text:
změnu před tím, než nastanou změny v provozu zdroje znečišťování ovzduší nebo jiné závažné okolnosti, které nejsou v souladu s výrobním programem a používanými technologiemi; bez schválené změny provozního řádu nesmí být změna v provozu zdroje znečišťování ovzduší provedena, c) provozovatel čistí přepravní zásobníky v uzavřených prostorách a skladuje vstupní suroviny, meziprodukty, surové produkty a odpadní produkty v uzavřených zásobnících nebo prostorách (popřípadě prostory chladí), d) provozovatel vypouští emise z výroby zchutňovadel (výroba digestu) přes dezodorizační zařízení (biofiltr naplněný borovou kůrou, která je zkrápěna vodou). 1.2 Integrovaným povolením se vydává v souladu s ustanovením 40 odst. 2 zákona č. 201/2012 Sb., o ochraně ovzduší, ve znění pozdějších předpisů, povolení k provozu stacionárních vyjmenovaných spalovacích zdrojů znečišťování ovzduší Plynová kotelna (2 samostatné kotle označené K1 a K2; kotel K1 o jmenovitém tepelném příkonu 1,71 MW a kotel K2 o jmenovitém tepelném příkonu 2,83 MW), která zajišťuje výrobu páry a teplé vody pro výrobní technologii a vytápění výrobních objektů, budov a kanceláří. Celkový jmenovitý tepelný příkon obou kotlů je 4,54 MW. Palivem je zemní plyn z veřejné distribuční sítě. Kotle pracují na sobě nezávisle, každý má samostatný výduch, za podmínek a) vnášení nižšího množství znečišťujících látek do ovzduší než jsou emisní limity uvedené v tabulce: Emisní zdroj Plynový kotel K1 (jmenovitý tepelný příkon 1,71 MW) Znečišťující látka oxidy dusíku (NO 2 ) Emisní limit 1) [mg.m -3 ] 200 Plynový kotel K2 (jmenovitý tepelný příkon 2,83 MW) oxid uhelnatý (CO) Poznámka: 1) Emisní limity jsou vztaženy na normální stavové podmínky (101,325 kpa, 273,15 K), suchý plyn, referenční obsah kyslíku 3%. 2) Specifický emisní limit pro oxid uhelnatý (CO) platný od 1. ledna ) 2
 4 b) jednorázové měření, odběry vzorků a jejich vyhodnocení, je prováděno autorizovanou osobou oprávněnou k měření těchto zdrojů 1 x za 3 kalendářní roky, ne dříve než po uplynutí 18 měsíců od data předchozího měření pro každý kotel zvlášť ve schválených měřících místech před vstupem zplodin do komína. 1.3 Integrovaným povolením se vydává v souladu s ustanovením 40 odst. 2 zákona č. 201/2012 Sb., o ochraně ovzduší, ve znění pozdějších předpisů, povolení k provozu stacionárního vyjmenovaného spalovacího zdroje znečišťování ovzduší Plynová sušárna granulí, extruzní horizontální dvou pásová sušící linka SV III Wenger složená z 5 sekcí (každá sekce 2 ventilátory a 1 hořák); celkem 5 ks hořáků o jmenovitém tepelném příkonu 5x450 kw, umístěná na p.p.č. 468/2 a 603/1, k.ú. Heřmanice. Zajišťuje snížení vlhkosti granulí přímým horkovzdušným sušením. Palivem je zemní plyn z veřejné distribuční sítě. Celkový jmenovitý tepelný výkon zdroje je 2,25 MW, za podmínek a) provozovatel vypouští emise z plynové sušárny granulí (suchá výroba) přes dezodorizační zařízení (biofiltr naplněný borovou kůrou, která je zkrápěna vodou). Výroková část II. písmeno B. Ochrana vod se mění a doplňuje 2. Ochrana vod Podzemní voda je odebírána z vrtaných studní HV 1 a HV 2 na p. p. č. 95/4, k. ú. Heřmanice nad Labem. Odebíraná podzemní voda slouží k výrobě páry v zařízení, dále se používá jako chladící voda v uzavřeném okruhu, ke skrápění biofiltrů (borová kůra), k mytí


text:
strojů, podlah a zařízení, dále se používá jako užitková pro soc. zařízení v administrativní budově a jako technologická voda při technologii výroby suchých směsí. Voda k výrobě páry je upravována iontoměniči a průchodem reverzní osmózou, kde je změkčována a demineralizována. 2.1 Integrovaným povolením se vydává v souladu s ustanovením 126 odst. 5 zákona č. 254/2001 Sb., o vodách a o změně některých zákonů (vodní zákon), ve znění pozdějších předpisů, povolení k odběru podzemní vody z vrtaných studní HV 1 a HV 2 na p. p. č. 95/4, k. ú. Heřmanice nad Labem (útvar podzemních vod č Podorlická křída v povodí Úpy a Metuje; hydrogeologický rajon č Podorlická křída v povodí Úpy a Metuje), přímé určení polohy * HV 1 (souřadnice X,Y): X = m, Y = m, přímé určení polohy * HV 2 (souřadnice X,Y): X = m, Y = m, v množství pro obě vrtané studny max.: 3,0 l.s m 3. měsíc m 3. rok -1 za podmínek a) celkové odebrané množství podzemních vod je nepřetržitě sledováno měřícím zařízením (vodoměr), jehož správnost měření je ověřena (provozovatel dokladuje ověření správnosti měření tohoto zařízení) a zjištěné množství odebraných podzemních vod je pravidelně zaznamenáváno 1x za měsíc, 3
 5 b) výsledky měření množství odebírané podzemní vody předá provozovatel každoročně Povodí Labe, státní podnik, do 31. ledna, za rok předcházející, c) platnost povolení k odběru podzemní vody je stanovena do 31. července * určení souřadnic dle rovinného souřadnicového systému S_JTSK_Křovák_East_North. 2.2 Integrovaným povolením se vydává v souladu s ust. 126 odst. 5 zákona č. 254/2001 Sb., o vodách a o změně některých zákonů (vodní zákon), povolení k vypouštění odpadních vod (Kód vodního útvaru ID: ; CZ-NACE 1092; pouze vody kotelní a vody chladící) z kotelny, umístěné v katastrálním území Heřmanice nad Labem, do vodního toku Labe, číslo hydrologického pořadí povodí , ř. km. 296,5. Přímé určení polohy * (souřadnice X,Y): X = m, Y = m, za podmínek a) nepřekročení emisních limitů a povoleného množství pro vypouštění odpadních vod uvedených v tabulce: Emisní limity a povolené množství pro vypouštění odpadních vod do vodního toku Labe Látka nebo ukazatel Emisní limit p m 2) t.rok -1 Technická norma BSK 5 (mg.l -1 ) ČSN EN ,2 CHSK Cr (mg.l -1 ) TVN P celk (mg.l -1 ) 4 8 0,05 ČSN EN ISO 6878 NL (mg.l -1 ) ČSN EN 872 EL (mg.l -1 ) ČSN nestanoven N NH 4 (mg.l -1 ) ČSN EN ISO RAS (mg.l -1 ) TNV ph 6 8 ČSN ISO Povolený objem Maximálně 2 l.s -1 vypouštěných Maximálně m 3.měsíc -1 odpadních vod Maximálně m 3.rok -1 1) překročení povolených hodnot p maximálně do výše hodnot m se připouští nejvýše ve 2 výsledcích rozboru při stanovené četnosti 10 odběrů vzorků v období kalendářního roku. Maximálně přípustná hodnota koncentrace m nesmí být překročena žádným výsledkem rozboru. 2) pro posouzení dodržení hodnot ročního bilančního množství znečištění je směrodatný součin ročního objemu vypouštěných odpadních vod v posledním celém kalendářním roce a aritmetického průměru výsledků rozborů vzorků odpadních vod odebraných v tomtéž

type: other


text:
roce. b) teplota vypouštěné odpadní vody nepřekročí 40 C, c) celkové množství vypouštěných odpadních vod je nepřetržitě sledováno měřícím zařízením (Parshalův žlab s ultrazvukovým čidlem na měření úrovně hladiny pro zjišťování objemu odtékajících odpadních vod), jehož správnost měření je ověřena (provozovatel dokladuje ověření správnosti měření tohoto zařízení). Měřící zařízení je osazeno v šachtě umístěné na pozemku p. č. 468/2 v k.ú. Heřmanice nad Labem (pozemek mezi sily a trafostanicí). Zjištěné množství vypouštěných odpadních vod je 4
 6 pravidelně zaznamenáváno 1x za měsíc. Záznamy provozovatel uchovává pro účely evidence, vyhodnocení a kontroly, d) pro posouzení dodržení hodnot vypouštěného znečištění, stanovených jako p s četností nejméně 1x za 3 měsíce, ne dříve než po uplynutí 2 měsíců od předchozího měření, jsou odebírány 24 hodinové směsné vzorky (získané sléváním 12 objemově stejných dílčích vzorků odebíraných v intervalu 2 hodin) z odběrného místa na kanalizačním potrubí, které se nachází v akumulační jímce umístěné na pozemku p. č. 468/2 v k.ú. Heřmanice nad Labem (pozemek mezi sily a trafostanicí). Odběr vzorků a jejich rozbor provádí oprávněná laboratoř (dle ust. 92 zákona o vodách) podle norem pro stanovení daného ukazatele, na které se vztahuje akreditace oprávněné laboratoře, e) přehled množství vypouštěných odpadních vod a přehled výsledků předepsaných rozborů včetně vyhodnocení ročního bilančního množství vypouštěného znečištění v limitovaných ukazatelích provozovatel předá podniku Povodí Labe, státní podnik, vždy v termínu do 31. ledna, za rok předcházející, f) platnost povolení k vypouštění odpadních vod se stanovuje od nabytí právní moci tohoto rozhodnutí do 31. července * určení souřadnic dle rovinného souřadnicového systému S_JTSK_Křovák_East_North. Výroková část II. písmeno C. Nakládání s odpady se vypouští: C. Nakládání s odpady 2. Podmínky zajišťující ochranu zdraví člověka a životního prostředí při nakládání s odpady dle ustanovení 13 odst. 4 písm. c) zákona o integrované prevenci 2.1. Integrovaným povolením se vydává v souladu s ustanovením 13 odst. 4 písm. c) zákona o integrované prevenci a v souladu s ust. 82 odst. 2 zákona č. 185/2001 Sb., o odpadech a o změně některých dalších zákonů, ve znění pozdějších předpisů, souhlas k nakládání s nebezpečnými odpady uvedenými v tabulce: Kat. č. odpadu Název druhu odpadu Kategorie odpadu Odpadní barvy a laky obsahující organická rozpouštědla nebo jiné nebezpečné látky N Odpadní řezné emulze a roztoky neobsahující halogeny N Nechlorované emulze N Jiné motorové, převodové a mazací oleje N Jiná rozpouštědla a směsi rozpouštědel N Papírové a lepenkové obaly (znečištěné) O/N Plastové obaly (znečištěné) O/N Kovové obaly (znečištěné) O/N Skleněné obaly (znečištěné) O/N Obaly obsahující zbytky nebezpečných látek nebo obaly těmito látkami znečištěné N Absorpční činidla, filtrační materiály (včetně olejových filtrů jinak blíže neurčených), čisticí tkaniny a ochranné oděvy znečištěné nebezpečnými látkami N 5
 7 Olejové filtry N Brzdové destičky obsahující azbest N Brzdové kapaliny N Nemrznoucí kapaliny obsahující nebezpečné látky N Nebezpečné součástky neuvedené pod čísly až a a Hydraulické hadice N Vyřazená zařízení obsahující chlorofluorouhlovodíky, hydrochlorofluorouhlovodíky (CHFC) N a hydrofluorouhlovodíky (HFC) Vyřazená zařízení obsahující nebezpečné složky neuvedená pod čísly až ) N Laboratorní chemikálie a jejich směsi, které jsou nebo obsahují nebezpečné látky N Olověné akumulátory


text:
N Zářivky a jiný odpad obsahující rtuť N Poznámka: Katalogová čísla odpadů dle vyhlášky č. 381/2001 Sb., kterou se stanoví Katalog odpadů, Seznam nebezpečných odpadů a seznamy odpadů a států pro účely vývozu, dovozu a tranzitu odpadů a postup při udělování souhlasu k vývozu, dovozu a tranzitu odpadů (Katalog odpadů), ve znění pozdějších předpisů (dále jen katalog odpadů ). Kategorie odpadů: N nebezpečný, O/N ostatní odpad s nebezpečnou vlastností. za podmínek k bodu 2.1. a) shromažďování utříděných nebezpečných odpadů na určených místech; shromažďovací prostředky (nádoby) s nebezpečnými odpady musí být opatřeny katalogovým číslem, názvem druhu odpadu, výstražnými symboly nebezpečnosti a jménem osoby zodpovědné za obsluhu a údržbu shromažďovacího prostředku (nádoby), b) označení shromažďovacích prostředků nebezpečných odpadů (tvarově, barevně nebo popisem) odlišitelně od prostředků nepoužívaných pro nakládání s nebezpečnými odpady, c) zabezpečení shromažďovacích míst a shromažďovacích prostředků před poškozením lidského zdraví a proti nežádoucímu znehodnocení, odcizení nebo úniku nebezpečných odpadů do životního prostředí, d) umístění identifikačního listu nebezpečného odpadu v blízkosti shromažďovacího prostředku (nádoby) nebezpečného odpadu nebo shromažďovacího místa nebezpečného odpadu nebo na nich, e) předávání nebezpečných odpadů oprávněné osobě, f) vedení průběžné evidence odpadů (vést evidenci rovněž pro každý jednotlivý odpad, kterým je vydán souhlas k upuštění od třídění a odděleného shromažďování) a nakládání s nimi v souladu s ust. 39 zákona č. 185/2001 Sb., o odpadech a o změně některých dalších zákonů, ve znění pozdějších předpisů a v souladu s vyhláškou č. 383/2001 Sb., o podrobnostech nakládání s odpady, ve znění pozdějších předpisů, g) nakládání s nebezpečnými odpady a zařízeními obsahujícími polychlorované bifenyly (PCB) v souladu s vyhláškou č. 384/2001 Sb., o nakládání s polychlorovanými bifenyly, polychlorovanými terfenyly monometyltetrachlordifenylmetanem, monometyldichlordifenylmetanem, monometyldibromdifenylmetanem a veškerými směsmi obsahujícími kteroukoliv z těchto látek v koncentraci větší než 50 mg/kg (o nakládání s PCB). 6
 8 Výroková část II. (C. Nakládání s odpady) bod 2.2 se mění a doplňuje 3. Nakládání s odpady 3.1 Integrovaným povolením se vydává v souladu s ustanovením 82 odst. 2 zákona č. 185/2001 Sb., o odpadech a o změně některých dalších zákonů, ve znění pozdějších předpisů, souhlas k upuštění od třídění a odděleného shromažďování odpadů uvedených v následující tabulce: Kat. č. odpadu Název druhu odpadu Kategorie odpadu Papírové a lepenkové obaly O/N Plastové obaly O/N Kovové obaly O/N Skleněné obaly O/N Poznámka: Katalogová čísla odpadů dle vyhlášky č. 381/2001 Sb., kterou se stanoví Katalog odpadů, Seznam nebezpečných odpadů a seznamy odpadů a států pro účely vývozu, dovozu a tranzitu odpadů a postup při udělování souhlasu k vývozu, dovozu a tranzitu odpadů (Katalog odpadů), ve znění pozdějších předpisů (dále jen katalog odpadů ). Kategorie odpadů: N - nebezpečný, O/N - ostatní odpad s nebezpečnou vlastností. za podmínek a) výše uvedené odpady provozovatel shromažďuje a předává oprávněné osobě jako odpad nebezpečný pod společným katalogovým číslem a názvem odpadu uvedeným v následující tabulce: Kat. č. odpadu Název druhu odpadu Obaly obsahující zbytky nebezpečných látek nebo obaly těmito látkami znečištěné Kategorie odpadu b) shromažďování utříděných nebezpečných odpadů na určených místech; shromažďovací prostředky (nádoby) s nebezpečnými odpady musí být opatřeny katalogovým číslem, názvem druhu


text:
odpadu, výstražnými symboly nebezpečnosti a jménem osoby zodpovědné za obsluhu a údržbu shromažďovacího prostředku (nádoby), c) označení shromažďovacích prostředků nebezpečných odpadů (tvarově, barevně nebo popisem) odlišitelně od prostředků nepoužívaných pro nakládání s nebezpečnými odpady, d) zabezpečení shromažďovacích míst a shromažďovacích prostředků před poškozením lidského zdraví a proti nežádoucímu znehodnocení, odcizení nebo úniku nebezpečných odpadů do životního prostředí, e) umístění identifikačního listu nebezpečného odpadu v blízkosti shromažďovacího prostředku (nádoby) nebezpečného odpadu nebo shromažďovacího místa nebezpečného odpadu nebo na nich, f) předávání nebezpečných odpadů oprávněné osobě, g) vedení průběžné evidence odpadů (vést evidenci rovněž pro každý jednotlivý odpad, kterým je vydán souhlas k upuštění od třídění a odděleného shromažďování) a nakládání s nimi. N 7
 9 Ve výrokové části II. se název bodu 3 mění 4. Zvláštní podmínky ochrany zdraví člověka a životního prostředí s ohledem na místní podmínky a technickou charakteristiku zařízení Výroková část II. Závazné podmínky provozu, bod 5 (B. Provozní řád) se vypouští: B. Provozní řád Integrované povolení se vydává v souladu s ustanovením 13 odst. 4 písm. g) zákona o integrované prevenci, v souladu s ustanovením 53 odst. 2 písm. d) zákona č. 86/2002 Sb., o ochraně ovzduší a o změně některých dalších zákonů (zákon o ochraně ovzduší), ke schválení provozního řádu stacionárního zdroje znečišťování ovzduší, Zařízení na výrobu krmiv KSK BONO, provozovna Heřmanice, soubor technickoprovozních parametrů a technickoorganizačních opatření k zajištění provozu stacionárního zdroje znečišťování ovzduší v řádném trvalém provozu (provozní řád), vypracovala Marie Mojžíšová, v lednu 2010, dle ust. 4 nařízení vlády č. 615/2006 Sb., o stanovení emisních limitů a dalších podmínek provozování ostatních stacionárních zdrojů znečišťování ovzduší (příloha 1, bod výroba krmiv z vedlejších produktů porážky...) a v souladu s vyhláškou č. 205/2009 Sb., o zjišťování emisí ze stacionárních zdrojů a o provedení některých dalších ustanovení zákona o ochraně ovzduší, ve znění pozdějších předpisů, za podmínek a) provozovatel provozní řád průběžně kontroluje, aktualizuje (aktualizaci provozního řádu provozovatel předem projedná s krajským úřadem) a poté bezprostředně předkládá krajskému úřadu ke schválení, b) provozovatel předkládá návrhy na změny provozního řádu bezodkladně poté, co nastanou změny v provozu stacionárního zdroje znečišťování ovzduší nebo jiné závažné okolnosti v souladu s výrobním programem a používanými technologiemi, nejpozději však do 60 dnů od data jejich vzniku. Ve výrokové části II. se bod 5 mění 5. Opatření pro předcházení haváriím a omezování jejich případných následků Havarijní plán 5.1 Integrovaným povolením se v souladu s ustanovením 126 odst. 5 zákona č. 254/2001 Sb., o vodách a o změně některých zákonů (vodní zákon), schvaluje plán opatření pro případ havárie (havarijní plán) KSK BONO s.r.o., provozovna Heřmanice, zařízení k výrobě krmiv, zpracoval Ing. Antonín Hanzlík, v březnu 2007, aktualizoval Ing. Miroslav Šolc a Marie Mojžíšová, v září 2010 v souladu s vyhláškou č. 450/2005 Sb., o náležitostech nakládání se závadnými látkami a náležitostech havarijního plánu, způsobu a rozsahu hlášení havárií, jejich zneškodňování a odstraňování jejich škodlivých následků, za podmínek 8
 10 a) provozovatel postupuje v souladu se schváleným havarijním plánem, b) provozovatel plán opatření pro případ havárie průběžně kontroluje a aktualizuje do jednoho měsíce po


text:
každé změně, která může ovlivnit jeho účinnost a použitelnost (aktualizaci plánu opatření pro případ havárie provozovatel předem projedná s krajským úřadem) a poté bezprostředně předkládá krajskému úřadu ke schválení. Výroková část II. Závazné podmínky provozu, bod 4 se mění 6. Opatření k vyloučení rizik možného znečišťování životního prostředí a ohrožování zdraví člověka pocházejících ze zařízení po ukončení jeho činnosti 6.1 Integrovaným povolením se v souladu s ustanovením 15a zákona o integrované prevenci stanovuje postup pro ukončování provozu zařízení 1. Provozovatel zařízení ohlásí krajskému úřadu přerušení, dočasné ukončení nebo trvalé ukončení provozu (dále jen ohlášení ) neprodleně, jakmile se o tom dozví nebo je o tom rozhodnuto, nejpozději do 1 měsíce. 2. Před plánovaným přerušením nebo dočasným ukončením provozu zařízení nebo jeho části, při nevyužívání integrovaného povolení déle než 4 roky bez uvedení vážného důvodu krajskému úřadu provozovatel zařízení předloží krajskému úřadu do 6 měsíců od ohlášení podrobný návrh opatření a podrobný postup uvedení místa provozu zařízení do stavu, který nepředstavuje žádné významné riziko pro lidské zdraví nebo životní prostředí. Minimální výčet opatření, která provází případné přerušení anebo dočasné ukončení provozu zařízení nebo jeho části, je následující: a) postupný odvoz všech uskladněných surovin, materiálů, částí zařízení, chemických látek, a přípravků, b) vypuštění všech médií ze zařízení a jejich bezpečné využití, případně odstranění, prostřednictvím oprávněné osoby, c) předání vzniklých odpadů oprávněné osobě k využití, k odstranění, případně k jinému způsobu nakládání s těmito odpady. Nejpozději do 1 měsíce po splnění výše uvedených opatření je krajskému úřadu předložena zpráva o přerušení nebo dočasném ukončení provozu zařízení nebo jeho části a doklady o odstranění, popř. využití, všech surovin, materiálů, odpadů a částí zařízení v souladu s platnou legislativou v ochraně životního prostředí. 3. Před plánovaným trvalým ukončením provozu zařízení nebo jeho části, provozovatel zařízení předloží krajskému úřadu do 6 měsíců od ohlášení podrobný návrh opatření a podrobný postup uvedení zařízení a místa provozu zařízení nebo jeho části do stavu, který nepředstavuje a v budoucnu nebude představovat žádné významné riziko pro lidské zdraví nebo životní prostředí. Minimální výčet opatření zahrnující opatření v bodě 2 písm. a) až c), která provází trvalé ukončení provozu zařízení nebo jeho části, je následující: a) posouzení stavu znečištění zařízení, tj. staveb a provozních zařízení, b) posouzení stavu znečištění podzemních vod nebezpečnými látkami používanými, vyráběnými nebo vypouštěnými v místě provozu zařízení prostřednictvím odborně způsobilé oprávněné osoby, 9
 11 c) posouzení stavu znečištění půdy nebezpečnými látkami používanými, vyráběnými nebo vypouštěnými v místě provozu zařízení prostřednictvím odborně způsobilé oprávněné osoby. 4. Pokud provozovatel zařízení nezjistí prostřednictvím odborně způsobilé oprávněné osoby, že zařízení způsobilo (oproti stavu dle základní zprávy) významné znečištění půdy nebo podzemních vod anebo že jsou znečištěné stavby a provozní zařízení nebezpečnými látkami používanými, vyráběnými nebo vypouštěnými daným zařízením, nejpozději do 1 měsíce je krajskému úřadu předložena zpráva spolu s výsledky výše uvedeného posouzení znečištění. 5. Pokud provozovatel zařízení zjistí prostřednictvím odborně způsobilé oprávněné osoby, že zařízení způsobilo (oproti stavu dle základní zprávy) významné znečištění půdy nebo podzemních vod, anebo že jsou znečištěné stavby a provozní zařízení nebezpečnými látkami používanými, vyráběnými nebo


text:
vypouštěnými daným zařízením, nejpozději do 1 měsíce je krajskému úřadu předložena zpráva spolu s výsledky výše uvedeného posouzení znečištění. Nejpozději do 6 měsíců je krajskému úřadu předložen návrh projektového řešení a podrobný postup uvedení místa provozu zařízení nebo jeho části do stavu, který nepředstavuje a v budoucnu nebude představovat žádné významné riziko pro lidské zdraví nebo životní prostředí (dále jen projektové řešení a podrobný postup ). Projektové řešení a podrobný postup, který obsahuje zejména postup asanačních a dekontaminačních prací k odstranění znečištění z půdy a/nebo z podzemní vody v místě zjištěného znečištění a/nebo odstranění znečištění staveb a provozních zařízení dle výsledků a doporučení posouzení, včetně časového harmonogramu tohoto postupu, následně po odsouhlasení krajským úřadem provozovatel uskuteční. 6. V případě neplánovaného ukončení provozu zařízení z důvodu závažné havárie se postupuje dle bodu 3 přiměřeně s přihlédnutím ke skutečnému stavu zařízení. Ve výrokové části II. se název bodu 6 mění 7. Postup vyhodnocování plnění podmínek integrovaného povolení Ve výroku III. se mění název tohoto výroku IV. Integrovaným povolením se v souladu s ustanovením 44 odst. 2 zákona o integrované prevenci se ruší následující pravomocná rozhodnutí, vyjádření a stanoviska: Výroková část IV. se mění na výrokovou část III III. Integrovaným povolením se v souladu s ustanovením 13 odst. 6 zákona o integrované prevenci nahrazují rozhodnutí, stanoviska, vyjádření a souhlasy, které by byly vydány na základě zvláštních právních předpisů: 10
 12 1. Povolení provozu stacionárního vyjmenovaného zdroje znečišťování ovzduší a povolení provozního řádu dle ustanovení 11 odst. 2 písm. d), resp. ustanovení 12 odst. 4 písm. d) zákona č. 201/2012 Sb., o ochraně ovzduší, ve znění pozdějších předpisů. 2. Povolení k nakládání s podzemními vodami dle ustanovení 8 odst. 1 písmeno b) zákona č. 254/2001 Sb., o vodách a o změně některých zákonů (vodní zákon), k jejich odběru. 3. Povolení k nakládání s povrchovými vodami dle ustanovení 8 odst. 1 písm. c) zákona č. 254/2001 Sb., o vodách a o změně některých zákonů (vodní zákon), k vypouštění odpadních vod do vod povrchových 4. Souhlas k upuštění od třídění a odděleného shromažďování odpadů dle ustanovení 16 odst. 2 zákona č. 185/2001 Sb., o odpadech a o změně některých dalších zákonů 5. Schválení plánu opatření pro případy havárie dle ustanovení 39 zákona č. 254/2001 Sb., o vodách a o změně některých zákonů, ve znění pozdějších předpisů, v souladu s vyhláškou č. 450/2005 Sb., o náležitostech nakládání se závadnými látkami a náležitostech havarijního plánu, způsobu a rozsahu hlášení havárií, jejich zneškodňování a odstraňování jejich škodlivých následků. Povinnosti vyplývající z ustanovení zvláštních právních předpisů a správních aktů, které toto integrované povolení nezahrnuje, zůstávají v souladu s 46 odst. 3 zákona o integrované prevenci integrovaným povolením nedotčeny. Ostatní části integrovaného povolení zůstávají nezměněny. a) Průběh řízení a postup krajského úřadu Odůvodnění Krajský úřad obdržel dne 27. srpna 2014 od provozovatele zařízení žádost o vydání změny integrovaného povolení (včetně 6 samostatných podání příloh žádosti) a její doplnění ze dne 15. září Krajský úřad následně dne 16. září 2014 oznámil v souladu s ust. 47 odst. 1 zákona č. 500/2004 Sb.,


text:
správní řád, ve znění pozdějších předpisů (dále jen správní řád ), zahájení řízení o změně integrovaného povolení a postoupil žádost o vydání změny integrovaného povolení pod č.j /ZP/ k vyjádření do 15 dnů dotčeným správním úřadům. V rámci řízení o změně integrovaného povolení krajský úřad postupoval dle ust. 19a zákona o integrované prevenci jako v řízení o nepodstatné změně integrovaného povolení, protože se jednalo o změnu v provozu zařízení, která nemůže mít v souladu s ust. 2 písm. j) zákona o integrované prevenci významné nepříznivé účinky na člověka nebo životní prostředí. Vzhledem k tomu, že v průběhu řízení o vydání změny integrovaného povolení nevznikla ze strany účastníků řízení potřeba ústního jednání ani nebyly vzneseny zásadní připomínky od účastníků řízení anebo dotčených správních úřadů, bylo upuštěno od ústního jednání dle ustanovení 49 správního řádu, resp. dle ust. 12 zákona o integrované prevenci. Krajský úřad následně rozhodl dle ust. 19a zákona o integrované prevenci o vydání změny integrovaného povolení tak, jak je uvedeno ve výrokové části tohoto rozhodnutí. 11
 13 b) Podklady pro vydání rozhodnutí, úvahy, kterými se krajský úřad řídil při jejich hodnocení a při výkladu právních předpisů Při vydání integrovaného povolení krajský úřad vycházel z následujících podkladů: - platné integrované povolení, - žádost o vydání změny integrovaného povolení, - návrh provozního řád vyjmenovaného zdroje znečišťování ovzduší (Výrobna krmných směsí), - obdržené připomínky v průběhu řízení. c) Vypořádání připomínek obsažených ve vyjádřeních podaných podle ust. 19a odst. 4 zákona o integrované prevenci V rámci řízení o nepodstatné změně v provozu zařízení mohli účastníci řízení a dotčené správní úřady zaslat do 15 dnů svá vyjádření k výše uvedené změně integrovaného povolení. Zároveň se v souladu s ustanovením 8 a 9 zákona o integrované prevenci k žádosti o změnu integrovaného povolení vyjádřili: Krajská hygienická stanice Královéhradeckého kraje, dne bez připomínek, Česká inspekce životního prostředí, dne bez zásadních připomínek. Česká inspekce životního prostředí (ČIŽP) Připomínky: Úsek integrovaných agend ČIŽP bere na vědomí základní zprávu zpracovanou dle ust. 4a zákona o integrované prevenci a k jejímu zpracování nemá připomínky. Připomínka byla projednána s provozovatelem. Dle sdělení provozovatele se v zařízení nenacházejí závadné látky v takovém rozsahu, množství a míře nebezpečnosti, že je vyžadováno zpracování základní zprávy. ČIŽP požaduje na základě ust. 16 odst. 1 písm. d) zákona o integrované prevenci, aby v podmínce uvedené ve výrokové části II. v bodě 6. Postup při vyhodnocování podmínek IP v pod bodu 2. pod písm. b) byla doplněna inspekce (ČIŽP). Připomínka nebyla v integrovaném povolení zohledněna. Jednou ze základních povinností provozovatele zařízení, která je uvedenou v ust. 16 odst. 1 písm. c) v zákoně o integrované prevenci, je povinnost: neprodleně hlásit krajskému úřadu a České inspekci životního prostředí (ČIŽP) všechny mimořádné události, havárie zařízení a havarijní úniky znečišťujících látek ze zařízení do životního prostředí (dále jen havárie ), které mají závažné dopady na životní prostředí, a porušení závazných podmínek provozu stanovených v integrovaném povolení. Krajský úřad ukládá provozovateli zařízení nad rámec výše uvedené zákonné povinnosti v platném integrovaném povolení v bodě 6 odst. 2 v písm. b) následující


text:
povinnost: písemného ohlášení havárie krajskému úřadu a porušení závazných podmínek provozu zařízení včetně návrhu nápravného opatření. Toto písemné ohlášení se však týká až doby následující po zvládnutí výše uvedené havárie provozovatelem, popř. dalšími zasahujícími orgány, která již nemá přímý negativní vliv na životní prostředí (provozovatel má povinnost vynaložit veškeré úsilí k zabránění havarijního úniku znečišťujících látek ze zařízení do životního prostředí). Provozovatel na základě této podmínky informuje o havárii krajský úřad jako úřad povolující provoz zařízení a navrhuje řešení, které by takovému nežádoucímu stavu v zařízení způsobujícímu havárii v budoucnu zabránilo. Nejedná se tedy o nápravná opatření ve smyslu okamžitého zabránění úniku závadných látek do životního prostředí, ani o nápravná opatření 12
 14 dle ust. 19b zákona o integrované prevenci, které přísluší jak krajskému úřadu, tak také ČIŽP. Jedná se o systémový přístup provozovatele a krajského úřadu hledající řešení, které v budoucnu brání, aby takový stav nastal, popřípadě se opakoval, a toto řešení je následně promítnuto ve změně integrovaného povolení, ustanovení 19b zákona o integrované prevenci, opatření k nápravě, které přísluší jak krajskému úřadu, tak také ČIŽP, tím nejsou dotčena. Informovat o této skutečnosti ČIŽP písemně považuje krajský úřad za nadbytečné a pro provozovatele administrativně nadbytečně zatěžující s ohledem na kompetence povolovacího úřadu, které přísluší pouze krajskému úřadu, nikoliv České inspekci životního prostředí. Krajský úřad proto požadavku uvedení této podmínky nevyhověl. Pokud nastane v zařízení havarijní stav je vždy povinností provozovatele informovat ČIŽP a krajský úřad neprodleně (dle schváleného postupu uvedeného v havarijním plánu), a to jakýmikoliv komunikačními prostředky (např. telefonicky na havarijní linku), nikoliv pouze písemně. Bez ohledu na výše uvedené je rovněž povinností provozovatele, dojde-li např. ke znečištění povrchových vod mimo hranice zařízení postupovat při vzniku havárie dle dalších platných právních předpisů, např. dle ust. 40 zákona č.254/2002 Sb., o vodách, nikoliv pouze dle zákona o integrované prevenci. Na základě aktuální praxe ČIŽP dále doporučuje, aby v souladu s ust. 16 odst. 1 písm. e) zákona o integrované prevenci v integrovaném povolení byla uvedena následující závazná podmínka provozu: V případě havárie je provozovatel zařízení povinen se při její likvidaci řídit pokyny velitele zásahu a tomu podávat pravdivé a úplné informace nutné k bezpečné a účinné likvidaci havarijního stavu. Pokud v rámci prováděného zásahu budou provozovateli stanovena pro dokončení likvidace havarijního stavu příslušná opatření, je provozovatel povinen splnit tato opatření ve stanoveném rozsahu a stanovených lhůtách. Připomínka byla projednána s provozovatelem, nebyla však v integrovaném povolení zohledněna. Krajský úřad se s výše uvedenou připomínkou ztotožňuje, jedná se však o obecně platnou podmínku týkající se např. povinností zúčastněných při zásahu Hasičského záchranného sboru, popř. specializovaných zásahových složek integrovaného záchranného systému podle zvláštních právních předpisů (např. povinnosti osob dle ust. 24 zákona č. 239/2000 Sb., o integrovaném záchranném systému a o změně některých zákonů), které se netýkají působnosti krajského úřadu, jako orgánu ochrany životního prostředí dle zákona o integrované prevenci. Krajský úřad proto požadavku uvedení této podmínky nevyhověl. ČIŽP na základě ust. 16 odst. 1 písm. d) zákona č. 76/2002 Sb. doporučuje, aby závazná podmínka provozu II. 3. c) byla upravena


text:
následujícím způsobem: Veškerá zařízení, v nichž se používají, zachycují, skladují, zpracovávají nebo dopravují znečišťující látky (závadné látky, plyny apod.) musí být v takovém stavebním provedení a technickém stavu a umístěny a provozovány tak, aby bylo zabráněno nežádoucímu úniku těchto látek a případně jejich reakčních produktů do životního prostředí (podzemních vod, povrchových vod, půdy, ovzduší) nebo k jejich nežádoucímu smíšení s odpadními nebo srážkovými vodami. Používat zařízení, sklady a dopravní prostředky, které nejsou k používání, zachycování, skladování, zpracování nebo dopravování závadných látek stavebně nebo technicky určeny, je nepřípustné. Krajský úřad připomínku ve změně integrovaného povolení nezohlednil, přestože se s výše uvedenou připomínkou České inspekce životního prostředí ztotožňuje. Při vzniku havárie se mohou následného havarijního stavu rovněž účastnit reakční produkty vzniklé reakcí závadných, nebezpečných a zvláště nebezpečných a dalších látek, které se používají v provozu zařízení. Tyto reakční produkty se mohou rovněž podílet neméně závažně na negativním dopadu havárie na životní prostředí (podzemní, povrchová voda, půda a ovzduší). Krajský úřad proto s ohledem na prevenci takového stavu v zařízení a v životním prostředí považuje za vhodné, aby provozovatel byl vázán závaznou podmínkou provozu 13
 15 zařízení týkající se rovněž reakčních produktů vzniklých reakcemi závadných, nebezpečných a zvláště nebezpečných a dalších látek účastnících se při vzniku havárie, v jejím průběhu či důsledku. Krajský úřad se připomínkou ČIŽP bude zabývat v následném řízení o změně integrovaného povolení vedeném z podmětu krajského úřadu s předcházející možností přezkumu plnění podmínek integrovaného povolení. V případě podání žádosti o změnu integrovaného povolení se krajský úřad zabývá pouze změnami v provozu zařízení uvedenými provozovatelem zařízení v žádosti. Těchto změn se však připomínka ČIŽP dle názoru krajského úřadu netýká. Oddělení ochrany ovzduší Z hlediska ochrany ovzduší se jedná o změny v souvislosti s nabytím účinnosti zákona č. 201/2012 Sb., o ochraně ovzduší, ve znění pozdějších předpisů (dále jen zákon o ochraně ovzduší nebo zákon č. 201/2012 Sb. ) ke dni a vyhlášky č. 415/2012 Sb., o přípustné úrovni znečišťování a jejím zjišťování a o provedení některých dalších ustanovení zákona o ochraně ovzduší, ve znění pozdějších předpisů (dále jen emisní vyhláška nebo vyhláška č. 415/2012 Sb.), která nabyla účinnosti dnem Zařízení na výrobu krmiv, kde zpracovávanými surovinami jsou vedlejší produkty živočišného původu v podobě masokostní moučky, živočišného tuku a vedlejších živočišných produktů porážky, je vyjmenovaným stacionárním zdrojem, který je uveden v příloze č. 2 k zákonu o ochraně ovzduší pod kódem č jako veterinární asanační zařízení, pro který je vyžadován provozní řád jako součást povolení provozu podle 11, odstavec 2 písm. d) zákona č. 201/2012 Sb. Podle bodu 6.14 přílohy č. 8 k vyhlášce č. 415/2012 Sb. platí od 1. ledna 2013 pro tento zdroj technická podmínka provozu, která by dle názoru ČIŽP měla být uvedena v IP: Za účelem předcházení emisí znečišťujících látek obtěžujících zápachem zajistit např. odsávání odpadních plynů do zařízení k omezování emisí, skladování v uzavřených zásobnících a čištění přepravních zásobníků v uzavřených prostorech. Bod 1.2 IP Pro zařazení spalovacích zdrojů do kategorie vyjmenovaný zdroj je rozhodujícím parametrem jmenovitý tepelný příkon, proto je třeba v bodě 1.2 upravit


text:
text: kotel K1 o jmenovitém tepelném příkonu 1,7 MW a kotel K2 o jmenovitém tepelném příkonu 3,93 MW. Celkový jmenovitý tepelný příkon kotelny je 4,54 MW. V části IP za podmínek by měly být odstraněny odkazy na již neplatnou legislativu (nařízení vlády č. 146/2007 Sb. a vyhláška č. 205/2009 Sb.). Podle přílohy č. 2 části II vyhlášky č. 415/2012 Sb. je pro vyjmenované spalovací zdroje spalující zemní plyn se jmenovitým tepelným příkonem do 5 MW předepsáno plnění emisního limitu pro hmotnostní koncentraci 100 mg.m -3 CO a 200 mg.m -3 NO x, v obou případech v suchém plynu za normálních stavových podmínek s referenčním obsahem kyslíku 3 %. Četnost měření: 1 x za tři kalendářní roky. Pro SO 2 není specifický emisní limit předepsán. Bod 1.3 IP Plynová sušárna granulí o celkovém jmenovitém příkonu 2,25 MW je zařízení s přímým procesním ohřevem. Jedná se o vyjmenovaný zdroj uvedený v příloze č. 2 k zákonu č. 201/2012 Sb. pod kódem 3.1. jako spalovací jednotky s přímým procesním ohřevem jinde neuvedené o jmenovitém příkonu od 0,3 do 5 MW. Nejsou předepsány specifické emisní limity. Změnou IP je schvalován provozní řád zdroje znečišťování ovzduší vyjmenovaného v příloze č. 2 k zákonu o ochraně ovzduší pod kódem 7.16, tj. veterinární asanační zařízení. V provozním řádu jsou odkazy na neplatnou legislativu. ČIŽP konstatuje, že provozní řád po formální a obsahové stránce neodpovídá rozsahu požadovaném přílohou č. 12 k emisní vyhlášce. Krajský úřad se ztotožnil s připomínkami ČIŽP týkající se podmínek provozu výše uvedených vyjmenovaných zdrojů znečišťování ovzduší a zohlednil je v bodech 1.1 až 1.3 integrovaného 14
 16 povolní v plném rozsahu. Emisní limity pro zdroje znečišťování ovzduší Plynová kotelna byly stanoveny jak do konce roku 2017 (CO mg/m 3, NO x mg/m 3 ), tak také na roky následující, tj. od 1. ledna 2018 (CO - 50 mg/m 3, NO x mg/m 3 ) dle příloh výše uvedené prováděcí vyhlášky č. 415/2012 Sb. Krajský úřad má za to, že v připomínce ČIŽP uvedený odkaz na Metodický pokyn Ročník XIII, Srpen 2013, Částka 8, který upřesňuje požadavky na nízkoemisní spalovací zdroje z hlediska přípustných emisí vybraných znečišťujících látek (CO 50 mg/m 3, NO x mg/m 3 ) a také minimální energetické efektivnosti přitom stanovuje některé další požadavky na spalovací zdroje nad rámec vyhlášky č. 415/2012 Sb., o přípustné úrovni znečišťování a jejím zjišťování a o provedení některých dalších ustanovení zákona o ochraně ovzduší, zejména z hlediska způsobilosti k udělení finanční podpory v rámci OPŽP a národních programů SFŽP. Metodický pokyn tedy upravuje podmínky pro přijetí dotační podpory pro nízkoemisní spalovací zdroj emisí a nevyžaduje tak striktně, stejně jako výše uvedená prováděcí vyhláška č. 415/2012 Sb. plnění přísných emisních limitů pro tento typ zdroje. Proto krajský úřad při stanovování emisních limitů k požadavku výše uvedeného metodického pokynu a připomínce ČIŽP, přestože se s vyšší mírou ochrany životního prostředí, tj. stanovením přísnějších emisních limitů ztotožňuje, nepřihlédl. Oddělení ochrany vod Předmětem navržené změny je povolení provozu zdroje znečišťování ovzduší a aktualizace podmínek povolení souvisejících se změnou legislativy v


text:
oblasti ochrany ovzduší a odpadového hospodářství. K předložené změně nemá ČIŽP, oddělení ochrany vod, připomínky. Oddělení odpadového hospodářství K předloženému návrhu změny integrovaného povolení č.j. 7323/ZP/2007-Hu-P ze dne , ve znění pozdějších změn (dále také jen IP ), oddělení odpadového hospodářství uvádí: Změna IP se mj. týká uvedení stávajícího integrovaného povolení do souladu s platnou legislativou na základě požadavku zákona č. 201/2012 Sb., o ochraně ovzduší, ve znění pozdějších předpisů, a zákona č. 76/2002 Sb., o integrované prevenci a omezování znečištění, o integrovaném registru znečišťování a o změně některých zákonů, ve znění zákona č. 69/2013 Sb. (dále také jen zákon č. 76/2002 Sb. ), ke kterým se ČIŽP, oddělení odpadového hospodářství, nebude vyjadřovat. ČIŽP, oddělení odpadového hospodářství, se vyjádří pouze ke změně bodu 2. Podmínky zajišťující ochranu zdraví člověka a životního prostředí při nakládání s odpady dle ustanovení 13 odst. 4 písm. c) zákona č. 76/2002 Sb. týkající se vypuštění souhlasu k nakládání s nebezpečnými odpady v souvislosti s novelou zákona č. 185/2001 Sb., o odpadech a o změně některých dalších zákonů, ve znění zákona č. 169/2013 Sb. ČIŽP nemá k této změně IP připomínek za předpokladu, že se bude jednat o shromažďování nebezpečných odpadů v místě jejich vzniku (místem vzniku je nezbytné chápat pouze celý areál provozovny) a nebude prováděna úprava ani skladování nebezpečných odpadů. Zároveň ČIŽP konstatuje, že integrovaná povolení jsou vydána zejména za účelem dosažení vyšší úrovně a ochrany životního prostředí, tudíž ČIŽP doporučuje v tomto kontextu i s odkazem na ustanovení 13 odst. 4 písm. c) zákona č. 76/2002 Sb. podmínky uvedené v bodu 2 v textu úplného znění integrovaného povolení upravit pro nakládání se všemi druhy odpadů bez ohledu na jejich kategorii. Připomínka byla projednána s provozovatelem, nebyla však ve změně integrovaného povolení zohledněna. Krajský úřad dále uvádí, že integrované povolení je dle ust. 2 písm. g) zákona o integrované prevenci rozhodnutím, kterým se stanoví podmínky k provozu zařízení, a které se vydává namísto rozhodnutí, stanovisek, vyjádření a souhlasů vydávaných podle zvláštních právních předpisů v oblasti ochrany životního prostředí, ochrany veřejného zdraví, pokud to tyto předpisy umožňují. 15
 17 Zvláštním právním předpisem v oblasti ochrany životního prostředí pro nakládání s odpady je v tomto případě zákon č. 185/2001 Sb., o odpadech a o změně některých dalších zákonů, který stanovuje dle společných ustanovení uvedených v 82 odst. 2 tohoto zákona nahrazení souhlasu k nakládání s nebezpečnými odpady vydávaného podle ust. 16 odst. 3 tohoto zákona postupem v řízení o vydání integrovaného povolení podle zákona o integrované prevenci. Původce tak nakládá s nebezpečnými odpady pouze na základě souhlasu krajského úřadu vydaného integrovaným povolením. Ostatní ustanovení zákona o odpadech tím nejsou dotčena, tzn. že z hlediska ostatních ustanovení není působnost zákona o odpadech vyloučena tím, že je zařízení v působnosti zákona o integrované prevenci (integrovaným povolením se nahrazuje postup pro vydání souhlasu k nakládání s odpady). Krajský úřad (i jiné příslušné úřady) aplikuje zákon o odpadech i v zařízeních v působnosti zákona o integrované prevenci, nejen s ohledem na odpady kategorie ostatní. Krajský úřad se ztotožňuje s doporučením


text:
ČIŽP, že se závazné podmínky integrovaného povolení mohou také týkat nakládání s odpady kategorie ostatní, viz další nahrazované souhlasy např. dle ust. 14 odst. 1, 16 odst. 2, 12 odst. 5, a vyjádření podle 79 odst. 4 písm. a) až d) zákona o odpadech, které se nevydají podle tohoto zákona, pokud je jejich vydání nahrazeno postupem v řízení o vydání integrovaného povolení podle zákona o integrované prevenci. Tyto souhlasy je však nutné posuzovat konkrétně a individuálně dle provozu či typu zařízení, např. dekontaminační zařízení, skládka, kde krajský úřad vydává souhlas také pro nakládání s ostatními odpady, resp. dle žádosti o vydání povolení pro takové zařízení. Zařízení na výrobu krmiv společnosti KSK BONO, a.s., Heřmanice, bez ohledu na souhlas krajského úřadu dle ust. 16 odst. 2 zákona o odpadech k upuštění od třídění a odděleného shromažďování vydaný v integrovaném povolení (viz výrok III, odst. 4) dle názoru krajského úřadu takovým zařízením není. Krajský úřad proto zastává názor, že se v tomto konkrétním případě o nahrazování ostatních výše uvedených souhlasů a vyjádření nejedná, proto také nepovažuje za nezbytné stanovovat v závazných podmínkách pro nakládání s odpady další závazné podmínky s ohledem na odpady kategorie ostatní, aby bylo dosaženo dosažení vysoké úrovně ochrany životního prostředí jako celku. V takových případech je v působnosti zákon o odpadech, který je dle názoru krajského úřadu plně aplikovatelný. Deklaratorní ust. 1 vytyčující účel zákona o integrované prevenci dosažení vysoké úrovně ochrany životního prostředí jako celku tím nejsou dle názoru krajského úřadu dotčena. d) Důvody výroku rozhodnutí Na základě žádosti dospěl krajský úřad k závěru, že je nezbytné provést změnu integrovaného povolení v následujícím rozsahu: Výroková část I. Popis zařízení, popis umístění zařízení Krajský úřad administrativně technicky upravil část I. popis zařízení dle bodu 10 novely č. 69/2013 Sb. zákona o integrované prevenci tak, že se odstraňuje dle ust. 2 písm. g) zákona o integrované prevenci z celého rozhodnutí text (přímo) spojených činností. Jedná se o drobnou administrativně technickou úpravu splňující formální požadavky na obsah integrovaného povolení. Krajský úřad v části popisující umístění zařízení doplnil přímé určení polohy zařízení s ohledem na požadavky na popis umístění zařízení dle ust. 13 odst. 3 písm. c) zákona o integrované prevenci a vyhlášky č. 288/2013 Sb., která provází zákon o integrované prevenci. 16
 18 Krajský úřad dále doplnil bližší popis stávajícího zařízení k výrobě krmiv s ohledem na jeho zařazení do průmyslových činností dle přílohy 1 zákona o integrované prevenci, jako zařízení k výrobě krmiv, mající výrobní kapacitu pro úpravu a zpracování ze surovin živočišného a rostlinného původu ve formě kombinovaných výrobků větší než 75 t hotových výrobků denně z živočišných surovin s podílem živočišné složky 10% a více, naplňuje kategorii 6.4. b). Rovněž došlo ke změně procentuálního vyjádření poměrného zastoupení živočišných a rostlinných surovin používaných při výrobě krmiv. Krajský úřad také rozšířil bližší popis stávajícího souvisejícího zařízení Plynová kotelna s ohledem na stanovení celkového jmenovitého tepelného příkonu zdroje znečišťování ovzduší a s tím souvisejícími podmínkami provozu tohoto zdroje. Ostatní části výroku I. zůstanou beze změny. Ve výrokové části II. Závazné


text:
podmínky provozu, 1. Ochrana ovzduší, bod 1.1, 1.2 a 1.3 Krajský úřad povolil stávající vyjmenovaný zdroj znečišťování ovzduší Výroba krmiv z vedlejších produktů porážky a jeho provozní řád Výrobna krmných směsí jako zdroj znečišťování ovzduší, ve kterém jsou zpracovávanými surovinami vedlejší produkty živočišného původu v podobě masokostní moučky, živočišného tuku a vedlejších živočišných produktů porážky, jakožto i výroba zchutňovadel (výroba digestu) z vedlejších živočišných produktů porážky. Tento zdroj je vyjmenovaným stacionárním zdrojem dle přílohy 2 k zákonu č. 201/2012 Sb., o ochraně ovzduší, zařazený pod kódem 7.16 (veterinární asanační zařízení) a je pro něj vyžadován provozní řád jako součást povolení provozu podle ust. 11, odstavce 2 písm. d) zákona o ochraně ovzduší. Z hlediska závazných podmínek provozu je pro tento zdroj znečišťování ovzduší podle bodu 6.14 přílohy 8 k vyhlášce č. 415/2012 Sb. stanovena technická podmínka provozu (platná od 1. ledna 2013): Za účelem předcházení emisí znečišťujících látek obtěžujících zápachem zajistit např. odsávání odpadních plynů do zařízení k omezování emisí, skladování v uzavřených zásobnících a čištění přepravních zásobníků v uzavřených prostorech. Provozovatel plní výše uvedený požadavek, resp. technickou podmínku provozu tak, že emise znečišťujících látek obtěžujících zápachem jsou z výrobních částí zařízení, kde jsou zpracovávanými surovinami vedlejší produkty živočišného původu v podobě masokostní moučky, živočišného tuku a vedlejších živočišných produktů porážky, odváděny před konečným vypuštěním do vnějšího ovzduší do dezodorizačního zařízení (biofiltr naplněný borovou kůrou). Provozovatel kromě výše uvedeného dále skladuje meziprodukty, surové produkty a odpadní produkty z výroby krmiv v uzavřených zásobnících nebo prostorách (popřípadě tyto prostory chladí). Požadovaná opatření provozovatel zavedl již v předstihu před platností výše uvedené legislativy v ochraně životního prostředí, tj. před 1. lednem Krajský úřad dále k vyhláškou stanovené výše uvedené technické podmínce provozu, která zahrnuje příkladný výčet opatření k předcházení emisí znečišťujících látek obtěžujících zápachem, uvádí, že uvedená technická podmínka provozu zahrnuje pouze příkladný výčet několika opatření. Nejedná se tedy o výčet úplný a konečný. Je tedy na provozovateli, případně na krajském úřadu, jaká další opatření jsou, popř. budou, v provozu zařízení dále zavedena. Z toho vyplývá, že provozovatel plní a v provozu zařízení i nadále zavádí další dílčí opatření předcházející emisím znečišťujících látek obtěžujících zápachem do vnějšího ovzduší, které jsou blíže specifikovány v provozním řádu tohoto zdroje znečišťování ovzduší. Specifické emisní limity pro pachové látky nejsou pro tento zdroj znečišťování ovzduší výše uvedenou legislativou stanoveny. Krajský úřad povolil vyjmenovaný zdroj znečišťování ovzduší Plynová kotelna jako zdroj znečišťování ovzduší, uvedený pod kódem 1.1 přílohy 2 k zákonu o ochraně ovzduší (spalování paliv v kotlích o celkovém jmenovitém tepelném příkonu 0,3 až 5 MW). 17
 19 Krajský úřad stanovil pro tento zdroj emisní limity dle přílohy 2 části II tabulky 1.1 a tabulky 1.2 dle vyhlášky č. 415/2012 Sb., o přípustné úrovni znečišťování a jejím zjišťování a o provedení některých dalších ustanovení zákona o ochraně ovzduší. Emisní limity byly stanoveny jak do konce roku 2017 (CO mg/m 3, NO x mg/m 3 ), tak také na roky následující, tj. od 1. ledna 2018 (CO - 50 mg/m 3, NO x mg/m 3 ) dle


text:
výše uvedených právních předpisů. Provozní řád není pro tento zdroj vyžadován. Bližší zdůvodnění povolení tohoto zdroje znečišťování ovzduší je uvedeno výše ve vypořádání obdržených připomínek od ČIŽP. Krajský úřad povolil stávající vyjmenovaný zdroj znečišťování ovzduší Plynová sušárna granulí jako zdroj znečišťování ovzduší uvedený pod kódem 3.1 (spalovací jednotky s přímým procesním ohřevem jinde neuvedené o jmenovitém příkonu od 0,3 do 5 MW) přílohy 2 k zákonu o ochraně ovzduší. Pro tento zdroj znečišťování ovzduší nejsou stanoveny specifické emisní limity, ani jiné technické podmínky provozu tohoto zdroje stanovené vyhláškou č. 415/2012 Sb., o přípustné úrovni znečišťování a jejím zjišťování a o provedení některých dalších ustanovení zákona o ochraně ovzduší, ani není schvalován provozní řád. Krajský úřad pro tento zdroj znečišťování ovzduší stanovil technickou podmínku provozu týkající se předcházení emisí znečišťujících látek obtěžujících zápachem: emise znečišťujících látek obtěžujících zápachem jsou před vypuštěním do vnějšího ovzduší odváděny do vnějšího ovzduší přes dezodorizační zařízení (biofiltr naplněný borovou kůrou). Krajský úřad při stanovování výše uvedené technické podmínky provozu vzal v úvahu, že uvedený zdroj procesních ohřevů Plynová sušárna granulí je nedílnou navazující součástí zařízení na výrobu krmiv zpracovávající vedlejší produkty porážky (zdroj znečišťování ovzduší Výroba krmiv z vedlejších produktů porážky ), resp. procesním technologickým zařízením, které na zpracovávání vedlejších produktů porážky svým technologickým zařazením přímo navazuje. Procesem sušení prostřednictvím sušícího media (spáleným zemní plynem s ohřátým vzduchem v sušárně) dochází k žádoucímu odparu vodních par technologicky nežádoucí vody ze surového produktu výroby a tím k možnému nežádoucímu vzniku emisí pachových látek vzniklých při tomto odparu za vzniku konečného výrobku (granulovaného krmiva). Krajský úřad proto uvedl tuto technickou podmínku provozu zvlášť samostatně u tohoto zdroje znečišťování ovzduší, nikoliv společně u zdroje znečišťování ovzduší Výroba krmiv z vedlejších produktů porážky. Pro provozovatele zařízení samozřejmě i v tomto případě platí, že skladuje meziprodukty, surové produkty a odpadní produkty z výroby krmiv v uzavřených zásobnících nebo prostorách, popřípadě tyto prostory chladí, s ohledem na předcházení emisí znečišťujících látek obtěžujících zápachem tak jak je stanoveno v bodě 1.1 integrovaného povolení. Z hlediska závazného zavádění nejlepších dostupných technik a technologií (závazné BAT) v zařízeních na výrobu krmiv dle ust. 14 zákona o integrované prevenci uvedených v závazných podmínkách integrovaného povolení krajský úřad uvádí, že závazná povinnost zavedení BAT nastane v případě vydání rozhodnutí o jejich závaznosti na úrovni EU, tzv. závěry o BAT ( pro zařízení na výrobu potravy (potravin a krmiv). Následně nejpozději do 4 let od vydání těchto závěrů o BAT je provozovatel zařízení dle ust. 18 odst. 3 zákona o integrované prevenci povinen provozovat zařízení v souladu s BAT. Výroková část II. Závazné podmínky provozu, 3. Nakládání s odpady Krajský úřad vypustil závaznou podmínku týkající se povolení k nakládání s nebezpečnými odpady k jejich shromažďování v návaznosti na účinnost (od 1. října 2013) zákona č. 169/2013 Sb., kterým se mění zákon č. 185/2001 Sb., o odpadech a o změně některých dalších zákonů, ve znění pozdějších předpisů, včetně tabulky s výčtem povolených 18
 20 nebezpečných odpadů a podmínek pro nakládání s nimi. Souhlas ke shromažďování nebezpečných odpadů dle ust.


text: 16 odst. 3 zákona o odpadech se postupem dle ust. 82 odst. 2 zákona o odpadech v integrovaném povolení nevydá. Nakládat s nebezpečnými odpady vzniklými provozem zařízení je provozovatel i nadále povinen v souladu se zákonem o odpadech (pro provozovatele samozřejmě i nadále platí závazná podmínka provozu: vedení průběžné evidence odpadů a nakládání s nimi v souladu s ust. 39 zákona č. 185/2001 Sb., o odpadech a o změně některých dalších zákonů, ve znění pozdějších předpisů a v souladu s vyhláškou č. 383/2001 Sb., o podrobnostech nakládání s odpady, ve znění pozdějších předpisů. ) avšak již nemusí pro činnost shromažďování nebezpečného odpadu žádat krajský úřad o povolení. Krajský úřad ponechal v platnosti souhlas k upuštění od třídění a odděleného shromažďování odpadů, který pouze administrativně technicky takto upravil text podmínky: nakládání s nebezpečnými odpady a zařízeními obsahujícími polychlorované bifenyly (PCB) v souladu s vyhláškou č. 384/2001 Sb., o nakládání s polychlorovanými bifenyly, polychlorovanými terfenyly monometyltetrachlordifenylmetanem, monometyldichlordifenylmetanem, monometyldibromdifenylmetanem a veškerými směsmi obsahujícími kteroukoliv z těchto látek v koncentraci větší než 50 mg/kg (o nakládání s PCB) krajský úřad vypustil s ohledem na skutečnost, že výše uvedený souhlas k upuštění od třídění a odděleného shromažďování odpadů se těchto druhů odpadů netýká. Jednalo se o závaznou podmínku týkající se rušeného souhlasu ke shromažďování nebezpečných odpadů. Výroková část II. Závazné podmínky provozu, bod 5, B. Provozní řád Krajský úřad vypustil v této části integrovaného povolení schválení provozního řádu Zařízení na výrobu krmiv KSK BONO, provozovna Heřmanice, jehož schválení je nově nezbytnou a nedílnou součástí vydaného povolení zdroje znečišťování ovzduší Výroba krmiv z vedlejších produktů porážky s provozním řádem Výrobna krmných směsí (viz bod 1.1 integrovaného povolení). Ostatní části tohoto bodu zůstanou beze změny. Výroková část II. Závazné podmínky provozu, bod 6 Krajský úřad schválil v této části závazných podmínek integrovaného povolení podmínky přerušení a dočasného a trvalého ukončení provozu zařízení nebo jeho části dle ust. 15a zákona o integrované prevenci. Krajský úřad považoval za vhodné blíže určit postup provozovatele zařízení včetně procesních lhůt jak při přerušení, tak také při ukončení provozu zařízení, s ohledem na vyšší informovanost provozovatele a požadavky na něj kladené krajským úřadem z hlediska ochrany životního prostředí. Provozovatel na základě splnění stanovených podmínek a povinností může požádat krajský úřad o vydání rozhodnutí o zániku integrovaného povolení dle ust. 20 odst. 2 zákona o integrované prevenci pro celé zařízení nebo pro jeho část. Základní zpráva vyžadovaná dle ust. 4a zákona o integrované prevenci jako nezbytná podmínka popisu stavu znečištění půdy a podzemní vody v zařízení nebezpečnými látkami používanými, vyráběnými nebo vypouštěnými zařízením v době jejího zpracování nebyla provozovatelem zařízení v žádosti předložena s odkazem na skutečnost, že zařízení nenaplňuje zákonné podmínky pro její zpracování, proto nebyla základní krajským úřadem schválena. Výroková část III. Krajský úřad vyjmul z integrovaného povolení následující složková povolení (ovzduší, odpady), která pozbyla platnosti v souladu s novým zákonem o ochraně ovzduší a novelou zákona o odpadech (viz výše odůvodnění jednotlivých výrokových částí): 19


text:
Nález Ústavního soudu ze dne 8. srpna 2017 sp. zn. Pl. ÚS 9/15 ve věci návrhu na vyslovení protiústavnosti § 10b odst. 1 písm. a) zákona č. 565/1990 Sb., o místních poplatcích, ve znění zákona č. 185/2001 Sb. - Zákony.cz
 16.10.2017 - Účinný
 Nález č. 338/2017
 4. Zákon o místních poplatcích v rozhodném znění stanovil jako rozhodující hledisko pro určení poplatníka trvalý pobyt v obci. Nijak nezohledňoval věk poplatníka ani jeho finanční soběstačnost. Vznik a zánik poplatkové povinnosti za provoz systému shromažďování odpadů je v obecné rovině plně v pravomoci obce. Obec však nemůže ovlivnit zákonem jasně vymezený okruh poplatníků, jimiž byly i nezletilé děti. Obce mají široký prostor pro vymezení úlev a osvobození od místních poplatků v obecně závazné vyhlášce, jíž poplatky zavádí. Do 31. 12. 2010 také měly možnost poplatek či jeho příslušenství na žádost prominout z důvodu tvrdosti. Žádná z těchto možností na věc stěžovatelky nedopadá. Podle předchozí judikatury Nejvyššího správního soudu je třeba hodnotit, zda byly platební výměry řádně doručeny - k tomu nedojde také v případech, kdy je nezletilý ve střetu zájmů se svým zákonným zástupcem, který platební výměry převzal (ve věci sp. zn. 1 As 116/2014 byla nezletilé nařízena ústavní výchova, neboť její matka nebyla výchovně způsobilá). Ve věci sp. zn. 9 As 211/2014 však soud nefunkčnost rodinných vztahů stěžovatelky neshledal. Vady doručení není možné shledat ani v tom, že stěžovatelka nebyla zapojena do řízení. Nezletilí by měli být zapojeni do řízení podle svého věku, rozumové a citové vyspělosti. Stěžovatelce však bylo v době doručení platebních výměrů za roky 2002 a 2003 jedenáct let, nemohla tedy být dostatečně vyspělá, aby se mohla účinně účastnit vyměřovacího řízení před správcem daně. V případě platebního výměru za rok 2006 bylo stěžovatelce sice již patnáct let, doručení její zákonné zástupkyni ovšem bylo bezvadné. Náprava případných vad v doručování (které nejsou ve věci stěžovatelky dány), by navíc nemohla vést k nápravě všech nedostatků napadené právní úpravy.
 5. Ukládání daní a poplatků je v obecné rovině ústavně přípustným zásahem do vlastnického práva. Jejich výběr však nemůže vést k popření tohoto práva, zejména pak zákonodárce nemůže uložit takovou daňovou povinnost, pokud lze předpokládat, že ji daňoví poplatníci nebudou vůbec schopni plnit (aniž by to bylo způsobeno subjektivními okolnostmi na jejich straně). Nezletilé stěžovatelce byla uložena poplatková povinnost bez ohledu na její majetkovou situaci. Je přitom zřejmé, že nezletilí obvykle nebudou mít žádný majetek, z něhož by byli schopni svou daňovou povinnost plnit. Zároveň nebudou mít příležitost takový majetek získat prací. Tak je tomu i v případě stěžovatelky, které bylo v rozhodné době devět, deset a třináct let. Za situace, kdy velká skupina nezletilých poplatníků žádný majetek nemá a ani mít nemůže, dochází uložením poplatkové povinnosti nejen ke zmaření samotné podstaty majetku, ale dokonce jeho negaci - do dospělosti tito poplatníci vstupují obtíženi veřejnoprávními dluhy. Daně a poplatky by nezletilým měly být ukládány pouze v případě, že postihnou jejich majetek či příjmy. Jen v takových případech splnění platební povinnosti závisí na možnostech nezletilého, ne na případném plnění vyživovací povinnosti rodičů či dalších


text:
osob. Uložení daňové povinnosti nemajetným nezletilým lze považovat za popření podstaty a smyslu práv zaručených čl. 11 Listiny základních práv a svobod (dále též jen „Listina“). Jde tudíž o extrémně nepřiměřenou úpravu zakázanou čl. 4 odst. 4 Listiny.
 10. Senát Parlamentu uvedl, že návrh zákona projednal a po rozpravě, jež se soustředila zejména na vlastní obsah návrhu zákona o odpadech a o změně některých dalších zákonů, jej ve znění pozměňovacích návrhů vrátil Poslanecké sněmovně. Ta jej přijala ve znění schváleném Senátem. Zákon byl řádně podepsán. S účinností od 1. 7. 2012 bylo napadené ustanovení změněno tak, že ve spojení s § 12 zavádí solidární odpovědnost nezletilého poplatníka a jeho zákonných zástupců. Případnou tvrdostí právní úpravy se Senát zabýval ve svém 9. funkčním období (tisk č. 303). Senátní návrh zákona byl předložen Poslanecké sněmovně (tisk č. 287), dne 23. 12. 2014 jej však Senát vzal zpět. Podle tohoto návrhu mimo jiné měly být od poplatku osvobozeny osoby, které jsou umístěny v zařízení pro výkon ústavní nebo ochranné výchovy anebo v zařízení pro děti vyžadující okamžitou pomoc. Dále nemělo být možné vyměřit poplatníkovi poplatek vzniklý v době jeho nezletilosti, a to ani po dosažení zletilosti. Zároveň mělo být možné z úřední povinnosti poplatek prominout. Spornou otázkou se tedy Senát zabýval, přičemž pochybnosti o ústavnosti nevyvstaly. S ohledem na schválení sněmovního tisku č. 219 dne 29. 4. 2015, který tuto problematiku také řeší, je Senát připraven sejí dále zabývat.
 12. Napadená úprava nemá rdousivý účinek, neboť zátěž poplatníků není dostatečně intenzivní. Sazba poplatku v rozhodném období činila nejvýše 500 Kč za osobu a rok. Do nabytí zletilosti tedy může dluh nabýt nejvýše 9000 Kč, což je částka, kterou je dospělý člověk schopný splatit v zásadě během několika měsíců. Nadměrnou zátěž nezpůsobuje ani možné trojnásobné sankční zvýšení poplatku v případě jeho pozdního zaplacení. Pozdější zvýšení horní hranice poplatku na 1000 Kč bylo spojeno se zavedením solidarity mezi nezletilým poplatníkem a jeho zákonnými zástupci, což vylučuje možný záporný vliv na poplatníka. Poplatky navíc nejsou vymáhány do té doby, než poplatník získá nějaký majetek či příjem.
 14. Pro věc není vůbec rozhodující, že si dítě nevolí místo trvalého pobytu. Z hlediska daní je totiž taková možnost bezvýznamná - daň je nedobrovolným plněním. Dospělí si místo trvalého pobytu také nevolí podle výše poplatkové povinnosti, neboť zohledňují důležitější hlediska. Napadená právní úprava je neutrální, rovným způsobem zatěžuje všechny nezletilé poplatníky. Diskriminačním by naopak bylo rozlišování poplatníků podle toho, zda pochází z funkčních rodin. Případné nepříznivé dopady tedy plynou z konkrétního přístupu správce daně, který nezohledňuje konkrétní poměry jednotlivých poplatníků. Neplynou z právní úpravy samotné, ta tak není protiústavní. Připravovaná úprava navíc na tuto nevhodnou praxi správců daně reaguje tím, že zavádí automatický přechod poplatkové povinnosti nezletilého poplatníka na jeho zákonné zástupce či opatrovníka. Vláda tak napadenou úpravu nepovažovala za protiústavní a navrhla zamítnutí návrhu.
 25. Nelze opomenout ani závěry setrvalé judikatury Ústavního soudu k exekuci rozhodčích nálezů. I přes existenci zásady „nepropustnosti“ námitek z nalézacího řízení do řízení exekučního [nález sp. zn. I. ÚS 466/97 ze dne 13.


text:
8. 1998 (N 88/11 SbNU 279)] je možné v exekučním řízení hodnotit platnost rozhodčí smlouvy jako podmínky pro vydání exekvováného rozhodčího nálezu, neboť to zákon nevylučuje [srov. nálezy sp. zn. III. ÚS 562/12 ze dne 24. 10. 2013 (N 179/71 SbNU 153), sp. zn. I. ÚS 174/13 ze dne 7. 5. 2013 (N 80/69 SbNU 335) či sp. zn. III. ÚS 1624/12 ze dne 27. 9. 2012 (N 164/66 SbNU 433) a v nich citovanou judikaturu]. Nejvyšším správním soudem navrhovaný postup se od této judikatury liší pouze v tom, že ústavnost napadeného ustanovení jako podmínku pro vydání exekučního titulu sám hodnotit nemůže (na rozdíl od civilního soudu, který platnost smlouvy hodnotit může). Tak jako stěžovatelka mohla napadnout přímo exekuční titul (odvoláním a případně žalobou proti platebnímu výměru), může jej napadnout i povinný z rozhodčího nálezu (návrhem na zrušení rozhodčího nálezu soudem). Přes tuto možnost obrany Ústavní soud dospěl k závěru o přípustnosti námitek vůči rozhodčímu nálezu i ve fázi exekučního řízení. Stejně by tomu mělo být i nyní.
 26. Z uvedeného tedy plyne, že i v řízení exekučním je za určitých podmínek možné uplatnit námitky vůči nalézacímu řízení a jeho výsledku. Protiústavnost exekučního titulu může za těchto podmínek hodnotit i exekuční soud a vyvodit z toho patřičné důsledky. Úprava daňové exekuce se liší toliko v tom, že daňový řád upravuje postup správce daně, nikoliv „exekučního správního soudu“.
 Správce daně ovšem své pochybnosti o protiústavnosti úpravy užité k vydání exekučního titulu nemá jak uplatnit (čl. 95 odst. 2 Ústavy míří toliko na soudy, ne správní orgány). Soudní řízení správní jako řízení přezkumné není exekučním řízením v přísném smyslu tohoto výrazu, jsou to však teprve správní soudy, které mohou vyvodit procesní důsledek ze svého závěru o protiústavnosti právní úpravy. V této souvislosti Ústavní soud obecně uznává, že existuje koncepční a institucionální předěl mezi řízením před správními orgány a správními soudy (např. nález sp. zn. I. ÚS 3006/15 ze dne 21. 9. 2016). Nepovažuje jej nicméně za předěl nepřekonatelný a nad rámec žalobních bodů a přes koncentraci řízení vyžaduje od správních soudů hodnocení některých otázek ex officio, byť je podle zákona mají z úřední povinnosti hodnotit toliko správní orgány [např. nálezy sp. zn. I. ÚS 2486/13 ze dne 1. 10. 2014 (N 184/75 SbNU 39), sp. zn. II. ÚS 2732/15 ze dne 12. 1. 2016]. V nedávné době ostatně i samotný Nejvyšší správní soud dospěl k závěru (nad rámec konkrétní úpravy ústavně zaručených práv a z ní plynoucích požadavků judikatury Ústavního soudu), že s ohledem na čl. 4 Ústavy není teze „správní soudnictví není pokračováním správního řízení“ vždy udržitelná (usnesení rozšířeného senátu NSS č. j. 5 As 104/2013-46 ze dne 16. 11. 2016, publ. pod č. 3528/2017 Sb. NSS).
 34. Pouze zákonodárce tak je oprávněn rozhodnout, zda je stanovení určité daně potřebné, v jaké výši a za jakých podmínek, přičemž v tomto směruje oprávněn zohlednit nejrůznější kritéria. Při konstrukci daňového systému má široké pole působnosti, není však zcela vyvázán z povinnosti respektovat požadavky plynoucí z ústavního pořádku. Limitem mu jsou především čl. 11


text:
odst. 1 a 5 ve spojení s čl. 4 odst. 4 Listiny v podobě zákazu extrémní nepřiměřenosti (rdousícího efektu) daně, zákaz svévole při stanovení povinností, resp. při odlišování subjektů a práv dle čl. 1 Listiny, příkaz rovnosti při uplatňování základních práv a svobod dle čl. 3 odst. 1 Listiny, případně další hodnotová rozhodnutí ústavního pořádku (např. právo podnikat a provozovat jinou hospodářskou činnost podle čl. 26 Listiny, ochrana rodičovství, rodiny, dětí a mladistvých podle čl. 32 Listiny).
 37. Rovnoměrnost daňového zatížení neznamená shodnost daňové zátěže pro všechny, ale pouze naplnění požadavku, že s odlišnými je třeba zacházet odlišně, se stejnými stejně, přičemž míře odlišnosti subjektů či situací musí odpovídat právě míra odlišnosti právní regulace [nález sp. zn. Pl. ÚS 15/02 ze dne 21. 1. 2003 (N 11/29 SbNU 79; 40/2003 Sb.)]. Rovnoměrné daňové zatížení pak znamená, že zdanění vyšších příjmů musí být ve srovnání s daňovým zatížením nižších příjmů přiměřené (vertikální daňová spravedlnost), resp. že poplatníci, kteří mají relativně stejně vysokou platební schopnost, by měli platit stejnou daň [horizontální daňová spravedlnost, srov. body 126-127 nálezu sp. zn. Pl. ÚS 18/15 (viz výše)]. Plné rovnoměrnosti daňového zatížení však nelze prakticky docílit, neboť zákonodárce musí při formulaci daňových zákonů zvažovat i další požadavky. Daňové předpisy by totiž zároveň měly být dostatečně určité, srozumitelné a uplatnitelné v praxi (a to jak daňovými poplatníky, tak i orgány finanční správy). Potřeba praktické uplatnitelnosti těchto předpisů se projevuje v tom, že znaky jednotlivých konstrukčních prvků daně může zákonodárce přiměřeně typizovat a paušalizovat.
 38. Napadené ustanovení upravuje peněžní plnění zákonem označené jako poplatek, nikoliv daň. Zákonné označení však pro potřeby přezkumu před Ústavním soudem nehraje roli, neboť čl. 11 odst. 5 Listiny předvídá jak placení daní, tak i poplatků. Obsah těchto institutů na ústavní úrovni nadto nelze vykládat pomocí jejich zákonného vymezení (výklad Ústavy konformní se zákonem), již jen proto, že téhož cíle může zákonodárce dosíci různými legislativními způsoby (srov. body 178-179 výše citovaného nálezu sp. zn. Pl. ÚS 53/10 ke snížení státní podpory stavebního spoření prostřednictvím daňové formy). Poplatek je obvykle chápan v kontrapozici s daní v tom smyslu, že se jedná o peněžité plnění, které je vybíráno jako vyrovnání za individuální výhodu, je tedy vybírán účelově a ekvivalentně [bod 41 nálezu sp. zn. Pl. ÚS 29/08 (viz výše) a contrario či nález sp. zn. II. ÚS 728/15 ze dne 16. 9. 2015 (N 170/78 SbNU 543), část III]. Poplatky lze také obecně vymezit jako jeden z veřejnoprávních příjmů, které veřejnoprávní subjekty ukládají jednotlivcům takovým způsobem, aby se jimi alespoň částečně kryly náklady spojené s činnostmi, vyvolané aktivitou těchto jednotlivců. Podle Karla Engliše (Finanční věda. Fr. Borový, 1929, str. 74 a násl.) jsou poplatky i daně autoritativně stanovené příspěvky podřízených hospodářství, avšak „daně pouze se zřetelem k únosnosti, poplatky též se zřetelem k individuálnímu prospěchu“. Proto také „vrchní účel poplatků není nikdy výnos“. Podobně Milan Bakeš uvádí (M. Bakeš a kol. Finanční právo. 3. vydání. C. H. Beck, 2003, str. 87), že „zatímco daně jsou většinou platby neekvivalentní, za které není poskytována přímá protihodnota, a zároveň


text:
platby, které mívají spíše periodický charakter, jsou poplatky většinou vybírány jednorázově, a to v souvislosti s nějakým protiplněním ze strany státu či jeho orgánů, kraje, obce apod. Mají tedy většinou povahu určitého ekvivalentu za poskytnutí služby, vydání povolení, rozhodnutí soudu apod.“.
 39. Přes tuto koncepční odlišnost lze výše uvedené ústavní požadavky na daně vztáhnout i na poplatky (bod 43 nálezu sp. zn. Pl. ÚS 29/08) tam, kde to povaha věci dovoluje. Předmětem daně může být příjem jako výraz přírůstku osobní ekonomické svobody, majetek jako podstata schopná výnosu (podle čl. 11 odst. 3 Listiny zavazuje již samotné vlastnictví) či obrat jako výraz dobrovolného užití majetku k jeho zhodnocení. Z toho důvodu je pro hodnocení rdousícího či konfiskačního účinku daně významný její dopad na majetek či ekonomickou činnost poplatníka (judikatura viz výše v bodě 35). Poplatky s ohledem na svou konstrukci nemohou mít konfiskační účinek v takové podobě jako daně, neboť jejich předmět není vztažen k majetku poplatníka (což však nevylučuje jeho zohlednění při konstrukci korekčních prvků). Poplatek je vybírán ve vztahu ke konkrétnímu protiplnění - k pokrytí alespoň části nákladů na jeho poskytnutí, případně s ohledem na další účely - typicky regulační či řídicí povahy (např. soudní poplatky, poplatky z provozování aktivit se sociálně nepříznivými dopady). Nelze tudíž plně uplatnit zásadu rovnoměrného zatížení daňových poplatníků podle jejich hospodářské výkonnosti. To by v konečném důsledku znamenalo, že totéž plnění (např. vydání cestovního pasu či odnětí půdy ze zemědělského půdního fondu) bude zpoplatněno podle příjmů či majetku poplatníka. Výše poplatku by měla mít vztah spíše k poskytnutému plnění (výhodě) než k možnostem poplatníka. I zde ovšem platí, že ocenit poskytnutou výhodu je obtížné a že je k příslušným komplexním úvahám lépe vybaven zákonodárce (jak odborně, tak i demokratickou legitimitou). Je-li tak mezi výší poplatku a protiplněním racionální vztah, může Ústavní soud přistoupit k hodnocení samotné výše poplatku pouze zdrženlivě, jak činí u daní.
 41. Ustanovení čl. 11 odst. 5 Listiny stanoví, že daně a poplatky lze ukládat jen na základě zákona. Podle ustálené judikatury Nejvyššího správního soudu byla podle napadeného ustanovení poplatníkem fyzická osoba, která měla v obci trvalý pobyt, a to bez ohledu na její věk. Jde o jednoznačné vymezení osoby povinné platit poplatek, nikoliv určení počtu osob, za něž má být poplatek zaplacen (rozsudky č. j. 1 As 116/2014-29 ze dne 12. 11. 2014, publ. pod č. 3191/2015 Sb. NSS, a č. j. 5 Afs 175/2006-116 ze dne 31. 1. 2008, publ. pod č. 2473/2012 Sb. NSS). S navrhovatelem lze souhlasit v tom, že osoby poplatníků byly v § 10b odst. 1 písm. a) zákona o místních poplatcích vymezeny natolik zřetelně, že není pochyb o tom, že jím má být i nezletilá Ž. B. Napadené ustanovení tak dostojí požadavku na určitost a zákonnou formu daňových předpisů podle čl. 11 odst. 5 Listiny základních práv a svobod [bod 46 nálezu sp. zn. Pl. ÚS 31/13 ze dne 10. 7. 2014 (N 138/74 SbNU 141; 162/2014 Sb.), bod 18 nálezu sp. zn. I. ÚS 1611/07 ze dne 2. 12. 2008 (N 211/51 SbNU


text:
639), bod 30 nálezu sp. zn. I. ÚS 531/05 ze dne 6. 2. 2007 (N 24/44 SbNU 293)]. Z požadavku na určitost též plyne, že nemůže dojít k přenosu platební povinnosti z nezletilých na jejich zákonné zástupce prostřednictvím extenzivního výkladu institutu společného zástupce (zákon jej neurčuje plátcem poplatku, byť tento pojem jinak používá) či institutu rodičovské odpovědnosti (podrobně viz body 58-61).
 42. Poplatek za provoz systému shromažďování odpadů byl v rozhodné době konstruován jako „platba za osobu“. Vznik poplatkové povinnosti není podle napadeného ustanovení nijak vázán na produkci komunálního odpadu konkrétní osobou či četnost odvozu odpadu. Účel daného poplatku je rozpočtový, představuje v podstatě paušalizovaný příspěvek obci na provoz systému nakládání s komunálními odpady. Neodpovídá tak doktrinárnímu vymezení pojmu poplatek. Slouží ovšem k plnému či částečnému krytí nákladů na provoz veřejné služby, která poplatníkům zabezpečuje konkrétní plnění (výhodu), jehož poplatníci nemusí, ale mohou využít (podobně jako poplatky podle zákona č. 348/2005 Sb., o rozhlasových a televizních poplatcích a o změně některých zákonů, ve znění pozdějších předpisů). Navrhovatel již dříve přiléhavě uvedl, že tato příspěvková konstrukce slouží ke zjednodušení administrace vyměření a výběru povinné dávky zejména v případě, kdy je faktické využití poskytované veřejné služby obtížně ověřitelné a správa poplatku by byla neefektivní (rozsudky NSS č. j. 1 As 116/2014-29, odst. 37, případně č. j. 6 Afs 24/2016-26 ze dne 27. 4. 2016, odst. 11). Opačný přístup by vedl jak k možnosti bezdůvodně a beztrestně se vyhnout platbě konstruované jako poplatek, tak k nerovnoměrnému faktickému zatížení těch poplatníků, kteří by poplatek platili dobrovolně. Vybírání formou příspěvku tudíž legitimuje potřeba efektivní administrace spojená s věcnými důvody pro závěr, že všichni poplatníci poskytovaného plnění (výhody) využívají či využívat mohou [obdobně k ústavněprávní problematice příspěvků (Beitrag) přistupuje i německá judikatura, srov. BVerfGE 137, 1, odst. 43, či rozhodnutí BVerwG sp. zn. 6 C 6.15 ze dne 18. 3. 2016, odst. 26-29].
 45. Z výše nastíněného je zřejmé, že poplatek za provoz systému shromažďování odpadů slouží k naplnění legitimního, ústavně výslovně předvídaného cíle. Je nepochybně vhodným prostředkem k financování provozu takového systému a v tomto smyslu je protiplněním za jeho provoz. Výhod spočívajících ve shromažďování, sběru, přepravě, třídění, využívání a odstraňování komunálních odpadů přitom využívají (mohou využívat) všichni, nebo alespoň téměř všichni poplatníci tohoto poplatku. Plnění poskytované ze systému shromažďování odpadů totiž spočívá nejen v odstraňování komunálního odpadu produkovaného jeho jednotlivými původci (čemuž se lze jen stěží vyhnout, srov. odst. 10 a 11 rozsudku NSS č. j. 6 Afs 24/2016-26), ale také v tom, že jednotlivci nejsou vystaveni případným škodlivým účinkům jimi neprodukovaného neodstraněného odpadu (srov. rozsudek Evropského soudu pro lidská práva ve věci Di Samo a ostatní proti Itálii č. 30765/08 ze dne 10. 1. 2012).
 47. Podle čl. 32 odst. 1 věty druhé Listiny je zvláštní ochrana dětí a mladistvých zaručena. Jde o právo, jehož je možné se podle čl. 41 odst. 1 Listiny domáhat pouze v mezích zákonů, které ho provádějí. Tato institucionální garance však nesmí být zákonnou úpravou zcela vyprázdněna - podstata a smysl musí zůstat zachovány (čl. 4 odst. 4


text:
Listiny). Úmluva o právech dítěte (publikována pod č. 104/1991 Sb.) v čl. 3 odst. 1 vyžaduje, aby zájem dítěte byl předním hlediskem při jakékoli činnosti týkající se dětí, ať už uskutečňované veřejnými nebo soukromými zařízeními sociální péče, soudy, správními nebo zákonodárnými orgány. V čl. 3 odst. 2 Úmluva o právech dítěte dále zavazuje smluvní státy zajistit dítěti takovou ochranu a péči, jaká je nezbytná pro jeho blaho, přičemž mají brát ohled na práva a povinnosti jeho rodičů, zákonných zástupců nebo jiných jednotlivců právně za něho odpovědných a mají pro to činit všechna potřebná zákonodárná a správní opatření.
 51. Poplatek za provoz systému shromažďování odpadů byl vybírán bez ohledu na to, zda měl nezletilý poplatník nějaký příjem či majetek, z něhož jej mohl uhradit. Zároveň byl tento poplatek vybírán jako příspěvek - nezletilý tedy neměl možnost se placení poplatku vyhnout tím, že by nežádal či nevyužil zpoplatněného individualizovaného protiplnění. Zároveň neměl možnost svou poplatkovou povinnost ovlivnit ani změnou místa trvalého pobytu [pouze poplatek za provoz systému shromažďování odpadů je vybírán na základě tohoto evidenčního kritéria; jeho určení se přitom odvíjí od trvalého pobytu matky či rozhodnutí zákonných zástupců, srov. § 10 odst. 3 a 10 zákona č. 133/2000 Sb., o evidenci obyvatel a rodných číslech a o změně některých zákonů (zákon o evidenci obyvatel), ve znění pozdějších předpisů]. V tomto ohledu lze pouze zčásti přisvědčit vládě, která zastává názor, že daně a poplatky jsou nedobrovolná plnění, a možnost ovlivnit jejich uložení volbou místa trvalého pobytu je tudíž bez významu.
 52. Nedobrovolnost poplatku zdůrazněná vládou se totiž v projednávané věci projevuje tím, že nezletilý poplatník je povinen poplatek zaplatit bez ohledu na to, zda má či může mít k jeho zaplacení prostředky, nebo zda může jeho vyměření zabránit, pokud prostředky nemá (a mít ani nemusel). Přiléhavým se v takové situaci jeví známý anekdotický výrok Benjamina Franklina, podle něhož na tomto světě nemůže být jisté nic, s výjimkou smrti a daní [Smyth, A. H. The Writings of Benjamin Franklin, Vol. X (1789-1790). New York: MacMillian, 1907, str. 69].
 53. Kromě těchto dvou jistot by však měla mít místo i jistota třetí - ochrana základních práv a svobod ze strany soudní moci (čl. 4 Ústavy). V případě poplatků je obvyklé upřednostnit určení jejich výše ve vztahu k poskytnuté výhodě či plnění (v případě příspěvků ve vztahu k výhodě dané k dispozici) a nelze plně uplatnit zásadu daňové spravedlnosti v podobě rovnoměrného zatížení daňových poplatníků podle jejich hospodářské výkonnosti. To však nemění nic na tom, že alespoň v nějaké míře se zatížení podle hospodářské výkonnosti, byť v typizované a paušalizované podobě, uplatnit musí. Daňový zákonodárce totiž nesmí snižovat pod určitou mez dalším zdaňováním ten majetek, který funguje jako základ individuálního formování života poplatníka daně [bod 45 nálezu sp. zn. Pl. ÚS 29/08 ze dne 21. 4. 2009 (N 89/53 SbNU 125; 181/2009 Sb.)].
 55. Ochrana autonomního prostoru jednotlivce zahrnuje též respekt k uspořádání jeho životních podmínek, v nichž se může svobodně realizovat mimo jiné jakožto bytost sociální a hospodářská, která získává prostředky k životu prací


text:
a jinou činností s ekonomickými aspekty [nález sp. zn. I. ÚS 504/03 ze dne 25. 11. 2003 (N 138/31 SbNU 227)]. Svobodný vývoj a rozvoj osobnosti je ovšem v této oblasti podstatným způsobem omezen v případech, kdy se činnost jednotlivce musí převážně či zcela zaměřit na placení dluhů [v tomto ohledu nabývá na významu sociální role insolvenčního práva, srov. usnesení sp. zn. I. ÚS 3271/13 ze dne 6. 2. 2014 (v SbNU nepublikováno, dostupné nahttp://nalus.usoud.cz), body 30 a 31]. Takový stav lze v zásadě akceptovat, pokud jde o následek dobrovolně přijatých nebo vlastním zaviněním vniklých závazků (neboť smlouvy se mají dodržovat, dluhy platit a újma má být nahrazena).
 56. K ochraně autonomního prostoru v případě nezletilých přistupuje požadavek jejich zvláštní ochrany (čl. 32 odst. 1 Listiny). Jeho podstata v této souvislosti spočívá v záruce svobodného uspořádání vlastních životních podmínek při dosažení zletilosti. Veřejná moc tak nezletilým nemůže ukládat povinnosti, které svou mírou či způsobem zatěžují nad únosnou mez možnost uzpůsobit si život podle vlastní potřeby. Taková možnost není zachována, pokud jsou nezletilí do dospělého života vpuštěni se závažnými dluhy (dluhová zátěž je ostatně jedním z významných kriminogenních faktorů). Je tedy ústavně chráněným zájmem dítěte, aby do dospělosti nevstupovalo se závazky, jež mohou mít rdousící efekt (nález sp. zn. I. ÚS 1775/14 ze dne 15. 2. 2017). To platí tím spíše v případech, kdy jde o dluhy vrchnostensky určené (neuplatní se tudíž zásada pacta šunt servanda) v době, kdy veřejná moc zároveň omezuje možnosti výdělečné činnosti takových dlužníků. Nelze tak vyloučit, že platební povinnost je uložena někomu, kdo žádný majetek nemá a vlastním přičiněním jej získat nemůže.
 57. Zda k ukládání platebních povinností nezletilým dochází v konkrétních případech v míře, která omezuje jejich autonomii při utváření vlastních životních podmínek, neumožnil zákonodárce při konstrukci napadeného ustanovení jakkoliv zjišťovat. I kdyby tak nezletilý poplatník sám prokázal, že nemá prostředky k zaplacení poplatku a nemá ani možnost si je opatřit (např. vlastní dětskou prací), nemůže to správce poplatku zohlednit - možnost prominutí daně z důvodu tvrdosti znala právní úprava do 31. prosince 2010 (§ 16 zákona č. 565/1990 Sb., o místních poplatcích, ve znění zákona č. 229/2003 Sb.; rozhodnutí o prominutí daně bylo navíc založeno na správním uvážení).
 60. S ohledem na incidenční povahu řízení lze také odkázat na konkrétní případy řešené Nejvyšším správním soudem, v nichž vznikl spor o poplatkovou povinnost nezletilých. Ž. B. je jednostranně osiřelé nezaopatřené dítě - matka zemřela a otec podle stěžovatelky nikdy neplatil soudem uložené výživné. J. Ch. byl ve svých osmi letech umístěn do ústavní výchovy, neboť jeho rodiče mu dlouhodobě nebyli schopni zajistit dobré výchovné podmínky. B. A. byla do ústavní výchovy umístěna ve svých patnácti letech, neboť její matka byla shledána naprosto výchovně nezpůsobilou. Oba posledně uvedení poplatníci zůstali v ústavní výchově do nabytí zletilosti. Možnost nezletilých poplatníků vymáhat po zákonných zástupcích škodu se nejen z výše popsaných právních důvodů, ale také za dané skutkové situace jeví pouze jako teoretická (Spolkový ústavní soud ji dokonce označil jako „zpravidla bezcennou“, srov. BVerfGE 72, 155, k právu


text:
na bezdluhové nabytí zletilosti). Řešení navržené vládou totiž žádá, aby za účelem náhrady škody (představované výší zákonem předvídaného poplatku a náklady na jeho případnou exekuci) nezletilí poplatníci žalovali vlastní zákonné zástupce, jsou-li naživu, což s sebou nese jen další časové a finanční náklady. To vše za situace, kdy čl. 32 odst. 1 Listiny zaručuje zvláštní ochranu dětí a mladistvých. Zjevně tedy nejde o efektivní prostředek ochrany práv nezletilých.
 62. Lze souhlasit s navrhovatelem v tom, že celá konstrukce placení poplatku za odpad podle § 10b zákona o místních poplatcích vychází z implicitního předpokladu, že za nezletilé poplatníky, kteří nemají dostatek prostředků, tuto jejich povinnost fakticky splní jejich zákonní zástupci. Tento předpoklad ostatně plyne i z vyjádření vlády, který důvody ke zvýšení nejvyšší možné sazby poplatku na 1000 Kč od 1. 7. 2012 vidí mimo jiné ve stanovení nové procesní záruky - dlužnické solidarity poplatníka a jeho zákonného zástupce. Na rozdíl od navrhovatele a vlády se Ústavní soud ovšem k této úpravě vyjadřovat nemůže, neboť nebyla napadena a není ani zákonem, jehož má být ve smyslu čl. 95 odst. 2 Ústavy použito při řešení věci.
 67. Poplatek za provoz systému shromažďování odpadů nezohledňuje ani majetek, ani příjem, ani to, zda poplatník využívá služeb, ke kterým je poplatek vázán. Ukládá povinnost nezletilým poplatníkům, kteří zpravidla nemají ani prostředky k jejímu splnění, ani dostatečnou svéprávnost k samostatnému dobrovolnému plnění. Nesplnění této povinnosti bezvýjimečně - prominutí není možné -spojuje s negativními následky, které se v krajní rovině projeví daňovou exekucí kumulovaného dluhu na prahu dospělého života [k tomu došlo ve věci Ž. B., která byla nezaopatřeným dítětem, a exekvován jí byl příjem z při výdělku při studiu]. Vláda sice uvedla, že výše poplatkového dluhu mohla dosáhnout nanejvýš 9000 Kč, což podle jejího mínění nemůže být pro dospělého likvidační. Pomíjí ovšem možnost trojnásobného sankčního zvýšení podle § 11 odst. 3 zákona č. 565/1990 Sb., o místních poplatcích, ve znění pozdějších předpisů, (jde opět o rozhodnutí založené na správním uvážení). Při absenci jakýchkoliv zdrojů, z nichž by mohl být poplatkový dluh uhrazen, ovšem není ani nedoplatek 9000 Kč (natožpak 27000 Kč) zanedbatelným břemenem, tím spíše pokud k němu přistoupí i povinnost hradit exekuční náklady.
 68. V této souvislosti je třeba připomenout, že autorita veřejné moci závisí především na jejím rozumném uplatňování. Veřejná moc má právo vyžadovat akceptaci jejího uplatňování, protože její rozkazy jsou splnitelné a nejsou zjevně nerozumné - je tedy třeba od každého žádat jen to, co může dát. Ústavní soud proto dospěl k závěru, že uložení daňové či poplatkové povinnosti nezletilým poplatníkům, kteří ji fakticky nemohou splnit (a v právní rovině to od nich nelze spravedlivě očekávat), má vůči těmto poplatníkům rdousivý účinek. Tento účinek se nepochybně projeví jen u části nezletilých poplatníků. Rozpor s ústavním pořádkem je však dán i tehdy, jestliže se rdousivý účinek projeví jen u části poplatníků [bod 42 nálezu sp. zn. Pl. ÚS 31/13 ze dne 10. 7. 2014 (N 138/74 SbNU 141; 162/2014 Sb.)]. Samotná skutečnost, že k vymáhání poplatkového dluhu dochází typicky až po dosažení zletilosti, na


text:
věci nic nemění - jen tím dochází k odsunutí účinku ústavně nevyhovující právní úpravy do budoucnosti, kde se střetává s ochranou autonomní sféry jednotlivce při utváření podmínek dospělého života.
 69. Bez významu je tak tvrzení vlády, že dotčená právní úprava vychází z rovného přístupu ke všem nezletilým. To Nejvyšší správní soud nijak nezpochybnil - dovolával se nepříznivých faktických dopadů formálně rovné právní úpravy. Dochází-li k odlišnému zacházení na základě zdánlivě neutrálního kritéria, které však ve svém důsledku specificky znevýhodňuje skupinu osob vymezenou právě některým z uvedených důvodů uvedených v čl. 3 odst. 1 Listiny oproti ostatním, jde o nepřímou diskriminaci [nález sp. zn. I. ÚS 2482/13 ze dne 26. 5. 2014 (N 105/73 SbNU 683), bod 36; nález sp. zn. III. ÚS 1136/13 ze dne 12. 8. 2015 (N 143/78 SbNU 209), bod 40; či nález sp. zn. II. ÚS 1609/08 ze dne 30. 4. 2009 ve znění opravného usnesení sp. zn. II. ÚS 1609/08 ze dne 9. 7. 2009 (N 105/53 SbNU 313)].
 70. V takovém případě tíží důkazní břemeno zpočátku navrhovatele, který musí prokázat, že 1. na první pohled neutrální kritérium dopadá o poznání silněji na chráněnou skupinu (definovanou podle etnických, rasových, pohlavních či jiných „podezřelých“ kritérií uvedených v čl. 3 odst. 1 Listiny) a že 2. jeho případ je možné zařadit do chráněné skupiny. Prokázáním těchto dvou podmínek je dán předpoklad nepřímé diskriminace s ohledem na všechny příslušníky dané chráněné skupiny. Tím se břemeno tvrzení a důkazní přesouvá na protistranu, která musí buď 3. popřít kterékoliv ze dvou výše uvedených tvrzení (kupř. tím, že není dán výrazný dopad na chráněnou skupinu, anebo že jeho pravým důvodem je něco jiného než diskriminační důvod, anebo že žalobce sám do dané skupiny nepatří apod.), anebo 4. prokázat, že pro nepřiměřené znevýhodnění chráněné skupiny existuje objektivní a rozumné zdůvodnění, tedy že se jednalo o opatření sledující legitimní cíl, jež bylo k jeho dosažení vhodné, nezbytné a přiměřené (bod 36 nálezu sp. zn. I. ÚS 2482/13, body 42-46 nálezu sp. zn. III. ÚS 1136/13).
 73. Prvnímu argumentu vlády Ústavní soud nepřisvědčil. Tak zvaným „podezřelým kritériem“ ve smyslu čl. 3 odst. 1 Listiny je v předložené věci ústavně výslovně předvídané kritérium sociálního původu. Sociální původ v této souvislosti nelze vykládat optikou počátku 20. století, tedy jako otázku rozlišování mezi urozenými a neurozenými jednotlivci, která byla vyřešena přijetím zákona č. 61/1918 Sb., jímž se zrušují šlechtictví, řády a tituly, [srov. rozlišování mezi sociálním původem a rodem v čl. 2 odst. 1 Úmluvy o právech dítěte či čl. 2, 24 a 26 Mezinárodního paktu o občanských apolitických právech (vyhlášen pod č. 120/1976 Sb.)]. Chráněnou skupinou je tak třeba rozumět ty poplatníky poplatku za provoz systému shromažďování odpadů, kteří s ohledem na svůj věk a majetkové možnosti nejsou schopni sami poplatek uhradit (nelze to od nich spravedlivě očekávat) a nemají ani jiný způsob, jak této veřejnoprávní platební povinnosti dostát. Tak tomu je zejména v případech nedostatku či nemožnosti úhrady poplatku některým ze zákonných zástupců namísto poplatníka v rámci interní rodinné solidarity. Zjednodušeně tedy lze tuto skupinu