text:
Přestupky: rozhodnutí o zastavení řízení; překážka rei ... | Sbírka rozhodnutí Nejvyššího správního soudu
 Přestupky: rozhodnutí o zastavení řízení; překážka rei iudicatae
 5 As 73/2010 - 71
 Přestupky: rozhodnutí o zastavení řízení; překážka
 Rozhodnutí o zastavení řízení dle § 76 odst. 1 písm. l) zákona č. 200/1990 Sb., o přestupcích, je rozhodnutím, kterým se nerozhoduje o věci samé, je toliko procesní povahy a nepředstavuje překážku
 . Toto rozhodnutí o zastavení řízení se pouze vyznačí ve spisu a účastníci řízení se o tom pouze vyrozumí; rozhodnutí se jim neoznamuje (§ 76 odst. 3
 (Podle rozsudku Nejvyššího správního soudu ze dne 11. 3. 2011, čj. 5 As 73/2010 - 71)
 Věc: Jana Ž. proti Krajskému úřadu Královéhradeckého kraje o uložení napomenutí, o kasační stížnosti žalovaného.
 rozhodl v senátu složeném z předsedkyně JUDr. Lenky Matyášové, soudkyně JUDr. Ludmily Valentové a soudce JUDr. Jakuba Camrdy v právní věci žalobkyně: J. Ž., proti žalovanému: Krajský úřad Královéhradeckého kraje, se sídlem Pivovarské náměstí 1245, 500 03, Hradec Králové, v řízení o kasační stížnosti žalovaného proti rozsudku Krajského soudu v Hradci Králové ze dne 30. 9. 2010, č. j. 51 Ca 10/2009 - 38, takto:
 Rozsudek Krajského soudu Hradci Králové ze dne 30. 9. 2010, č. j. 51 Ca 10/2009 - 38, se zrušuje a věc se vrací tomuto soudu k dalšímu řízení.
 Žalovaný (dále jen „stěžovatel“) kasační stížností napadá v záhlaví označený rozsudek Krajského soudu v Hradci Králové (dále jen „krajský soud“), kterým bylo zrušeno rozhodnutí stěžovatele ze dne 5. 8. 2009, č. j. 14156/VZ/2009-5 a rozhodnutí Městského úřadu Kostelec nad Orlicí ze dne 1. 6. 2009, č. j. SOO 653/2009-2074/2009-ur PŘ/A/7/7/2009. Rozhodnutím stěžovatele bylo zamítnuto odvolání žalobkyně proti cit. rozhodnutí Městského úřadu Kostelec nad Orlicí, jímž byla uznána vinnou ze spáchání přestupku proti veřejnému pořádku dle ust. § 47 odst. 1 písm. a) zákona č. 200/1990 Sb., o přestupcích, v platném znění (dále jen zákon o přestupcích), za což jí byla uložena sankce napomenutí a povinnost nahradit náklady řízení v paušální částce 1.000,- Kč.
 V kasační stížnosti stěžovatel namítá nezákonnost rozsudku spočívající v nesprávném posouzení právní otázky. Stěžovatel nesouhlasí s tím, že dle krajského soudu bránila vydání výše uvedeného rozhodnutí stěžovatele i správního orgánu I. stupně překážka věci rozhodnuté daná existencí pravomocného rozhodnutí prvoinstančního orgánu ze dne 30. 12. 2008, č. j. SOO 9499/2008-19561/2008-ur, kterým bylo dle ust. § 76 odst. 1 písm. l) zákona o přestupcích zastaveno řízení ve věci přestupků žalobkyně z důvodu, že věc byla po zahájení řízení postoupena dle ust. § 71 písm. a) zákona o přestupcích státnímu zástupci, neboť prvoinstanční orgán měl za to, že jde o jednání, u nichž je podezření ze spáchání trestného činu. Stěžovatel je toho názoru, že překážka
 v posuzované věci dána není. Tento svůj závěr opírá o ustanovení § 76 odst. 1 písm. l) zákona o přestupcích, dle kterého správní orgán zastaví řízení o přestupku, jestliže zjistí, že věc byla po zahájení řízení postoupena podle § 71 zákona o přestupcích. Rozhodnutí o zastavení řízení je dle stěžovatele rozhodnutím procesním, které netvoří překážku věci rozhodnuté, neboť


text:
je zřejmé, že zákon nevylučuje možnost, že věc bude znovu odevzdána správnímu orgánu, pokud dojde státní zástupce k závěru, že se nejedná o podezření ze spáchání trestného činu. Pokud by takové rozhodnutí tvořilo překážku věci rozhodnuté, znamenalo by to ve svých důsledcích, že k postihu konkrétního protiprávního jednání by mohlo dojít pouze v případech, kdy by jeho kvalifikace jako přestupku byla zcela jednoznačná (správní orgán by nemusel vůbec zvažovat, zda se nejedná o podezření z trestného činu), nebo kdy by se úvaha správního orgánu o existenci skutečností, že jde o trestný čin, ukázala jako jednoznačně správná a byla následným postupem orgánů činných v trestním řízení potvrzena. Stěžovatel se nedomnívá, že by zákonodárce zamýšlel vyloučit postih protiprávního jednání v případech, kdy se skutečnosti nasvědčující podezření z trestného činu, pro něž správní orgán věc dle ust. § 71 písm. a) postoupil státnímu zástupci či orgánu policie, nakonec nepotvrdí a uvedené orgány proto rozhodnou o odevzdání věci orgánu příslušnému k projednání přestupku.
 Stěžovatel je přesvědčen, že v rámci samotného ust. § 76 zákona o přestupcích je třeba rozlišovat případy, kdy dochází k zastavení řízení z procesních důvodů (např. postoupení věci) a případy, kdy k zastavení řízení dochází z důvodů věcných, tj. kdy se meritorně a s účinky věci pravomocně rozhodnuté rozhoduje o předmětu řízení (např. § 76 odst. 1 písm. a), b), c) a j) zákona o přestupcích).
 Na základě výše uvedeného stěžovatel navrhuje rozsudek krajského soudu zrušit a věc vrátit k dalšímu řízení.
 Žalobkyně se ve svém vyjádření ke kasační stížnosti ztotožňuje se závěry soudu vyslovenými v odůvodnění rozsudku. Dle názoru žalobkyně se rozhodnutí č. j. SOO 653/2009 nevztahuje k žádnému řízení.
 Kasační stížnost je podle ustanovení § 102 a násl. zákona č. 150/2002 Sb., soudní řád správní (dále jen s. ř. s.) přípustná a jsou v ní namítány důvody odpovídající ustanovení § 103 odst. 1 písm. a) s. ř. s., tj. nezákonnost spočívající v nesprávném posouzení právní otázky soudem v předcházejícím řízení. Jejím rozsahem a důvody je Nejvyšší správní soud podle ustanovení § 109 odst. 2 a 3 s. ř. s. vázán.
 Z obsahu správního spisu zjistil Nejvyšší správní soud následující skutečnosti rozhodné pro posouzení kasační stížnosti.
 Ve dnech 5. 9. 2008, 26. 9. 2008 a 29. 10. 2008 obdržel správní orgán I. stupně oznámení Policie ČR o přestupcích, jichž se měla dopustit žalobkyně a její dcera dne 21. 6. 2008, 22. 6. 2008 a 29. 9. 2008 v obci B. Jednalo se o podezření ze spáchání přestupků proti majetku dle ust. § 50 odst. 1 písm. a), přestupku proti občanskému soužití dle § 49 odst. 1 písm. c) a přestupku proti veřejnému pořádku dle § 47 odst. 1 písm. a) zákona o přestupcích. Na základě těchto oznámení vyrozuměl správní orgán žalobkyni a její dceru, že proti nim zahajuje řízení v uvedených věcech a předvolal je na 26. 11. 2008 k jejich ústnímu projednání ve společném řízení pod sp. zn. SOO 9499/2008. Protože následně dospěl k názoru, že zjištěné skutečnosti nasvědčují tomu, že jednáními, pro která bylo zahájeno přestupkové řízení, mohly

type: other


text:
žalobkyně a její dcera naplnit skutkové podstaty trestných činů, postoupil spis dle § 71 zákona o přestupcích Okresnímu státnímu zastupitelství v Rychnově nad Kněžnou a společné řízení, jež v uvedených věcech vedl, zastavil podle ust. § 76 odst. 1 písm. l) zákona o přestupcích. O zastavení řízení byly žalobkyně a její dcera písemně vyrozuměny. Poté, co byla postoupená věc na základě pokynu Okresního státního zastupitelství v Rychnově nad Kněžnou, Policií ČR prošetřena, byla dne 23. 1. 2009 znovu vrácena správnímu orgánu I. stupně k projednání jako přestupek (správním orgánem byla věc evidována pod sp. zn. SOO 653/2009). Vrácena nebyla věc, co se týče skutku spočívajícího v poškození HUP dne 22. 6. 2008, neboť v této věci bylo policejním orgánem shledáno důvodným zahájit úkony trestního řízení. Dne 23. 2. 2009 správní orgán I. stupně rozhodl dle § 66 odst. 2 zákona o přestupcích o odložení „vrácených” přestupkových věcí, jichž se měla dopustit dcera žalobkyně, a to z důvodu, že sankce, kterou by bylo možno za přestupky uložit, je bezvýznamná vedle trestu, který jí byl uložen rozsudkem Okresního soudu v Rychnově nad Kněžnou za jiný čin v trestním řízení. Dne 30. 3. 2009 pak byly dle § 66 odst. 3 písm. a) zákona o přestupcích odloženy i všechny „vrácené” přestupkové věci vedené pod sp. zn. SOO 653/2009, jichž se měla dopustit žalobkyně, vyjma věci podezření ze spáchání přestupku dle § 47 odst. 1 písm. a) zákona o přestupcích. Uvedeného přestupku se měla žalobkyně dopustit dne 29. 9. 2008 neuposlechnutím výzvy veřejného činitele při výkonu jeho pravomoci, když bránila ve výstavbě zdi u domu čp. 109 v obci B. Řízení ve věci uvedeného přestupku, tj. dle ust. § 47 odst. 1 písm. a) zákona o přestupcích, bylo po vrácení policií správnímu orgánu I. stupně, zahájeno doručením příkazu č. j. SOO 653/2009-2074-ur PŘ/A/7/7/2009 ze dne 30. 3. 2009 žalobkyni. Jelikož byl příkaz včasným podáním odporu zrušen, správní orgán I. stupně pokračoval v řízení (sp. zn. SOO 653/2009), o čemž byla žalobkyně vyrozuměna přípisem ze dne 24. 4. 2009. Po provedeném řízení byla žalobkyně uznána vinnou ze spáchání přestupku proti veřejnému pořádku dle ust. § 47 odst. 1 písm. a) zákona o přestupcích a byla jí uložena sankce napomenutí a povinnost nahradit náklady řízení ve výši 1.000,- Kč. Rozhodnutí prvoinstančního orgánu bylo potvrzeno i v odvolacím řízení.
 Rozhodnutí stěžovatele napadla žalobkyně žalobou u krajského soudu. Krajský soud rozhodnutí správních orgánů I. a II. stupně zrušil s odůvodněním, že v dané věci bylo původní řízení ve věci přestupku zastaveno a toto rozhodnutí představuje překážku věci pravomocně rozhodnuté. Krajský soud uvedl, že ust. § 76 odst. 1 zákona o přestupcích upravuje zastavení řízení pro celou řadu případů specifikovaných pod písmeny a) až l). Krajský soud uvedl, že mezi těmito důvody zastavení řízení uvedené zákonné ustanovení nečiní žádných rozdílů, nediferencuje je s ohledem možných dalších právních důsledků a dává rozhodnutím o zastavení řízení na jejich základě jeden právní režim. Krajský soud uzavřel, že cit. ustanovení § 76 nerozlišuje mezi jednotlivými důvody zastavení řízení, nedělí je na rozhodnutí ve


text:
věci či rozhodnutí procesního charakteru. Je-li pak důvodem takového rozhodnutí např. i zjištění o zániku trestnosti přestupku (tedy jednoznačný hmotněprávní důsledek), pak dle krajského soudu nelze dovodit jiný závěr, než že rozhodnutí vydaná dle ust. § 76 zákona o přestupcích jsou rozhodnutím ve věci.
 Stěžovatel uplatňuje v kasační stížnosti zásadní námitku, a to, zda v případě vydání rozhodnutí o zastavení řízení dle ust. § 76 odst. 1 písm. l) zákona o přestupcích, je dána překážka věci pravomocně rozhodnuté pro projednání přestupku.
 Podstatou správního trestání je, že příslušné orgány projednávají společensky nebezpečná jednání, a to při respektování celé řady zásad, aby řízení před těmito orgány bylo možné považovat za konané v souladu s principy právního státu.
 Pojem přestupek je definován v § 2 odst. 1 zákona o přestupcích jako zaviněné jednání, které porušuje nebo ohrožuje zájem společnosti a je za přestupek výslovně označeno v tomto nebo jiném zákoně, nejde-li o jiný správní delikt postižitelný podle zvláštních právních předpisů anebo o trestný čin. V průběhu řízení o přestupku je kladen důraz na ochranu základních práv a svobod včetně práva na fair proces, aby rozhodnutí z takového řízení vzešlé bylo možno považovat z procesního hlediska za spravedlivé a aby uložená sankce odpovídala nebezpečnosti protiprávního jednání. Mezi hlavní principy, jež ovládají všechny procesní předpisy, patří také princip spravedlivého procesu a materiálního právního státu. Tím je také třeba rozumět to, že o jedné věci se zásadně rozhoduje pouze jednou v jediném řízení (
 ), a že výjimky z této zásady jsou relativně omezené a procesně přísně reglementované; z toho pak vyplývá zásadní nemožnost vést o téže věci více řízení současně (
 ) a znovu rozhodnout o věci již rozhodnuté (
 ).. Prostřednictvím uvedených principů je v procesním právu zajištěn požadavek právní jistoty účastníků řízení, který vyžaduje, aby od jistého okamžiku byl výsledek řízení (a tedy rozhodování o konkrétní věci) fixován a byl v zásadě nezměnitelný. Proto i zjišťování skutečností, o něž se má rozhodnutí, které je výsledkem řízení, skutkově opírat, nelze v jedné věci libovolně opakovat, nýbrž se tak má dít - nejsou-li dány vskutku závažné důvody pro opakování - zásadně toliko jednou.
 tj. překážku věci pravomocně rozhodnuté lze tedy charakterizovat jako negativní podmínku řízení, spočívající v tom, že jakmile bylo o totožné věci pravomocně rozhodnuto, nemůže být tatáž věc v rozsahu závaznosti výroku rozhodnutí projednávána znovu; totožnost věci je dána stejným předmětem řízení a stejnými účastníky. V obecné rovině je nutno připustit, že s ohledem na obecnou zásadu „ne
 in idem“ v podobě vymezené čl. 4 odst. 1 Protokolu č. 7 k Evropské úmluvě o ochraně lidských práv a svobod, kterou je Česká republika vázána, může např. za určitých podmínek pravomocné rozhodnutí o přestupku založit překážku
 a to pro následující řízení (viz čl. 4 Protokolu č. 7 Evropské úmluvy, vyhlášené pod č. 209/1992 Sb., čl. 14 odst. 7 Mezinárodního paktu o občanských a politických právech, vyhlášeného pod č. 120/1976 Sb., popř. čl. 50 Listiny základních práv Evropské unie). Základním předpokladem pro vznik takovéto překážky je ovšem okolnost, že pachatel skutku, pro který je řízení


text:
vedeno, byl již pravomocným rozhodnutím správního orgánu pro tentýž skutek postižen nebo zproštěn viny. Při posuzování existence překážky
 je nutno pečlivě zkoumat obsah rozhodnutí o přestupku, zejména jeho výrokové části, a provést srovnání skutkových okolností a zákonných znaků přestupku, pro který již byl pachatel postižen nebo zproštěn viny, a přestupku, pro který pachatel je nebo má být postižen. Jedině tak lze zjistit, zda jsou splněny výše zmíněné podmínky k tomu, aby rozhodnutí o přestupku mohlo založit překážku
 V ustanovení § 76 zákona o přestupcích jsou upraveny důvody pro zastavení přestupkového řízení. Dle tohoto ustanovení správní orgán řízení o přestupku zastaví, jestliže se v něm zjistí, že a) skutek, o němž se vede řízení, se nestal nebo není přestupkem, b) skutek nespáchal obviněný z přestupku, c) spáchání skutku, o němž se vede řízení, nebylo obviněnému z přestupku prokázáno, d) obviněný z přestupku požívá výsad imunity podle mezinárodního práva nebo zákona, nejde-li o osobu uvedenou v § 9 odst. 3, e) obviněný z přestupku v době spáchání přestupku nedovršil patnáctý rok svého věku nebo trpěl duševní poruchou, pro niž nemohl rozpoznat, že svým jednáním porušuje nebo ohrožuje zájem chráněný zákonem, nebo ovládat své jednání, f) odpovědnost za přestupek zanikla, g) o skutku již bylo pravomocně rozhodnuto správním orgánem nebo orgánem činným v trestním řízení, h) za přestupek byla uložena bloková pokuta, ch) o skutku již bylo rozhodnuto v disciplinárním řízení a rozhodnutí se považuje za postačující, i) obviněný z přestupku nebo navrhovatel zemřel, j) navrhovatel vzal svůj návrh na zahájení řízení zpět nebo se, ač řádně a včas předvolán, k ústnímu jednání bez náležité omluvy nebo bez důležitého důvodu nedostavil, k) v řízení o přestupku urážky na cti došlo ke smíru, l) věc byla postoupena podle § 71 po zahájení řízení.
 Nejvyšší správní soud se na rozdíl od krajského soudu nedomnívá, že mezi jednotlivými důvody pro zastavení řízení nelze činit rozdílů. V případě zastavení řízení dle § 76 přestupkového zákona lze hovořit o dvou typech rozhodnutí. Existují případy, kdy zásah do materiálně právní sféry účastníka řízení prostřednictvím „procesního“ rozhodnutí o zastavení řízení může nastat, avšak je málo zřetelný, na rozdíl od případů, kdy je souvislost s meritem věci tak těsná, že procesní rozhodnutí představuje spíše rozhodnutí o hmotném právu. Jednotlivé typy rozhodnutí nelze samozřejmě zaměňovat, ale na druhou stranu nelze ani neodlišit od sebe rozhodnutí o hmotném právu samotném od rozhodnutí, kterým se do hmotného práva nezasahuje. Jak již uvedl Nejvyšší správní soud výše, nikdo nemůže být postižen za tentýž skutek, pokud ohledně něho existuje pravomocné rozhodnutí. Rozhodnutí v § 76 uvedená pod písm. a), b), c) a j) dle názoru zdejšího soudu představují rozhodnutí ve věci samé. tj. rozhodnutí, kterými bylo rozhodnuto o věci samé. Jakkoli ve výrocích těchto rozhodnutí není zpravidla explicitně vyjádřeno, zda došlo ke spáchání přestupku, popř. kdo jej spáchal, za jakých okolností k němu došlo a jakou sankci je třeba pachateli přestupku za jeho protiprávní jednání uložit (neboť ve výroku se uvádí toliko, že řízení se zastavuje), je třeba je za
 rozhodnutí považovat. V těchto případech je


text:
jejich výrok (byť implicitním)
 výrokem o vině, přesněji řečeno výrokem, z něhož plyne, že se např. skutek vůbec nestal, nebo že jej nespáchal obviněný či vina obviněného nebyla v přestupkovém řízení shledána např. proto, že obviněnému z přestupku nebylo spáchání skutku, o němž se vedlo řízení, prokázáno. Z účelu a smyslu těchto důvodů zastavení řízení lze dovodit, že se jedná se o rozhodnutí ve věci samé. Lze tak usuzovat i z toho, že pouze tato rozhodnutí cit. pod písm. a), b), c) a j) se účastníkům oznamují a lze se proti nim odvolat. Z uvedeného pak vyplývá, že těmito rozhodnutími se zasahuje do hmotných práv účastníků řízení a tato rozhodnutí představují překážku věci pravomocně rozhodnuté.
 Jinak je tomu ovšem v případě nyní posuzovaném. Podle ustanovení § 71 zákona o přestupcích správní orgán mj. postoupí věc státnímu zástupci nebo orgánům policie, nasvědčují-li skutečnosti, že jde o trestný čin. Dle ust. § 76 odst. 1 písm. l) zákona o přestupcích správní orgán řízení o přestupku zastaví, jestliže se v něm zjistí, že věc byla postoupena podle § 71 cit. zákona po zahájení řízení. Z uvedeného plyne, že správní orgán při úvaze, zda konkrétní jednání naplňuje znaky trestného činu, vychází z vymezení pojmu přestupku, avšak konečné hodnocení, zda okolnosti tomu skutečně nasvědčují a zda je dán důvod např. pro zahájení trestního stíhání, je svěřeno státnímu zástupci nebo orgánu policie a správní orgán řízení ve věci samé nevede (neprovádí dokazování). Dojde-li tedy správní orgán k závěru, že okolnosti nasvědčují tomu, že by protiprávní jednání mohlo být postiženo podle norem trestního práva, postoupí věc v souladu s ust. § 71 zákona o přestupcích. Jedná se fakticky o pouhou kvalifikovanou úvahu správního orgánu, přičemž pokud následně orgány policie či státní zástupce dospějí k závěru, že ve věci se o podezření z trestného činu nejedná, věc usnesením odloží popř. odevzdají (vrátí) věc orgánu příslušnému k projednání přestupku nebo jiného správního deliktu (ust. § 159a odst. 1 písm. a) zákona č. 141/1961 Sb., o trestním řízení soudním). Není zde přitom rozhodováno o věci samé, resp. o vině a trestu.
 Účelem resp. důvodem zastavení řízení dle ust. § 76 odst. 1) zákona o přestupcích je tedy toliko předpoklad, že protiprávní jednání by mohlo naplňovat znaky vyšší společenské nebezpečnosti postižitelné dle norem práva trestního, a dále, že obviněný z přestupku by měl být stíhán v trestním řízení, z čehož mohou vyplývat pro obviněného i jiné, zpravidla horší právní následky, než kdyby byl stíhán pro daný skutek v řízení přestupkovém. Správní orgán však v tomto případě, kdy zastavuje řízení z důvodu, že postoupil věc státnímu zastupitelství nebo orgánu policie, nerozhoduje meritorně o skutku jako přestupku a případné sankci, neposuzuje protiprávnost jednání z hlediska hmotného práva, nýbrž se jeho rozhodnutí zakládá výlučně na aplikaci norem procesních. Správní orgán ani jinak činit nemůže, neboť pro veřejné právo platí, že správní orgán (i v řízení o přestupcích) nemůže činit vše, co zákon nezakazuje, ale naopak pouze to, co mu zákonodárce jako pravomoc svěřil. V tomto případě přestupkové řízení nekončí rozhodnutím o tom, že byl,


text:
resp. nebyl spáchán přestupek a kdo jej spáchal, nedochází jím k posouzení viny obviněného z přestupku ani k uložení případné sankce. Takové procesní rozhodnutí, jímž se nezasahuje do hmotných práv, pak nemůže ani představovat
 . Lze konstatovat, ve shodě se stěžovatelem, že zákon nevylučuje možnost, že věc bude opětovně předána (vrácena) správnímu orgánu k projednání skutku jako přestupku. Pokud by rozhodnutí o zastavení řízení dle § 76 odst. 1 písm. l) zákona o přestupcích představovalo překážku věci pravomocně rozhodnuté, zcela by se tím míjel účel nejen správního trestání, nýbrž i celospolečenský zájem na trestání protiprávního jednání jako takového. Jak je výše uvedeno, řízení o přestupcích je svou povahou sankční správní řízení, v němž je posuzováno, zda došlo ke spáchání přestupku, kdo jej spáchal a za jakých okolností, jakou sankci je třeba uložit pachateli přestupku za jeho protiprávní jednání. Toto posuzování má veřejnoprávní povahu, když stát zde (až na výjimky) z úřední povinnosti a ve veřejném zájmu stíhá jednání naplňující znaky skutkových podstat přestupků. Byla-li by dána
 vydáním rozhodnutí, resp. usnesení o zastavení řízení dle ust. § 76 odst. 1 písm. l) z důvodu, že věc byla dle ust. § 71 cit. zákona postoupena, znamenalo by to ve svém důsledku, že k postihu konkrétního protiprávního jednání by mohlo dojít buď v případech, pokud by jeho kvalifikace jako přestupku byla zcela jednoznačná a správní orgán by vůbec nemusel zvažovat, zda zde nejsou dány okolnosti nasvědčující tomu, že jde o trestný čin, nebo by se úvaha správního orgánu o existenci skutečností, že jde o trestný čin, ukázala jako jednoznačně správná a byla postupem orgánů činných v trestním řízení také skutečně potvrzena.
 by uvedené ve svém důsledku znamenalo, že v případě postoupení věci dle ust. § 71 zákona o přestupcích, přičemž by došlo k následnému vrácení věci orgánu příslušnému k projednání přestupku, mohl by být jakýkoliv postih protiprávního jednání zcela vyloučen. Nejvyšší správní soud se nedomnívá, že
 uvedeného postupu by byla (nejen) v oblasti správního trestání společensky a právně žádoucí a příčila by se účelu zákona o přestupcích, pokud by překážku
 mělo založit i zjevně procesní rozhodnutí, kterým nebylo rozhodováno o věci samé.
 Lze tedy uzavřít, že rozhodnutí o zastavení řízení dle ust. § 76 odst. 1 písm. l) zákona o přestupcích je nesporně rozhodnutím, kterým se nerozhoduje o věci samé, je toliko procesní povahy a nepředstavuje překážku rei iducicatae. Toto rozhodnutí o zastavení řízení se pouze vyznačí ve spisu a účastníci řízení se o tom pouze vyrozumějí; rozhodnutí se jim neoznamuje (§ 76 odst. 3
 Dospěl-li krajský soud k právnímu závěru, že v dané věci bylo původní řízení ve věci přestupku zastaveno a toto rozhodnutí představuje překážku věci pravomocně rozhodnuté, nelze s ním souhlasit. V tomto směru zavázal krajský soud stěžovatele nesprávným právním názorem, a proto Nejvyššímu správnímu soudu nezbylo, než rozhodnutí krajského soudu zrušit a věc mu vrátit k dalšímu řízení. V něm je krajský soud vázán právním názorem Nejvyššího správního soudu vysloveným v tomto rozsudku (§ 110 odst. 3 s. ř. s.).
 O náhradě nákladů řízení o kasační stížnosti rozhodne Krajský


text:
Za posprejování HateFree podniků uložil soud podmíněné tresty - Pražský patriot
 Za posprejování HateFree podniků uložil soud podmíněné tresty
 Soud uložil pěti lidem, kteří čelí obžalobě z loňského posprejování pražských HateFree kaváren a obchodů, podmíněné tresty vězení od dvou do devíti měsíců a povinnost uhradit v rámci jejich možností část škody. Dvěma obžalovaným navíc mají propadnout telefony, jimiž sprejování natáčeli. Vyplývá to z nepravomocného trestního příkazu, který na základě dotazu ČTK poskytl předseda Obvodního soudu pro Prahu 3 Radek Mařík.
 Hanlivé nápisy se na šesti podnicích a ve vestibulu metra na Karlově náměstí objevily v noci na 24. dubna 2016. Terčem vandalů se staly například firmy na náměstí Jiřího z Poděbrad a ve Francouzské a Vinohradské ulici.
 Pachatelé na výlohy či fasády domů nasprejovali mimo jiné hesla „Smrt HateFree", „Anti-Antifa", „Uprchlíci táhněte" anebo „Klinika hoří" – v narážce na zapálení sociálního centra, které podporuje migranty.
 Podle soudkyně Lenky Hájkové stojí za nápisy pětice obviněných, kteří si tak údajně počínali „z důvodu zapojení podniků do projektu HateFree Culture, který je spojován s osobami vyznávajícími levicové politické názory".
 Soud uznal čtyři z pěti obžalovaných vinnými nejen z poškození cizí věci, ale také z projevu sympatií k hnutí směřujícímu k potlačení práv a svobod člověka. Pachatelé totiž na jednotlivé provozovny namalovali keltský kříž, který nahrazuje zakázané fašistické symboly, dále číslici 88, jež je zkratkou nacistického pozdravu, a číslici 14, která odkazuje na rasistické heslo „musíme zabezpečit existenci našich lidí a budoucnost pro bílé děti".
 „Projevili svůj pozitivní vztah a sympatie k neonacistickým hnutím, které navazují na původní nacistické hnutí a hlásí se k odkazu Třetí říše národa německého z období let 1933 až 1945, spojeného s masovým potlačováním lidských práv," uvedla soudkyně v příkazu.
 Dva z obžalovaných navíc loni v červenci údajně zaútočili ještě na provozovnu opatřenou nápisem halal – zatímco jeden pachatel hlídal, druhý prý prohodil výlohou cihlu s nápisy „stop halal" a „fuck islam" a také skleněné lahve naplněné močí a zbytky potravin.
 Způsobili tak škodu 23 000 korun, kterou musí podle příkazu uhradit. Společně s dalšími obžalovanými se pak musí podílet i na náhradě škody ostatním podnikům, které soud s většinou jejich vznesených nároků odkázal do občanskoprávního řízení.
 Nejdelší zkušební dobu – 3,5 roku – vyměřil soud k devítiměsíční podmínce obviněnému, který už dostal příkazem v jiné věci trest za vyhrožování. Muž také musí zaplatit 20 000 korun jako peněžitý trest a odevzdat stovku svých samolepek s protilevicovými nápisy.
 Soudkyně příkaz vydala už koncem dubna, jeho obsah však bylo možné zveřejnit až nyní, poté, co byl doručen všem obviněným. Proti trestnímu příkazu mohou obžalovaní podat odpor.
 Pokud to udělají, příkaz se tím zruší a soud bude věc projednávat ve veřejném hlavním líčení. Za projev sympatií k hnutí pak budou mužům hrozit až tři roky odnětí svobody.


text:
Dotčené předpisy: § 52 písm. g) předpisu č. 262/2006Sb., § 243d písm. a) o. s. ř.
 II. Žalovaná je povinna zaplatit žalobkyni na náhradě nákladů dovolacího řízení 6.413,- Kč do tří dnů od právní moci tohoto rozsudku k rukám JUDr. Patricie Švarcové, advokátky se sídlem v Brně, třída kpt. Jaroše č 1938/23. O d ů v o d n ě n í :
 Obvodní soud pro Prahu 4 rozsudkem ze dne 12.4.2013 č.j. 15 C 106/2011-103 ve znění usnesení ze dne 22.9.2014 č.j. 15 C 106/2011-210 rozhodl, že výpověď z pracovního poměru ze dne 29.4.2011 je neplatná, že žalovaná je povinna zaplatit žalobkyni 15.278 Kč na náhradě nákladů řízení k rukám advokátky JUDr. Patricie Švarcové a že o svědečném bude rozhodnuto samostatným rozhodnutím. Po provedeném dokazování dospěl k závěru, že z pracovní náplně žalobkyně nevyplývá, že byla jako jediná zodpovědná za bezchybné vkládání smluv do systému. Vytýkání nedostatků v tomto směru nelze považovat za porušení pracovních povinností, které by mohlo být postižitelné jako soustavné méně závažné porušení pracovních povinností, neboť nespadaly do pracovních povinností žalobkyně .
 K odvolání žalované Městský soud v Praze rozsudkem ze dne 21.1.2015 č.j. 62 Co 465/2014-227 potvrdil rozsudek soudu prvního stupně ve věci samé a rozhodl, že žalovaná je povinna zaplatit žalobkyni na náhradě nákladů odvolacího řízení 10.937 Kč k rukám advokátky JUDr. Patricie Švarcové. Odvolací soud zdůraznil, že o soustavné méně závažné porušování pracovních povinností se jedná tehdy, dopustil-li se zaměstnanec nejméně tří porušení svých povinností při plnění pracovního závazku, které nedosahují intenzity zvlášť hrubého nebo závažného porušení a mezi nimiž je přiměřená časová souvislost. Ve výpovědi je třeba náležitě skutkově vymezit, o která konkrétní porušení pracovních povinností se jednalo, včetně toho, že byl v této souvislosti zaměstnanec písemně na možnost výpovědi upozorněn. Z konstatování, že k porušování pracovních povinností docházelo opět či opakovaně nevyplývá, na jakém konkrétním porušování pracovních povinností ze strany zaměstnankyně žalovaná danou výpověď zakládá, a tento nedostatek není možné podle názoru odvolacího soudu odstranit ani výkladem. Posuzovaná výpověď z pracovního poměru ostatně obsahuje pouze dva případy méně závažného porušení povinností vyplývajících z předpisů vztahujících se k žalobkyní vykonávané práci, což je z hlediska naplnění výpovědního důvodu dle ustanovení § 52 písm. g) zák. práce nedostačující.
 Proti tomuto rozsudku odvolacího soudu podala žalovaná dovolání. Vytýká odvolacímu soudu, že se naprosto zásadním způsobem odchýlil od právního názoru, na kterém byl založen rozsudek soudu prvního stupně . Dovolatel považuje rozhodnutí odvolacího soudu, kterým potvrdil rozhodnutí soudu prvního stupně na základě zcela odlišného posouzení skutkového stavu, aniž žalovanou se svým právním názorem předem seznámil či jí umožnil se k tomuto názoru vyjádřit, za rozhodnutí zcela nepředvídatelné a překvapivé. V jednání odvolacího soudu spatřuje dovolatel odepření práva na právní slyšení ve smyslu čl. 38 odst. 2 a práva na spravedlivý proces ve smyslu čl. 36 odst. 1 Listiny základních práv a svobod. Žalovaná též nesouhlasí s názorem odvolacího soudu, že v případě žalobkyně nebyly splněny všechny předpoklady pro podání výpovědi dle § 52 písm. g) zák. práce, tedy požadavek alespoň tří méně závažných porušení pracovních


text:
povinností, které budou ve výpovědi dostatečně konkretizovány, včetně písemného upozornění zaměstnance na možnost výpovědi, a to vše v době 6 měsíců před podáním výpovědi. Názor odvolacího soudu, že ve výpovědi musí být všechny tři případy méně závažného porušování povinností vyplývajících z právních předpisů vztahujících se k žalobkyní vykonávané práci konkrétně uvedeny, považuje dovolatel za přepjatý formalismus . Navrhl, aby dovolací soud zrušil rozsudek obou soudů a věc vrátil soudu prvního stupně k novému projednání.
 Žalobkyně odmítla dovolatelovu námitku překvapivosti rozhodnutí odvolacího soudu, zdůraznila, že důvod neplatnosti výpovědi je dán již samotnou okolností neuvedení a nespecifikování důvodů výpovědi a navrhla, aby dovolací soud dovolání žalované jako nedůvodné odmítl, a nebudou-li splněny podmínky pro jeho odmítnutí, aby dovolání žalované zamítl. Nejvyšší soud České republiky jako soud dovolací (§ 10a občanského soudního řádu) po zjištění, že dovolání proti pravomocnému rozsudku odvolacího soudu bylo podáno oprávněnou osobou (účastníkem řízení) ve lhůtě uvedené v ustanovení § 240 odst. 1 občanského soudního řádu a že věc je třeba i v současné době - vzhledem k tomu, že řízení v projednávané věci bylo zahájeno v době před 1.1.2014 - posoudit (srov. Čl. II bod 2 zákona č. 293/2013 Sb.) podle zákona č. 99/1963 Sb., občanský soudní řád, ve znění pozdějších předpisů, účinném do 31.12.2013 (dále jen o.s.ř. ), se nejprve zabýval otázkou přípustnosti dovolání.
 Projednávanou věc je třeba posuzovat - vzhledem k tomu, že se žalobkyně domáhá určení neplatnosti výpovědi z pracovního poměru, kterou jí dala žalovaná dopisem ze dne 29.4.2011 - podle zákona č. 262/2006 Sb., zákoníku práce, ve znění účinném do 30.6.2011, tj. do dne, než nabyl účinnosti zákon č. 185/2011 Sb., kterým se mění zákon č. 262/2006 Sb., zákoník práce, ve znění pozdějších předpisů - dále též jen zák. práce .
 Dodržování povinností vyplývajících z právních předpisů vztahujících se k zaměstnancem vykonávané práci patří k základním povinnostem zaměstnance vyplývajícím z pracovního poměru [srov. § 38 odst. 1 písm. b) zák. práce] a spočívá v plnění povinností, které jsou stanoveny právními předpisy (zejména ustanoveními § 301 a § 302 - 304 zák. práce), pracovním řádem nebo jiným vnitřním předpisem zaměstnavatele, pracovní nebo jinou smlouvou nebo pokynem nadřízeného vedoucího zaměstnance. Má-li být porušení povinnosti vyplývající z právních předpisů vztahujících se k zaměstnancem vykonávané práci (dále též jen pracovní povinnosti ) právně postižitelné jako důvod k rozvázání pracovního poměru ze strany zaměstnavatele, musí být porušení pracovní povinnosti zaměstnancem zaviněno (alespoň z nedbalosti) a musí dosahovat určitý stupeň intenzity.
 Protože výpovědní důvod použitý ve výpovědi z pracovního poměru je charakterizován jeho skutkovým vymezením, vychází soud při posouzení, o jaký výpovědní důvod jde, ze skutkového vylíčení tohoto důvodu ve výpovědi; okolnost, zda, popřípadě jak, zaměstnavatel tento důvod právně kvalifikoval, tu není sama o sobě významná. Je totiž věcí soudu, aby posoudil, zda byl výpovědní důvod skutkovým vylíčením důvodu výpovědi opravdu naplněn (srov. například rozsudek Nejvyššího soudu ze dne 3.11.1998 sp. zn. 21 Cdo 1524/98, uveřejněný pod č. 11 v časopise Soudní judikatura, roč. 1999). V projednávané věci obsahuje výpověď daná žalobkyni žalovanou dne 29.4.2011 dva konkrétní případy méně závažného


text:
porušení povinností vyplývajících z právních předpisů vztahujících se k zaměstnancem vykonávané práci, a to chybné vkládání smluv do systému Paydox, konkrétně u smluv mezi žalovanou a společností LBBW Bank CZ a.s. a žalovanou a společností The Royal Bank of Scotland N.V. Z judikatury soudů vyplývá a ani dovolatel tuto skutečnost nerozporuje - že o soustavné méně závažné porušování pracovních povinností se jedná tehdy, dopustil-li se zaměstnanec nejméně tří méně závažných porušení pracovních povinností , které nedosahují intenzity zvlášť hrubého nebo závažného porušení pracovních povinností, mezi nimiž je přiměřená časová souvislost. Žalovaná ve výpovědi uvádí po skutkové stránce dvě méně závažná porušení pracovních povinností, v dalším však není dostatečně konkrétní, neboť pouze poukazuje na opětovné porušování povinností žalobkyně, aniž by bylo jasné, na jakém dalším konkrétním jednání žalobkyně žalovaná výpovědní důvod zakládá. Výpověď žalované tak nenaplňuje požadavek soustavnosti porušení povinností žalobkyně a je tedy neplatná.
 Nelze sdílet názor dovolatelky, že požadavek naplnění soustavnosti méně závažných porušení pracovní povinnosti přímo ve výpovědi jde nad rámec zákona a žalovaná jej považuje za přepjatý formalismus . O přepjatý formalismus by se jednalo, pokud by soud vyžadoval bezpodmínečné dodržení určitého postupu, aniž by proto měl věcný důvod. V projednávané věci se však nejedná o ulpívání na administrativních nedostatcích, nýbrž o dodržení stanovených náležitostí skutkové podstaty předepsaných zákonem. Pokud tedy soud požaduje po účastníku dodržení zákonem stanovených formálních náležitostí, nejedná se o přepjatý formalismus, ale o zákonem stanovený postup (k tomu srov. obdobně např. usnesení Ústavního soudu ze dne 28.4.2015 sp. zn. I. ÚS 1092/15).
 Hovoří-li dovolatelka o "nepředvídatelnosti" rozsudku odvolacího soudu, nebo namítá-li, že rozhodnutí odvolacího soudu vykazuje právní vadu spočívající v tom, že se jedná o tzv. překvapivé rozhodnutí , neboť odvolací soud před vydáním napadeného rozsudku neseznámil účastníky se svým odlišným právním názorem na posouzení celé věci a nedal jim tak příležitost se k tomuto názoru vyjádřit, potom pomíjí, že zákon (žádné ustanovení zákona) soudu neukládá, aby sdělil účastníkům svůj názor, jak věc hodlá rozhodnout, aby s nimi svůj zamýšlený názor (předem) konzultoval nebo aby jim umožnil uplatnit něco jiného (pro případ, že by se ukázalo, že dosavadní nárok nemůže obstát). Rozhodnutí odvolacího soudu může být pro účastníka "nepředvídatelné" jen tehdy, kdyby odvolací soud při svém rozhodování přihlížel k něčemu jinému, než co bylo tvrzeno nebo jinak vyšlo najevo za řízení před soudem prvního stupně nebo co za odvolacího řízení uplatnili účastníci, tedy, jinak řečeno, jen kdyby vzal v úvahu něco jiného, než co je známo také účastníkům řízení. Popsaný postup je zakázán (srov. § 212a odst.3 o. s. ř.) a odvolací soud v projednávané věci uvedený zákaz - jak je zřejmé z obsahu spisu a z napadeného rozsudku neporušil (srov. rozsudek Nejvyššího soudu ze dne 16.12.2010, sp. zn. 21 Cdo 1037/2009 popřípadě odůvodnění rozsudku Nejvyššího soudu ze dne 15.1.2016 sp. zn. 21 Cdo 476/2015).
 V Brně dne 21. listopadu 2016 JUDr. Zdeněk Novotný


text:
Zveřejnil fotku zloděje a dostal za to pokutu. Soud teď zamítl jeho žalobu, právo na ochranu soukromí má i pachatel trestné činnosti | Hospodářské noviny (iHNed.cz)
 Zveřejnil fotku zloděje a dostal za to pokutu. Soud teď zamítl jeho žalobu, právo na ochranu soukromí má i pachatel trestné činnosti
 Soud - Ilustrační foto. autor: Shutterstock
 30. 8. 2016 17:35 / 2 minuty čtení
 soud ÚOOÚ Facebook
 Žalobu obchodníka, kterému Úřad pro ochranu osobních údajů uložil pokutu za to, že na Facebook umístil fotografii domnělého zloděje, teď zamítl soud.
 Původně soud žalobě vyhověl. Nyní ale Úřad pro ochranu osobních údajů, který zastává stanovisko, že "i pachatel trestné činnosti má právo na ochranu soukromí", uspěl s kasační stížností.
 Pražský městský soud zamítl žalobu obchodníka, kterému Úřad pro ochranu osobních údajů (ÚOOÚ) uložil pokutu za to, že umístil na Facebook fotografii domnělého zloděje.
 Z rozhodnutí, které soud zveřejnil na své infodesce, zatím není zřejmý důvod zamítnutí, senát ho může doplnit později.
 Soud původně žalobě vyhověl, ÚOOÚ ale uspěl s kasační stížností.
 Rozhodnutí, na které v úterý upozornila Česká televize, vynesl senát Hany Veberové bez nařízení veřejného jednání 25. srpna.
 Žalobce, tedy firma ekolo.cz, se proti němu může bránit podáním kasační stížnosti, o níž by stejně jako o předchozí stížnosti ÚOOÚ rozhodoval Nejvyšší správní soud.
 T-Mobile je podezřelý, že nedostatečně chránil údaje klientů. Firma kvůli krádeži dat čelí správnímu řízení - čtěte ZDE
 Krádež jízdního kola z pražského obchodu se odehrála v listopadu 2011. Záběr z bezpečnostní kamery, který dal obchodník na Facebook, pomohl identifikovat pachatele. ÚOOÚ dal následně firmě pokutu 5000 korun. Obchodník toto rozhodnutí napadl na jaře roku 2012 žalobou.
 Pražský městský soud sice poté dospěl k závěru, že v kauze převažuje ochrana soukromého vlastnictví nad zájmem na ochraně osobních údajů, podle Nejvyššího správního soudu ale pro podobnou úvahu vůbec není prostor. Záběry z kamerového systému lze podle něj poskytnout policii, nikoliv je využít pro hledání pachatele na vlastní pěst.
 ÚOOÚ hájí stanovisko, že i pachatel trestné činnosti má právo na soukromí. Pranýřování pachatele zveřejněním jeho snímku na internetu je podle úřadu v rozporu s respektem k soukromému a osobnímu životu.


text:
ITPH SERVICE s.r.o. IČO: 01464418, Praha, výpis z rejstříku (22.10.2019) | Euro.cz
 Firma ITPH SERVICE s.r.o. IČO 01464418
 ITPH SERVICE s.r.o. má aktuální nebo historický záznam v těchto rejstřících: obchodní rejstřík, živnostenský rejstřík.
 ITPH SERVICE s.r.o. (01464418) je Společnost s ručením omezeným. Sídlí na adrese Nad Primaskou 1005/21, Praha 100 00. Do obchodního rejtříku byla zapsána dne 1. 3. 2013 a je stále aktivní. ITPH SERVICE s.r.o. nemá žádnou provozovnu a čtyři živnosti.
 Jako zdroj dat o ITPH SERVICE s.r.o. nám sloužily tyto stránky:
 Detailní informace o ITPH SERVICE s.r.o. na Justice.cz
 Detailní informace o ITPH SERVICE s.r.o. na rzp.cz
 Výpis dat pro ITPH SERVICE s.r.o. na portále firmy.euro.cz obsahuje pouze takové informace, které lze dle zákona č. 101/2000 Sb., o ochraně osobních údajů, zveřejňovat i bez souhlasu subjektu těchto údajů.
 Základní údaje ITPH SERVICE s.r.o.
 C 206911
 01464418
 ITPH SERVICE s.r.o.
 Aktuální kontaktní údaje ITPH SERVICE s.r.o.
 Kapitál ITPH SERVICE s.r.o.
 Sídlo ITPH SERVICE s.r.o.
 Nad Primaskou 1005/21 , Praha 100 00 2.3.2017
 Chudenická 1059/30 , Praha 102 00 11.7.2014 - 2.3.2017
 Korunní 2569/108 , Praha 101 00 22.10.2013 - 11.7.2014
 Korunní 2569/108 , Praha 101 00 23.5.2013 - 22.10.2013
 Vyšehradská 1349/2 , Praha 128 00 1.3.2013 - 23.5.2013
 Předmět podnikání ITPH SERVICE s.r.o.
 Montáž, opravy, revize a zkoušky elektrických zařízení. Montáž, opravy, revize a zkoušky plynových zařízení a plnění nádob plyny. Vodoinstalatérství, topenářství. 24.6.2013
 Předmět činnosti ITPH SERVICE s.r.o.
 vedení firmy ITPH SERVICE s.r.o.
 Statutární orgán ITPH SERVICE s.r.o.
 Jednatel jedná jménem společnosti samostatně. 1.3.2013 - 11.7.2014
 Jiří Horký 16.5.2014
 V úžlabině 2355/62 , Praha 100 00
 Markéta Myslivcová 1.3.2013 - 23.5.2013
 Jiří Horký 23.5.2013 - 31.7.2013
 Jana Škábová 31.7.2013 - 23.4.2014
 Edisonova 43 , Praha 109 00
 Sbírka Listin ITPH SERVICE s.r.o.
 C 206911/SL 11 účetní závěrka [2014] VZZ Městský soud v Praze 31.12.2014 21.10.2015 23.10.2015 2
 C 206911/SL 9 účetní závěrka [2014] Městský soud v Praze 31.12.2014 21.10.2015 22.10.2015 7
 C 206911/SL 10 účetní závěrka [2014] rozvaha Městský soud v Praze 31.12.2014 21.10.2015 22.10.2015 2
 C 206911/SL 8 účetní závěrka [2013] Městský soud v Praze 31.12.2013 21.1.2015 26.1.2015 6
 C 206911/SL 7 notářský zápis NZ 945/2014 Městský soud v Praze 3.7.2014 7.7.2014 31.7.2014 13
 C 206911/SL 6 ostatní rozhodnutí jediného společníka – VH Městský soud v Praze 21.2.2014 29.4.2014 23.5.2014 1
 C 206911/SL 5 ostatní zápis z jednání VH Městský soud v Praze 21.2.2014 24.2.2014 25.4.2014 2
 C 206911/SL 4 ostatní odvolání a jmenování jednatele Městský soud v Praze 3.7.2013 3.7.2013 14.8.2013 2
 C 206911/SL 3 smlouvy o převodu obchod. podílu Městský soud v Praze 15.5.2013 17.5.2013 30.5.2013 4
 C 206911/SL 2 notářský zápis NZ 437/2013 Městský soud v Praze 15.5.2013 17.5.2013 30.5.2013 2
 C 206911/SL 1 zakladatelské dokumenty, notářský zápis NZ 134/2013 Městský soud v Praze 12.2.2013 25.2.2013 6.3.2013 3
 Nad Primaskou 1005/21, Praha 100 00
 Živnosti a provozovny ITPH SERVICE s.r.o.
 ITPH SERVICE s.r.o. - 01464418 - Praha


text:
62/2017 Sb. - Beck-online
 62/2017 Sb.: od 1. 5. 2017
 ČÁST PRVNÍ. Změna zákona o obchodu s reprodukčním materiálem lesních dřevin (čl. 1)
 ČÁST DRUHÁ. Změna lesního zákona (čl. 2)
 62/2017 Sb. znění účinné od 1. 5. 2017
 Změna zákona o obchodu s reprodukčním materiálem lesních dřevin (čl. 1)
 V § 2 písm. a) bod 3 zní:
 sadební materiál, kterým jsou rostliny získané ze semenného materiálu, z částí rostlin nebo z přirozeného zmlazení; sadební materiál se podle způsobu pěstování člení na semenáčky, sazenice, poloodrostky a odrostky,“.
 V § 2 písmeno k) zní:
 vlastníkem zdroje reprodukčního materiálu nebo genové základny vlastník pozemku, na kterém se zdroj reprodukčního materiálu nebo genová základna nacházejí,“.
 V § 2a odstavec 3 zní:
 Pověřená osoba provede každoročně hodnocení Národního programu a výsledky hodnocení podle stavu k 31. prosinci předchozího kalendářního roku předá ministerstvu do 31. ledna kalendářního roku.“.
 V § 2c se za odstavec 2 vkládá nový odstavec 3, který zní:
 Pokud žádá o zařazení genetického zdroje lesních dřevin do Národního programu nájemce nebo pachtýř pozemku, na kterém se genetický zdroj nachází, je povinen k žádosti doložit kopii nájemní nebo pachtovní smlouvy nebo jiný doklad od vlastníka genetického zdroje, ve kterém je výslovně uvedeno, že je oprávněn žádat o zařazení genetického zdroje lesních dřevin do Národního programu.“.
 V § 2e se za odstavec 3 vkládá nový odstavec 4, který zní:
 Doklad o zrušení zařazení genetického zdroje lesních dřevin do Národního programu obsahuje označení účastníka Národního programu, druh genetického zdroje lesních dřevin, český a vědecký název dřeviny, evidenční číslo genetického zdroje lesních dřevin, zdůvodnění zrušení zařazení genetického zdroje lesních dřevin do Národního programu a informace o převedení vzorků genetických zdrojů lesních dřevin a dokumentace o genetických zdrojích lesních dřevin do vlastnictví určené osoby nebo do vlastnictví jiného účastníka Národního programu podle odstavce 3.“.
 V § 2g odstavec 3 zní:
 Bylo-li zařazení genetického zdroje lesních dřevin do Národního programu pověřenou osobou zrušeno, je vlastník tohoto genetického zdroje povinen ve lhůtě do 30 dnů od zrušení zařazení předat dokumentaci o genetickém zdroji lesních dřevin v rozsahu uvedeném v dokladu o zrušení osobě uvedené v tomto dokladu.“.
 V § 2h odstavec 3 zní:
 Pro účely šlechtění, výzkumu, vzdělávání a naplnění banky osiva a explantátů jsou účastníci Národního programu povinni umožnit odebrání vzorků nebo poskytnout vzorky genetických zdrojů lesních dřevin bezúplatně.“.
 V § 2i odstavec 2 včetně poznámky pod čarou č. 32 zní:
 Genové základny se vyhlašují na základě údajů platného lesního hospodářského plánu nebo platné lesní hospodářské osnovy v rámci jednotlivých oblastí provenience pro všechny druhy lesních dřevin. Genovou základnu vyhlašuje na základě vlastního odborného posudku pověřená osoba na žádost vlastníka lesa32) na území, které má být prohlášeno za genovou základnu. Genové základny se vyhlašují na dobu platnosti lesního hospodářského plánu nebo lesní hospodářské osnovy navýšenou o 1 kalendářní rok. Tato doba může být na žádost vlastníka lesa pověřenou osobou dále prodloužena, nejdéle však o 12 měsíců. Seznam genových základen vede pověřená osoba v ústřední evidenci. Pověřená osoba přidělí vyhlášené genové základně evidenční číslo.
 § 58 odst. 1 zákona č.


text:
289/1995 Sb.“.
 V § 2i se za odstavec 3 vkládají nové odstavce 4 a 5, které znějí:
 Dojde-li ke změně vlastníka pozemku, na kterém se genová základna nachází, je nový vlastník pozemku povinen tuto skutečnost oznámit pověřené osobě nejpozději do 60 dnů ode dne, kdy tato změna nastala. Dojde-li ke změně nájemce nebo pachtýře pozemku, na kterém se genová základna nachází, je vlastník pozemku povinen tuto skutečnost oznámit pověřené osobě nejpozději do 60 dnů ode dne, kdy tato změna nastala, a doložit kopii nájemní nebo pachtovní smlouvy, byla-li uzavřena.
 Zjistí-li pověřená osoba, že genová základna, u níž došlo ke změně vlastníka, nájemce nebo pachtýře podle odstavce 4, nesplňuje podmínky stanovené tímto zákonem a jeho prováděcími předpisy, zruší její vyhlášení; v ostatních případech změna vlastníka, nájemce nebo pachtýře není důvodem ke zrušení vyhlášení genové základny.“.
 § 2j včetně nadpisu a poznámky pod čarou č. 33 zní:
 § 14 zákona č. 218/2000 Sb., ve znění pozdějších předpisů.“.
 Žádost o vystavení potvrzení o původu podle odstavce 1 je žadatel povinen předložit pověřené osobě nejpozději do 21 kalendářních dnů po ukončení sběru semenného materiálu, odběru částí rostlin nebo vyzvedávání sadebního materiálu z přirozeného zmlazení, přičemž dnem ukončení tohoto sběru se rozumí poslední den, kdy sběr reprodukčního materiálu proběhl. Nedodrží-li žadatel o vystavení potvrzení o původu stanovenou lhůtu, pověřená osoba potvrzení o původu nevystaví.“.
 V § 11 odst. 2 se věta poslední nahrazuje větou „Porosty lze uznávat jako zdroje identifikovaného, selektovaného nebo testovaného reprodukčního materiálu pouze na základě údajů platného lesního hospodářského plánu nebo platné lesní hospodářské osnovy.“.
 V § 11 odst. 3 se za slovo „prováděcími“ vkládá slovo „právními“.
 V § 11 se za odstavec 3 vkládají nové odstavce 4 a 5, které znějí:
 Dojde-li ke změně vlastníka pozemku, na kterém se zdroj reprodukčního materiálu nachází, je nový vlastník pozemku povinen tuto skutečnost oznámit pověřené osobě nejpozději do 60 dnů ode dne, kdy změna nastala. Dojde-li ke změně nájemce nebo pachtýře pozemku, na kterém se zdroj reprodukčního materiálu nachází, je vlastník pozemku povinen tuto skutečnost oznámit pověřené osobě nejpozději do 60 dnů ode dne, kdy tato změna nastala, a doložit kopii nájemní nebo pachtovní smlouvy, byla-li uzavřena.
 Zjistí-li pověřená osoba, že uznaný zdroj, u něhož došlo ke změně vlastníka, nájemce nebo pachtýře podle odstavce 4, nesplňuje podmínky stanovené tímto zákonem a jeho prováděcími právními předpisy, zruší jeho uznání.“.
 V § 13 odst. 1 větě poslední se slova „druhů dřevin, pro které je genová základna vyhlášena“ nahrazují slovy „také v případě dubu letního, dubu zimního a buku lesního, pokud je pro tyto dřeviny genová základna vyhlášena“.
 V § 13 se za odstavec 1 vkládá nový odstavec 2, který zní:
 Porosty se uznávají jako zdroje identifikovaného reprodukčního materiálu na dobu platnosti lesního hospodářského plánu nebo lesní hospodářské osnovy navýšenou o 1 kalendářní rok.“.
 V § 14 odst. 2 a v § 16 odst. 2 se za slova „reprodukčního materiálu“ vkládají slova „na dobu platnosti lesního hospodářského plánu nebo lesní hospodářské osnovy navýšenou o 1 kalendářní rok“.
 Právnická osoba podle odstavce 2 písm. b) musí mít nakládání


text:
s reprodukčním materiálem lesních dřevin uvedeno v předmětu své činnosti.“.
 V § 23 odst. 1 se za písmeno b) vkládá nové písmeno c), které zní:
 odpovědný zástupce držitele licence přestane vykonávat funkci,“.
 Držitel licence je povinen oznámit ministerstvu vznik skutečností podle odstavce 1 písm. a) až c), a to nejpozději do 30 dnů ode dne, kdy změna nastala; pokud tak neučiní, licence uplynutím této lhůty zaniká.“.
 V § 23 se za odstavec 3 vkládají nové odstavce 4 a 5, které znějí:
 Jestliže držitel licence oznámí ministerstvu vznik skutečností podle odstavce 1 písm. a) až c) a zároveň ustanoví nového odpovědného zástupce a požádá o udělení licence nové, neuplatní se lhůta pro její zánik podle odstavce 2.
 Oznámí-li ukončení výkonu funkce sám odpovědný zástupce, musí současně prokázat, že o této skutečnosti informoval předem písemně držitele licence. Nelze-li určit den ukončení výkonu funkce odpovědného zástupce podle oznámení držitele licence, jeho výkon je ukončen dnem doručení oznámení odpovědného zástupce ministerstvu; uvedl-li odpovědný zástupce ve svém oznámení jako den ukončení výkonu své funkce den pozdější, končí výkon jeho funkce tímto dnem.“.
 V § 25a odst. 5 se slova „a vzor oznámení“ zrušují.
 V § 26 odst. 3 se za slova „Orgánům veřejné správy“ vkládají slova „a pověřené osobě podle § 30“.
 V § 30 odst. 2 písmeno q) zní:
 vyhlašuje genové základny, prodlužuje dobu jejich vyhlášení, zrušuje vyhlášení genových základen, přiděluje genovým základnám evidenční čísla a stanovuje způsob hospodaření v genových základnách,“.
 V § 30 se na konci odstavce 2 tečka nahrazuje čárkou a doplňuje se písmeno v), které zní:
 provádí kontrolu dodržování podmínek poskytování finančních prostředků podle § 2j.“.
 V § 34 odst. 1 a v § 34a odst. 1 písmena a) a b) znějí:
 neoznámí ohrožení genetického zdroje podle § 2b odst. 3,
 nevede průběžně dokumentaci o genetických zdrojích podle § 2g odst. 1,“.
 V § 34 odst. 1 a v § 34a odst. 1 se za písmeno b) vkládá nové písmeno c), které zní:
 V § 34 odst. 1 a v § 34a odst. 1 písmeno e) zní:
 v rozporu s § 2h odst. 3 odmítne umožnit odebrání vzorků nebo poskytnout vzorky genetických zdrojů bezúplatně pro účely šlechtění, výzkumu, vzdělávání a naplnění banky osiva a explantátů, nebo“.
 Fyzická osoba se jako vlastník pozemku, na kterém se nachází genová základna, dopustí přestupku tím, že neoznámí změnu vlastníka, nájemce nebo pachtýře pozemku podle § 2i odst. 4.“.
 V § 34 se doplňují odstavce 3 a 4, které znějí:
 Fyzická osoba se jako vlastník pozemku, na kterém se nachází zdroj reprodukčního materiálu, dopustí přestupku tím, že neoznámí změnu vlastníka, nájemce nebo pachtýře pozemku podle § 11 odst. 4.
 Za přestupek podle odstavců 1 až 3 lze uložit pokutu do 20 000 Kč.“.
 V § 34a se za odstavec 1 vkládají nové odstavce 2 a 3, které znějí:
 Právnická osoba nebo podnikající fyzická osoba se jako vlastník pozemku, na kterém se nachází genová základna, dopustí přestupku tím, že neoznámí změnu vlastníka, nájemce nebo pachtýře pozemku podle § 2i odst. 4.
 Právnická osoba nebo podnikající fyzická


text:
osoba se jako vlastník pozemku, na kterém se nachází zdroj reprodukčního materiálu, dopustí přestupku tím, že neoznámí změnu vlastníka, nájemce nebo pachtýře pozemku podle § 11 odst. 4.“.
 V § 34a odst. 4 se za písmeno b) vkládá nové písmeno c), které zní:
 nepředloží ve stanovené lhůtě žádost o vystavení potvrzení o původu podle § 6 odst. 3,“.
 V § 34a odst. 8 písmena a) až c) znějí:
 20 000 Kč, jde-li o správní delikt podle odstavců 1 až 3,
 100 000 Kč, jde-li o správní delikt podle odstavce 4 písm. a),
 500 000 Kč, jde-li o správní delikt podle odstavce 4 písm. b) až g), odstavce 5, 6 nebo 7.“.
 § 38a zní:
 V § 39 odst. 1 se slova „§ 2c odst. 3“ nahrazují slovy „§ 2c odst. 4“, slova „§ 2i odst. 4“ se nahrazují slovy „§ 2i odst. 6“, slova „§ 13 odst. 4“ se nahrazují slovy „§ 13 odst. 5“ a slova „§ 20 odst. 3“ se nahrazují slovy „§ 20 odst. 4“.
 Změna lesního zákona (čl. 2)
 V § 27 se za odstavec 4 vkládá nový odstavec 5, který zní:
 Vlastník lesa může v případě slučování dvou nebo více částí lesního majetku za účelem zpracování nového plánu požádat schvalující orgán státní správy lesů o zkrácení doby platnosti plánu. Orgán státní správy lesů žádosti vyhoví, pokud zkrácením doby platnosti plánu nedojde k ohrožení rovnoměrného a trvalého plnění funkcí lesa. Součástí žádosti je lesní hospodářská evidence o plnění závazných ustanovení plánu, aktualizovaná ke dni navrhovaného konce platnosti plánu. Navrhovat zkrácení doby platnosti plánu lze pouze k 31. prosinci běžného roku. Lhůta k podání žádosti o zkrácení doby platnosti plánu je do 30 dnů od navrhovaného konce platnosti plánu. Orgán státní správy lesů poskytne vlastníkovi lesa na jeho žádost předběžnou informaci podle § 139 správního řádu o podmínkách zkrácení doby platnosti plánu.“.
 V § 27 odst. 7 se číslo „5“ nahrazuje číslem „6“.
 V § 29 odst. 1 se slova „semen nebo sazenic“ nahrazují slovy „reprodukční materiál“.
 V § 29 se za odstavec 2 vkládá nový odstavec 3, který zní:
 V případě reprodukčního materiálu určeného pro výzkumné, pokusné nebo šlechtitelské účely může ministerstvo povolit výjimku z požadavků na použití reprodukčního materiálu k umělé obnově lesa a zalesňování uvedených v odstavci 1, přičemž žadatel o výjimku k žádosti doloží kopii projektu zpracovaného vědeckou nebo výzkumnou institucí. Výjimka udělená ministerstvem se vztahuje pouze na reprodukční materiál využitý v rámci realizovaného projektu.“.
 V § 29 odstavec 4 včetně poznámky pod čarou č. 34 zní:
 Vlastník lesa je povinen vést evidenci o původu identifikovaného, selektovaného, kvalifikovaného a testovaného reprodukčního materiálu použitého při umělé obnově lesa a zalesňování a tuto evidenci uchovávat po dobu 10 let. Součástí této evidence je i evidence průvodních listů34) k jednotlivým oddílům použitého reprodukčního materiálu.
 § 8 zákona č. 149/2003 Sb., ve znění pozdějších předpisů.“.
 V § 29 se za odstavec 4 vkládá nový odstavec 5, který včetně poznámek pod čarou č. 35 a 36 zní:
 Použije-li vlastník lesa k umělé obnově lesa a zalesňování reprodukční materiál


text:
původem z lesních porostů nacházejících se na území České republiky, které jsou v jeho vlastnictví, lze použít u všech lesních dřevin k evidenci o původu reprodukčního materiálu průvodní list podle odstavce 4 nebo čestné prohlášení vlastníka lesa o původu reprodukčního materiálu, ve kterém budou uvedeny především údaje označující
 identifikaci místa, odkud reprodukční materiál pochází, uvedením jednotek prostorového rozdělení lesa35),
 evidenční číslo uznané jednotky, ze které reprodukční materiál pochází36), bylo-li přiděleno,
 § 12 zákona č. 149/2003 Sb., ve znění pozdějších předpisů.“.
 V § 29 odst. 6 se slova „semen a sazenic“ nahrazují slovy „reprodukčního materiálu“.
 V § 47 se doplňuje odstavec 6, který zní:
 Orgány státní správy lesů zasílají ministerstvu každoročně do 31. ledna za předchozí kalendářní rok údaje o odnětí a o poplatcích za odnětí. Tyto údaje zasílají prostřednictvím k tomu určené elektronické aplikace na elektronickém formuláři stanoveném ministerstvem. Tyto údaje jsou přístupné Ministerstvu životního prostředí.“.
 V § 48a se na konci odstavce 1 tečka nahrazuje čárkou a doplňuje se písmeno o), které zní:
 o zkrácení doby platnosti plánu (§ 27 odst. 5).“.
 V § 49 odst. 3 se za písmeno g) vkládá nové písmeno h), které zní:
 povoluje výjimku z požadavků na použití reprodukčního materiálu k umělé obnově lesa a zalesňování (§ 29 odst. 3),“.
 Souvislosti k 62/2017 Sb. bez vazby na §
 62/2017 Dz
 149/2003 Sb. [Zákon o obchodu s reprodukčním materiálem lesních dřevin]
 Zákon č. 149/2003 Sb. 01.07.2017 -
 Směrnice Rady 1999/105/ES ze dne 22. prosince 1999 o uvádění reprodukčního materiálu lesních dřevin na trh (Rada Evropské unie, Směrnice, 31999L0105)
 31994R1091
 Nařízení Komise (ES) č. 1091/94 ze dne 29. dubna 1994, kterým se stanoví některá prováděcí pravidla k nařízení Rady (EHS) č. 3528/86 o ochraně lesů Společenství před důsledky znečištění ovzduší (Evropská komise, Nařízení, 31994R1091)


text:
KSOS 8 INS 3122/2011
 NEJVYŠŠÍ SOUD ýESKÉ REPUBLIKY KSOS 8 INS 3122/2011 29 NSýR 126/2015-B-58
 Nejvyšší soud ýeské republiky rozhodl p edsedou senátu JUDr. Ji ím Zavázalem v insolvenní vČci dlužnice Silvie Malyszové, narozené 20. dubna 1976, bytem v Mostech u Jablunkova 369, PSý 739 98, vedené u Krajského soudu v OstravČ pod sp. zn. KSOS 8 INS 3122/2011, o zrušení schváleného oddlužení, o dovolání dlužnice proti usnesení Vrchního soudu v Olomouci ze dne 8. ervence 2015, . j. KSOS 8 INS 3122/2011, 1 VSOL 105/2015-B-48, takto:
 Usnesením ze dne 9. prosince 2014, . j.-B-31, zrušil Krajský soud v OstravČ (dále jen insolvenní soud ) schválené oddlužení dlužnice Silvie Malyszové (bod I. výroku), prohlásil konkurs na majetek dlužnice (bod II. výroku), uril, že konkurs bude projednán jako nepatrný (bod III. výroku) a že úinky prohlášení konkursu nastávají okamžikem zve ejnČní usnesení v insolvenním rejst íku (bod IV. výroku) a uložil insolvennímu správci, aby ve lh tČ 20 dn p edložil soudu zprávu o hospodá ské situaci dlužnice ke dni prohlášení konkursu (bod V. výroku). K odvolání dlužnice Vrchní soud v Olomouci v záhlaví oznaeným usnesením potvrdil usnesení insolvenního soudu. Proti usnesení odvolacího soudu podala dlužnice dovolání. Jelikož p i podání dovolání nebyla dovolatelka zastoupena advokátem, ani nedoložila, že má sama odpovídající právnické vzdČlání (§ 241 zákona . 99/1963 Sb., obanského soudního ádu-dále jen o. s. . ), insolvenní soud ji usnesením ze dne 3. listopadu 2015, . j.-B-53, dorueným dovolatelce zvláš (zp sobem upraveným v ustanovení § 50 odst. 1 o. s. .) dne 5. listopadu 2015 (srov. doruenku u B-53), vyzval, aby nedostatek povinného zastoupení odstranila do 15 dn od doruení tohoto usnesení. Nedostatek povinného zastoupení dovolatelka (p es pouení o následcích neinnosti) neodstranila. Nejvyšší soud proto podle ustanovení § 241b odst. 2 a § 104 odst. 2 o. s. . ízení o dovolání zastavil.
 Toto usnesení se považuje za doruené okamžikem zve ejnČní v insolvenním rejst íku; dlužnici, insolvennímu správci, vČ itelskému výboru (zástupci vČ itel ) a státnímu zastupitelství, které (p ípadnČ) vstoupilo do insolvenního ízení, se však doruuje i zvláštním zp sobem. Proti tomuto rozhodnutí není p ípustný opravný prost edek.
 V BrnČ dne 19. prosince 2015


text:
⭐Česká podnikatelská pojišťovna, a.s., Vienna Insurance Group Všeobecné pojistné podmínky pro pojištění odpovědnosti VPPOD 1/14
 Česká podnikatelská pojišťovna, a.s., Vienna Insurance Group Všeobecné pojistné podmínky pro pojištění odpovědnosti VPPOD 1/14
 Download "Česká podnikatelská pojišťovna, a.s., Vienna Insurance Group Všeobecné pojistné podmínky pro pojištění odpovědnosti VPPOD 1/14"
 1 Česká podnikatelská pojišťovna, a.s., Vienna Insurance Group Všeobecné pojistné podmínky pro pojištění odpovědnosti VPPOD 1/14 Článek Obsah: Územní platnost pojištění Pojistná smlouva, vznik a změny pojištění Práva a povinnosti pojistníka a pojištěného Práva a povinnost pojistitele Pojistné a doba trvání pojištění Přerušení pojištění Zánik pojištění Škodná a pojistná událost Pojistné plnění, náklady na soudní řízení, zachraňovací náklady Obecné výluky z pojištění Přechod práv Doručování Zpracování osobních údajů, komunikace 1. Pojištění odpovědnosti, které sjednává Česká podnikatelská pojišťovna, a.s., Vienna Insurance Group (dále jen pojistitel) se řídí pojistnou smlouvou, těmito Všeobecnými pojistnými podmínkami pro pojištění odpovědnosti VPPOD 1/14 (dále jen VPPOD), příslušnými Doplňkovými pojistnými podmínkami (dále jen DPP), příslušnými Zvláštními pojistnými podmínkami (dále jen ZPP) a příslušnými ustanoveními zákona č. 89/2012 Sb., občanského zákoníku, v platném znění. 2. Pojištění odpovědnosti je pojištěním škodovým. Předmětem pojištění odpovědnosti je povinnost k náhradě újmy dále specifikované v příslušných DPP, ZPP nebo v pojistné smlouvě, vznikla-li pojištěnému povinnost k náhradě újmy v rozsahu a ve výši určené zákonem, příslušnými DPP, ZPP a pojistnou smlouvou. Územní platnost pojištění Pojištění odpovědnosti se vztahuje na škodné události, které nastanou na místě uvedeném v příslušných DPP, ZPP nebo v pojistné smlouvě jako územní platnost pojištění. Pojistná smlouva, vznik a změny pojištění 1. Pojistnou smlouvou se pojistitel zavazuje vůči pojistníkovi poskytnout třetí osobě pojistné plnění, nastane-li nahodilá událost krytá pojištěním (pojistná událost) a pojistník se zavazuje zaplatit pojistiteli pojistné. 2. Pojistná smlouva vyžaduje písemnou formu, není-li pojištění ujednáno na dobu kratší než jeden rok. Totéž platí i pro všechna právní jednání týkající se pojištění, není-li ujednáno jinak. 3. Přijal-li pojistník nabídku včasným zaplacením pojistného, ve výši uvedené v nabídce, považuje se písemná forma smlouvy za zachovanou. 4. Pojištění vzniká prvním dnem následujícím po dni uzavření pojistné smlouvy, nebylo-li dohodnuto, že vznikne již uzavřením pojistné smlouvy nebo později. 5. V pojistné smlouvě lze ujednat, že pojištění odpovědnosti se vztahuje i na dobu přede dnem uzavření pojistné smlouvy. 6. Změn v pojistné smlouvě, které mají vliv na výši pojistného nebo rozsah pojištění, lze dosáhnout pouze písemnou dohodou účastníků, jinak jsou neplatné. Pro změny v pojistné smlouvě, které nemají vliv na výši pojistného nebo rozsah pojištění, není povinná písemná forma, pojistník může takovou změnu oznámit telefonicky nebo elektronickou poštou, pojistitel může rovněž využít prostředky elektronické komunikace, pokud je pojistník výslovně v pojistné smlouvě neodmítl. Pojistitel může použít adresu trvalého pobytu, resp. sídla, pojistníka i pojištěného uvedenou v pojistné smlouvě ve všech dříve uzavřených pojistných smlouvách. Analogicky může pojistitel v pojistné smlouvě tyto údaje změnit na základě později uzavřené pojistné smlouvy. 7. Není-li ujednáno jinak, platí, že pojistná smlouva a právní vztahy z ní vyplývající se řídí právním řádem České republiky a pro spory z pojistné smlouvy jsou rozhodující příslušné soudy České republiky. 8. Nedílnou součástí pojistné smlouvy


text: jsou VPPOD, příslušné DPP, případně příslušné ZPP a přílohy k pojistné smlouvě. Práva a povinnosti pojistníka a pojištěného 1. Pojistník a pojištěný jsou povinni pravdivě a úplně zodpovědět písemné dotazy pojistitele, které mají význam pro pojistitelovo rozhodnutí, jak ohodnotí pojistné riziko, zda je pojistí a za jakých podmínek. Povinnost se považuje za řádně splněnou, nebylo-li v odpovědi zatajeno nic podstatného. 2. Pojistník má povinnost bez zbytečného odkladu oznámit pojistiteli všechny změny týkající se sjednaného pojištění. Skutečnosti, o kterých ví, že nastanou, je povinen oznámit již předem. 3. Pojištěný má povinnost dbát, aby pojistná událost nenastala, zejména nesmí porušovat povinnosti směřující k odvrácení nebo zmenšení nebezpečí ani strpět jejich porušování třetími osobami. Pokud pojistná událost již nastala, je pojištěný povinen učinit taková opatření, aby se vzniklá újma již nezvětšovala. 4. Pojištěný má povinnost oznámit orgánům činným v trestním řízení újmu, která vznikla za okolností vzbuzujících podezření ze spáchání trestného činu nebo pokusu o něj. 5. Pojištěný má povinnost poskytnout pojistiteli součinnost potřebnou ke zjištění příčin újmy, podat pravdivá vysvětlení o jejím vzniku a rozsahu a předložit potřebné doklady, které si pojistitel vyžádal. 6. Pojistník nebo pojištěný má povinnost zabezpečit vůči jinému práva, která na pojistitele přecházejí. 7. Pojistník nebo pojištěný má povinnost neprodleně pojistiteli oznámit, že v souvislosti se škodnou událostí bylo proti pojištěnému nebo jeho zaměstnanci zahájeno trestní, správní nebo rozhodčí řízení. 8. Pojistník nebo pojištěný má povinnost bezodkladně sdělit pojistiteli, že poškozený uplatňuje právo na náhradu újmy přímo proti němu nebo u soudu nebo u jiného příslušného orgánu. V řízení o náhradě újmy ze škodné události je pojistník nebo pojištěný povinen postupovat v souladu s pokyny pojistitele, zejména má pojištěný povinnost nepřistoupit na jakékoliv vyrovnání bez předchozího souhlasu pojistitele. 9. Pojistník nebo pojištěný má povinnost oznámit pojistiteli bez zbytečného odkladu, že uzavřel další pojištění proti témuž pojistnému nebezpečí, uvést ostatní pojistitele a limity pojistného plnění ujednané v ostatních smlouvách. 10. Pojistník nebo pojištěný nesmí bez pojistitelova souhlasu učinit nic, co zvyšuje pojistné nebezpečí, ani to třetí osobě dovolit; zjistí-li až dodatečně, že bez pojistitelova souhlasu dopustil, že se pojistné nebezpečí zvýšilo, pojistiteli to bez zbytečného odkladu oznámí. Je-li pojištěno cizí pojistné riziko, má tuto povinnost pojištěný. Práva a povinnosti pojistitele 1. Pojistitel je povinen předat pojistníkovi pojistnou smlouvu včetně pojistných podmínek a veškeré přílohy k pojistné smlouvě. Dojde-li ke ztrátě, poškození či zničení pojistné smlouvy, vydá pojistitel na žádost a náklady pojistníka druhopis pojistné smlouvy. 2. Pojistitel je povinen v případě uzavření pojistné smlouvy formou obchodu na dálku neprodleně po uzavření pojistné smlouvy předat či odeslat dohodnutým komunikačním prostředkem pojistnou smlouvu včetně pojistných podmínek a veškeré přílohy k pojistné smlouvě. 3. Pojistitel je povinen v případě vzniku pojistné události dohodnout s pojištěným další postup a vyžádat si potřebné doklady. Bez zbytečného odkladu provést šetření nutné ke zjištění existence a rozsahu povinnosti plnit a sdělit výsledky osobě, která uplatnila právo na pojistné plnění. 4. Pojistitel je povinen umožnit pojistníkovi a pojištěnému nahlédnout do podkladů pojistitele týkajících se šetřené škodné události a pořídit si jejich kopie. 5. Pojistitel je povinen vrátit


text: na žádost pojistníka nebo pojištěného doklady, které pojistiteli zapůjčili ke sjednání pojištění nebo v souvislosti se šetřením škodné události. 6. Pojistitel má právo na zákonný úrok z prodlení, jakož i na jemu vzniklé náklady spojené se zpracováním a doručením upomínek, pokud je pojistník v prodlení s placením pojistného. 7. Pojistitel má právo odečíst od pojistného plnění splatné pohledávky pojistného nebo jiné pohledávky z pojištění. To neplatí, jedná-li se o povinnost poskytnout pojistné plnění z povinného pojištění. Pojistné a doba trvání pojištění 1. Pojistné je úplatou za sjednané pojištění. 2. Pojistné je sjednáno jako běžné pojistné, pokud není v pojistné smlouvě sjednáno jako pojistné jednorázové. 3. Právo pojistitele na pojistné vzniká dnem uzavření pojistné smlouvy, není-li ujednáno jinak. 4. Je-li v pojistné smlouvě ujednána úhrada pojistného za pojistná období, může pojistitel tuto skutečnost zohlednit při stanovování výše pojistného v závislosti na počtu pojistných období. 5. Zanikne-li pojištění v důsledku pojistné události, náleží pojistiteli pojistné do konce pojistného období, v němž pojistná událost nastala; v takovém případě náleží pojistiteli jednorázové pojistné vždy celé. 6. Pojistitel může poskytnout slevu z pojistného (bonus) nebo přirážku na pojistném (malus) v závislosti na frekvenci pojistných událostí a výši vyplaceného pojistného plnění v uplynulých pojistných obdobích. 7. Pojistitel má právo v souvislosti se změnami podmínek rozhodných pro stanovení výše pojistného, zejména z důvodu škodní inflace (souhrn vnějších vlivů nezávislých na vůli pojistitele vedoucích ke zvyšování pojistného plnění nebo nákladů pojistitele, např. zvýšení cen zboží a služeb, počtu a výše škod, rozsahu pojistné ochrany dané zákonem, zvýšení daní) upravit nově výši pojistného na další pojistné období. Pojistitel je povinen nově stanovenou výši pojistného sdělit pojistníkovi nejpozději dva měsíce přede dnem splatnosti pojistného za pojistné období, ve kterém se má výše pojistného změnit. Pokud pojistník s touto změnou nesouhlasí, musí svůj nesouhlas uplatnit do jednoho měsíce ode dne, kdy se o navrhované změně výše pojistného dozvěděl. V takovém případě pojištění zanikne uplynutím pojistného období, na které bylo pojistné zaplaceno. Přerušení pojištění 1. O přerušení pojištění odpovědnosti může pojistník požádat pojistitele pouze z vážných důvodů, které nestojí na straně pojistníka a podstatným způsobem ovlivňují postavení T. č. VPPOD 1/142 pojistníka, pojistné riziko, pojistné nebezpečí nebo i jiné skutečnosti související s pojištěním. Pojistitel má právo si vyžádat od pojistníka doplňující informace k ověření důvodů uvedených pojistníkem jako důvody přerušení pojištění. Rozhodnutí o akceptaci žádosti pojistníka o přerušení pojištění přísluší pojistiteli. V jednom pojistném roce může být pojištění odpovědnosti přerušeno jen jedenkrát, přičemž minimální doba přerušení musí činit alespoň jeden měsíc. Pojištění odpovědnosti může být přerušeno na základě písemné žádosti pojistníka doručené pojistiteli alespoň jeden měsíc před uvažovaným datem přerušení pojištění. 2. Přeruší-li se pojištění odpovědnosti během pojistné doby, netrvá za přerušení povinnost platit pojistné a nevzniká právo na plnění z událostí, které v době přerušení nastaly a byly by jinak pojistnými událostmi. Doba přerušení pojištění se započítává do pojistné doby, jen je-li to výslovně ujednáno v pojistné smlouvě. 3. Povinné pojištění odpovědnosti nelze přerušit, existují-li zákonné důvody jeho trvání. 4. Pro nezaplacení pojistného se pojištění nepřerušuje. Článek 9 Zánik pojištění 1.


text: Pojištění odpovědnosti zaniká: a) uplynutím pojistné doby, na kterou bylo pojištění odpovědnosti sjednáno; je-li sjednáno pojištění odpovědnosti na dobu určitou, lze v pojistné smlouvě ujednat, že uplynutím této doby pojištění odpovědnosti nezanikne, pokud pojistitel nebo pojistník nejméně šest týdnů před uplynutím pojistné doby druhé straně písemně nesdělí, že nemá zájem na dalším trvání pojištění; b) písemnou dohodou pojistitele a pojistníka; k platnosti dohody o zániku pojištění odpovědnosti se vyžaduje, aby v ní strany ujednaly, jak se vyrovnají; není-li ujednán okamžik zániku pojištění, platí, že pojištění zaniklo dnem, kdy dohoda nabyla účinnosti; c) písemnou výpovědí pojistitele nebo pojistníka do dvou měsíců ode dne uzavření pojistné smlouvy; výpovědní lhůta je osmidenní a počíná běžet dnem doručení výpovědi; uplynutím výpovědní lhůty pojištění odpovědnosti zaniká; v tomto případě má pojistitel právo na poměrnou část pojistného odpovídající sjednané době trvání pojištění; d) písemnou výpovědí pojistitele nebo pojistníka do třech měsíců ode dne oznámení vzniku pojistné události; výpovědní lhůta je jeden měsíc a počíná běžet dnem doručení výpovědi; uplynutím výpovědní lhůty pojištění odpovědnosti zaniká; pokud výpověď podal pojistník, náleží pojistiteli pojistné do konce pojistného období, v němž došlo k pojistné události; jednorázové pojistné náleží pojistiteli celé, není-li v pojistné smlouvě ujednáno jinak; e) písemnou výpovědí pojistitele nebo pojistníka ke konci pojistného období, je-li sjednáno běžné pojistné; je-li však výpověď doručena druhé smluvní straně později než šest týdnů přede dnem, ve kterém uplyne pojistné období, zaniká pojištění odpovědnosti ke konci následujícího pojistného období; f) nezaplacením pojistného, a to marným uplynutím lhůty stanovené pojistitelem nejméně v trvání jednoho měsíce ode dne doručení upomínky o zaplacení pojistného (upomínka pojistitele musí obsahovat upozornění, že pojištění zanikne, nebude-li pojistné zaplaceno ani v dodatečné lhůtě); g) písemnou výpovědí pojistníka do jednoho měsíce ode dne, kdy mu bylo doručeno oznámení o převodu pojistného kmene nebo jeho části nebo o přeměně pojistitele, nebo kdy bylo zveřejněno oznámení, že pojistiteli bylo odňato povolení k provozování pojišťovací činnosti; výpovědní lhůta je osmidenní a počíná běžet dnem doručení výpovědi; uplynutím výpovědní lhůty pojištění odpovědnosti zaniká; h) odstoupením pojistitele od pojistné smlouvy; zodpovíli zájemce o pojištění při jednání o uzavření pojistné smlouvy nebo pojistník při jednání o změně pojistné smlouvy nebo pojištěný úmyslně nebo z nedbalosti nepravdivě nebo neúplně písemné dotazy pojistitele týkající se skutečností, které mají význam pro pojistitelovo rozhodnutí, jak ohodnotí pojistné riziko, zda je pojistí a za jakých podmínek a zatají v odpovědi něco podstatného, má pojistitel právo od pojistné smlouvy odstoupit, prokáže-li, že by po pravdivém a úplném zodpovězení dotazů pojistnou smlouvu neuzavřel; toto právo může pojistitel uplatnit do dvou měsíců ode dne, kdy takovou skutečnost zjistil nebo musel zjistit, jinak právo zanikne; odstoupil-li pojistitel od smlouvy, má právo započíst si přiměřené náklady spojené se vznikem a správou pojištění; odstoupí-li pojistitel od smlouvy a získal-li již pojistník, pojištěný nebo jiná osoba pojistné plnění, nahradí do jednoho měsíce ode dne, kdy se odstoupení stane účinným pojistiteli to, co ze zaplaceného pojistného plnění přesahuje zaplacené pojistné; i) odstoupením pojistníka od pojistné smlouvy; pojistník má právo od smlouvy odstoupit, dotáže-li se v písemné formě pojistitele na skutečnosti


text: týkající se pojištění a pojistitel nezodpoví tyto dotazy pravdivě a úplně; odstoupí-li pojistník od smlouvy, nahradí mu pojistitel do jednoho měsíce ode dne, kdy se odstoupení stane účinným, zaplacené pojistné snížené o to, co již případně z pojištění plnil; j) dnem doručení oznámení o odmítnutí pojistného plnění za předpokladu, že příčinou pojistné události byla skutečnost: i. o které se pojistitel dozvěděl až po vzniku pojistné události, ii. kterou při sjednávání pojištění nebo jeho změny nemohl zjistit v důsledku zaviněného porušení povinností zájemce o pojištění při jednání o uzavření pojistné smlouvy nebo pojistníka při jednání o změně pojistné smlouvy nebo pojištěného, pravdivě nebo úplně zodpovědět písemné dotazy pojistitele týkající se skutečností, které mají význam pro pojistitelovo rozhodnutí, jak ohodnotí pojistné riziko, pojistné nebezpečí, zda je pojistí a za jakých podmínek a nezatajit v odpovědi něco podstatného a iii. pokud by při znalosti této skutečnosti při uzavírání smlouvy tuto smlouvu neuzavřel nebo pokud by ji uzavřel za jiných podmínek; k) zánikem pojistného zájmu za trvání pojištění; pojistitel má však právo na pojistné až do doby, kdy se o zániku pojistného zájmu dozvěděl; l) zánikem pojistného nebezpečí, pojistného rizika za trvání pojištění; m) smrtí pojištěné fyzické osoby. 2. Jestliže oprávněná osoba uvede při uplatňování práva na plnění z pojištění vědomě nepravdivé nebo hrubě zkreslené údaje týkající se rozsahu pojistné události nebo podstatné údaje týkající se této pojistné události zamlčí, má pojistitel právo plnění z pojistné smlouvy odmítnout. Dnem odmítnutí pojistného plnění pojištění zaniká. 3. V případě uzavření pojistné smlouvy formou obchodu na dálku má pojistník právo bez udání důvodu odstoupit od pojistné smlouvy ve lhůtě čtrnácti dnů ode dne uzavření pojistné smlouvy nebo ode dne, kdy mu byly sděleny pojistné podmínky, pokud k tomuto sdělení dojde na jeho žádost po uzavření pojistné smlouvy. Odstoupí-li pojistník od smlouvy uzavřené formou obchodu na dálku, vrátí mu pojistitel bez zbytečného odkladu, nejpozději však do třiceti dnů ode dne, kdy se odstoupení stane účinným, zaplacené pojistné; přitom má právo odečíst si, co již z pojištění plnil. Bylo-li však pojistné plnění vyplaceno ve výši přesahující výši zaplaceného pojistného, vrátí pojistník, popřípadě pojištěný, pojistiteli částku zaplaceného pojistného plnění, která přesahuje zaplacené pojistné. 4. Dnem smrti pojistníka (odlišného od pojištěného) nebo dnem jeho zániku bez právního nástupce vstupuje do pojištění pojištěný. Oznámí-li však pojistiteli v písemné formě do třiceti dnů ode dne pojistníkovy smrti, nebo ode dne jeho zániku, že na trvání pojištění nemá zájem, zaniká pojištění dnem smrti, nebo dnem zániku pojistníka. 0 Škodná a pojistná událost 1. Škodnou událostí je vznik újmy, která by mohla být důvodem vzniku práva na pojistné plnění. 2. Pojistnou událostí se rozumí nahodilá škodná událost krytá pojištěním, se kterou je spojen vznik povinnosti pojistitele poskytnout pojistné plnění. 1 Pojistné plnění, náklady na soudní řízení, zachraňovací náklady 1. Pojistitel je povinen poskytnout pojistné plnění v rozsahu a za podmínek stanovených pojistnými podmínkami a pojistnou smlouvou. 2. Právo na pojistné plnění vzniká oprávněné osobě. 3. Pojistitel zahájí bez zbytečného odkladu po oznámení události, se kterou ten, kdo se pokládá za oprávněnou osobu, spojuje požadavek na


text: pojistné plnění, šetření nutné ke zjištění existence a rozsahu jeho povinnosti plnit. Šetření je skončeno sdělením jeho výsledků osobě, která uplatnila právo na pojistné plnění; na žádost této osoby jí pojistitel v písemné formě zdůvodní výši pojistného plnění, popřípadě důvod jeho zamítnutí. 4. Nelze-li ukončit šetření do tří měsíců ode dne oznámení pojistné události, pojistitel v písemné formě sdělí, proč nelze šetření ukončit. Pojistitel poskytne oprávněné osobě na její žádost na pojistné plnění přiměřenou zálohu; to neplatí, je-li rozumný důvod poskytnutí zálohy odepřít. 5. Horní mez pro nahlášení škodných událostí nastalých z tohoto pojištění jsou tři měsíce po skončení trvání pojištění, pokud není v pojistné smlouvě ujednáno jinak. 6. Pojistné plnění je splatné do patnácti dnů poté, kdy pojistitel skončil šetření. 7. Pojištěný se podílí na pojistném plnění z každé pojistné události částkou sjednanou v pojistné smlouvě nebo v pojistných podmínkách (spoluúčast, integrální franšíza). Tuto částku pojistitel odečítá od pojistného plnění vypláceného oprávněné osobě. 8. Pojistitel poskytne pojistné plnění maximálně do výše limitu pojistného plnění sjednaného v pojistné smlouvě. 9. Pojistné plnění vyplacené pojistitelem z jedné pojistné události nesmí přesáhnout limit pojistného plnění sjednaný v pojistné smlouvě. To platí i pro hromadnou škodnou událost. 10. Právo na pojistné plnění nevzniká, způsobila-li úmyslně pojistnou událost buď osoba, která uplatňuje právo na pojistné plnění, anebo z jejího podnětu osoba třetí, není-li zákonem stanoveno jinak. 11. Pojistitel není povinen poskytnout pojistné plnění, pokud pojistník v době nabídky věděl nebo vědět měl a mohl, že pojistná událost již nastala. 12. Poškozenému nevzniká právo na plnění proti pojistiteli, nebylo-li tak ujednáno, anebo stanoveno jiným zákonem. 13. Bylo-li v důsledku porušení povinnosti uvedených v článku 5 těchto VPPOD při jednání o uzavření smlouvy nebo o její změně ujednáno nižší pojistné, má pojistitel právo pojistné plnění snížit o takovou část, jaký je poměr pojistného, které obdržel, k pojistnému, které měl obdržet. 14. Mělo-li porušení povinnosti uvedených v článku 5 těchto VPPOD vliv na vznik pojistné události, její průběh, na zvětšení rozsahu jejích následků nebo na zjištění či určení výše pojistného plnění, má pojistitel právo snížit pojistné plnění úměrně k tomu, jaký vliv mělo toto porušení na rozsah pojistitelovy povinnosti plnit. 15. Obsahuje-li oznámení vědomě nepravdivé nebo hrubě zkreslené podstatné údaje týkající se rozsahu oznámené události, anebo zamlčí-li se v něm vědomě údaje týkající se této události, má pojistitel právo na náhradu nákladů účelně vynaložených na šetření skutečností, o nichž mu byly tyto údaje sděleny nebo zamlčeny. Má se za to, že pojistitel vynaložil náklady v prokázané výši účelně. 16. Vyvolá-li pojistník, pojištěný nebo jiná osoba, která uplatňuje na pojistné plnění právo, náklady šetření nebo jejich zvýšení porušením povinnosti, má pojistitel vůči němu právo na přiměřenou náhradu. 17. Způsobil-li pojištěný vznik újmy pod vlivem požití alkoholu nebo použití návykové látky nebo přípravku takovou látku obsahující má pojistitel proti němu právo na náhradu toho, co za něho plnil. 18. Pojistitel poskytne pojistné plnění v tuzemské měně, neníli ujednáno jinak. Pro přepočet cizí měny se použije kurzu vyhlášeného Českou národní bankou ke dni vzniku pojistné události. 19. Pojistitel nahradí pojištěnému


text: účelně vynaložené náklady odpovídající nejvýše mimosmluvní odměně advokáta: a) za obhajobu pojištěného v přípravném řízení a před soudem prvního stupně v trestním řízení vedeném proti němu v souvislosti se vznikem újmy; b) občanského soudního řízení o náhradě újmy v prvním stupni, jestliže toto řízení bylo nutné ke zjištění odpovědnosti pojištěného nebo výše náhrady vzniklé újmy, pokud je pojištěný povinen tyto náklady nahradit; c) za obhajobu pojištěného před odvolacím soudem, náklady mimosoudního projednávání nároku poškozeného na náhradu újmy a jiné náklady, pouze za předpokladu, že se pojistitel k úhradě takovýchto nákladů písemně zavázal. 20. Nad rámec sjednaného základního limitu pojistného plnění uhradí pojistitel zachraňovací a jiné náklady účelně vynaložené pojistníkem, pojištěným nebo jinou osobou: a) při odvrácení bezprostředně hrozící pojistné události na zmírnění následků již nastalé pojistné události, b) povinnost odklidit poškozený pojištěný majetek nebo jeho zbytky z hygienických, ekologických či bezpečnostních důvodů včetně náhrady škody, kterou při této činnosti utrpěla. T. č. VPPOD 1/143 Pojistitel uhradí prokazatelně vynaložené zachraňovací náklady, maximálně do výše 10 % sjednané pojistné částky nebo sjednaného limitu pojistného plnění, není-li v pojistné smlouvě ujednáno jinak, s výjimkou nákladů, které byly vynaloženy na záchranu života nebo zdraví osob, kde je výše omezena 30% sjednaného základního limitu pojistného plnění. Zachraňovací náklady, které pojistník vynaložil se souhlasem pojistitele a k nimž by jinak nebyl povinen, je pojistitel povinen uhradit bez omezení. Vynaložil-li zachraňovací náklady pojištěný nebo jiná osoba nad rámec stanovených jiným zákonem, má proti pojistiteli stejné právo na náhradu účelně vynaložených zachraňovacích nákladů jako pojistník. 2 Obecné výluky z pojištění 1. Pojištění odpovědnosti se nevztahuje na povinnost pojištěného nahradit poškozenému újmu vzniklou: a) úmyslným jednáním, škodolibostí nebo jinou pohnutkou zvlášť zavrženíhodnou; b) v důsledku trestné činnosti pojištěného nebo jakéhokoliv podvodného nebo nepoctivého jednání pojištěného či třetí osoby jednající z podnětu pojištěného; c) uložením nebo uplatňováním finančních sankcí; d) v souvislosti s činností, kterou pojištěný vykonává neoprávněně; e) převzetím nad rámec stanovený právními předpisy; f) porušením smluvní povinnosti, prodlením se splněním smluvní povinnosti; g) v souvislosti s nárokem na pojistné plnění z pojištění odpovědnosti zaměstnavatele při pracovním úrazu nebo nemoci z povolání; h) na majetku, který pojištěný nebo oprávněná osoba užívá neoprávněně; i) v souvislosti s válkou a terorismem; j) účinky jaderné energie, účinky silikátů, formaldehydu nebo azbestu nebo materiálu obsahujícího azbest, účinky toxických látek, toxických plísní nebo odpadu s toxickými vlastnostmi, působením magnetických nebo elektromagnetických polí; k) genetickými změnami organismu nebo geneticky modifikovanými organismy včetně jakéhokoliv z nich získaného proteinu nebo produktu obsahujícího modifikovaný genetický prvek GMO nebo protein; l) v souvislosti s vlastnictvím nebo provozem vozidel nebo plavidel, pokud je tato povinnost k náhradě předmětem povinného pojištění odpovědnosti z provozu vozidla nebo plavidla; m) postupným znečištěním životního prostředí. 2. Není-li ujednáno v pojistné smlouvě, pojištění se nevztahuje na povinnost pojištěného nahradit poškozenému újmu vzniklou: a) ztrátou majetku; b) v souvislosti s vlastnictvím nebo provozem letadel a vozidel na vzduchovém polštáři včetně konstrukce, oprav nebo instalačních prací na letadlech; c) v souvislosti s vlastnictvím, provozem nebo použitím tramvajových tratí, aerodromů a letišť, námořních přístavů, suchých doků, doků, mol


text: a přístavišť včetně činností s nimi spojených (například catering, bezpečnostní služba na letišti, zabezpečování značení letištních ploch, provoz kontejnerového terminálu, který je součástí přístavu a další); d) v souvislosti se stavbou, opravou a likvidací lodí včetně konstrukčních, opravárenských a instalačních prací na lodích; e) v souvislosti s výstavbou, provozem a údržbou přehrad, hrází či s pracemi pod vodou; f) těžební, dobývací nebo razící činností nebo v souvislosti s těžbou, výrobou anebo rafinací ropy a zemního plynu; g) provozováním motoristické a letecké sportovní činnosti nebo profesionální sportovní činností; h) přerušením, omezením nebo kolísáním dodávek vody, plynu, elektřiny nebo tepla; i) sesedáním, sesouváním půdy, erozí, poddolováním, odstřelem nebo otřesy v důsledku demoličních prací; j) v souvislosti s budováním a provozem skládek odpadu s toxickými vlastnostmi; k) poškozením, zničením nebo pohřešováním záznamů na zvukových, obrazových a datových nosičích; l) ekologickou újmou; m) kybernetickým nebezpečím; n) způsobenou jiné osobě v souvislosti: se zákrokem směřujícím k zabránění vzniku újmy na chráněných hodnotách; s použitím donucovacích prostředků, psa nebo služební zbraně; s pohřešováním věci, která byla předmětem ochrany prováděné pojištěným; o) v souvislosti s jakoukoliv náhradou újmy přisouzenou soudem Spojených států amerických nebo Kanady nebo přiznanou na základě práva Spojených států amerických nebo Kanady. 3. Pojistitel neposkytne pojistné plnění v případě, že by jeho poskytnutí bylo v rozporu s právními předpisy jakéhokoliv státu (včetně mezinárodních úmluv) upravujícími mezinárodní sankce za účelem udržení nebo obnovení nebo obnovení mezinárodního míru, bezpečnosti, ochrany základních lidských práv a boje proti terorismu. 3 Přechod práv 1. Vzniklo-li v souvislosti s hrozící nebo nastalou pojistnou událostí osobě, která má právo na pojistné plnění, pojištěnému nebo osobě, která vynaložila zachraňovací náklady, proti jinému právo na náhradu újmy nebo jiné obdobné právo, přechází tato pohledávka včetně příslušenství, zajištění a dalších práv s ní spojených okamžikem výplaty plnění z pojištění na pojistitele, a to až do výše plnění, které pojistitel oprávněné osobě vyplatil. To neplatí, vzniklo-li této osobě takové právo vůči tomu, kdo s ní žije ve společné domácnosti nebo je na ni odkázán výživou, ledaže způsobil pojistnou událost úmyslně. 2. Osoba, jejíž právo na pojistitele přešlo, vydá pojistiteli potřebné doklady a sdělí mu vše, co je k uplatnění pohledávky zapotřebí. Zmaří-li přechod práva na pojistitele, má pojistitel právo snížit plnění z pojištění o částku, kterou by jinak mohl získat. Poskytl-li již pojistitel plnění, má právo na náhradu až do výše této částky. 3. Má-li pojištěný vůči oprávněné osobě nebo jiné osobě právo na vrácení vyplacené částky nebo snížení důchodu nebo na zastavení jeho výplaty, přechází toto právo na pojistitele, pokud za pojištěného tuto částku uhradil nebo za něj vyplácí důchod. 4. Na pojistitele přechází právo na úhradu nákladů soudního řízení o náhradě újmy, které bylo pojištěnému přiznáno proti odpůrci, pokud je pojistitel za něj uhradil. 5. Vzdal-li se pojištěný nebo osoba, která vynaložila zachraňovací náklady, svého práva na náhradu újmy nebo jiného obdobného práva, nebo toto právo včas neuplatnili nebo jinak zmařili přechod svých práv na pojistitele, má pojistitel právo pojistné plnění snížit až do výše částek, které by jinak mohl získat, nestanoví-li právní