text:
ani Kajínek, ale že byli u něj doma v Praze. Prý ho k tomuto svědectví navedla policie. Tvrdil, že když při rekonstrukci jel s policisty v autě a ukazoval jim, kudy Kajínka vezl, tak prý měl cestu napsanou na papíře. Papír mu údajně dali policisté. Všechno to bylo natočeno na videozáznamu. "To je přímo nehorázná výpověď. Z videozáznamu je jasné, že Ďurči žádný papír nečte. Dívá se na cestu a říká, kudy mají jet. Ďurči lhal a soud mu nevěří," dodal Bouček.
 Korunní svědek Vojtěch Pokoš, který tehdy Kajínka usvědčil, tentokrát svědectví odmítl. Advokát Kubíček z toho vyvozoval, že to znamená, že původně lhal a nyní výpověď odmítl kvůli tomu, aby nemohl být stíhán za křivé svědectví. "Pan Pokoš mohl odmítnout svědčit z řady jiných důvodů," řekl soudce.
 K novému znaleckému posudku řekl, že znalci zkoumali aktuální duševní stav odsouzeného. "Je přirozené, že tyto závěry jsou dnes jiné. Nemohou však zvrátit tehdejší rozhodnutí," řekl Bouček. Znalci tehdy uvedli, že Kajínek není schopen resocializace, což mělo vliv na výši trestu. Nový posudek ale tvrdí, že je Kajínek resocializace schopen.
 Na závěr soudce zmínil svědectví reportérů televize Nova Josefa Klímy a Janka Kroupy, kteří v jedné z reportáží uvedli, že někdo zná jméno vraha, ale není to Kajínek. "Asi by mělo větší smysl, kdyby tyto osoby vraha označili a mohlo by začít vyšetřování," dodal Bouček.
 Nakonec zdůraznil, že si soud nedovede představit, že by celý proces s Kajínkem bylo spiknutí policie a justice, jak se často objevuje v médiích. "Tento soud se řídí zákonem a je přesvědčen, že všechna předcházející rozhodnutí byla správná. Není to tedy žádná neochota dobrat se spravedlnosti," dodal.
 23.9. 2004 Blesk
 Znalci: Pusťte Kajínka, není nebezpečný!
 Žalobkyně ztrhala i věrohodná svědectví. Soudce rozhodne dnes
 Obrovské překvapení! Nenapravitelný odsouzenec na doživotí Jiří Kajínek prý není nebezpečný!
 Podle nového znaleckého posudku je to ctižádostivý člověk s nadprůměrným IQ, který by na svobodě téměř stoprocentně sekal dobrotu. S takovým obratem přišli včera odborníci na psychiatrii a psychologii, kteří vypracovali posudek pro obhajobu. Zda to Kajínkovi pomůže, se uvidí teprve dnes.
 Euforie, desítky novinářů, kamery, do toho Kajínkovy fanynky a spousty ozbrojenců. V této atmosféře začal včera další díl jednání o obnově procesu s doživotním odsouzencem Jiřím Kajínkem (43). Ten vešel do jednací síně sice v poutech, ale s úsměvem. Zatím totiž všichni svědčili v jeho prospěch. Nebylo to jinak ani s posledním klíčovým svědkem, expolicistou Martinem Kolenou. "Pes chytil stopu. S psovodem šli dva kolegové. Pes stopu ale ztratil. Když se vrátili, byl na místě shluk policistů. Pes na ně štěkal tak, že ho psovod musel odvést," líčil expolicista dění kolem jedenáct let staré vraždy. Potvrdil tak dohady, že vrah se po zdánlivém útěku mohl zařadit mezi policisty.
 To se ještě stále Kajínek usmíval. Spokojený mohl být i s novým znaleckým posudkem, který vyvrátil dosavadní tvrzení, že je nenapravitelná vraždící stvůra. "Žádná duševní porucha či choroba. Osobnost cílevědomá, dominantní a dobrodružná... Pokud se dostane z vězení, bude mít zájem na uspokojení svých potřeb a osobních vztahů,“ zněla slova znalců.
 A pak


text:
přišla rána. Státní zástupkyně v závěrečné řeči postupně rozmetala věrohodnost všech nových svědectví včetně výpovědí expolicistů z místa vraždy. "Nepravdivé a účelové! Nepřesvědčivé! Nevěrohodné!" probírala svědectví. "Vypadá to jako řeč na obhajobu plzeňské policie. Nejde nám vůbec o to, kdo vraždil, ale o to, že to nebyl Kajínek," oponoval odsouzencův obhájce Kolja Kubíček.
 Jako poslední dostal slovo sám Kajínek. "Navrhuji obnovu řízení a jsem přesvědčen, že pokud bude, prokáže se, že jsem byl odsouzen na doživotí za něco, co jsem neudělal. Můj život je ve fázi, kdy moje nedůvěra v justici je ohromná. Přesto věřím, že existují lidé poctiví. Nemělo by být ostudou, že nějaký soud rozhodl jinak, než se to teď jeví," řekl odsouzený.
 Jakého názoru je soudce Tomáš Bouček, se uvidí dnes.
 22.9. 2004 idnes
 O Kajínkově osudu se rozhodne ve čtvrtek
 U plzeňského krajského soudu pokračovalo po dvou měsících jednání o obnově procesu s Jiřím Kajínkem. Soud vyslechl policistu, který byl na místě vraždy mezi prvními. Návrhy na výslechy dalších svědků ale zamítl. Rozhodnutí padne ve čtvrtek v 10 hodin.
 Jednání začalo kolem půl deváté výslechem bývalého policisty Martina Koleny. Ten působil v době vraždy na obvodním oddělení Plzeň-Bory a na místě činu byl mezi prvními.
 Jeho výpověď však nepřinesla nic nového, byla také v rozporu s výpovědí, kterou učinil před advokátem. Rozpory Kolena příliš přesvědčivě nevysvětlil.
 Další klíčoví svědci se nedostavili, soud tedy prověřoval listinné důkazy. Kajínkův advokát Kolja Kubiček požadoval výslech svědka Přemysla Vachalovského, který se v roce 1993 účastnil porad nejvyšších policejních důstojníků. Na nich se v souvislosti s vraždou Jandy a Pokoše hovořilo o jiném pachateli než o Kajínkovi.
 Soudce však návrhy na výslechy dalších svědků zamítl a přistoupil k závěrečným návrhům.
 Znalci: Kajínek nebude na svobodě nebezpečný
 Podle nového posudku znalců z oboru psychiatrie a psychologie se dvojnásobný vrah Kajínek je schopen polepšit a jeho případný pobyt na svobodě nebude pro společnost nebezpečný.
 Znalecký posudek, který nyní nechala zhotovit Kajínkova obhajoba, říká tedy něco jiného než posudek původní. Znalci v něm tehdy tvrdili, že Kajínek není schopen resocializace.
 "S posudkem jsem spokojen. Musím říct, že to byli první znalci, kteří se mi věnovali a chtěli se opravdu něco dozvědět, na rozdíl od autorů revizního znaleckého posudku v prvním řízení. Ti mě vůbec neposlouchali a řekli, že si to prý udělají z těch materiálů, co mají k dispozici," řekl Kajínek.
 Na neobjektivnost znalců Kajínek upozorňoval už v původním líčení.
 Je možné, že Kajínek bude volný
 Pokud soud nový proces zamítne, může si Jiří Kajínek podat stížnost k pražskému vrchnímu soudu.
 V opačném případě přestane platit rozsudek, který poslal Kajínka na doživotí do vězení. Kajínek by tedy tímto dnem mohl být teoreticky volný.
 Soud by ho však zřejmě nepropustil. Do doby, než se v obnoveném procesu rozhodne o jeho vině či nevině, by patrně putoval do vazební věznice.
 Kajínek byl k doživotí odsouzen v červnu 1998 za to, že v roce 1993 v borských serpentinách pod plzeňskou věznicí zastřelil Štefana Jandu, Juliána Pokoše a postřelil Vojtěcha Pokoše.
 Vinu vždy popíral. Jeho advokát nyní tvrdí,

type: other


text:
že má nové důkazy o nevině svého klienta a dožaduje se obnovy řízení.
 22.9. 16:35 2004 Lidovky
 Žalobkyně nechce, aby soud obnovil Kajínkův proces
 PLZEŇ 22. září (ČTK) - Státní zástupkyně Radomíra Anderlová navrhla dnes senátu plzeňského krajského soudu, aby zamítl návrh na obnovu řízení s dvojnásobným vrahem Jiřím Kajínkem. Podle ní byly sice předloženy nové důkazy, ale žádný z nich není takový, aby kvůli němu soud proces obnovil. Kajínek i jeho advokát jsou opačného názoru. Soud rozhodne ve čtvrtek dopoledne.
 "Řada svědků není vzhledem ke své kriminální minulosti i zapletenosti do případu věrohodná. Jiní jsou sice důvěryhodní, ale neřekli nic důležitého. Bude tedy jen na soudu, jak všechno zhodnotí a posoudí, zda kdyby tehdejší soud tyto skutečnosti znal, zda by rozhodl jinak," uvedla Anderlová.
 Žalobkyně zpochybnila i nynější nový znalecký posudek z oboru psychologie a psychiatrie, podle kterého je Kajínek schopný resocializace. Původní revizní ústavní znalecký posudek tvrdil opak a jeho závěr tohoto posudku přispěl k tomu, že soud uložil Kajínkovi doživotí. Obhajoba na nový znalecký posudek spoléhala.
 pokr. mfi mol
 22.9. ČTK
 PLZEŇ - Podle nového posudku znalců z oboru psychiatrie a psychologie je dvojnásobný vrah Jiří Kajínek schopen se polepšit a jeho případný pobyt na svobodě nebude pro společnost nebezpečný. Zaznělo to dnes u plzeňského krajského soudu, u nějž se Kajínek domáhá obnovy svého procesu. Kajínek byl odsouzen za vraždy před šesti lety k doživotnímu vězení. Tvrdí, že je nevinný.
 "S posudkem jsem spokojen. Musím říct, že to byli první znalci, kteří se mi věnovali a chtěli se opravdu něco dovědět, na rozdíl od autorů revizního znaleckého posudku v prvním řízení. Ti mě vůbec neposlouchali a řekli, že si to prý udělají z těch materiálů, co mají k dispozici," řekl Kajínek. Na neobjektivnost znalců Kajínek upozorňoval už v původním líčení.
 Soud dnes také vyslechl bývalého policistu Martina Kolenu, který byl před 11 lety na místě činu mezi prvními. Jeho výpověď však nepřinesla nic nového, byla také v rozporu s výpovědí, kterou učinil před advokátem. Rozpory Kolena příliš přesvědčivě nevysvětlil.
 Líčení pokračuje závěrečnými návrhy, rozhodnutí padne pravděpodobně ve čtvrtek.
 Kajínek byl k doživotí odsouzen v červnu 1998 za to, že v roce 1993 v borských serpentinách pod plzeňskou věznicí zastřelil Štefana Jandu, Juliána Pokoše a postřelil Vojtěcha Pokoše. Kajínek svou vinu vždy popíral. Jeho advokát nyní tvrdí, že má nové důkazy o nevině svého klienta a dožaduje se obnovy řízení.


text:
9As86/2012
 9 As 86/2012-12
 Nejvy11í správní soud rozhodl v senátì slo3⁄4eném z pøedsedy JUDr. Radana Malíka a soudkyò Mgr. Daniely Zemanové a JUDr. Barbary Poøízkové v právní vìci 3⁄4alobce: P. È., proti 3⁄4alovanému: Èeský telekomunikaèní úøad, se sídlem Sokolovská 219, Praha 9, proti rozhodnutí 3⁄4alovaného è. j. ÈTÚ-79359/11-633, v øízení o kasaèní stí3⁄4nosti 3⁄4alobce proti usnesení Krajského soudu v Èeských Budìjovicích ze dne 17. 4. 2012, è. j. 10 Na 14/2012-3,
 Dne 3. 5. 2012 byla Krajskému soudu v Èeských Budìjovicích (dále jen krajský soud ) doruèena kasaèní stí3⁄4nost 3⁄4alobce (dále jen stì3⁄4ovatel ) ze dne 30. 4. 2012 urèená Nejvy11ímu správnímu soudu. Tato kasaèní stí3⁄4nost, kterou se stì3⁄4ovatel domáhá zru1ení shora uvedeného usnesení krajského soudu, byla krajským soudem pøedlo3⁄4ena Nejvy11ímu správnímu soudu dne 11. 5. 2012.
 Podle § 1 písm. a) zákona è. 549/1991 Sb., o soudních poplatcích, ve znìní pozdìj1ích pøedpisù (dále jen zákon o soudních poplatcích ), se soudní poplatky vybírají za øízení pøed soudy Èeské republiky, a to z úkonù uvedených v sazebníku poplatkù. Soudní poplatek za kasaèní stí3⁄4nost èiní podle polo3⁄4ky 19 sazebníku poplatkù, který tvoøí pøílohu k zákonu o soudních poplatcích, èástku 5 000 Kè.
 Stì3⁄4ovatel v dané vìci soudní poplatek za podání kasaèní stí3⁄4nosti nezaplatil, proto ho Nejvy11í správní soud usnesením ze dne 14. 5. 2012, è. j.-5, vyzval, aby tak uèinil ve lhùtì pìti dnù od doruèení citovaného usnesení. Zároveò stì3⁄4ovatele pouèil, 3⁄4e nebude-li soudní poplatek zaplacen ve stanovené lhùtì, øízení o kasaèní stí3⁄4nosti bude zastaveno, jako3⁄4 i o tom, 3⁄4e øízení nebude zastaveno v pøípadì, je-li tu nebezpeèí z prodlení, v jeho3⁄4 dùsledku by stì3⁄4ovateli mohla vzniknout újma, jestli3⁄4e stì3⁄4ovatel ve stanovené lhùtì sdìlí soudu okolnosti, které takové nebezpeèí osvìdèují, a dolo3⁄4í, 3⁄4e bez své viny dosud nemohl soudní poplatek zaplatit. Stì3⁄4ovatel byl pouèen rovnì3⁄4 o mo3⁄4nosti po3⁄4ádat o osvobození od soudních poplatkù.
 Uvedené usnesení bylo dle doruèenky zalo3⁄4ené na è. l. 7 spisu zdej1ího soudu stì3⁄4ovatelem pøevzato dne 21. 5. 2012.
 Z dùvodu, 3⁄4e ani ke dni vydání tohoto usnesení, tj. ke dni 29. 5. 2012, nebyl po3⁄4adovaný soudní poplatek pøes výzvu zaplacen, Nejvy11í správní soud v souladu s § 9 odst. 1 zákona o soudních poplatcích øízení o kasaèní stí3⁄4nosti zastavil.


text:
Vyhláška Českého báňského úřadu, kterou se stanoví technické podmínky provedení protivýbuchových uzávěr prachových a vodních - Zákony.cz
 Vyhláška č. 10/1994
 kterou se stanoví technické podmínky provedení protivýbuchových uzávěr prachových a vodních
 § 1 (1) Tato vyhláška stanoví způsob zřizování pasivních protivýbuchových uzávěr na uhelných a lignitových dolech s nebezpečím výbuchu uhelného nebo lignitového prachu.
 § 1 (2) Tato vyhláška byla oznámena v souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 98/34/ES ze dne 22. června 1998 o postupu při poskytování informací v oblasti norem a technických předpisů a předpisů pro služby informační společnosti, ve znění směrnice 98/48 ES.
 d) přehradu pasivní protivýbuchové uzávěry nosná konstrukce v příčném profilu důlního díla sahající od jednoho boku důlního díla k druhému boku, na které je hasební látka určená k zabránění přenosu výbuchu. Hasební látkou je buď volně uložený inertní prach, nebo voda v korýtkách nebo vacích. Není-li dále stanoveno jinak, jsou součástí přehrady u vodních uzávěr i korýtka nebo vaky naplněné vodou umístěné v jiných částech stejného příčného profilu důlního díla za účelem lepšího vykrytí celého profilu důlního díla.
 § 3 (1) Podle použité hasební látky se rozlišují pasivní protivýbuchové uzávěry prachové (dále jen „prachové uzávěry“) nebo pasivní protivýbuchové uzávěry vodní (dále jen „vodní uzávěry“). Vodní uzávěry se dělí na korýtkové a vakové a podle způsobu rozmístění přehrad v důlním díle na soustředěné a dělené.
 § 3 (2) V technologickém postupu[1]pro vedení důlních děl musí být konkrétně zpracován způsob ochrany proti přenosu výbuchu uhelného prachu pomocí pasivních protivýbuchových uzávěr. Profil důlního díla musí být určen tak, aby vzhledem k předpokládanému rozmístění výstroje dopravního a strojního zařízení, luten a prostoru pro chůzi byla ustanovení této vyhlášky dodržena. Obdobně musí být zpracován způsob ochrany proti přenosu výbuchu uhelného prachu pomocí protivýbuchových uzávěr pro důlní díla již vyražená, pokud vznikne povinnost tyto uzávěry v důlním díle rozmístit.
 PRACHOVÉ UZÁVĚRY
 Místo pro postavení prachové uzávěry
 § 4 (1) Prachové uzávěry se nesmí zřizovat v místech, kde stéká voda ze stropu, v blízkosti křižovatek, ostrých zatáček a v úsecích důlních děl s většími změnami průřezu proti průměrnému průřezu důlního díla, v němž se má uzávěra zřídit.
 § 4 (2) Pro stanovení průměrného průřezu důlního díla je rozhodující úsek důlního díla, v němž je prachová uzávěra umístěna, a úseky navazující na tento úsek v obou směrech. Délka navazujících úseků se rovná délce prachové uzávěry. Průměrný průřez se vypočítá jako průměr ze světlého průřezu měřeného uprostřed této uzávěry a na obou koncích navazujících úseků.
 § 4 (3) Jestliže je nutné zvětšení průřezu důlního díla, aby se získala dostatečná výška pro umístění prachové uzávěry, musí se tak provést z každé její strany na vzdálenost, která se rovná alespoň délce této uzávěry.
 § 4 (4) V prostoru před a za prachovou uzávěrou na vzdálenost rovnající se její délce nesmějí být překážky, které podstatně zmenšují světlý průřez důlního díla.
 Stanovení hmotnosti inertního prachu v prachové uzávěře
 § 5 (1) Hmotnost inertního prachu uloženého na přehradách prachové uzávěry musí být určena tak, aby na 1 m2 průměrného průřezu důlního díla připadlo nejméně 400 kg inertního


text:
prachu.
 § 5 (2) Hmotnost inertního prachu navršeného na přehradě lze přibližně vypočítat podle vzorce
 kde G je hmotnost inertního prachu na přehradě v kg,
 a délka přehrady v metrech,
 b šířka přehrady v metrech.
 Konstrukce přehrad prachové uzávěry
 § 6 (1) Konstrukce přehrady prachové uzávěry musí zajišťovat její snadné převržení v případě výbuchu. Proto se její části nesmí dohromady sbíjet a výstroj důlního díla nesmí být na překážku jejímu rozmetání. Současně však musí být dostatečně stabilní proti nárazům při dopravě, trhací práci a podobně.
 § 6 (2) Přehrada prachové uzávěry má tyto části:
 a) nosné podstavce - zpravidla dřevěné hranoly pevně uchycené na výztuž důlního díla tak, aby byly vždy umístěny pod úrovní uzávěry. Každá přehrada musí mít samostatné podstavce podle přílohy č. 1, která je součástí této vyhlášky, obrázek č. 4,
 b) příčné nosníky - zpravidla hranoly nebo fošny položené na nosné podstavce v patřičné vzdálenosti od sebe kolmo k ose důlního díla. Jako nosníků se nesmí používat kolejnic, vyrovnaných oblouků ocelové výztuže a podobně,
 c) destičky - volně položené dřevěné desky na příčné nosníky tvořící stůl přehrady pro navršení inertního prachu. Destičky o šířce maximálně 20 cm se kladou volně vedle sebe napříč k nosníkům, nesmí však do sebe zapadat, aby prach nebyl shozen jako celek, ale rozmetán. Destičky musí přečnívat nosník na každé straně u lehkých přehrad o minimálně 10 cm, u těžkých přehrad o minimálně 13 cm podle přílohy č. 1, obrázek č. 1 a 2.
 § 6 (3) Přehrady se staví v poloze vodorovné a kolmo na osu důlního díla.
 § 6 (4) Délka každé přehrady musí být taková, aby sahala od jednoho boku důlního díla k druhému. Nosníky a destičky se nesmí v žádném místě dotýkat výztuže a výstroje.
 Druhy přehrad prachové uzávěry
 § 7 (1) Podle šířky přehrady a v důsledku toho hmotnosti navršeného inertního prachu se rozlišují:
 a) přehrady lehké o šířce 35 cm. Hmotnost prachu na přehradě je cca 23 kg na 1 bm její délky podle přílohy č. 1, obrázek č. 1,
 b) přehrady těžké o šířce 50 cm. Hmotnost prachu na přehradě je cca 45 kg na 1 bm její délky podle přílohy č. 1, obrázek č. 2,
 c) přehrady těžké dvojité, kde prach je rozložen z poloviny na jedné a z poloviny na druhé přehradě tak, aby se navršení prachu překrývalo v ose důlního díla po délce 30 až 35 cm podle přílohy č. 3, která je součástí této vyhlášky. Těchto přehrad se používá v důlních dílech, kde délka přehrad je větší než 3 m, takže zátěž přehrady inertním prachem je tak veliká, že není zaručeno správné rozmetání přehrady tlakovou vlnou výbuchu.
 § 7 (2) V širokých průřezech důlních děl, kde by hmotnost inertního prachu mohla způsobit případné prohnutí příčných nosníků, smějí se uchytit nosníky uprostřed drátem nebo řetízkem ke stropní části důlní výztuže.
 Celkové složení a délka prachové uzávěry
 § 8 (1) Prachová uzávěra se staví jako uzávěra soustředěná. Její celková délka nesmí být menší než 40 m.
 § 8 (2) Prachová uzávěra sestává z jednotlivých


text:
přehrad, na nichž je uložen inertní prach. Počet přehrad se určuje podle požadované hmotnosti inertního prachu v celé prachové uzávěře.
 § 8 (3) Vzdálenost mezi jednotlivými přehradami je 1,5 m až 2 m. Jen výjimečně, kde poměry nedovolují dodržení této vzdálenosti podle přílohy č. 1, obrázek č. 3, může být tato vzdálenost zkrácena na 1 m.
 § 8 (4) Přehrady prachové uzávěry se umísťují v horní třetině světlého průřezu důlního díla, přičemž musí každá přehrada krýt alespoň 65 % maximální šířky světlého průřezu důlního díla.
 § 8 (5) První a poslední 2 až 3 přehrady jsou lehké (o šířce 35 cm), ostatní jsou těžké (o šířce 50 cm) podle přílohy č. 1, obrázek č. 3. Stejně se postupuje, je-li prachová uzávěra zhotovena z dvojitých přehrad.
 Sypání inertního prachu a jeho výměna
 § 9 (1) Inertní prach na přehradách musí být volně navršen a nesmí být udusán. Usadí-li se na navršeném inertním prachu viditelná vrstva uhelného prachu, musí být odstraněna a inertní prach do stanovené hmotnosti doplněn.
 § 9 (2) Zvlhne-li inertní prach a přestane-li být rozviřitelný, musí se vyměnit. Při jeho výměně se nejdříve zřídí nadpočetná přehrada s navršením nezávadného inertního prachu, a pak se postupně vymění nevyhovující prach na jednotlivých přehradách. Během výměny musí být v uzávěře stále předepsaný počet přehrad s navršeným inertním prachem. Obdobně se musí postupovat i při opravách poškozených přehrad.
 Přemisťování prachové uzávěry
 Má-li se prachová uzávěra přemístit, může se s rozebíráním staré uzávěry začít až po postavení nové prachové uzávěry.
 VODNĺ UZÁVĚRY
 DÍL PRVNĺ
 § 11 (1) Korýtka a vaky pro stavbu vodních uzávěr musí mít užitný objem alespoň 40 l, musí být vyrobeny z plastů, musí mít dostatečnou pevnost, nesmí podporovat šíření požáru ani být příčinou vzniku výbuchu od statické elektřiny; korýtka musí mít stabilní tvar. Tyto požadavky se považují za splněné, pokud korýtka a vaky vyhovují alespoň požadavkům určených norem[2]upravujících hořlavost plastů, vyloučení nebezpečí od statické elektřiny a metody a požadavky na neelektrická zařízení[3]pro prostředí s nebezpečím výbuchu[4].
 § 11 (2) Korýtka a vaky musí v případě výbuchu zajistit uvolnění vody způsobem a v čase, který vytvoří účinný hasicí efekt. Tato podmínka se považuje za splněnou, pokud korýtka vyhovují alespoň požadavkům určené normy[2]upravující ochranné systémy a prevenci proti výbuchu v hlubinných dolech[4]nebo pokud je zkouškou podle přílohy č. 5 této vyhlášky ověřeno, že korýtka a vaky zajistí definované rozprášení vody při stanoveném tlaku výbuchové vlny.
 § 11 (3) Na korýtku a vaku musí být výrobcem označen jeho užitný objem a výška hladiny odpovídající tomuto objemu. Výška hladiny v korýtku a vaku musí být kontrolovatelná, u korýtka bez odstranění poklopu korýtka.
 § 11 (4) Vodní uzávěra může být postavena buď jen z korýtek, v tom případě se jedná o vodní uzávěru korýtkovou, nebo jen z vaků, v tom případě se jedná o vodní uzávěru vakovou; to neplatí pro korýtko a vak umísťované podle § 13 odst. 5.
 § 12 (1) Korýtko i vak vodní uzávěry musí být naplněny nejméně takovým objemem vody, který odpovídá příslušnému znaku na korýtku nebo vaku.
 § 12 (2)


text:
Pro omezení odpařování vody z korýtka musí být použit poklop.
 § 13 (1) Korýtka a vaky vodní uzávěry se v průřezu důlního díla ukládají nebo zavěšují na přehradách tak, aby kryla alespoň 35 % největší šířky světlého průřezu důlního díla o ploše do 10 m [2], 50 % největší šířky světlého průřezu důlního díla o ploše nad 10 m [2] do 15 m [2] a alespoň 60 % největší šířky průřezu důlního díla většího než 15 m [2]; vaky mohou být jen zavěšeny. Pokud výstroj důlního díla neumožňuje rozmístění korýtek v jedné rovině nebo brání účinnému rozptýlení vody do profilu důlního díla, mohou být korýtka rozmístěna ve více rovinách. Příklad rozmístění je uveden v příloze č. 2 k této vyhlášce, obrázky 2 a 3.
 § 13 (2) K vykrytí volných prostorů, zejména na bocích důlního díla, se použije korýtek nebo vaků uložených nebo zavěšených na nosičích; vaky mohou být jen zavěšeny. Příklad vykrytí je uveden v příloze č. 2 k této vyhlášce, obrázek 3.
 § 13 (3) Korýtka nebo vaky vodní uzávěry se umísťují tak, aby se nedotýkaly výztuže, výstroje ani boku důlního díla, ani navzájem. Součet mezer mezi jednotlivými korýtky nebo vaky a korýtky nebo vaky a boky důlního díla nesmí být větší než 1,8 m, přičemž žádná mezera mezi korýtkem nebo vakem a bokem důlního díla nesmí být větší než 1,2 m a mezi dvěma korýtky nebo vaky nesmí být větší než 1,5 m. Mezery se měří mezi svislými rovinami rovnoběžnými s podélnou osou důlního díla proloženými vrchními okraji korýtek nebo vaků. Příklady umístění korýtek a vaků jsou uvedeny v příloze č. 2 k této vyhlášce, obrázek 3, a v příloze č. 4 k této vyhlášce, obrázek 3.
 § 13 (4) Dna korýtek umístěných na nosné konstrukci a spodní rohy zavěšeného vaku nesmí být nad počvou výše než 2,6 m. Korýtko ani vak nesmí žádnou částí zasahovat do průřezu pro chůzi a dopravu. V profilech, kde je nad korýtky nebo vaky volný prostor vyšší než 1,5 m, se umístí další přehrada, pro kterou neplatí požadavek věty první; pro umístění korýtek a vaků na další přehradě platí odstavec 3. Příklady umístění korýtek a vaků jsou uvedeny v příloze č. 2 k této vyhlášce, obrázky 2 a 3, a v příloze č. 4 k této vyhlášce, obrázek 3.
 § 13 (5) Pokud je vzdálenost mezi spodní větví důlního pásového dopravníku a počvou větší než 0,75 m, musí být v tomto prostoru v místě každé přehrady nejméně jedno korýtko nebo vak naplněné vodou o objemu alespoň 40 l. Toto korýtko nebo vak se nezapočítává mezi korýtka a vaky podle odstavce 1 a voda v tomto korýtku nebo vaku se nezapočítává do celkového objemu vody ve vodní uzávěře.
 Umístění korýtek v přehradě
 § 14 (1) Korýtka v přehradě mohou být
 a) volně položena na nosníky nebo v případě jednoho korýtka na nosič,
 b) zavěšena za svůj horní okraj v nosných rámech.
 § 14 (2) V přehradě mohou být používána korýtka volně položená i zavěšená.
 § 14 (3) Nosníky, nosiče a rámy se


text:
kladou vodorovně, kolmo k podélné ose důlního díla.
 § 14 (4) Korýtka se
 a) kladou nebo zavěšují svou delší stranou kolmo k podélné ose důlního díla - uložení nebo zavěšení příčné,
 b) kladou nebo zavěšují svou delší stranou rovnoběžně s podélnou osou důlního díla - uložení podélné.
 § 14 (5) V jedné přehradě mohou být korýtka položena podélně i příčně. Podélně může být v přehradě položeno nejvíce 50 % korýtek; větší počet pouze tehdy, když je zkouškou podle určené normy upravující ochranné systémy a prevenci proti výbuchu v hlubinných dolech[4]nebo podle přílohy č. 5 k této vyhlášce ověřen zhášecí účinek takového uspořádání.
 § 14a (1) Vaky v přehradě musí být zavěšeny na nosníky samosvorným závěsem, a to způsobem, který zachová přístupný napouštěcí otvor a nezpůsobí fyzické porušení vaku.
 § 14a (2) Nosníky se kladou vodorovně, kolmo k podélné ose důlního díla.
 § 14a (3) Vaky se zavěšují jen kolmo k podélné ose důlního díla.
 § 15 (1) Nosná konstrukce pro korýtka a vaky vodní uzávěry, kterými jsou nosné rámy, nosníky a jejich podstavce, nosiče, držáky a jejich ukotvení, musí být natolik tuhá a pevná, aby vyhovovala danému účelu. V širokých průřezech důlních děl, kde by případné prohnutí nosné konstrukce mohlo způsobit posun korýtek nebo vylévání vody z nich, může být průhybu nosné konstrukce zamezeno jejím uchycením drátem nebo řetízkem ke stropní části důlní výztuže.
 § 15 (2) Nosná konstrukce se upevňuje na výztuž důlního díla nebo na kompaktní horninový plášť důlního díla.
 § 15 (3) Nosná konstrukce pro volně položená korýtka musí zajišťovat dostatečně velkou styčnou plochu s dnem korýtka, aby nedocházelo k deformaci dna korýtka po jeho naplnění vodou. U kombinovaného uložení je možno podélně uložená korýtka podložit.
 § 15 (4) Nosný rám pro zavěšení korýtek sestává ze dvou rovnoběžných nosníků spolu pevně spojených kolmými příčkami, které zajišťují jejich stálou vzdálenost. Stěny korýtek nesmí být nosným rámem zakryty na větší výšku než 0,06 m.
 § 15 (5) Nosné konstrukce musí být zajištěny proti pohybu ve směru podélné osy důlního díla. Příklad zajištění nosné konstrukce pro vaky je uveden v příloze č. 4 k této vyhlášce, obrázek 5.
 VODNÍ UZÁVĚRY SOUSTŘEDĚNÉ
 Objem vody ve vodní uzávěře soustředěné a její délka
 § 16 (1) Objem vody ve vodní uzávěře soustředěné se stanoví tak, aby připadalo nejméně 200 l na každý m2 průměrného průřezu důlního díla, v němž je tato uzávěra umístěna.
 § 16 (2) Pro stanovení průměrného průřezu důlního díla je rozhodující úsek důlního díla, v němž je vodní uzávěra soustředěná umístěna, a úseky navazující na tento úsek v obou směrech. Délka každého navazujícího úseku je 20 m. Průměrný průřez se vypočítá jako průměr ze světlého průřezu měřeného uprostřed této uzávěry a na obou koncích navazujících úseků.
 § 16 (3) Vodní uzávěra soustředěná se skládá z potřebného počtu přehrad, ve kterých jsou umístěna korýtka nebo vaky naplněné vodou. Sousedící přehrady se umísťují tak, aby vzdálenost mezi korýtky a vaky na sousedních přehradách byla 1,2 m až 3 m. Celková délka vodní uzávěry soustředěné musí být nejméně 20 m.
 § 16 (4)


text:
Celkový objem vody ve vodní uzávěře soustředěné musí být rovnoměrně rozdělen po délce této uzávěry tak, aby připadalo nejméně 5 l vody na každý m3 objemu úseku důlního díla, v němž je tato uzávěra postavena.
 Místo pro postavení vodní uzávěry soustředěné a jeho úprava
 § 17 (1) Vodní uzávěra soustředěná se staví pokud možno v přímém úseku důlního díla. V prostoru před a za touto uzávěrou na vzdálenost 20 m nesmí být překážky, které podstatně zmenšují světlý průřez důlního díla.
 § 17 (2) Jestliže je nutné zvětšit průřez důlního díla, aby se získala dostatečná výška pro postavení vodní uzávěry soustředěné, musí se tak provést z každé její strany na vzdálenost alespoň 20 m.
 Přemisťování vodní uzávěry soustředěné
 Má-li se vodní uzávěra soustředěná přemístit, musí být dříve, než se začne rozebírat stará uzávěra, postavena uzávěra nová; obdobně se postupuje při přemísťování jednotlivých přehrad.
 VODNÍ UZÁVĚRY DĚLENÉ
 Vodní uzávěra dělená se skládá ze skupin přehrad s korýtky nebo vaky, které jsou rozmístěny průběžně v důlním díle podle přílohy č. 2 k této vyhlášce, obrázek 1. Vzdálenost mezi sousedními přehradami jedné skupiny musí být alespoň 1,2 m, avšak skupina přehrad smí být v důlním díle rozmístěna v délce nejvíce 4 m. Vzdálenost mezi skupinami přehrad může být nejvíce 30 m, při profilu důlního díla do 10 m [2] nejvíce 50 m.
 Ve skupině přehrad musí být alespoň takový objem vody v litrech, kolik činí objem důlního díla v m [3 ]k sousední skupině přehrad. Výpočet se provede pro úseky v obou směrech od skupiny přehrad a podle vyšší hodnoty se určí objem vody ve skupině přehrad.
 Nejmenší objem vody ve vodní uzávěře dělené
 Za vodní uzávěru dělenou se považuje teprve taková uzávěra, ve které je ve skupinách přehrad tvořících dělenou uzávěru objem vody nejméně 200 l na každý m2 průměrného světlého průřezu důlního díla, v němž je dělená uzávěra postavena. Průměrný průřez se vypočítá jako aritmetický průměr ze světlého průřezu měřeného uprostřed a na koncích dělené uzávěry.
 Přechod z vodní uzávěry dělené na soustředěnou a naopak
 § 22 (1) Při změně vodní uzávěry dělené na soustředěnou a naopak musí být přechod proveden tak, aby vzdálenost mezi nimi nebyla větší než 30 m.
 § 22 (2) Obdobný přechod z vodní uzávěry dělené na prachovou a naopak není dovolen.
 Přechodná ustanovení zavedena vyhláškou č. 361/2009 Sb. Čl. II
 [1] § 39 odst. 1, § 43 odst. 2 a 3 vyhlášky Českého báňského úřadu č. 22/1989 Sb., o bezpečnosti a ochraně zdraví při práci a o bezpečnosti provozu při hornické činnosti a při činnosti prováděné hornickým způsobem v podzemí, ve znění pozdějších předpisů.
 [2] § 4a zákona č. 22/1997 Sb., o technických požadavcích na výrobky a o změně a doplnění některých zákonů.
 [3] Například ČSN ISO 4589-2 Plasty - Stanovení hořlavosti metodou kyslíkového čísla - Část 2: Zkouška při teplotě okolí, z hlediska nebezpečí vzniku a šíření požáru, ČSN 33 2030 Elektrostatika - Směrnice pro vyloučení nebezpečí od statické elektřiny a ČSN EN 13463-1 Neelektrická zařízení pro prostředí s nebezpečím výbuchu - Část 1: Základní metody


text:
a požadavky, s ohledem na vyloučení nebezpečí výbuchu od statické elektřiny.
 [4] Například ČSN EN 14591-2 Ochrana a prevence proti výbuchu v hlubinných dolech - Ochranné systémy - Část 2: Pasivní vodní korýtkové uzávěry.
 a - délka přehrady v cm
 b - šířka přehrady v cm
 Obr. 1 Lehká prachová přehrada
 Obr. 2 Těžká prachová přehrada
 Obr. 3 Schéma rozložení přehrad v prachové uzávěře
 Obr. 4 Příklad upevnění podstavců na ocelovou výztuž
 Obr. 5 Přehrada prachové uzávěry - příklad umístění v důlním díle
 Obr. č. 1 Příklad dělené protivýbuchové vodní uzávěry
 Obr. č. 2 Příklad uspořádání uzávěry ve velkém světlém průřezu
 Obr. č. 3 Příklad umístění korýtek ve světlém průřezu
 Dvojitá těžká přehrada
 Příloha č. 4 k vyhlášce č. 10/1994 Sb.
 Obr. č. 2 Měření vzdálenosti mezi přehradami vakové vodní uzávěry soustředěné
 Obr. č. 3 Konstrukční rozměry přehrady vakové vodní uzávěry
 Obr. č. 4 Zavěšení vaku na nosník
 Obr. č. 5 Příklad zajištění závěsu přehrady vodní uzávěry proti pohybu ve směru podélné osy důlního díla
 Příloha č. 5 k vyhlášce č. 10/1994 Sb.
 Základní podmínky pro zkoušky účinnosti vodních uzávěr v pokusné štole
 1. Úvodní ustanovení pro zkoušku vodní uzávěry
 Zkoušku může provádět jen akreditovaná zkušební laboratoř. Výsledek zkoušky musí být uveden v protokolu o zkoušce.
 Vodní uzávěry se zkouší v pokusné štole v modelovém provedení uzávěry na průšleh plamene.
 Korýtka a vaky splní požadavek na správnou funkci, jestliže vodní uzávěra sestavená z nich podle této přílohy splní při modelové zkoušce kritérium účinnosti.
 Kritériem účinnosti zkoušené uzávěry je hodnota intenzity výbuchového plamene na fotoelektrickém snímači F7 umístěném na měřicím místě 7 (viz obr. č. 1), která musí být menší nebo rovna 10 mV.
 2. Příprava vodní uzávěry pro zkoušku
 Vodní uzávěra se v pokusné štole vybuduje mezi měřicími místy 4 a 5 (viz obr. č. 1) ze tří přehrad s korýtky nebo vaky tak, aby na 1 m [2] průřezu štoly připadalo (40 ± 1) 1 vody.
 První přehrada uzávěry (ve směru výbuchu) se umístí ve vzdálenosti (64 ± 2) m od čelby pokusné štoly. Délka vodní uzávěry je (6 ± 0,1) m.
 Umístění a uspořádání korýtek a vaků vodní uzávěry se provede podle obrázků 1 a 2. Korýtka a vaky se zavěšují příčně na nosnou konstrukci umístěnou v horní třetině profilu štoly s tím, že vzdálenost mezi svislými rovinami proloženými vnějšími okraji krajních korýtek nebo vaků musí být alespoň 40 % největší šířky světlého průřezu pokusné štoly. V ostatním platí ustanovení části třetí této vyhlášky.
 3. Příprava zařízení pro výbušný systém
 V prostoru mezi čelbou pokusné štoly a měřicím místě 2 se uloží na počvu pokusné štoly 9 ks ocelových úhelníků (120 × 120 × 12) mm, každý o délce 4 m (viz obr. č. 1). Úhelníky se na počvě fixují tak, aby každý z nich tvořil korýtko a mohl být do nich volně nasypán multiprach.
 Úhelníky se na počvě rozmístí rovnoběžně s osou štoly tak, že tři jsou vedle sebe před čelbou s tím, že jeden je v ose štoly a zbývající dva vpravo a vlevo ve vzdálenosti


text:
1 ± 0,1 m a šest je za sebou v ose štoly směrem k měřicímu místu 2 (viz obr. č. 1). Podélná vzdálenost mezi úhelníky je (1 ± 0,1) m. Zóna zaprášení končí u měřicího místa 2.
 K iniciaci výbuchu pomocí nálože černého (trhacího) prachu (viz kap. 1.4) slouží vývrtový ocelový moždíř o vnějším průměru 531 mm, délce 1203 mm s průměrem vývrtu 57 mm a hloubkou vývrtu 992 mm umístěný přibližně ve středu čelby štoly.
 Výchozí množství multiprachu na každém úhelníku je (10 ± 0,1) kg a může se měnit podle pokynů vedoucího zkoušky v závislosti na dosahovaném tlaku v měřicím místě 4 tak, aby v tomto měřicím místě byla dosažena výše uvedená požadovaná hodnota tlaku (viz bod 4).
 4. Registrace výbuchových tlaků a plamene
 Výbuchová vlna je generována výbuchem multiprachu.
 Parametry zkušebních výbuchů jsou registrovány tlakovými a fotoelektrickými snímači T, F v místech označených ve schématu v obr. č. 1 čísly 1 až 7.
 Vzhledem ke kapacitě měřicího systému jsou místa osazována s ohledem na potřebu registrace. Kromě rozběhové části výbuchu se u zkoušek protivýbuchových uzávěr jedná vždy o indikaci tlaku a plamene před uzávěrou a plamene za uzávěrou.
 Registrace výbuchových tlaků a plamene se povinně provádí na měřicích místech 4 a 7.
 Hodnoty z ostatních čidel, která mohou být osazena na dalších měřicích místech, jsou informativní a umožňují pouze kvalitativně hodnotit rozvinutí výbuchové přeměny v daném prostoru.
 Pro vyhodnocení výsledku zkoušky jsou rozhodující vstupní parametry výbuchu, což jsou hodnoty plamene a tlaku zjištěné v měřicím místě 4 (hodnota intenzity výbuchového plamene na fotoelektrickém snímači F4 min. 500 mV, tlak (90 ± 20) kPa), a hodnoty výbuchového plamene v měřicím místě 7 (hodnoty intenzity výbuchového plamene na fotoelektrickém snímači F7 max. 10 mV).
 5. Provedení zkoušek
 Multiprach je rozviřován z ocelových úhelníků bleskovicí v čase (0 až 140) ms (tento časový interval je dán použitím rozbušek DeM - S, stupně 0 - 6, s tím, že bleskovice ve třech úhelnících u čelby jsou iniciovány rozbuškami stupně 0, bleskovice v dalších úhelnících postupně od čelby rozbuškami stupňů 1 až 6). Rozvíření multiprachu je zajištěno tak, že kusy bleskovice o délce 4,1 - 4,2 m se adjustují rozbuškami, umístí se na dno úhelníků a rovnoměrně se zasypou multiprachem. Takto rozvířený prach vytvoří ve štole výbušnou koncentraci a je zapálen a přiveden k výbuchu náloží 500 g Vesuvitu TN z moždíře s časovým zpožděním 750 ± 50 ms od počátku iniciace bleskovic rozbuškou stupně 0 (iniciace nálože Vesuvitu TN se provede rozbuškou DeD - S stupeň 3).
 Obr. č. 1 Uspořádaní zkoušky v pokusné štole
 6. Vyhodnocení zkoušek
 Při výbuchu musí být výbuchové parametry reprodukovatelné, což se ověřuje měřením vstupního tlaku výbuchové vlny v bodě 4, který musí být v rozsahu (90 ± 20) kPa.
 Výbuchy se vstupním tlakem mimo tento interval se nezapočítávají.
 Vyhodnocuje se pouze soubor 5 zkoušek, které splní podmínku požadovaných výbuchových parametrů.
 Ze souboru 5 zkoušek, které svými výbuchovými parametry vyhověly požadavkům, musí ve všech případech vodní uzávěra splnit kritérium relativní účinnosti zkoušené uzávěry, tj. intenzita výbuchového


text:
plamene na fotoelektrickém snímači F7 musí být menší nebo rovna 10 mV. Zkoušený vzorek korýtek nebo vaků v tomto případě vyhovuje a splnil podmínky zkoušky.
 7. Definování ostatních podmínek zkoušky
 7.1 Požadavky na multiprach
 Pro výbušný systém je používán sušený hnědouhelný prach, tzv. multiprach, se spodní mezí výbušnosti max. 75 g . m [-3] při iniciační energii Ei = 9 kJ a střední velikosti zrna max. 0,1 mm. Hodnota Ei je udána s přesností ± 10 %. Jakost každé nové dodávky multiprachu musí být doložena protokolem akreditované zkušební laboratoře.
 7.2 Požadavky na snímače tlaku
 Snímače používané pro snímání výbuchového tlaku musí mít platnou kalibraci, výstupní signál v rozmezí 1 až 10 V, měřící rozsah min. 0 až 160 kPa, přetížitelnost min. 150 %, přesnost min. 0,6 % a musí mít teplotní kompenzaci (hodnoty jsou dány technickými podmínkami snímačů).
 7.3 Požadavky na fotoelektrické snímače
 Pro měření plamene se používají snímače se spektrální citlivostí v oblasti 0,4 až 1,1 μm. Fotoelektrické snímače musí mít platnou kalibraci.
 7.4 Požadavky na mikroklimatické podmínky
 Mikroklimatické podmínky v úseku štoly, kde budou prováděny zkoušky, musí odpovídat následujícím hodnotám: teplota (15 ± 5) °C, vlhkost (95 ± 5) %. Teplota i vlhkost musí být změřeny u čelby pokusné štoly a v měřicím místě 7, a to před zahájením zkoušek.
 Obr. č. 2 Uspořádání vaků vodní uzávěry
 Obr. č. 3 Schéma pokusné štoly
 Vyhláška č. 10/1994Českého báňského úřadu ze dne 6. prosince 1993,
 [+] ČÁST DRUHÁ PRACHOVÉ UZÁVĚRY
 [+] ČÁST TŘETĺ VODNĺ UZÁVĚRY
 [+] DÍL PRVNĺ
 § 11 Korýtka a vaky
 § 14a Umístění vaků v přehradě
 [+] DÍL DRUHÝ VODNÍ UZÁVĚRY SOUSTŘEDĚNÉ
 [+] DÍL TŘETÍ VODNÍ UZÁVĚRY DĚLENÉ
 Příloha č. 1 a - délka přehrady v cm
 Příloha č. 2 Obr. č. 1 Příklad dělené protivýbuchové vodní uzávěry
 Příloha č. 3 a - délka přehrady v cm
 Příloha č. 4 k vyhlášce č. 10/1994 Sb. Obr. č. 2 Měření vzdálenosti mezi přehradami vakové vodní uzávěry soustředěné
 Příloha č. 5 k vyhlášce č. 10/1994 Sb. Základní podmínky pro zkoušky účinnosti vodních uzávěr v pokusné štole


text:
1.AFS.97.2009:73 - jurilogie.cz
 Rozhodnutí Nejvyššího správního soudu ze dne 02.12.2009, sp. zn. 1 Afs 97/2009 - 73 [ rozsudek / výz-B ], dostupné na http://www.jurilogie.cz/ecli/ECLI:CZ:NSS:2009:1.AFS.97.2009:73
 Zdroj dat je dostupný na http://www.nssoud.cz
 Právní věta Uskutečnění pracovních cest osobním automobilem (§24 odst. 1 zákona č. 586/1992 Sb., o daních z příjmů) a jejich souvislost s dosažením, zajištěním a udržením zdanitelných příjmů (§23 odst. 1 téhož zákona) lze zpravidla prokázat např. svědeckými výpověďmi, parkovacími lístky, výpisy z platebních karet (jimi lze prokázat, že se daňový subjekt zdržoval na určitém místě), dodacími listy potvrzujícími osobní dodání (či odběr) zboží, pokladními doklady (osobní převzetí či předání hotovosti), obchodní korespondencí (např. elektronickou, jejímž předmětem je sjednání místa a času schůzky) či jinými obchodními dokumenty, které souvisí s účelem cesty.
 ECLI:CZ:NSS:2009:1.AFS.97.2009:73
 sp. zn. 1 Afs 97/2009 - 73 ROZSUDEK Nejvyšší správní soud rozhodl v senátě složeném z předsedy JUDr. Josefa Baxy a soudců JUDr. Marie Žiškové a JUDr. Zdeňka Kühna v právní věci žalobce: M. H., zastoupen Mgr. Ninou Zvěřinovou Vavrochovou, advokátkou se sídlem náměstí Přemysla Otakara II. 36, České Budějovice, proti žalovanému: Finanční ředitelství v Českých Budějovicích, se sídlem Mánesova 3a, České Budějovice, o žalobách proti rozhodnutím žalovaného ze dne 24. 3. 2009, čj. 1596/09-1100 a čj. 1597/09-1100, v řízení o kasačních stížnostech žalobce proti rozsudkům Krajského soudu v Českých Budějovicích ze dne 15. 7. 2009, čj. 10 Ca 54/2009 - 31, a ze dne 26. 8. 2009, čj. 10 Ca 55/2009 - 28, takto: I. Věci vedené u Nejvyššího správního soudu pod sp. zn. 1 Afs 97/2009 a sp. zn. 1 Afs 105/2009 se s p o j u j í ke společnému projednání. Nadále budou vedeny pod sp. zn. 1 Afs 97/2009. II. Kasační stížnosti se zamítají . III. Žalobce nemá právo na náhradu nákladů řízení o kasačních stížnostech. IV. Žalovanému se nepřiznává náhrada nákladů řízení o kasačních stížnostech. Odůvodnění: I. Vymezení věci [1] Finanční úřad v Českých Budějovicích (dále jen „správce daně“) zahájil u žalobce dne 19. 2. 2007 kontrolu daně z příjmů fyzických osob za zdaňovací období roku 2005. Následně zahájil dne 16. 7. 2007 i kontrolu daně z příjmů fyzických osob za zdaňovací období roku 2004. Správce daně vydal dne 15. 7. 2008 dodatečné platební výměry čj. 195872/08/077910/5729 a čj. 195876/08/077910/5729, kterými žalobci doměřil daň z příjmů za výše uvedená zdaňovací období ve výši 75 392 Kč, resp. 36 676 Kč. Žalobce se proti oběma dodatečným platebním výměrům odvolal. Žalovaný po doplnění dokazování v průběhu odvolacího řízení změnil dodatečné platební výměry, neboť na základě výsledků doplněného dokazování uznal část výdajů za prokázanou a daňově účinnou. Žalovaný nicméně potvrdil závěry správce daně, že žalobce neprokázal výši a daňovou účinnost výdajů na cesty s osobními automobily (Škoda Felicia a Fiat Scudo v roce 2004, Fiat Scudo a Renault Laguna v roce 2005). Zápisy v knihách jízd ohledně pracovních cest žalobce jsou neprůkazné a vyvolávají pochybnosti co do jejich správnosti, které se nepodařilo odstranit ani důkazními prostředky předloženými žalobcem v průběhu daňového řízení. Vysvětlení žalobce týkající se rozsahu a účelu p racovních cest jsou


text: neadresná a neurčitá. Pravomocně vyměřená daň tak činí 71 648 Kč, resp. 24 708 Kč. [2] Žalobce napadl uvedená rozhodnutí o odvolání, která jsou blíže označena v záhlaví tohoto rozsudku, samostatnými žalobami ke Krajskému soudu v Českých Budějovicích. Krajský soud obě žaloby výše uvedenými rozsudky zamítl. K prokázání daňových výdajů totiž nepostačuje předložení knih jízd, jestliže údaje v nich obsažené nemusí odpovídat skutečnosti. To bylo zjištěno porovnáním zápisů v knihách jízd s daňovými doklady, kterých se žalobce dovolával. Žalobce byl vyzván k předložení dalších důkazních prostředků, kterými by dokázal, že výdaje na provoz vozidel jsou daňovými výdaji ve smyslu §24 odst. 1 zákona o daních z příjmů. K pracovním cestám vykonaným vozidlem značky Fiat Scudo nepodal žalobce žádné jiné důkazní prostředky. Proto dospěl správce daně ke správnému závěru, že tyto pracovní cesty nebyly prokázány. Rovněž pracovní jízdy vozidlem značky Renault Laguna nebyly dostatečně prokázány, neboť žalobce předložil pouze nekonkrétní a paušalizovanou evidenci jízd. [3] Knihy jízd nesplňují požadavky na průkaznost, neboť v nich je uvedeno jen datum, trasa, délka a nekonkrétní účel jízdy. Jestliže žalobce nebyl schopen prokázat, že tyto pracovní cesty uskutečnil v zájmu dosažení, zajištění a udržení zdanitelných příjmů, pak nemohly správní orgány zhodnotit výdaje spojené s těmito cestami jako daňově účinné. Pochybnosti vzbuzuje například skutečnost, že žalobce vykazuje stejný počet kilometrů ujetý mezi dvěma shodnými místy. Délka cesty závisí jednak na rozhodnutí řidiče vozidla o volbě trasy, jednak na objektivních skutečnostech jako je oprava vozovky atd. U některých cest, které žalobce uskutečnil oběma vozidly, byl deklarován stejný účel, cílem cesty k aždého vozidla však bylo jiné místo. Z dokladů předložených žalobcem rovněž vyplývá, že míst o nákupu pohonných hmot u vozidla Fiat Scudo se v některých případech neshoduje s trasou jízdy, po níž mělo vozidlo v daném dni jet. [4] V rámci dokazování předložil žalobce doklady, kterými hodlal prokázat uskutečnění některých pracovních jízd a jejich účel. Nicméně dle krajského soudu nemohou předložené faktury prokázat pracovní cesty, neboť mezi záznamy v knize jízd a fakturami existují nesrovnalosti, neprokazují daňovou uznatelnost výdajů na pracovní cesty. K některým cestám vyjmenovaným ve zprávě o daňové kontrole pak nenabídl žalobce vůbec žádné důkazní prostředky. [5] K tvrzení žalobce, že může vykonávat podnikatelskou čin nost jak v místě podnikání, tak v provozovně, soud uvedl, že by muselo být prokázáno, jaké činnosti v kterém místě prováděl. Cesta z místa bydliště do provozovny a zpět je totiž cestou do zaměstnání, kterou nelze podřadit pod podnikatelskou činnost. Za pracovní cestu nelze označit ani cestu na staveniště rodinného domu za účelem kontroly postupu stavebních prací (cesty do 21. 7. 2004), uvedená činnost nikterak nesouvisí s předmětem podnikání žalobce, kterým je reklamní činnost. Na tomto závěru nemůže nic změnit ani fakt, že po dostavení rodinného domu si v něm žalobce vyčlenil jednu místnost jako kancelář. V období po 21. 7. 2004 jsou v knize jízd vedeny jízdy z Č. . do B. a zpět. Přitom žádná cesta nebyla zahajována v B., kde měl žalobce dle vlastního tvrzení místo podnikání. Správce daně oprávněně vyloučil tyto výdaje, neboť žalobce neprokázal,


text: že byly vynaloženy v souladu s §24 zákona o daních z příjmů. [6] Krajský soud se dále vypořádal s hodnocením důkazních prostředků předložených žalobcem k pracovním jízdám za svými obchodními partnery, na něž žalobce jmenovitě poukázal ve své žalobě (Strabag, Europapier – Bohemia, REDA, Stavebniny Šťastný, jízdy do Bn. a zpět dne 19., 20. a 21. 11. 2004). Pracovní cesty měl uskutečnit sám žalobce, a je proto v jeho moci prokázat skutečnosti požadované správcem daně, např. označením osob, s kterými jednal, předložením písemností, jež se k pracovním cestám vztahují. Pouhé tvrzení o uskutečnění pracovních cest nedostačuje k unesení důkazního břemene. Ve vztahu k vozidlu Fiat Scudo žalobce sám uvedl, že jej začal používat k podnikatelské činnosti až v roce 2005, a proto žalovaný oprávněně neuznal výdaje související s tímto vozidlem v roce 2004 za daňově účinné. II. Stručné shrnutí základních argumentů uvedených v kasačních stížnostech [7] Žalobce (dále jen "stěžovatel") podal proti rozsudkům krajského soudu včasné kasační stížnosti z důvodu dle §103 odst. 1 písm. a) s. ř. s., tedy nesprávného posouzení právní otázky míry dokazování a forem důkazních prostředků v daňovém řízení. Stěžovatel nesouhlasí s názorem krajského soudu, že stěžovatel řádně nedoložil pracovní cesty, které neodpovídaly daňovým dokladům a nebylo možné vycházet z knihy jízd. Nesouhlasí ani s tím, že vyvolává pochybnosti, když daňový subjekt uvádí u totožné trasy vždy stejný počet kilometrů. Domnívá se, že je-li zvolena totožná trasa, pak je počet kilometrů zcela logicky shodný. V řízení navíc nebylo prokázáno, že by na trase byla nějaká uzavírka či prováděna oprava. Není jasné, na základě čeho dospěly finanční orgány i krajský soud k tomuto závěru. Stěžovatel se domnívá, že splnil svoji povinnost předložit finančním orgánům důkazy, které prokazují uskutečnění pracovních cest (vazby jízd na konkrétní zakázky, jednání, nákupy, školení atd.) . Stěžovatel doplňuje, že je otázkou, jaké důkazy by byly s to dostatečně prokázat výdaje na pracovní cesty. Je totiž běžné, že ne každá schůzka skončí uzavřením smluvního vztahu, a je proto nemožné doložit její uskutečnění. Stěžovatel předložil k pracovním cestám vše, co bylo v jeho možnostech a schopnostech. Na to finanční orgány i krajský soud uvedly, že předložení faktur nedokládá uskutečněné cesty. Pokud jde o uvedení jmen osob, s nimiž stěžovatel jednal, nedovede si stěžovatel představit, jak by finanční orgány ověřovaly tyto skutečnosti několik let nazpět. [8] Co se týče jízd z Č. do B. a zpět, bylo prokázáno, že v B. má stěžovatel místo podnikání a v Č. provozovnu, na obou místech vykonává podnikatelskou činnost. K závěru krajského soudu, že by musel stěžovatel prokázat, které činnosti provádí v místě podnikání a které v provozovně, stěžovatel namítá, že takový požadavek je nesplnitelný. Krajský soud uvádí, že cesta z místa bydliště do provozovny a zpět je cestou do zaměstnání, která není podřaditelná pod podnikatelskou činnost. Stěžovatel tento závěr zpochybňuje z toho důvodu, že v B. má své místo podnikání včetně pracovny. Rovněž nesouhlasí s tím, že nelze uznat jako daňově účinné výdaje na pracovní cesty do B. uskutečněné do 21. 7. 2004 v souvislosti s kontrolou stavby rodinného


text: domu, neboť je v něm umístěna kancelář, v níž stěžovatel vykonává svoji podnikatelskou činnost. [9] Stěžovatel napadá taktéž závěry soudu týkající se konkrétních pracovních jízd. Dle stěžovatele je názor soudu, že musí prokázat, proč bylo nutno jet k nějakému zákazníkovi (Strabag) třikrát, aniž by byl konkrétněji odlišen účel cesty, absurdní a nesplnitelný při druhu podnikatelské činnosti, kterou provozuje stěžovatel. Stěžovatel neví, jak v íce konkrétní by měl být při specifikaci účelu jízdy. Dále uvádí, že správci daně byl znám účel cest uvedených pod bodem 1.1. v posledním odstavci zprávy o daňové kontrole. Tímto účelem bylo zpravidla obchodní jednání se zákazníky. Stěžovatel dále opakuje svá tvrzení k pracovním jízdám uvedeným pod bodem 1.2. „Jízdy mimo Č., které poplatník prokázal“. [10] Na závěr stěžovatel navrhuje, aby Nejvyšší správní soud rozsudky krajského soudu zrušil a věci mu vrátil k dalšímu řízení. III. Stručné shrnutí vyjádření žalovaného [11] Žalovaný ve svých vyjádřeních ze dne 2. 9. 2009 a 29. 9. 2009 uvádí, že ze spisového materiálu jednoznačně vyplývá, že stěžovatel neunesl důkazní břemeno ohledně výdajů uplatněných na pracovní cesty. Stěžovatel sice doplnil některé údaje u cest u skutečněných vozidlem Renault Laguna, avšak předložené doklady kromě nedostatků formálních ani logicky nesouvisely s jízdami, jejichž uskutečnění měly prokazovat. Předložením faktury vydané obchodnímu partnerovi prokázal stěžovatel svoji podnikatelskou aktivitu, nikoliv konkrétní jízdu. U některých faktur se nadto neshoduje název obchodního partnera s cílem či účelem evidované jízdy, u jiných předchází datum vydání faktury datu uskutečnění cesty, popř. cesta do P . je dokládána fakturou společnosti se sídlem v Č. Pokud se týká cest z Č. do B. za účelem kontroly stavby rodinného domu, nesouvisí tato aktivita s podnikatelskou činností stěžovatele. Dle žalovaného vyjádřil správce daně zcela oprávněně pochybnost o daňové uznatelnosti výdajů na cesty uskutečněné z místa bydliště do provozovny v Č. a zpět. K uskutečnění těchto cest nenabídl stěžovatel jediný důkaz, a proto byly vyloučeny z daňových výdajů. K otázce hodnocení důkazů ve vztahu k výdajům na pracovní cesty odkazuje žalovaný na rozsudek NSS čj. 1 Afs 80/ 2007 - 60. [12] Žalovaný navrhuje, aby Nejvyšší správní soud kasační stížnosti zamítl. IV. Spojení věcí [13] Jelikož se obě kasační stížnosti týkají týchž účastníků řízení, skutkově obdobných otázek a obsahují shodné kasační námitky, které směřují proti týmž dův odům rozsudků krajského soudu, přistoupil Nejvyšší správní soud na základě §39 odst. 1 ve spojení s §120 s. ř. s. ke spojení věcí a jejich společnému projednání. V. Právní hodnocení Nejvyššího správního soudu [14] Kasační stížnost není důvodná. [15] Nejvyšší správní soud se zabýval stěžovatelem uplatněným důvodem kasační stížnosti dle §103 odst. 1 písm. a) s. ř. s. týkajícím se správnosti posouzení právní otázky rozložení důkazního břemene v daňovém řízení. Touto námitkou stěžovatel napadá závěr krajského soudu , že neprokázal daňovou účinnost uplatněných výdajů na provoz motorových vozidel souvisejících s pracovními cestami stěžovatele. [16] Dle §23 odst. 2 písm. b) zákona č. 586/1992 Sb., o daních z příjmů, ve znění rozhodném pro roky 2004 a 2005, se základ daně stanoví u osob, které nevedou účetnictví, jako rozdíl mezi příjmy


text: a výdaji. Pro účely základu daně lze dle §24 odst. 1 zákona o daních z příjmů odečíst od zdanitelných příjmů výdaje poplatníka, které vynaložil na dosažení, zajištění a udržení zdanitelných příjmů, a to ve výši prokázané poplatníkem a stanovené tímto zákonem a dalšími předpisy. Mezi zdanitelnými příjmy a daňově uznatelnými výdaji musí existovat věcná a časová souvislost v daném zdaňovacím období (§23 odst. 1 zákona o daních z příjmů). Výše daňově účinných výdajů na pracovní cesty je upravena v §24 odst. 2 písm. k) zákona o daních z příjmů. V.A. Rozložení důkazního břemene v daňovém řízení [17] Rozložení důkazního břemene v daňovém řízení je upraveno v §31 zákona č. 337/1992 Sb., o správě daní a poplatků (dále jen „daňový řád“). Dle §31 odst. 9 daňového řádu je daňový subjekt povinen prokazovat všechny skutečnosti, které je povinen uvádět v přiznání nebo k jejichž průkazu byl správcem daně vyzván. Jak judikoval Ústavní soud, daňový subjekt má povinnost prokázat k výzvě správce daně jen ty skutečnosti, které sám tvrdí [nález sp. zn. Pl. ÚS 38/95 ze dne 24. 4. 1996 (N 33/5 SbNU 271; 130/1996 Sb.)] . Z obsáhlé judikatury NSS pak vyplývá, že daňový subjekt prokazuje svá tvrzení především svým účetni ctvím a jinými povinnými záznamy (rozsudek ze dne 30. 1. 2008, čj. 2 Afs 24/2007 - 119, rozsudek ze dne 22. 10. 2008, čj. 9 Afs 30/2008 - 86; všechna zde cit. rozhodnutí NSS jsou přístupná na www.nssoud.cz). [18] Správce daně však může vyjádřit pochybnosti ohledně věrohodnosti, průkaznosti, správnosti či úplnosti účetnictví a jiných povinných záznamů. Správce daně tíží důkazní břemeno ve vztahu k prokázání důvodnosti svých pochyb [§31 odst. 8 písm. c) daňového řádu]. „Správce daně nemá povinnost prokázat, že údaje o určitém účetním případu jsou v účetnictví daňového subjektu zaznamenány v rozporu se skutečností, je však povinen prokázat, že o souladu se skutečností existují natolik vážné a důvodné pochyby, že činí účetnict ví nevěrohodným, neúplným, neprůkazným nebo nesprávným. [...] Správce daně je zde povinen identifikovat konkrétní skutečnosti, na základě nichž hodnotí předložené účetnictví jako nevěrohodné, neúplné, neprůkazné či nesprávné.“ [rozsudek čj. 2 Afs 24/2007 - 119, též rozsudek čj. 9 Afs 30/2008 - 86, oba cit. shora, shodně nález sp. zn. II. Ú S 232/02 ze dne 29. 10. 2002 (N 134/28 SbNU 143)]. Pokud správce daně unese své důkazní břemeno ve vztahu k výše popsaným skutečnostem, je na daňovém subjektu, aby prokázal pravdivost svých tvrzení a průkaznost, věrohodnost a správnost účetnictví a jiných povinných záznamů ve vztahu k předmětnému účetnímu případu, popř. aby svá tvrzení korigoval. Daňový subjekt bude tyto skutečnosti prokazovat zpravidla jinými důkazními prost ředky než vlastním účetnictvím a evidencemi (viz rozsudek čj. 2 Afs 24/2007 - 119 a rozsudek čj. 9 Afs 30/2008 - 86, oba cit. shora, shodně též rozsudek ze dne 31. 5. 2007, čj. 9 Afs 30/2007 - 73). [19] Stěžovatel byl tedy v tomto případě povinen prokázat, že skutečně vynaložil výdaje ve shodě se svými tvrzeními a v uváděné výši, že se jedná o výdaje na dosažení, zajištění a udržení zdanitelných


text: příjmů a že mezi příjmy a výdaji existuje věcná a časová souvislost (srov. rozsudek NSS ze dne 6. 12. 2007, čj. 1 Afs 80/2007 - 60). Pokud stěžovatel argumentuje, že ne každé jednání vyústí v získání zakázky, v tomto má zajisté pravdu. Tato premisa vyplývající z reality podnikatelského života však není v rozporu s napadenými rozsudky krajského soudu. Lze zde odkázat na rozsudek NSS ze dne 1. 4. 2004, čj. 2 Afs 44/2003 - 73 (č. 264/2004 Sb. NSS), podle něhož podmínkou uznání vynaložených výdajů za daňově účinné není, aby se vždy reálně projevily v příjmech daňového poplatníka, postačuje, je-li mezi nimi přímý a bezprostřední vztah. Jinými slovy, je nutno oddělit výdaje, kterými podnikate l (třebas bezúspěšně) usiluje o dosažení, zajištění a udržení svých zdanitelných příjmů, a výdaje jiné, které k tomuto účelu vynakládány nejsou. V.B. Plnění důkazní povinnosti dle §31 odst. 8 písm. c) daňového řádu správcem daně [20] K prokázání svých tvrzení předložil stěžovatel knihy jízd za roky 2004 a 2005 ke všem vozidlům, které v daném roce používal k pracovním cestám. Správce daně vyzval stěžovatele výzvami ze dne 27. 4. 2007 (čj. 141591/07/077930/4737 – ve vztahu ke zdaňovacímu období roku 2005) a ze dne 10. 9. 2007 (čj. 221841/07/077930/4737 – ve vztahu ke zdaňovacímu období roku 2004), aby doložil, že výdaje související s provozem vozidel jsou daňovými výdaji ve smyslu §24 odst. 1 záko na o daních z příjmů (např. uvedením konkrétních osob, s kterými jednal, předložením písemností, jež prokazují tyto cesty, případně jinými důkazními prostředky). Stěžovatel reagoval na výzvy předložením soupisů k jednotlivým cestám evidovaným v knihách jízd s upřesněním účelu cest a doplněním souvislostí mezi pracovními cestami a výdajovými a příjmovými pokladními doklady a vydanými a přijatými fakturami. Dále předložil některé další dokumenty (fotokopie přihlášky a faktury za školení v termínu 15. - 18. 9. 2005, fotokopie dokladu o nákupu oleje do vozidla Fiat Scudo, čestné prohlášení pana P. ze společnosti HSW Signall, s. r. o.). [21] Správce daně formuloval své výhrady k předloženým knihám jízd ve výzvách ze dne 27. 4. 2007 a 10. 9. 2007, v nichž uvedl, že js ou vedeny neprůkazným způsobem. Účel cest je v nich vyjádřen neurčitě. Při ústním jednání dne 2. 5. 2007 (protokol čj. 139138/07/077930/4737) upozornil správce daně stěžovatele na nesoulad mezi doklady za nákup PHM a místem, kde se měla vozidla v dané dny nacházet dle záznamů v knize jízd (23. 2. 2005 a 25. 3. 2005 čerpání PHM v Bo., dle knihy jízd byl stěžovatel v Č.; 8. 1. 2005 čerpání PHM v T., dle knihy jízd nebyla daný den vykonána žádná jízda; 31. 12. 2005 čerpání PHM v K., dle knihy jízd byl stěžovatel v Č.). Rovněž při ústním jednání dne 17. 1. 2008 (viz protokol čj. 6817/08/077930/4737) byl stěžovatel upozorněn na to, že podmínkou pro zahrnutí výdajů do základu není jen vedení příslušné evidence, ale také prokázání, že cesty byly skutečně provedeny, zejména musí být prokázán jejich účel a souvislost s podnikatelskou činností. Při tomto jednání charakterizoval správce daně předložené knihy jízd za


text: rok 2005 a k nim se vztahující vysvětlení podané stěžovatelem za neadresné, paušalizované, vedené pouze v obecné rovině. Knihy jízd nedokládají, zda byly jízdy skutečně provedeny, natož zda měly vztah k podnikání. Jestliže u velkého počtu cest uvádí stěžovatel jako jejich účel nákup materiálu, lze předpokládat, že jej nakoupil na základě dokladu. V případě reklamací je pravděpodobné, že byly o nich sepsány zápisy. Při ústním jednání dne 11. 9. 2007, čj. 220363/07/077930/4737, které se týkalo zdaňovacího období roku 2004, sdělil stěžovatel na dotaz správce daně, že knih u jízd k vozidlu Fiat Scudo za rok 2004 nedoložil proto, že s ním začal jezdit až v roce 2005. Na počátku knihy jízd k tomuto vozidlo za rok 2005 jsou však uvedeny pracovní jízdy i v roce 2004. [22] Další pochybnosti ohledně správnosti a průkaznosti knih jízd shrnul správce daně ve zprávě o daňové kontrole (čj. 183308/08/07930/4737). K tomu lze uvést, že dle judikatury NSS není daňový subjekt zkrácen na svých právech, pokud správce daně vyjeví své pochybnosti teprve ve zprávě o daňové kontrole. I v této fázi řízení je totiž daňový subjekt stále oprávněn navrhovat provedení dalších důkazů, a splnit tak svoji důkazní povinnost dle §31 odst. 9 daňového řádu (rozsudek ze dne 25. 9. 2007, čj. 8 Afs 36/2005 - 79). Správce daně ve zprávě o daňové kontrole uvedl, že zápisy o pracovních cestách uskutečněných v rozmezí od 13. do 18. 9. 2005 do P. v souvislosti se seminářem organizace a řízení jsou v rozporu s ostatními důkazy. Z přijaté faktury č. 240 plyne, že stěžovatel absolvoval školení organizované společností Business Success, jehož místem bylo dle přihlášky Bn., a to v termínu od 15. do 18. 9. 2005. Obdobné pochybnosti panují i v případě školení pořádaného stejným subjektem v roce 2004 (od 19. do 21. 11.). Ačkoliv dle předložených faktur se mělo dané školení konat v P., stěžovatel eviduje v tomto časovém úseku pracovní jízdu do Bn.a zpět. Rovněž k jízdám Č.– B. a zpět vykonaným v roce 2004 nepředložil stěžovatel žádné důkazy. Správci daně je přitom známo, že v B. má stěžovatel rodinný dům, přitom v přiznání k dani z nemovitostí za roky 2005 a 2006 neuvedl, že by jakoukoliv jeho část používal k podnikatelským účelům. V knize jízd je jako účel pracovní cesty do P. dne 26. 2. 2004 zapsáno obchodní jednání se společností Strabag a. s., faktura předložená stěžovatelem, která má tuto jízdu prokázat, je však vystavena na společnost Raiffeisenbank a. s. Příkladem neadresných a paušalizovaných údajů obsažených v knize jízd jsou záznamy k jízdám po Č. v roce 2005, u nichž je jako účel uvedeno - město, vyzvednutí podkladů pro sazbu a výrobu, nákupy materiálů. [23] Další pochybnosti, které zmiňuje ve svém rozhodnutí žalovaný i krajský soud, souvisí s uváděním neustále stejné vzdálenosti v knize jízd za rok 2004 na trase Č .– B. a zpět (21 km) a jízd po Č. (15 km). Stěžovatel napadá tento závěr krajského soudu, neboť nebylo prokázáno, že by se na trase vyskytovaly jízdní překážky. Na to je ovšem potřeba


text: namítnout, že sám stěžovatel v knize jízd za rok 2005 uvádí odlišný počet najetých kilometrů na této trase – B. – Č. (město) a zpět v rozpětí 22 až 29 km. Žalovaný ani krajský soud neuvádí, že by se na této t rase zcela jistě vyskytovaly ve stanovených termínech jízdní překážky. Jen vyjadřují své pochybnosti o tom, že lze dlouhodobě a konstantně najet mezi těmito dvěma místy naprosto shodný počet kilometrů, aniž by kdy došlo k prodloužení či zkrácení cesty. Přitom vychází ze svých životních zkušeností. Nejvyšší správní soud judikoval v rozsudku ze dne 29. 3. 2007, čj. 2 Afs 8/2007 - 88, že pravděpodobnost, že při cestě do stejného místa bude najet naprosto stejný počet kilometrů, je vzhledem k proměnlivé dopravní situaci a dopravním událostem malá. Pochybnosti správce daně lze mít proto za důvodné. Nejvyšší správní soud nicméně zdůrazňuje, že v nyní posuzovaném případě jsou tyto pochybnosti pouze doplňkovým a podpůrným důvodem, proč žalovaný hodnotil předložené knihy jízd jako nevěrohodné (viz výše). Samy o sobě, bez přistoupení dalších relevantních důvodů shora zmiňovaných, by zásadně k unesení důkazního břemene ze strany správce daně, resp. žalovaného, ne stačily. V tomto případě jde však o další, byť podpůrný, důvod, který problematizuje knihu jízd stěžovatele. [24] V průběhu dokazování vyplynuly najevo další skutečnosti, které odůvodňují pochybnosti správce daně o věrohodnosti, průkaznosti a správnosti knih jízd (viz body [26], [29], [31] a [33] níže). [25] Nejvyšší správní soud na základě výše rekapitulovaného obsahu správního spisu (viz body [21] až [23] shora) dospěl k závěr, že správce daně unesl své důkazní břemeno ve smyslu §31 odst. 8 písm. c) daňového řádu ohledně existence skutečností vyvracejících věrohodnost, průkaznost, správnost či úplnost evidencí vedených stěžovatelem. Za této situace bylo na stěžovateli, aby předložením dalších důkazních prostředků prokázal správnost , průkaznost a věrohodnost knih jízd a vedené daňové evidence. V.C. Hodnocení výsledků důkazního řízení ve vztahu k unesení důkazního břemene stěžovatelem [26] Zdejší soud se shoduje s krajským soudem i žalovaným v hodnocení důkazů předložených stěžovatelem. Kniha jízd, v níž je účel pracovních cest označen velmi obecnými a neurčitými pojmenováními jako „obchodní jednání“, „nákup“, „služebně“, „servis pro firmu“, „vyzvednutí podkladů pro sazbu a výrobu, nákupy materiálů“, neprokazuje, že byly pracovní cesty uskutečněny, a pokud snad nějaké cesty byly uskutečněny, že se tak stalo za účelem dosažení, zajištění a udržení zdanitelných příjmů. Nutno upozornit, že takto označoval stěžovatel účel jízd opakovaně, a to až v řádu desítek případů, proto správce daně zcela opodstatněně hodnotil tyto údaje, jakož i podaná vysvětlení za neadresná a paušalizovaná. [27] Předloženými soupisy ke knihám jízd s doplněnými odkazy na příjmové a výdajové pokladní doklady a přijaté a vydané faktury plnil stěžovatel svoji povinnost tvrzení, nikoliv však povinnost důkazní. Ve vztahu k některým jízdám nenabídl stěžovatel žádné další důkazní prostředky, čímž neunesl své důkazní břemeno dle §31 odst. 9 daňového řádu . V důsledku toho žalovaný po právu neuznal výdaje související s těmito cestami za daňově účinné. [28] K některým jízdám předložil stěžovatel faktury. Lze se ztotožnit s názorem žalovaného, že faktury dokládají obchodní činnost


text: stěžovatele, nikoliv uskutečnění pracovních cest. Je tomu tak zejména v situaci, kdy údaje obsažené na fakturách přímo popírají pravdivost tvrzení stěžovatele (např. obsahují údaj o tom, že fakturována je i doprava, nebo jsou vystaveny pobočkou společnosti se sídlem v jiném místě, než kam měla být uskutečněna pracovní cesta). Např. pracovní cesty na školení pořádané společností Business Success, spol. s r. o. od 19. do 21. 11. 2004, které se dle stěžovatele uskutečnilo v Bn., jsou v knize jízd deklarovány pod účelem „servis pro firmu“. Na stěžovatelem předložených fakturách figuruje jako místo konání P. Takovéto faktury však nejsou způsobilé prokázat pravdivost tvrzení stěžovatele. Jiné faktury nemají zřejmou časovou souvislost s pracovní cestou, kterou mají dokládat. Ostatně zpráva o daňové kontrole podrobně popisuje úvahy správce daně. Fakturu by bylo možno v obecné rovině považovat za důkaz o uskutečnění pracovní cesty, pokud by na ní bylo potvrzeno osobní převzetí faktury odběratelem spolu s uvedením místa a času převzetí. Tak tomu ovšem v daném případě nebylo. Stěžovatel byl povinen prokázat, že pracovní cesty uskutečnil, a to v čase a za účelem deklarovaným v knize jízd. K tomu nenabídl žádné způsobilé důkazní prostředky. [29] Stěžovatel např. uvádí v knize jízd za rok 2005, že od 13. 9. 2005 do 18. 9. 2006 konal pracovní cesty z B. do P. a zpět, včetně jízd po P., z důvodu semináře org. a řízení. K prokázání svých tvrzení předložil přihlášku na seminář pořádaný společností Business Success, spol. s r. o. s místem konání v Bn., v termínu od 14. do 18. 9. 2005. Dále předložil fakturu č. 25201008 vystavenou touto společnosti za kurz ve dnech od 15. do 18. 9. 2005. Mezi tvrzením stěžovatele v podobě záznamů v knize jízd a předloženými důkazními prostředky je rozpor co do místa konání semináře (cíle pracovních cest) i co do data konání cest a školení. Ve vyjádření ze dne 30. 7. 2007 stěžovatel uvádí, že tento seminář proběhl v termínu od 15. do 18. 9. 2005 v Bn. Stěžovatel tedy tvrdí a prokazuje, že školení se uskutečnilo od 15. do 18. 9. 2005 v Bn., avšak v knize jízd eviduje pracovní cesty v termínu od 13. do 18. 9. 2005(6) do P. Obrana stěžovatele, že uvedení jiného cílového místa je dáno tím, že knihu jízd dodatečně zpracovala jeho matka a stěžovatel finální podobu záznamů v knize jízd nekontroloval, nemůže obstát. Je totiž zcela jednoznačné, že za správnost záznamů v knize jízd odpovídá daňový subjekt sám. Skutečnost, že v posledních záznamech v knize jízd za září 2005 je patrně omylem uveden jako rok uskutečnění pracovní cesty rok 2006, je ve světle výše popsaných rozporů toliko maličkostí, která svědčí o ledabylosti vedení knihy jízd a podtrhuje správnost závěru žalovaného o pochybnostech týkajících se věrohodnosti, správnosti a průkaznosti této evidence. [30] Pokud se týká čestného prohlášení pana P. ze společnosti HSW Signall, s. r. o., je nutno poznamenat, že v daňovém řízení nelze použít tzv. „čestné prohlášení“ jakožto důkazní prostředek (podrobně viz rozsudek NSS ze dne 24. 5. 2006, čj. 1 Afs 77/2005 -


text: 43). [31] Závažné výtky lze mít ke knize jízd týkající se vozidla Fia t Scudo, neboť začíná záznamy o pracovních jízdách na konci roku 2004, ačkoliv stěžovatel při ústním jednání se správcem daně uvedl, že vozidlo začal používat ke služebním účelům patrně až v roce 2005, poté co bylo opraveno. K této otázce se stěžovatel v průběhu daňového řízení již dále nevyjádřil. Stěžovatel tímto svým sdělením založil zásadní pochybnosti o věrohodnosti a správnosti záznamů v knize jízd. Jestliže pak k prokázání uskutečnění pracovních cest vozidlem Fiat Scudo v roce 2004 nenabídl žádný důkazní prostředek, neunesl své důkazní břemeno a správce daně zcela opr ávněně navýšil základ daně o takto deklarované výdaje. [32] Jízdy uskutečněné stěžovatelem z Č. do B. a zpět za účelem kontroly postupu stavebních prací nelze považovat za výdaje vynaložené na dosažení, zajištění a udržení zdanitelných příjmů. Týkají se totiž osobního majetku stěžovatele a jeho manželky, který nikterak nesouvisí s podnikatelskou činností. Na tom nemůže nic změnit ani skutečnost, že v rodinném domě je umístěna pracovna stěžovatele. Pracovna není součástí obchodního majetku stěžovatele, za její užívání nehradí žádnou úplatu, stěžovatel dokonce v daňovém přiznáni k dani z nemovitostí nepřiznal, že je v domě místnost používaná k podnikání. Učinil tak až dodatečně v souvislosti s daňovou kontrolu, kdy mu správce daně vyjevil své pochybnosti o daňové účinnosti výdajů na pracovní cesty do B. Takový postup je třeba hodnotit za daných okolností jako navýsost účelový. [33] Pokud se týká dalších cest uskutečněných na trase Č.– B. a zpět v roce 2004 po přestěhování stěžovatele do B., rovněž nebyly žalovaným uznány jako daňově účinné výdaje. Pochybnosti o průkaznosti těchto záznamů v knize jízd se opírají o dva faktory. V prvé řadě to je uvádění neustále stejného počtu najetých kilometrů (k tomu viz bod [23] shora), dále pak evidování cest ve směru Č.– B. a zpět. Správce daně přitom ze živnostenského rejstříku zjistil, že stěžovatel měl od 21. 7. 2004 místo podnikání v B. a provozovnu v Č. Jestliže tedy současně bydlel v B., působí nelogicky, že pracovní cesty vykazuje vždy v opačném směru. Logické by bylo vykazování pracovních cest z B. (bydliště a současně místa podnikání) do Č . (provozovny) a zpět. Pochybnosti ohledně věrohodnosti těchto záznamů jsou tedy zjevné. Stěžovatel však nepředložil k těmto pracovním cestám žádné důkazní prostředky, a proto bylo na místě učinit závěr, že neprokázal uskutečnění těchto cest deklarovaným způsobem, ani jejich souvislost se zdanitelnými příjmy. [34] V případě cest z B. do Č. provedených v roce 2005 je situace jiná. Záznamy v knize jízd nevzbuzují pochybnosti, neboť se jednak počet najetých kilometrů liší, a to v rozumném rozpětí (viz bod [23] shora), jednak jsou cesty vykazovány ve směru B. – Č. a zpět. Jak vyplývá ze zprávy o daňové kontrole, správce daně uznal výdaje na tyto pracovní cesty za daňově účinné. Respektoval tak skutečnost, že v B. má stěžovatel místo podnikání a do Č. jezdí do své provozovny, tedy v souvislosti s podnikatelskou činností. Je třeba dodat, že odůvodnění rozsudku krajského soudu ze dne 26. 8.


text: 2009 neodpovídá v této části (odst. 4 na straně 9 rozsudku) obsahu rozhodnutí žalovaného a zprávy o daňové kontrole. Uvedené pochybení krajského soudu není v neprospěch stěžovatele, nezhoršuje jeho pozici, správce daně i žalovaný uznali daňovou účinnost výdajů na tyto cesty. V tomto kontextu je třeba nutno vnímat i názor krajského soudu, že by bylo třeba prokázat, které činnosti koná stěžovatel v místě podnikání a které v provozovně. Tato výtka krajského soudu totiž směřuje proti pracovním cestám z roku 2004, které stěžovatel prováděl v opačném směru (tj. Č.– B. a zpět). Ani tato část námitky proti odůvodnění rozsudku krajského soudu nemíří proti důvodům rozhodnutí žalovaného či správce daně. Plně proto postačí korigovat závěr krajského soudu Nejvyšším správním soudem, neboť rozhodnutí krajského soudu obstojí i přes tento dílčí nedostatek odůvodnění. [35] V kasační stížnosti proti rozsudku krajského soudu ze dne 15. 7. 2009 uvádí stěžovatel námitky vůči jednotlivým pracovním cestám do P. (Strabag a. s., Europapier - Bohemia, s. r. o.), do Bn. (REDA a. s., Stavebniny Šťastný s. r. o., školení od společnosti Business Success) a na jednání se společností Beton Bohemia s. r. o. Stěžovatel k těmto cestám opakuje již dříve vyřknutá vysvětlení, odkazuje na konkrétní faktury. Nejvyšší správní soud k těmto námitkám podotýká, že stěžovatel jimi naplňoval pouze svoji povinnost tvrzení. Stěžovatele však tíží vedle toho rovněž povinnost důkazní. Tu se pokoušel splnit odkazy na jednotlivé faktury, které údajně mají dokládat uskutečnění pracovních jízd. K důkaznímu významu faktur ve vztahu k pracovním cestám se soud vyjádřil v bodě [28] shora. Jiné důkazní prostředky stěžovatel k těmto cestám nenabídl. Soud tedy uzavírá, že ani v těchto případech neunesl stěžovatel důkazní břemeno. [36] Stěžovatel se ve své kasační stížnosti táže, jak má tedy prokázat uskutečnění pracovních cest a jejich daňovou uznatelnost. Tato otázka dílem směřuje de lege ferenda, když v podstatě zpochybňuje v relevantní době nastavenou zákonnou konstrukci, která předpokládala prokázání těchto skutečností (a nikoliv jen paušální a nekonkrétní vedení knihy jízd, na jejíž podporu nebude stěžovatel s to přidat jakékoliv důkazy). De lege lata pak lze k tomu uvést následující. V situaci, kdy převažující část údajů v knize jízd je zcela nekonkrétní a vágní, může být uskutečnění pracovních cest a jejich souvislost s dosažením, zajištěním a udržením zdanitelných příjmů prokázáno např. relevantními svědeckými výpověďmi, parkovacími lístky, výpisy z platebních karet (jimi lze prokázat, že se daňový subjekt zdržoval na určitém místě) , dodacími listy potvrzujícími osobní dodání (či odběr) zboží, pokladními doklady (osobní převzetí či předání hotovosti), zápisy o reklamacích (část cest měla údajně souvislost s reklamacemi), obchodní korespondencí (např. elektronickou, jejímž předmětem je sjednání místa a času schůzky), fotodokumentací (ta se běžně pořizuje v souvislosti s reklamacemi, dokumentací dodání služeb, propagací; stěžovatel má přitom ve svém drobném investičním majetku evidovaný fotoaparát Olympus MJU 410; fotografie navíc lze opatřit i datem jejich vzniku) atd. Žádný vyčerpávající a závazný katalog v tomto smyslu však jistě nelze podat, neboť možnost prokázání a konkrétní důkazy se budou lišit v závislosti na typu podnikání a charakteru činnosti. [37] Nejvyšší správní soud dospěl k


text:
závěru, že krajský soud i žalovaný správně vyložily otázku rozložení důkazního břemene v daňovém řízení [§31 odst. 9 a §31 ods t. 8 písm. c) daňového řádu]. Ani v aplikaci těchto norem na zjištěný skutkový stav neshledal zdejší soud žádné pochybení. Kasační námitka je proto nedůvodná. VI. Závěr a náklady řízení [38] S ohledem na výše uvedené dospěl Nejvyšší správní soud k závěru, že kasační stížnosti jsou nedůvodné, a proto je zamítl (§110 odst. 1 s. ř. s.). Soud přitom neshledal žádnou vadu, k níž by byl povinen přihlédnout i bez návrhu (§109 odst. 3 s. ř. s.). [39] O náhradě nákladů řízení bylo rozhodnuto v souladu s §60 odst. 1 ve spojení s §120 s. ř. s. Stěžovatel, který neměl v tomto soudním řízení úspěch, nemá na jejich náhradu právo. Žalovanému žádné náklady převyšující běžnou administrat ivní činnost nevznikly, a tudíž mu nebyla náhrada nákladů řízení přiznána. Poučení: Proti tomuto rozsudku nejsou opravné prostředky přípustné. V Brně dne 2. prosince 2009 JUDr. Josef Baxa předseda senátu
 Právní věta: Uskutečnění pracovních cest osobním automobilem (§24 odst. 1 zákona č. 586/1992 Sb., o daních z příjmů) a jejich souvislost s dosažením, zajištěním a udržením zdanitelných příjmů (§23 odst. 1 téhož zákona) lze zpravidla prokázat např. svědeckými výpověďmi, parkovacími lístky, výpisy z platebních karet (jimi lze prokázat, že se daňový subjekt zdržoval na určitém místě), dodacími listy potvrzujícími osobní dodání (či odběr) zboží, pokladními doklady (osobní převzetí či předání hotovosti), obchodní korespondencí (např. elektronickou, jejímž předmětem je sjednání místa a času schůzky) či jinými obchodními dokumenty, které souvisí s účelem cesty.
 Soud: Nejvyšší správní soud
 Datum rozhodnutí / napadení: 02.12.2009
 Číslo jednací: 1 Afs 97/2009 - 73
 Způsob rozhodnutí: Rozsudek
 Účastníci řízení: Finanční ředitelství v Českých Budějovicích
 ECLI pro jurilogie.cz: ECLI:CZ:NSS:2009:1.AFS.97.2009:73
 Staženo pro jurilogie.cz: 2017-10-01
 Aktualizace: 21. 5. 2020


text:
Zásady pro poskytování dotací z rozpočtu města Dubí SM 03/ PDF Stažení zdarma
 Download "Zásady pro poskytování dotací z rozpočtu města Dubí SM 03/2017"
 1 Datum vydání: Vydání č.: 1 Strana 1 / 8 SM 03/2017 Datum platnosti: Číslo dle rozdělovníku: 3 Funkce: Jméno: Datum: Podpis: Zpracoval: Vedoucí MKZ Vedoucí FO Anna Gürtlerová Ing.Markéta ZM Usnesení č
 2 Datum vydání: Vydání č.: 1 Strana 2 / 8 Rozdělovník výtisků č. podoba Vlastník (funkce) / umístění Jméno Datum Podpis 1 CD Interní auditor Ing.Jana Šedivá 2 Fyzická Manažer kvality 3 elektronická Všichni zaměstnanci MěÚ Pozn: elektronická verze je umístěna na adrese Společný /Vnitřní předpisy Změna číslo Místo a charakter změny Datum Jméno 1 Vydání: 2 Vydání: 3 Vydání: 4 Vydání: 5 Vydání: 6 Vydání: 7 Vydání:
 3 Datum vydání: Vydání č.: 1 Strana 3 / 8 Revize č. Revidoval (jméno, funkce) Datum Výsledek (změna, rušení, nové vydání) Podpis I. Obecná pravidla 1. Na dotaci není právní nárok ( 10a, odst. 2 zákona č. 250/2000 Sb., o rozpočtových pravidlech územních rozpočtu). 2. Dotaci lze poskytnout na základě žádosti o poskytnutí dotace prostřednictvím veřejnoprávní smlouvy ( 10a, odst. 3 zákona č. 250/2000 Sb.). 3. Žádost obsahuje náležitosti stanovené v 10a) zákona č. 250/2000 Sb. Formulář žádosti o individuální dotaci je zveřejněn na webových stránkách města a na webových stránkách Městského kulturního zařízení nebo přímo u zaměstnanců Městského kulturního zařízení. Formulář žádosti o případnou programovou dotaci bude součástí vyhlášeného programu ( 10a, odst. 3 zákona č. 250/2000 Sb.). 4. V případě, že poskytovatel nevyhoví žádosti, sdělí bez zbytečného odkladu žadateli, že jeho žádosti nebylo vyhověno a důvod nevyhovění žádosti ( 10a, odst. 4 zákona č. 250/2000 Sb.). 5. Veřejnoprávní smlouva obsahuje náležitosti dle 10a, odst. 5 zákona č. 250/2000 Sb. Vzor veřejnoprávní smlouvy je přílohou č. 1 této směrnice a může být upraven a schválen pro daný program. 6. Poskytovatel zveřejní veřejnoprávní smlouvu o poskytnutí dotace nad 50 tis. na své úřední desce způsobem umožňujícím dálkový přístup do 30 dnů ode dne uzavření smlouvy nebo
 4 Datum vydání: Vydání č.: 1 Strana 4 / 8 jejího dodatku, a to po dobu 3 let ode dne zveřejnění. Obsahuje-li povinně zveřejňovaná veřejnoprávní smlouva nebo její dodatek informace, které jsou podle zvláštního právního předpisu (např. zákon č. 101/2000 Sb., o ochraně osobních údajů) vyloučeny ze zpřístupnění, zveřejní se smlouva nebo její dodatek bez těchto informací ( 10d) zákona č. 250/2000 Sb.). 7. Spory z právních poměrů při poskytnutí dotace rozhoduje podle správního řádu krajský úřad v přenesené působnosti ( 10b zákona č. 250/2000 Sb.). 8. Poskytovatel je oprávněn provádět finanční kontrolu dle zákona č. 320/2001 Sb., o finanční kontrole ve veřejné správě. II. Individuální dotace 1. Individuální dotace může být poskytnuta na základě písemné žádosti o dotaci prostřednictvím veřejnoprávní smlouvy. 2. O poskytnutí dotace nad 50 tis. Kč v jednotlivém případě fyzickým nebo právnickým osobám a uzavření veřejnoprávních smluv o jejich poskytnutí rozhoduje ( 85 odst. c) zákona č. 128/2000 Sb., o obcích). 3. O poskytnutí dotace do 50 tis. Kč v jednotlivém případě fyzickým nebo právnickým


text:
osobám a uzavření veřejnoprávních smluv o jejich poskytnutí rozhoduje Rada města ( 102 odst. 3 zákona č. 128/2000 Sb.). 4. Žádosti o individuální dotace jsou předkládány příkazci operace, z jehož kapitoly rozpočtu by měla být dotace poskytnuta (např. dotace poskytnutá z rozpočtu Městského kulturního zařízení, z rozpočtu odboru školství). 5. Žádost o dotaci z rozpočtu města může podat žadatel (fyzická nebo právnická osoba), která má vyrovnány všechny splatné závazky vůči městu. 6. Dotace bude poskytována na podporu činnosti v některé z těchto oblastí: A) - sportovní, zájmová a kulturní činnost pravidelná organizovaná činnost, založená na materiální, technické a organizační práci, umožňující zájemcům z řad veřejnosti minimálně 1x týdně vyžití v dané oblasti; - zájmová činnost dětí a mládeže; - jiná společensky prospěšná činnost
 5 Datum vydání: Vydání č.: 1 Strana 5 / 8 podmínky přidělení dotace: - řádná registrace organizace žadatele - předložená žádost o dotaci na předepsaném formuláři (u sportovních klubů doložit seznam členů) - výkaz hospodaření žadatele v dané oblasti předešlé dotace účel použití dotace: - všeobecný materiál (potraviny, ochranné pomůcky, prádlo, oděv obuv, knihy, učební pomůcky, tisk) - rozhodčí, startovné a ubytování, občerstvení - nákup služeb: pošta, propagace - startovné a vložné do soutěží, poplatky, školení a vzdělávání, - cestovní příkazy, náklady na přepravu autobusem nebo vlakem (musí být zřejmé, kdy a kde se cesta konala a kdo se jí zúčastnil), - náklady spojené s činností organizace (el. en., plyn, voda, teplo, uhlí, palivové dřevo, - PHM do elektrocentrály, sekačky na trávu a dalších strojů sloužících k úpravě sportovišť, - úhrada nájemného za užívané budovy a prostory včetně nájemného za tělocvičny a sportovní haly, - náklady spojené s údržbou a obnovou zařízení užívaných organizací (údržba a obnova staveb, budov a zařízení v majetku organizace, v trvalém užívání, ve výpůjčce nebo v dlouhodobém pronájmu), - materiál pro konání dané činnosti, - drobný hmotný majetek. B) Sportovní, zájmové a kulturní jednorázové akce jednorázové neopakující se akce podmínky přidělení dotace: - předložená žádost o dotaci na předepsaném formuláři - předběžné vyčíslení nákladů akce účel použití dotace: - všeobecný materiál, poštovné, vstupné kulturní památky, výstavy apod., - rozhodčí, startovné a ubytování, - cestovní příkazy, náklady na přepravu autobusem nebo vlakem (musí být zřejmé, kdy a kde se cesta konala a kdo se jí zúčastnil), - úhrada nájemného za užívané budovy a prostory včetně nájemného za tělocvičny a sportovní haly, - materiál pro konání dané akce, občerstvení
 6 Datum vydání: Vydání č.: 1 Strana 6 / 8 C) Reprezentace města jednotlivci a skupinami v oblastech sportu, kultury a zájmové činnosti v ČR a zahraničí kvalifikace a účast na krajských, republikových a zahraničních akcích. podmínky přidělení dotace: - předložená žádost o dotaci na předepsaném formuláři - charakteristika akce - vyčíslení nákladů spojených s účastí na akci účel použití dotace: - startovné a ubytování, občerstvení - cestovní příkazy, náklady na přepravu autobusem nebo vlakem (musí být zřejmé, kdy a kde se cesta konala a kdo se jí zúčastnil), - materiál pro konání dané akce, D) Dotace na činnost organizací zaměřených na sociální problematiku. podmínky


text:
přidělení dotace: - předložená žádost o dotaci na předepsaném formuláři - kalkulace nákladů včetně odůvodnění - informace o počtu obyvatel s trvalým pobytem v, kterým je služba poskytována - předložená kopie Rozhodnutí o registraci sociální služby - předložená kopie Pověření kraje k zajištění dostupnosti sociálních služeb zařazených do Základní sítě sociálních služeb Z poskytnuté dotace nelze hradit / společné pro všechny oblasti: - mzdy, platy, náhrady a veškeré daně a pojistné se mzdami související, dohody o pracovní činnosti a dohody o provedení práce hráčů, sportovních klubů, funkcionářů (výjimku tvoří poskytnutá dotace na pečovatelskou službu Domu s pečovatelskou službou ), - pokuty, penále a sankce, - leasingové splátky - výdaje, které nelze účetně doložit. - náklady prokazatelně nesouvisející s dotací Celkový objem finančních prostředků je stanoven ve schváleném rozpočtu města pro daný rok. Termíny pro podání žádosti o poskytnutí dotace na kalendářní rok jsou do
 7 Datum vydání: Vydání č.: 1 Strana 7 / 8 III. Finanční vypořádání dotací 1. Příjemce dotace je povinen podat na předepsaném formuláři vyúčtování poskytnuté dotace. Vzor tohoto formuláře je přílohou č. 2 této směrnice. Formulář vyúčtování poskytnuté dotace je k dispozici na webových stránkách města webových stránkách Městského kulturního zařízení nebo přímo u zaměstnanců MKZ. 2. Vyúčtování se odevzdává nejpozději do 11. ledna za rok předcházející. 3. Nedílnou součástí vyúčtování budou fotokopie účetních dokladů prokazujících správné využití poskytnuté dotace (výdajové pokladní doklady s příslušnými paragony, faktury vč. výpisu z účtu o jejím zaplacení, apod.). 4. Pokud příjemce neprovede ve stanoveném termínu vyúčtování nebo příspěvek využije v rozporu s účelem, na který byl poskytnut a je uveden ve smlouvě, je příjemce povinen tento příspěvek neprodleně vrátit na účet poskytovatele. IV. Programy 1. Poskytovatel zveřejní program na své úřední desce způsobem umožňujícím dálkový přístup nejpozději 30 dnů před počátkem lhůty pro podání žádosti. Program se zveřejňuje nejméně po dobu 90 dnů ode dne zveřejnění. 2. Program obsahuje alespoň ( 10c zákona č. 250/2000 Sb.): účel, na který mohou být peněžní prostředky poskytnuty, důvody podpory stanoveného účelu, předpokládaný celkový objem peněžních prostředků vyčleněných v rozpočtu na podporu stanoveného účelu, maximální výši dotace v jednotlivém případě nebo kritéria pro stanovení výše dotace, okruh způsobilých žadatelů, lhůtu pro podání žádosti, stanovení maximálního počtu podaných žádostí (není dáno zákonem), kritéria pro hodnocení žádosti, způsob hodnocení a schválení žádostí (není dáno zákonem), vymezení uznatelných a neuznatelných nákladů (není dáno zákonem), lhůtu pro rozhodnutí o žádosti,
 8 Datum vydání: Vydání č.: 1 Strana 8 / 8 podmínky pro poskytnutí dotace, vzor žádosti a jejích příloh, 3. Program vyhlašuje v souladu se schváleným rozpočtem na daný rok v případě, že celkový objem peněžních prostředků vyčleněných v rozpočtu na podporu daného účelu přesáhne částku 100 tis. Kč. V případě částky do 100 tis. Kč vyhlašuje program Rada města. 4. V rámci programu jsou hodnoceny žádosti, které byly podány ve stanovené lhůtě v programu a na předepsaném formuláři. V. Přechodná a závěrečná ustanovení 1. Přehled všech poskytnutých dotací z rozpočtu města bude zveřejňován na webových stránkách obce. 2. Příjemce dotace z rozpočtu města se zavazuje, že


text:
uveřejní nejméně 2x ročně stručnou zprávu o činnosti v Dubském zpravodaji, v případě jednorázových akcí zprávu z konkrétní akce. 3. Tato směrnice včetně příloh byla schválena Zastupitelstvem města dne usnesením č.. a nabývá účinnosti od Seznam příloh: 1. Žádost o poskytnutí individuální dotace 2. Vyúčtování dotace
 Programy města Sezimovo Ústí v roce 2019 Základní informace
 Programy města Sezimovo Ústí v roce 2019 Základní informace Město Sezimovo Ústí rozhodnutím Rady města Sezimovo Ústí ze dne 14. 1. 2019 zřizuje v roce 2019 tyto programy: Program Sport a tělovýchova Program
 Poskytování dotací z rozpočtu města Dvůr Králové nad Labem v rámci dotačních programů
 Vnitřní předpis města Dvůr Králové nad Labem č. 5/2018 Poskytování dotací z rozpočtu města Dvůr Králové nad Labem v rámci dotačních programů Článek 1 Obecná ustanovení 1. Tento předpis upravuje způsob
 Veřejnoprávní smlouva o poskytnutí individuální dotace z rozpočtu obce Letonice
 Veřejnoprávní smlouva o poskytnutí individuální dotace z rozpočtu obce Letonice č. xx/xxxx uzavřená dle 10a zákona č. 250/2000 Sb., o rozpočtových pravidlech územních rozpočtů a 159 a násl. zákona č. 500/2004
 STATUT DOTAČNÍHO FONDU SML Článek 1 Úvodní ustanovení a základní pojmy 1.1 Usnesením Zastupitelstva města Liberec (dále ZM) č. 8/2016 ze dne 28. 1. 2016 byl, v souladu s ustanovením 84 odst. 2 písm. c)