami. Rozhodnutím ČVS: OVV – 938/99 ze dne 30. května 2001 bylo vozidlo uloženo do úschovy Okresního soudu v Mladé Boleslavi a žalobce i žalovaný byli odkázáni na uplatnění nároku v civilním řízení.
 Dovolatel dále zdůrazňoval, že v písemné kupní smlouvě uzavřené s M. L. si strany smlouvy výslovně sjednaly, že se smluvní vztah a veškerá práva a závazky z něho vzniklé budou řídit obchodním zákoníkem (§ 262 obchodního zákoníku), tj. i ustanovením § 446 obchodního zákoníku. S upozorněním na ustanovení § 1 obchodního zákoníku a skutečnost, že obě smluvní strany jsou podnikateli, dále upozorňoval, že vzniklý závazkový vztah je vztahem obchodním i z pohledu ustanovení § 261 obchodního zákoníku.
 Odkazuje na judikaturu Nejvyššího soudu, představovanou rozhodnutími z 18. prosince 1997, sp. zn. 2 Odon 144/97, z 29. června 2000, sp. zn. 33 Cdo 1962/98 a z 15. prosince 1998, sp. zn. 33 Cdo 2272/98, zpochybňoval argumentaci soudů obou stupňů, dle které nelze na danou kupní smlouvu aplikovat ustanovení § 446 obchodního zákoníku z důvodu, že toto ustanovení se váže k případům,. kdy je nabyto zboží, které kupující dál prodává. Současně namítal, že žádný ze soudů ve svém rozsudku neřešil, jako otázku předběžnou, zda kupní smlouva, na základě které předmětné vozidlo nabyl, byla uzavřena platně či nikoli, ani to, že by vozidlo nenabyl v dobré


text:
víře.
 Proto dovolatel požaduje, aby dovolací soud rozsudky soudů obou stupňů zrušil a věc vrátil soudu prvního stupně k dalšímu řízení.
 Žalovaná ve vyjádření k dovolání navrhovala jeho zamítnutí, přičemž odkazovala na svá stanoviska učiněná v dosavadním průběhu řízení.
 V souladu s body 1., 15. a 17., hlavy I., části dvanácté, zákona č. 30/2000 Sb., kterým se mění zákon č.99/1963 Sb., občanský soudní řád, ve znění pozdějších předpisů, a některé další zákony, se pro dovolací řízení uplatní občanský soudní řád ve znění účinném od 1. ledna 2001.
 Předpokladem přípustnosti dovolání podle tohoto ustanovení je závěr dovolacího soudu, že rozhodnutí odvolacího soudu nebo některá v něm řešená právní otázka, mají po právní stránce zásadní význam. Přitom otázku, zda dovoláním napadené rozhodnutí má po právní stránce zásadní význam, řeší dovolací soud jako otázku předběžnou. Teprve kladným závěrem dovolacího soudu se stává dovolání přípustným.
 Zásadní právní význam rozhodnutí odvolacího soudu dovolací soud shledává (a potud má dovolání za přípustné) ve výkladu ustanovení § 446 obchodního zákoníku.
 Odvolací soud (a stejně i soud prvního stupně) založil své rozhodnutí na závěru, že ustanovení § 446 obchodního zákoníku se váže k obchodním vztahům, kdy kupující nabyl zboží, které dále pak prodává, přičemž v daném případě, s ohledem na předmět podnikání obou stran a účel prodeje a koupě vozidla, o „zboží“ nešlo.
 Právní posouzení věci je obecně nesprávné, jestliže odvolací soud posoudil věc podle právní normy, která na zjištěný skutkový stav nedopadá, nebo právní normu, sice správně určenou, nesprávně vyložil, případně ji na daný skutkový stav nesprávně aplikoval.
 Pro řešení otázky správnosti právního posouzení věci odvolacím soudem je rozhodující výklad § 446 obchodního zákoníku ve znění účinném k 13. říjnu 1999.
 Podle ustanovení § 446 obchodního zákoníku kupující nabývá vlastnické právo i v případě, kdy prodávající není vlastníkem prodávaného zboží, ledaže v době, kdy kupující měl vlastnické právo nabýt, věděl, že prodávající není vlastníkem a že není ani oprávněn se zbožím nakládat za účelem jeho prodeje.
 Přestože ustanovení § 446 obchodního zákoníku výslovně hovoří o vlastnictví ke zboží a jazykový výklad by tak nasvědčoval, že u jiných věcí (nemajících povahu zboží) se toto ustanovení neuplatní, nelze takový závěr považovat za správný.
 Obchodní zákoník totiž v ustanovení § 262 odst. 1 určuje, že si strany mohou dohodnout, že jejich závazkový vztah, který nespadá pod vztahy uvedené v § 261, se řídí tímto zákonem. Nejvyšší soud pak již v rozhodnutí ze dne 18. prosince 1997, sp. zn. 2 Odon 144/97, formuloval a odůvodnil závěr, podle kterého tuto možnost (rozuměj možnost dohodnout užití obchodního zákoníku) mají strany závazkového vztahu, ať již jsou jimi podnikatelé či nikoli, a jde-li o závazkový vztah týkající se jejich podnikatelské činnosti nebo nikoli. V rozsudku uveřejněném pod číslem 1/2000 Sbírky soudních rozhodnutí a stanovisek dále Nejvyšší soud uzavřel, že za obchodní vztahy nutno považovat závazkové vztahy, jejichž definice je obsažena v § 261 a § 262 obchodního zákoníku. Od shora uvedených závěrů se Nejvyšší soud nemá důvod odchýlit ani v této věci.
 V případech, kdy aplikace obchodního zákoníku vyplývá z dohody stran podle ustanovení §


text:
262 odst. 1 obchodního zákoníku, je nepochybné, že, vzhledem k postavení stran nebo charakteru závazkového vztahu, nelze pojem zboží omezit pouze na věci, které kupující nabývá od jiného podnikatele, aby je mohl dále prodávat, když takový výklad by, zejména ve vztahu mezi nepodnikateli, popř. mezi podnikateli, ale mimo rámec jejich podnikatelské činnosti, eliminoval možnost dohody předvídané tímto ustanovením. Ostatně rovněž obchodní zákoník v ustanovení § 409 odst. 1 rozumí pod pojmem „zboží“ movitou věc, tedy i tu, kterou kupující dále neprodává.
 Jestliže odvolací soud (a stejně tak i soud prvního stupně) založil své rozhodnutí na závěru, že ustanovení § 446 obchodního zákoníku na vztah mezi žalobcem a prodávajícím aplikovat nelze, protože žalobce nenabyl zboží, které by dále prodával, tento právní závěr, na němž rozhodnutí odvolacího soudu spočívá, není správný, a dovolatelem byl dovolací důvod podle ustanovení § 241a odst. 2 písm. b) o. s. ř. uplatněn právem.
 Dovolací soud proto bez nařízení jednání (§ 243a odst. 1 věta první o. s. ř.) podle ustanovení § 243b odst. 2 věty za středníkem, odst. 3, odst. 6 o. s. ř. rozhodnutí odvolacího soudu zrušil. Jelikož důvody, pro které nemohlo obstát rozhodnutí odvolacího soudu, dopadají i na rozhodnutí soudu prvního stupně, zrušil dovolací soud i je a věc vrátil soudu prvního stupně k dalšímu řízení.
 V další fázi řízení soud prvního stupně neopomene zabývat se otázkou platnosti kupní smlouvy uzavřené mezi žalobcem a M. L., přičemž, dospěje-li v tomto směru ke kladnému závěru, posoudí dále, zda tato smlouva byla uzavřena v režimu obchodního či občanského zákoníku, a to jednak z pohledu ustanovení § 261 odst. 1 obchodního zákoníku (toto hledisko bylo doposud opomenuto) a jednak z pohledu existence dohody stran podle ustanovení § 262 obchodního zákoníku. V případě závěru o nutnosti aplikace obchodního zákoníku soud prvního stupně opětovně zváží, zda jsou splněny podmínky pro nabytí vlastnického práva kupujícím vyžadované ustanovením § 446 obchodního zákoníku.
 Právní názor dovolacího soudu o možnosti aplikace ustanovení § 446 obchodního zákoníku i v případě, že předmětem prodeje není zboží, jež má sloužit k dalšímu prodeji, je pro odvolací soud (soud prvního stupně) závazný (§ 243d odst. 1 věta za středníkem o. s. ř.).


text:
Přehled výborů a komisíDle zákona č. 128/2000 Sb. (zákon o obcích) je Obec základním územním samosprávným společenstvím občanů; tvoří územní celek, který je vymezen hranicí území obce. Obec je veřejnoprávní korporací s vlastním majetkem. V právních vztazích vystupuje svým jménem a nese odpovědnost z těchto vztahů vyplývající (§18, odst.2, písmeno c) zákona č. 40/1960 Sb., občanský zákoník).
 Obec je samostatně spravována zastupitelstvem obce. Dalšími orgány obce jsou starosta, obecní úřad, rada obce a zvláštní orgány obce. Obec pečuje o všestranný rozvoj svého území a o potřeby svých občanů; při plnění svých úkolů chrání též veřejný zájem.
 Obec Krásná má sedmičlenné zastupitelstvo, které tvoří pět zastupitelů, starosta a místostarosta. Aktualizovaný přehled Zastupitelů a komisí a jejich složení.
 Úterý a Čtvrtek od 7.00 - 12.00 a 13.00 - 17.00 hodin.
 Oficiální internetové stránky:
 http://www.obeckrasna.cz
 Číslo účtu: 43-8132920227 /0100 KB
 6) IČ a DIČ
 IČ: 00572675
 DIČ: žádné
 8) Žádosti o informace
 Informace se poskytují na základě žádosti nebo zveřejněním. Obec Krásná zveřejňuje informace následujícími způsoby:
 - na úřední desce (vývěska před úřadem)
 - na elektronické úřední desce
 - na www.obeckrasna.cz
 - na obecním úřadu v úředních hodinách
 - na Obecním úřadě v Krásné v úředních dnech: úterý a čtvrtek: 7 - 12 a 13 - 17 hodin.
 - telefonicky na tel.: +420 354 525 047
 - písemně na adrese: Obec Krásná, Krásná 196, 351 22 Krásná
 - e-mailem: Tato e-mailová adresa je chráněna před spamboty. Pro její zobrazení musíte mít povolen Javascript.
 * utajované skutečnosti podle zák. č. 148/1998 Sb. o ochraně utajovaných skutečností ve znění pozdějších předpisů
 * obchodní tajemství dle obchodního zákoníku (§ 17 zák. 513/1991 Sb.)
 * skutečnosti, týkající se ochrany důvěrnosti majetkových poměrů, získaných na základě zákona o daních, poplatcích, penzijním, zdravotním pojištění nebo sociálním zabezpečení
 * skutečností, na které se vztahuje omezení práva na informace dle § 11 a 12 zák. 106/1999 Sb. zák. č. 101/2000 Sb. o ochraně osobních údajů ve znění pozdějších předpisů
 9) Příjem žádostí a dalších podání
 Ústně na obecním úřadě, nebo telefonicky na čísle +420 354 525 047
 Na ústní žádost poskytne obecní úřad v jednoduchých záležitostech ústní informaci (ústně podaná žádost ale nemůže být podkladem pro vydání rozhodnutí ve správním řízení.)
 Není-li žadateli na ústně podanou žádost informace poskytnuta, nebo ji žadatel nepovažuje za dostačující, je třeba podat písemnou žádost.
 Na písemnou žádost odpoví obecní úřad písemně.
 Lhůta pro poskytnutí informace je 15 dní (§ 14 odst. 3 písm. c zákona). Lhůta je ze strany úřadu splněna, pokud je odpověď ve lhůtě předána k poštovní přepravě. Obecní úřad může lhůtu pro poskytnutí informace prodloužit o 10 dnů v případech, uvedených v § 14 odst. 5 pod písmeny a) až c) zákona. O prodloužení lhůty i o jejích důvodech bude OÚ žadatele informovat před uplynutím lhůty pro poskytnutí informace.
 c) musí být srozumitelná
 d) musí z ní být zřejmé, jaká informace je požadována
 e) nesmí být formulována příliš obecně
 Pokud žádost tyto požadavky nesplňuje , vyzve obecní úřad žadatele do 7 kalendářních dnů od jejího podání , aby žádost upřesnil a upozorní


text:
jej, že nedostane-li odpověď do 30 kalendářních dnů ode dne, kdy byla žádost podána, rozhodne o odmítnutí žádosti.
 Pokud se požadovaná informace nevztahuje k působnosti obecního úřadu , OÚ žádost odloží a do 3 kalendářních dnů od doručení žádosti tuto skutečnost sdělí žadateli.
 10) Opravné prostředky
 1/ Opravné prostředky proti rozhodnutí obecního úřadu
 2/ Opravné prostředky proti rozhodnutí orgánů obce
 Proti opatřením zastupitelstva obce v samostatné i přenesené působnosti, která odporují zákonu, lze kdykoli podat ústně či písemně návrh na pozastavení výkonu tohoto opatření Krajskému úřadu Karlovarského kraje.
 3/ Soudní přezkoumání
 Došlo-li rozhodnutím OÚ či orgánu obce k poškození fyzické či právnické osoby, lze podat v souladu s §47 a násl. zákona č. 99/1963 Sb., občanského soudního řádu v platném znění, žalobu k příslušnému soudu, případně v souladu s čl. 87 odst.1 písm.d) Ústavy ČR ústavní stížnost k Ústavnímu soudu.
 Formuláře pro základní úkony v obci Krásná obdržíte na obecním úřadu, nebo si je můžete stáhnout z obecních stránek.
 Formuláře, potřebné pro řešení obecných situací hledejte především na stránkách Ministerstva vnitra ČR: www.mvcr.cz, nebo z dalšího zdroje www.form.cz
 12) Návody pro řešení životních situací
 Pro běžné situace týkající se života v obci by Vám měli být schopni pomoci pracovníci obecního úřadu.
 V ostatních případech můžete využít Portál Veřejné správy ČR, nebo stránky Ministerstva vnitra ČR.
 Přehled nejdůležitějších předpisů, podle nichž obec Krásná jedná a rozhoduje. Tyto předpisy jsou k nahlédnutí na OÚ.
 Tyto zákonné normy jsou doplněny obecně závaznými vyhláškami obce Krásná, které jsou v plném znění uveřejněny na obecních stránkách obce.
 14) Sazebník úhrad za poskytování informací
 Celková cena za poskytnutí informace je stanovena součtem nákladů za jednotlivé zpoplatněné úkony.
 Vyhledání informací zdarma
 Tisk a kopírování - černobíle A4 * 1,- Kč
 Tisk a kopírování - černobíle A3 * 2,- Kč
 Tisk a kopírování - barevně A4 * 20,- Kč
 Tisk a kopírování - barevně A3 * 40,- Kč
 * Cena tisku a kopírování je stanovena za jeden list.
 15) Výroční zprávy
 Dle zákona č. 106/1999 Sb., o svobodném přístupu k informacím, každý povinný subjekt musí vždy do 1. března každého roku zveřejnit výroční zprávu o poskytování informací za předcházející kalendářní rok.
 Výroční zpráva musí obsahovat následující údaje:
 - počet podaných žádostí o informace
 - počet podaných odvolání proti rozhodnutí
 - opis podstatných částí každého rozsudku soudu
 - výsledky řízení o sankcích za nedodržování tohoto zákona bez uvádění osobních údajů
 - další informace vztahující se k uplatňování tohoto zákona
 16) Seznam příspěvkových organizací


text:
Lexforum.sk - Juraj Alexander: Rozhodcovské doložky v spotrebiteľských zmluvách?
 Rozhodcovské doložky v spotrebiteľských zmluvách?
 Juraj Alexander, 29. 01. 2010 v 17:14
 Už niekoľko krát diskutované rozhodnutie VS Praha o neplatnosti rozhodcovskej doložky v spotrebiteľskej zmluve (nešlo ani tak o spotrebiteľskú zmluvu, ako o nehoráznosť) sa mi "objavil na stole". Nebudem zaťažovať ďalšími komentármi, rozhodnutie sa mi zdá zmysluplné (aj keď mnohým nie).
 Čo by som ale rád povedal, a čo je aj zmyslom tohoto postu, je túžba (všeobecne zdieľaná a smerujúca k obecnému blahu), aby začali byť rozhodnutia odvolacích súdov už konečne dostupné. Dovolil som si však v rozhodnutí očíslovať odseky, lebo tak snáď o ňom môže prebiehať diskusia (a súdy by to už konečne mohli začať robiť samé).
 12 Cmo 496/2008 – 28
 Vrchní soud v Praze rozhodl jako soud odvolací v senátu složeném z předsedy JUDr. Ladislava Derky a soudců Marcely Tuscanyové a JUDr. Marty Chrastilové v právní věci žalobce: M. r. a. s., se sídlem P., S., proti žalované: J. F., bytem N., N., zastoupené advokátem Mgr. P. Z., se sídlem V., P., o námitkách žalované proti směnečnému platebnímu rozkazu, ukládajícímu zaplacení 60.000,- s příslušenstvím a směnečné odměny 200,- Kč, o odvolání žalobce proti usnesení Krajského soudu v Hradci Králové, pobočka v Pardubicích, č.j. 36 Cm 197/2008-16 ze dne 10. října 2008,
 Usnesení se m ě n í tak, že se směnečný platební rozkaz č. j. 52 Sm 159/2008-9 z 10. 9. 2008, vydaný Krajským soudem v Hradci Králové, pobočka v Pardubicích, n e z ruš u j e a řízení se n e z a s t a v u je.
 1. Krajský soud v Hradci Králové, pobočka v Pardubicích, usnesením ze dne 10. 10. 2008 v bodu I. výroku zrušil směnečný platební rozkaz č. j. 52 Srn 159/2008-9 z 10.9.2008 a v bodu II. výroku zastavil řízení. Soud dále rozhodl v bodech III a IV. výroku, že se žalobci po právní moci usnesení vrací soudní poplatek 2.410,- Kč a že žalobce je povinen zaplatit žalované náhradu nákladů řízení 19.670,- Kč k rukám právního zástupce žalované.
 2. Rozhodnutí odůvodnil soud tím, že vydal k návrhu žalobce směnečný platební rozkaz, proti kterému podala žalovaná námitky. Žalovaná mj. namítla, že účastníci si sjednali ve smlouvě o rezervaci nemovitosti rozhodčí doložku, proto soud nemá pravomoc věc rozhodnout. Žalovaná předložila Smlouvu o rezervaci nemovitosti a o poskytnutí součinnosti při koupi nemovitosti ze dne 7. 4. 2008. Soud shledal platnou rozhodčí doložku, obsaženou v čl. VI. (6.1) Smlouvy, a řízení proto dle § 106 odst. 1 o. s. ř. zastavil. Rozhodnutí o vrácení soudního poplatku bylo odůvodněno odkazem na § 10 odst. 3 zákona o soudních poplatcích. Rozhodnutí o náhradě nákladů řízení ve prospěch žalované soud odůvodnil ustanovením § 146 odst. 2 první věty o. s. ř.
 3. Žalobce podal proti usnesení včas odvolání, ve kterém navrhl napadené rozhodnutí zrušit a věc vrátit soudu prvního stupně k dalšímu řízení. Odvolání odůvodnil tím, že směnka je abstraktním cenným papírem a neobsahuje rozhodčí doložku. Soud nesprávně dovodil, že rozhodčí doložka obsažená ve smlouvě


text:
se vztahuje též na vztah vyplývající ze směnky.
 4. Žalovaná se k odvolání vyjádřila a navrhla napadené usnesení potvrdit. Odvolání nepovažuje za důvodné, neboť rozhodčí doložka je platná a vztahuje se též na spor z žalované směnky.
 5. Odvolací soud přezkoumal bez ústního jednání ( § 214 odst. 2 písm. c) o. s. ř..) napadené usnesení podle § 212 o. s. ř. a shledal odvolání důvodným.
 6. Jak je z odůvodnění usnesení soudu prvního stupně zřejmé, soud dospěl k závěru, že s ohledem na platnou rozhodčí doložku ve smlouvě není v dané věci dána pravomoc českých soudů. Odvolací se proto jako předběžnou otázkou zabýval tím, zda předmětná rozhodčí doložka (rozhodčí smlouva) byla účastníky platně uzavřena. Ustanovení § 106 odst. 1 o. s. ř. ukládá věc projednat též tehdy, je-li rozhodčí smlouva neplatná.
 7. Jak se podává z čl. VI. (6.1) „Smlouvy o rezervaci nemovitosti a o poskytnutí součinnosti při koupi nemovitosti“ (dále jen Smlouvy), uzavřené mezi účastníky dne 7.4. 2008, účastníci se dohodli, že veškeré případné spory vzniklé z této Smlouvy nebo v souvislosti s ní (včetně případných sporů o platnost této smlouvy či o platnost rozhodčí doložky) budou rozhodovány jediným rozhodcem, a to v souladu se zákonem č. 216/1994 Sb. o rozhodčím řízení a o výkonu rozhodčích nálezů. Smluvní strany se dohodly, že rozhodčí řízení bude probíhat dle Pravidel pro rozhodčí řízení vydaných společností S. r. ř. a v. z. s. r. o. a že rozhodce bude určen žalobcem ze Seznamu rozhodců, vedeného společností S. r. ř. a v. z. s. r. o., se sídlem M. n., P., IČ.
 8. Jak se podává z odkazu uvedené společnosti na internetu http://www....../, společnost působí mj. v oblasti rozhodčího řízení. Na uvedené internetové stránce má též odkaz na svá „Pravidla pro rozhodčí řízení“, jež obsahují způsob řízení a rozhodování (jednací řád) a dále na „Sazebník poplatků pro rozhodčí řízení“ a „Seznam rozhodců“.
 9. Podle § 2 odst. 1 zákona o rozhodčím řízení a o výkonu rozhodčích nálezů č. 216/994 Sb. ve znění pozdějších předpisů (dále jen RozŘ) strany se mohou dohodnout, že o majetkových sporech mezi nimi, s výjimkou sporu vzniklých v souvislosti s výkonem rozhodnutí a incidenčních sporů, k jejichž projednání a rozhodnutí by jinak byla dána pravomoc soudu, má rozhodovat jeden nebo více rozhodců, anebo stálý rozhodčí soud (rozhodčí smlouva).
 10. Podle § 7 odst. 1 RozŘ rozhodčí smlouva má zpravidla určit počet i osoby rozhodců, anebo stanovit způsob, jak počet i osoby rozhodců mají být určeny. Konečný počet rozhodců musí být vždy lichý. Podle odst. 2, nemá-li rozhodčí smlouva ustanovení podle odstavce 1, jmenuje každá ze stran jednoho rozhodce a tito rozhodci volí předsedajícího rozhodce.
 11. Podle § 13 odst. 1 RozŘ stálé rozhodčí soudy mohou být zřízeny pouze na základě zákona. Podle odst. 2 stálé rozhodčí soudy mohou vydávat své statuty a řády, které musí být uveřejněny v Obchodním věstníku; tyto statuty a řády mohou určit způsob jmenování rozhodců, jejich počet, a mohou výběr rozhodců vázat na seznam vedený u stálého rozhodčího soudu. Statuty a řády mohou též


text:
určit způsob řízení a rozhodování i jiné otázky související s činností stálého rozhodčího soudu a rozhodců, včetně pravidel o nákladech řízení a odměňování rozhodců. Podle odst. 3, jestliže se strany dohodly na příslušnosti konkrétního stálého rozhodčího soudu a neujednaly v rozhodčí smlouvě jinak, platí, že se podrobily předpisům uvedeným v odstavci 2, platným v době zahájení řízení před stálým rozhodčím soudem.
 12. Podle § 19 odst. 1 RozŘ strany se mohou dohodnout na postupu, kterým mají rozhodci vést řízení. Otázky řízení mohou být rozhodnuty předsedajícím rozhodcem, jestliže k tomu byl zmocněn stranami nebo všemi rozhodci. Podle odst. 2, není-li uzavřena dohoda podle odstavce 1, postupují rozhodci v řízení způsobem, který považují za vhodný. Vedou rozhodčí řízení tak, aby bez zbytečných formalit a při poskytnutí stejné příležitosti k uplatnění práv všem stranám byl zjištěn skutkový stav věci potřebný pro rozhodnutí sporu. Podle odst. 3, nedohodnou-li se strany jinak, je řízení před rozhodci ústní. Toto řízení je neveřejné.
 13. Jak plyne z § 2 odst. 1 RozŘ, v rozhodčí smlouvě se účastníci musí dohodnout, buďto na ad hoc rozhodci (rozhodcích), nebo na stálém rozhodčím soudu, který je zřízen na základě zákona. Jedná-li se o ad hoc rozhodce, jímž musí vždy být fyzická osoba (viz § 4 RozŘ), může být přímo v rozhodčí smlouvě tento rozhodce či rozhodci, je-li jich více, uveden (uvedeni), případně může rozhodčí smlouva dle § 7 odst. 1 RozŘ stanovit způsob, jak počet i osoby rozhodců mají být určeny. Z § 19 RozŘ vyplývá, že se strany mohou dohodnout na způsobu vedení řízení a pokud taková dohoda není uzavřena, pak rozhodci postupují způsobem, který si sami zvolí (platí zásada, že jednání je ústní, pokud se strany nedohodnou jinak). Na rozdíl od ad hoc rozhodců mohou stálé rozhodčí soudy vydávat svá vlastní pravidla (statuty a řády), která mohou určit jak jmenování a počet rozhodců (rozhodci mohou být vybíráni ze seznamu), tak i způsob vedení řízení a též náklady rozhodčího řízení. Tato pravidla (statuty a řády) musí být publikována v Obchodním věstníku a je rozhodováno podle uvedených pravidel stálého rozhodčího soudu, platných v době zahájení rozhodčího řízení. Pokud se nedohodnou účastníci jinak, postupuje stálý rozhodčí soud podle uvedených pravidel.
 14. Jak je zřejmé z povahy společnosti S. r. ř. a v. z. s. r. o. a z jejího výpisu z obchodního rejstříku, tato společnost není stálým rozhodčím soudem, zřízeným na základě zákona. Pokud subjekt, který není stálým rozhodčím soudem, zřízeným na základě zvláštního zákona, jak to předpokládá zákon o rozhodčím řízení ve svém § 13, vykonává takové činnosti, které spadají podle zákona o rozhodčím řízení výlučně do působnosti stálých rozhodčích soudů, jde o úmysl obcházet zákon a dochází tak k rozporu se zákonem.
 15. Odvolací soud se dále zabýval tím, zda v ustanovení čl. VI (6.1) Smlouvy si účastníci dohodli, že jejich majetkový spor má rozhodovat ad hoc rozhodce (rozhodci). Jen za splnění tohoto předpokladu by předmětná rozhodčí smlouva byla platná.
 16. Jak se podává z čl. VI. (6.1) Smlouvy, účastníci si nedohodli osobu konkrétního rozhodce, nýbrž umožnili tomu účastníkovi, který


text:
bude podávat žalobu u S. r. ř. a v. z. s. r. o., aby si vybral jediného rozhodce ze seznamu rozhodců vedeného touto společností. Avšak možnost vést seznam rozhodců je umožněna pouze v řízení vedeném u stálého rozhodčího soudu, nikoliv u soukromé společnosti, v daném případě u S. r. ř. a v. z. s. r. o. Je třeba též poznamenat, že stanovením způsobu určení rozhodce je třeba rozumět jen určení takového způsobu, který nezáleží jen na vůli jedné strany, jak je tato zásada formulována v § 269 odst.3 obchodního zákoníku.
 17. Tato společnost není ani oprávněna si vydávat své statuty a řády, jež by upravovaly způsob vedení rozhodčího řízení a stanovovaly závazným způsobem, pokud si strany nedohodnou jinak, pravidla o nákladech řízení a odměňování rozhodců. Jak je zřejmé z obsahu čl. VI. (6.1) Smlouvy, uvedená společnost má nepochybně možnost si kdykoliv změnit jí stanovená pravidla (Pravidla pro rozhodčí řízení, Sazebník poplatků) i seznam rozhodců. Tyto možnosti ale zákon v § 13 svěřuje pouze stálým rozhodčím soudům, nikoliv ad rozhodci, nebo dokonce soukromé společnosti.
 18. Z § 19 odst. 3 RozŘ plyne, že řízení je zásadně ústní, nedohodnou-li se strany jinak. V daném případě není v rozhodčí v smlouvě výslovně sjednáno, že by rozhodčí řízení nemuselo být ústní, avšak v Části druhé, Hlavě 1., článku 2., bodu 5. „Pravidel pro rozhodčí řízení“ je uvedeno, že řízení před rozhodcem je písemné; tím není dotčeno oprávnění rozhodce nařídit ústní jednání, pokud to rozhodce považuje za potřebné k řádnému posouzení věci. Z uvedeného ustanovení za předpokladu jeho platnosti by bylo nutné dovodit, že dané rozhodčí řízení není ústní. Odvolací soud opětovně zdůrazňuje, že tato procesně velmi významná podmínka by musela být výslovně dohodnuta v rozhodčí smlouvě, ve které se účastníci dohodli na ad hoc rozhodci (rozhodcích) a pouze u stálého rozhodčího soudu by bylo možné si tuto podmínku platně dohodnout pouhým odkazem na statut (pravidla) stálého rozhodčího soudu.
 19. Z uvedených skutečností je nutno vyvodit závěr, že v dané věci v čl. VI. (6.1) Smlouvy nebyl mezi účastníky dohodnut k řešení majetkového sporu ani stálý rozhodčí soud, jak již výše bylo uvedeno, ani ad hoc rozhodce (rozhodci). S. r. ř, a v. z. s. r. o. svou činností a jí ustanovenými pravidly přejímá působnost („kopíruje“ činnost) stálého rozhodčího soudu, čímž obchází ustanovení § 13 RozŘ.
 20. Odvolací soud uzavírá, že pokud rozhodčí smlouva neobsahuje přímé určení rozhodce ad hoc, anebo konkrétního způsobu jeho určení, ale jen odkazuje ohledně výběru rozhodce a stanovení pravidel rozhodčího řízení na právnickou osobu, která není stálým rozhodčím soudem zřízeným na základě zákona a odkazuje na touto právnickou osobou stanovené statuty a řády ke jmenování a výběru rozhodců, jakož i způsobu vedení rozhodčího řízení a stanovení pravidel o nákladech řízení, pak je taková rozhodčí smlouva neplatná dle § 39 občanského zákoníku pro obcházení zákona. Z uvedeného důvodu není rozhodčí smlouva obsažená v čl. VI. (6.1) Smlouvy platná. S ohledem na tento právní závěr již nebylo potřebné zkoumat, zda se neplatná rozhodčí smlouva případně vztahovala též na spory týkající se žalované


text:
směnky.
 21. Vzhledem k neplatnosti rozhodčí smlouvy je soud v souladu s § 106 odst. 1 o. s. ř. povinen daný majetkový spor projednat. Rozhodnutí soudu prvního stupně nebylo věcně správné, odvolací soud proto v souladu s § 220 odst. 3 a § 221a o. s. ř. změnil napadené rozhodnutí tak, že se směnečný platební rozkaz nezrušuje a řízení se nezastavuje. V dalším řízení soud prvního stupně projedná ostatní námitky žalované, vznesené proti směnečnému platebnímu rozkazu.
 22. Podle § 151 odst. 1 o. s. ř. bude rozhodnuto o náhradě nákladů odvolacího řízení v rozhodnutí soudu, jímž pravomocně skončí řízení o námitkách žalované proti směnečnému platebnímu rozkazu.
 JUDr. Ladislav D er k a, v.r.
 Názory k článku Rozhodcovské doložky v spotrebiteľských zmluvách?:
 Michal Novotný, 01. 02. 2010 v 11:40 - Mne teda
 Ale nie, nechcem vyvolávať diskusiu o niečom, čo tu už bolo, ale neodpustím si niekoľko poznámok k argumentácii odvolacieho súdu:
 Ad 1. - obchádzanie zákona - to sa tu vinie celým tým uznesením. Je pravdou, že podľa čského zákona č. 2161/1994 Sb. o rozhodcovskom konaní môžu byť stále rozhodcovské súdy zriadené len zákonom. Z tohto hľadiska sa javí argumentácia VS v Prahe pochopiteľná. Ale, čo podľa tento súd vôbec neriešil, je otázka ÚČELU tohto zákonného ustanovenia. Aký vlastne je? Ja, priznám sa, neviem a nemám ani chuť po ňom príliš pátrať. Ale od takéhoto rozhodnutia by som čakal, že sa s ním vysporiada.
 Ad 2. - preferencia úplnej neplatnosti - toto sme tu už viackrát riešili. VS v podstate vyslovil, že napriek tomu, že český ZoRK pripúšťa dohody strán o spôsobe ustanovenia (pričom per analogiam k § 273 ObchZ sa mi nezdá nelogické, aby také dohody mohli byť uzavreté aj odkazom na dokument vydaný niekým iným), celá rozhodcovská doložka je neplatná eo ipso už tým, že bola uzavretá formou takého odkazu. To sa mi práve nezdá - dalo sa omnoho elegantnejšie argumentovať v prospech čiastočnej neplatnosti určitých ustanovení toho "rozhodcovského poriadku".
 Ad 3.: absolútne chýbajúca argumentácia inými dôvodmi - to plynie už z toho, že VS to chytil formalisticky podľa bodu 1 a 2. Aj ja si viem predstaviť v tomto prípade vyslovenie neplatnosti takej doložky (resp. jej časti), ale z iných dôvodov - spotrebiteľská zmluva, väzba medzi rozhodcovskou spoločnosťou a jednou zmluvnou stranou, apod. Ale zneplatiť ju pre tento formalistický dôvod?
 Ad 4.: neriešenie otázky zneužitia práva - zo záhlavia toho uznesenia (práv. osoba vs. FO), z celkového skutkového stavu a z toho, že tu išlo o zmenku, sa mi zdá, že to bolo tak, že: 1/ žalobca je realitka alebo developer, 2/ žalovaný je záujemca o bývanie, 3/ rezervačnú zmluvu "predpripravil" žalobca, 4/ sám podal žalobu na riadny súd, 5/ námietku vzniesla žalovaná. Za tohto stavu mal podľa mňa súd osobitne skúmať, prečo žalobca namieta, čo namieta, t.j. aký má na tom záujem (odhliadnuc od faktu, že odpoveď na otázku, či rozhodcovská doložka zahŕňa aj spory z krycej zmeny, je omnoho zaujímavejšia než to, čo VS predviedol).
 Ad 5: - VS zjavne nerozmýšľal nad dôsledkami - napr.