text:
Soud zpřísnil trest lékaři, který se nestaral o trpící pacientku. Zemřela - iDNES.cz
 Soud zpřísnil trest lékaři, který se nestaral o trpící pacientku. Zemřela
 3. září 2015 14:23, aktualizováno 14:23
 Pokuta ve stejné výši, ale dvojnásobná doba zákazu práce. Krajský soud v Ostravě zpřísnil potrestání chirurga frýdecko-místecké nemocnice Viktora Hladíka, který podle rozsudku hrubě zanedbal péči o 74letou pacientku. Druhý z obžalovaných lékařů - Petr Tancer - byl viny opětovně zproštěn.
 Ludmila Olšovská skončila večer 5. března 2010 v chirurgické ambulanci s bolestmi břicha. Lékař Viktor Hladík diagnostikoval zácpu a naordinoval tři střevní nálevy. Když podle obžaloby žena v noci křičela bolestí, telefonicky předepsal injekce silného opiátu. Ty však pomohly jen chvíli a navíc zastřely pravou příčinu problémů.Ráno při vizitě už byl stav Olšovské kritický a okamžitě musela podstoupit operaci. Při ní se zjistilo, že má prasklé tlusté střevo, možná po jednom z klystýrů, a otravu krve. Ačkoliv se později podrobila dalším dvěma operacím, tak v květnu zemřela.Okresní soud ve Frýdku-Místku Hladíka odsoudil za nedbalostní ublížení na zdraví k pokutě 150 tisíc korun a také nemohl rok a půl pracovat jako chirurg.Místo vyšetření telefonický příkazStátní zástupkyně obžalovala i lékaře Petra Tancera, který Olšovskou operoval. Okresní soud ho však viny zprostil.Hladík i státní zástupkyně se však odvolali. A krajský soud nyní Hladíkovi trest zpřísnil. Jako chirurg nesmí pracovat tři roky.Podle soudu se prokázalo, že Hladík své povinnosti zanedbal. „Neposkytl potřebnou lékařskou péči, přičemž šlo o závažné pochybení,“ konstatoval soudce. Podle znalců měl ženu, když si neustále stěžovala na rostoucí bolesti břicha, okamžitě vyšetřit, nikoliv pouze telefonicky naordinovat opiát.„Pacientku nesledoval a na její skutečný stav se přišlo až v sedm hodin ráno,“ pokračoval soudce. Podle svědků žena trpěla velkými bolestmi, žádala o přeložení jinam a bála se, že umírá.Verdikt je absurdní, hodnotí odsouzenýV případě Tancera soud zmínil, že jeho postup při operaci, byť podle znalců nebyl nejšťastnější, nenaplňuje skutkovou podstatu trestného činu. „Jeho postup nelze považovat za nesprávný nebo nepřípustný,“ řekl soudce.Rozsudek je pravomocný, nelze se proti němu odvolat. Jen podat stížnost k Nejvyššímu soudu, což však nemá odkladný účinek.A právě to hodlá Hladík udělat. „Rozhodnutí je absurdní. „Pacientka v noci spala a byla v klidu. Pravda a právo není,“ reagoval Hladík po skončení jednání. Jeho obhájce Lukáš Prudil poznamenal, že potvrzení viny mandanta je velmi problematické a bude zvědavý na podrobné zdůvodnění verdiktu.Pozůstalí napadají znalecký posudekSyn zemřelé Pavel Olšovský uvedl, že s rozhodnutím v případě pana Hladíka jsou spokojeni. „Ale u pana Tancera s rozhodnutím nesouhlasíme,“ konstatoval. Podle něj kromě jediného znaleckého posudku další uvedly, že Tancer při operaci závažně pochybil. „Ale soud vycházel z posudku znaleckého ústavu. Přitom tento posudek považujeme za nedůvěryhodný,“ řekl Olšovský.Dodal, že pokud soud vychází jen z napadnutého rozsudku, mohli by lékaři operovat, jak se jim zamane. „Ale to bychom se vrátili do dob Rakouska-Uherska a doktora Grünsteina ze Švejka,“ konstatoval Olšovský. O případu také informoval poslankyni Pavlínu Nytrovou (ČSSD), která ve věci interpelovala ministra spravedlnosti Roberta Pelikána (ANO). „Slíbil, že případ bude sledovat,“ konstatoval Olšovský. ̈Po skončení trestního soudu začne soud civilní, který rozhoduje o


text:
odškodnění. Tři pozůstalí žádají celkovou maximální sumu 720 tisíc korun. Autor: Josef Gabzdyl
 Témata: Frýdek-Místek, krajský soud, Moravskoslezský kraj, Ostrava-město, Rakousko-Uhersko, soudce, ČSSD, Frýdek-Místek, Krajský soud v Ostravě, Nejvyšší soud, Nemocnice ve Frýdku-Místku, Robert Pelikán
 Okresní soud ve Frýdku-Místku v pondělí uznal lékaře Viktora Hladíka vinným z ublížení na zdraví z nedbalosti. Zanedbal... celý článek
 Ludmila Olšovská zemřela již před čtyřmi lety. Podle příbuzných a obžaloby kvůli chybám lékařů. Případem se zabývá... celý článek
 Přehrada Olešná se znovu napouští. Voda v ní teď bude čistějšíNáboráři horníků opět platí. OKD na Karvinsku těžce hledá nové lidiJezero u Hlučína nabízí koupání i mnoho sportu. Neoslní jen občerstveníZlatá éra tržnice v polském Těšíně je pryč. Lidi jezdí spíše ze zvykuZámek vybírá v parku vstupné. To nebylo ani za knížepána, zlobí se lidéPustevny čekají výrazné změny. Zmizí stánky, Knížecí bude jen pro kolaDo zapadlého města jezdí rodit ženy z celé republikyDvakrát „pípnout“ běžnou kartou, víc nic. Ostrava láká na novinku v MHDŠerpové chtějí vynést vozíčkáře na Mont Blanc. Trénují v BeskydechSvátek hudby i hoteliérů. Na Colours je plno, ceny ubytování rostouPánská holičství se vracejí. Za přísných pravidel i s použitím břitvyLidé nevěří, co vše horník musel zvládnout, říká ředitel muzea v Ostravě
 Pro svůj dům hledali inspiraci na Madagaskaru. Zářivé barvy mu slušíOstrava s pomocí figurantů trestá taxikáře. Je to hon, zlobí se řidičiOBRAZEM: Kolář, legendární fotograf Ostravy, vydává knihuCyklisté dojedou z Ostravy do Poodří. Miliony podporují cyklostezkyPodnikatel prodával halucinogenní šalvěj. Lidem se po ní dělalo nevolnoVelké firmy na Ostravsku začínají lidem zvyšovat platyMizí kus historie Ostravy, bagry likvidují rozvaliny zámku v KunčicíchŠifle i mýdla. Tipy na dárky, které voní i chutnají Moravskoslezskem Ubytovna v Ostravě-Svinově štve starousedlíky. Ztrácejí se jim věciKlid Karlovy Studánky láká investory. Vyhořelý hotel nahradí bytový důmOstravské stopy: Poznal jsem tu film i manželku, směje se Dušan KleinPolský dům, secesní klenot Ostravy, se snad dočká znovuzrození
 Pardubice | Ústí nad Labem | Mladá Boleslav | Ptačí chřipka | Testování | Zdeněk Bakala | O2 | Soudy | Přírodní katastrofy | jízdné | kamion | Nemocenské dávky | Boeing | Břeclav | NATO | Jihlava | Česká pirátská strana | Morava | Houby | Korupce | Ceny Thálie | Mzdová kalkulačka | Chrudim | Tatra Kopřivnice | Psycholog | Podprsenka | Nevěra

type: other


text:
Přičitatelnost protiprávního činu samostatného zprostředkovatele, § 26 - Zákon o spotřebitelském úvěru č. 257/2016 Sb.
 Kurzy.cz > Zákony > Zákon o spotřebitelském úvěru č. 257/2016 Sb. > ČÁST TŘETÍ OSOBY OPRÁVNĚNÉ ZPROSTŘEDKOVÁVAT SPOTŘEBITELSKÝ ÚVĚR > HLAVA II SAMOSTATNÝ ZPROSTŘEDKOVATEL A JEHO OPRÁVNĚNÍ > § 26 Přičitatelnost protiprávního činu samostatného zprostředkovatele
 Přičitatelnost protiprávního činu samostatného zprostředkovatele, § 26
 Přičitatelnost protiprávního činu samostatného zprostředkovatele (§ 26), Zákon o spotřebitelském úvěru č. 257/2016 Sb.
 Zařazení ustanovení v předpisu: OSOBY OPRÁVNĚNÉ ZPROSTŘEDKOVÁVAT SPOTŘEBITELSKÝ ÚVĚR (ČÁST TŘETÍ) » SAMOSTATNÝ ZPROSTŘEDKOVATEL A JEHO OPRÁVNĚNÍ (HLAVA II) » Přičitatelnost protiprávního činu samostatného zprostředkovatele (§ 26)
 Předchozí: Systém vyřizování stížností (§ 25)
 Následující: Vázaný zástupce (§ 27)
 Označení stránky: přičitatelnost
 Přičitatelnost protiprávního činu vázaného zástupce, § 36 - Zákon o spotřebitelském úvěru č. 257/2016 Sb.
 Zákon o odpovědnosti mládeže za protiprávní činy a o soudnictví ve věcech mládeže a o změně některých zákonů (zákon o soudnictví ve věcech mládeže) č. 218/2003 Sb.
 ČIN. DOMÁCN. JAKO ZAMĚSTNAVATELŮ; ČIN. DOMÁCN. PRODUKUJÍCÍCH VÝROBKY, SLUŽBY PRO VLASTNÍ POTŘEBU - ekonomika ČNB
 ČIN.DOMÁCN. JAKO ZAMĚSTN.; ČIN.I DOMÁCN. PRODUK. VÝROBKY A SLUŽBY PRO VL. POTŘEBU, Vklady klientů podle odvětví (CZ-NACE) - podle sekcí (cizí měna) - ekonomika ČNB
 pátek 19.4.2019 21:06:24


text:
2A1054/2002
 2 A 1054/2002-47
 Nejvy11í správní soud rozhodl v senátì slo3⁄4eném z pøedsedkynì JUDr. Eli1ky Cihláøové a soudcù JUDr. Radana Malíka a JUDr. Milana Kamlacha v právní vìci 3⁄4alobce P. T., proti 3⁄4alované Èeské správì sociálního zabezpeèení, se sídlem v Praze 5, Køí3⁄4ová 25, v øízení o 3⁄4alobì proti rozhodnutí 3⁄4alované ze dne 15. 3. 2002,
 Èeská správa sociálního zabezpeèení (dále jen 3⁄4alovaná) rozhodnutím ze dne 15. 3. 2002, èásteènì zamítla 3⁄4ádost 3⁄4alobce o poskytnutí jednorázové penì3⁄4ní èástky podle zákona è. 261/2001 Sb., o poskytnutí jednorázové penì3⁄4ní èástky úèastníkùm národního boje za osvobození, politickým vìzòùm a osobám z rasových nebo nábo3⁄4enských dùvodù soustøedìných do vojenských pracovních táborù a o zmìnì zákona è. 39/2000 Sb., o poskytnutí jednorázové penì3⁄4ní èástky pøíslu1níkùm èeskoslovenských zahranièních armád a spojeneckých armád v letech 1939 a3⁄4 1945 (dále jen zákon è. 261/2001 Sb.), o kterou po3⁄4ádal jako politický vìzeò. Svoje rozhodnutí odùvodnila tím, 3⁄4e 3⁄4alobce prokázal splnìní podmínek uvedených v § 2 odst. 1 zákona è. 261/2001 Sb. za dobu od 1. 6. 1959 do 10. 5. 1960, tj. za 11 mìsícù. Za tuto dobu má 3⁄4alobce nárok na jednorázovou penì3⁄4ní èástku 60 000 Kè. Splnìní podmínek uvedených v § 2 odst. 1 uvedeného zákona 3⁄4alobce pro dobu od 19. 4. 1945 do 2. 4. 1955 neprokázal, proto3⁄4e v této dobì nebyl ve vazbì nebo ve výkonu trestu odnìtí svobody, ale byl jako èeskoslovenský obèan odvleèen do tábora nucených prací ve Svazu sovìtských socialistických republik a na tyto pøípady se zákon è. 261/2001 Sb. nevztahuje.
 Proti tomuto rozhodnutí podal 3⁄4alobce u 3⁄4alované vèas opravný prostøedek, v nìm3⁄4 uvedl, 3⁄4e nesouhlasí s tvrzením 3⁄4alované, 3⁄4e pro dobu od 19. 4. 1945 do 2. 4. 1955 neprokázal splnìní podmínek uvedených v § 2 odst. 1 zákona è. 261/2001 Sb., nebo» byl v Sovìtském svazu odsouzen dne 21. 5. 1945 vojenským soudem k trestu deseti let, co3⁄4 3⁄4alované dolo3⁄4il.
 ®alovaná ve svém vyjádøení k opravnému prostøedku uvedla, 3⁄4e zákon è. 261/2001 Sb. se vztahuje na obèany Èeské republiky, kteøí byli vìznìni mezi 25. 2. 1948 a 1. 1. 1990 a u kterých bylo rozhodnutí o jejich vìznìní zcela nebo èásteènì zru1eno podle zákona è. 119/1990 Sb., o soudní rehabilitaci, ve znìní pozdìj1ích pøedpisù, nebo podle zákona è. 198/1993 Sb., o protiprávnosti komunistického re3⁄4imu a odporu proti nìmu. ®alobce prokázal, 3⁄4e byl ve výkonu trestu odnìtí svobody za trestný èin pozdìji rehabilitovaný podle zákona è. 119/1990 Sb. od 1. 6. 1959 do 10. 5. 1960. Za dobu tohoto vìznìní mu 3⁄4alovaná výrokem I. napadeného rozhodnutí pøiznala odpovídající penì3⁄4ní èástku ve vý1i 60 000 Kè. Tento výrok 3⁄4alobce opravným prostøedkem nenapadá. Pokud jde o dobu od 19. 4. 1945 do 2. 4. 1955, kdy byl 3⁄4alobce ve výkonu trestu na podkladì rozsudku sovìtských orgánù, za ni mu nárok na penì3⁄4ní èástku podle zákona è. 261/2001 Sb. nemohl vzniknout. Jak je zøejmé z obsahu ust. § 2 odst. 1 cit. zákona, vznik nároku je podmínìn skuteèností, 3⁄4e pravomocné odsuzující soudní rozhodnutí o vìznìní obèana v dobì mezi 25. 2. 1948 a 1.


text:
1. 1990 bylo zru1eno podle zákona è. 119/1990 Sb., o soudní rehabilitaci. Podle tohoto zákona mohl být (pøi splnìní stanovených podmínek) rehabilitován obèan, který byl pravomocnì odsouzen èeskoslovenskými soudy a podle èeskoslovenského práva, v 3⁄4ádném pøípadì jím nemohlo dojít ke zru1ení rozsudkù cizích státù. ®alovaná proto navrhla, aby soud napadené rozhodnutí potvrdil.
 ®alobce podal dne 13. 11. 2001 u Èeské správy sociálního zabezpeèení 3⁄4ádost o poskytnutí jednorázové penì3⁄4ní èástky podle zákona è. 261/2001 Sb. jako politický vìzeò. Souèástí správního spisu je usnesení Okresního soudu v Ostravì ze dne 23. 8. 1990, sp. zn. Rt 42/90, kterým se prohla1uje za zru1ený rozsudek Okresního soudu v Ostravì ze dne 31. 3. 1959, sp. zn. 1 T 08/59, jím3⁄4 byl 3⁄4alobce odsouzen pro trestný èin dle § 125 a § 81 odst. 1 písm. a) zákona è. 86/1950 Sb. k trestu odnìtí svobody v trvání 14 mìsícù nepodmínìnì, dále potvrzení pro úèely dùchodového zabezpeèení vydané dne 12. 3. 1991, è. ARE-1714/91, Archívem ZNV Leopoldov, podle kterého 3⁄4alobce vykonal trest odnìtí svobody od 1. 6. 1959 do 10. 5. 1960, a potvrzení vydané Vìzeòskou slu3⁄4bou Èeské republiky, generálním øeditelstvím, dne 1. 4. 1993, èj. GØ VS 2187/2 591/53/93, svìdèící o tomté3⁄4. ®alobce dolo3⁄4il té3⁄4 rusky psané potvrzení ze dne 21. 5. 1957, podle kterého byl od 19. 4. 1945 do 2. 4. 1955 na základì rozsudku sovìtských orgánù ve výkonu trestu a vykonával rùzné práce. Dále spis obsahuje vyjádøení 3⁄4alobce vysvìtlující okolnosti jeho zavleèení do Sovìtského svazu, popis návratu a doby tam strávené.
 Podle § 2 odst. 1 zákona è. 261/2001 Sb. se zákon vztahuje na obèany Èeské republiky, kteøí byli vìznìni mezi 25. únorem 1948 a 1. lednem 1990 a u kterých bylo rozhodnutí o jejich vìznìní zcela nebo èásteènì zru1eno podle zákona è. 119/1990 Sb., o soudní rehabilitaci, ve znìní pozdìj1ích pøedpisù, nebo podle zákona è. 198/1993 Sb., o protiprávnosti komunistického re3⁄4imu a o odporu proti nìmu.
 Jak vyplývá ze shora uvedených skutkových zji1tìní, ze kterých vycházela 3⁄4alovaná v napadeném rozhodnutí, 3⁄4alobce nesplòuje podmínky pro vznik nároku na poskytnutí jednorázové penì3⁄4ní èástky podle zákona è. 261/2001 Sb. vy11í ne3⁄4 60 000 Kè, nebo» provedenými dùkazy bylo zcela nepochybnì najisto postaveno, 3⁄4e 3⁄4alobci vzniká nárok na jednorázovou penì3⁄4ní èástku za vìznìní za dobu od 1. 6. 1959 do 10. 5. 1960, nikoliv v1ak u3⁄4 za dobu od 19. 4. 1945 do 2. 4. 1955. V prùbìhu této doby byl 3⁄4alobce odvleèen do Sovìtského svazu, tam byl souzen a poté v rámci výkonu trestu vykonával rùzné tì3⁄4ké práce. Soud ov1em v této souvislosti musí konstatovat, 3⁄4e, i pøes útrapy zpùsobené 3⁄4alobci, zákon è. 261/2001 Sb. se nevztahuje na obèany odvleèené do Sovìtského svazu, a proto 3⁄4alobci nevzniká nárok na jednorázovou penì3⁄4ní èástku jinou, ne3⁄4 mu byla pøiznána. Na obèany Èeské republiky, kteøí byli jako èeskosloven1tí obèané odvleèeni do Svazu sovìtských socialistických republik nebo do táborù, které mìl Svaz sovìtských socialistických republik zøízeny v jiných státech, se vztahuje zákon è. 172/2002 Sb., o od1kodnìní osob odvleèených do SSSR nebo do táborù, které SSSR zøídil v


text:
jiných státech. Tento v ust. § 3 a § 5 øe1í i otázky od1kodnìní oprávnìných osob. Jak vyplývá z obsahu spisu, 3⁄4alobce ji3⁄4 nárok podle tohoto zákona uplatnil.
 Zákonem stanovené podmínky nároku podle zákona è. 261/2001 Sb. neumo3⁄4òují soudu v rámci jeho rozhodovací pravomoci zvá3⁄4it okolnosti konkrétního pøípadu 3⁄4alobce a od podmínek nároku se jakkoliv odchýlit. Soudu tak nepøíslu1í vùli zákonodárce podle své úvahy jakkoliv mìnit, doplòovat èi nahrazovat, nebo» soud je ve své rozhodovací èinnosti vázán zákonem.


text:
III. ÚS 842/10
 III.ÚS 842/10 ze dne 31. 3. 2010
 Ústavní soud rozhodl soudcem zpravodajem Vladimírem Kůrkou ve věci ústavní stížnosti J. Š., zastoupené Mgr. Ing. Martinou Soudkovou, advokátkou se sídlem v Plzni, Na Roudné 18, proti usnesení Okresního soudu Plzeň - jih ze dne 25. 11. 2009 sp. zn. 2 T 6/2009 a proti usnesení Krajského soudu v Plzni ze dne 6. 1. 2010 sp. zn. 8 To 474/2009, takto:
 V ústavní stížnosti, vycházející z ustanovení § 72 a násl. zákona č. 182/1993 Sb., o Ústavním soudu, ve znění pozdějších předpisů (dále jen "zákon o Ústavním soudu"), stěžovatelka navrhla, aby Ústavní soud - pro porušení čl. 36 odst. 1 Listiny základních práv a svobod (dále jen "Listiny") a čl. 6 Úmluvy o ochraně lidských práv a základních svobod (dále jen "Úmluvy") - v záhlaví označená rozhodnutí zrušil.
 Usnesením okresního soudu bylo rozhodnuto, že JUDr. Bc. Alena Rundová, Ph.D., LL.M., předsedkyně senátu, není vyloučena z projednávání věci vedené u něj pod sp. zn. 2 T 6/2009, a krajský soud stěžovatelčinu stížnost proti tomuto rozhodnutí rovněž napadeným usnesením zamítl jako nedůvodnou.
 Stěžovatelka je přesvědčena, že napadenými rozhodnutími bylo porušeno její právo na spravedlivý proces ve smyslu čl. 36 odst. 1 Listiny a čl. 6 Úmluvy, neboť soudkyni JUDr. Bc. Alenu Rundovou, Ph.D., LL.M. není možné - ve smyslu závěrů nálezu Ústavního soudu sp. zn. III. ÚS 441/04 či rozhodnutí Evropského soudu pro lidská práva ve věcech Wettstein proti Švýcarsku, Piersack proti Belgii nebo Pabla KY proti Finsku - považovat za nepodjatou.
 Předtím, než může Ústavní soud přistoupit k věcnému přezkumu stížností napadených rozhodnutí obecných soudů, je jeho povinností přezkoumat, zda jsou splněny procesní podmínky, jež takový přezkum připouštějí; to je významné potud, že v dané věci tyto podmínky splněny nejsou.
 Je tomu tak proto, že jedním z pojmových znaků ústavní stížnosti, jakožto prostředku ochrany ústavně zaručených práv a svobod, je i její subsidiarita, a jí korespondující princip minimalizace zásahů Ústavního soudu do činnosti ostatních orgánů veřejné moci, včetně rozhodování obecných soudů. Konstantní judikatuře Ústavního soudu pak odpovídá, že ústavní soudnictví je především vybudováno na zásadě přezkumu věcí pravomocně skončených, v nichž případná protiústavnost již není napravitelná jiným způsobem, tj. procesními prostředky, jež se podávají z právních předpisů, jež upravují příslušné (soudní) řízení. Ústavnímu soudu nepatří obcházet pořad práva již proto, že stojí vně systému ostatních orgánů veřejné moci, a není ani součástí soustavy obecných soudů (čl. 81, čl. 90 Ústavy České republiky).
 Stěžovatelka podala ústavní stížnost v situaci, kdy soudní řízení nebylo dosud skončeno.
 Lze sice s ní souhlasit, namítá-li, že projednávání a rozhodování ve věci musí být spravedlivé, čemuž by odporovalo, byla-li by věc projednávána a rozhodnuta soudkyní, kteroužto věc projednávána a rozhodována být neměla, jelikož měla být vyloučena. Bude-li mít však v dalším průběhu řízení za to, že právě tak tomu v daném řízení bylo, resp. že rozhodnutí - jí nepříznivé - bylo vydáno soudkyní podjatou, nic jí nebude překážet, aby proti takovému rozhodnutí brojila v rámci soustavy obecných soudů opravnými prostředky, které trestní řád předvídá, a jež jsou


text:
5 Tdo 150/2008
 Dotčené předpisy: § 7 odst. 2 předpisu č. 283/1993Sb., § 179 odst. 1 tr. ř., § 25 tr. ř.
 Nejvyšší soud České republiky rozhodl v neveřejném zasedání konaném dne 23. 4. 2008 o dovolání nejvyšší státní zástupkyně v neprospěch obviněných Ing. V. K., Ing. P. O., CSc., a Ing. J. P., proti usnesení Vrchního soudu v Praze ze dne 16. 10. 2007, sp. zn. 9 To 64/2007, který rozhodl jako stížnostní soud v trestní věci vedené u Krajského soudu v Hradci Králové pod sp. zn. 4 T 13/2006, t a k t o :
 Podle § 265k odst. 1 tr. ř. s e z r u š u j e usnesení Vrchního soudu v Praze ze dne 16. 10. 2007, sp. zn. 9 To 64/2007.
 Podle § 265l odst. 1 tr. ř. s e Vrchnímu soudu v Praze p ř i k a z u j e , aby věc obviněných Ing. V. K., Ing. P. O., CSc., a Ing. J. P. v potřebném rozsahu znovu projednal a rozhodl.
 Státní zástupce Vrchního státního zastupitelství v Olomouci pobočka v Ostravě, podal na obviněné Ing. V. K., Ing. P. O., CSc., a Ing. J. P. ke Krajskému soudu v Ostravě obžalobu ze dne 20. 6. 2006, sp. zn. 4 VZV 7/2003, pro trestný čin zneužívání informací v obchodním styku podle § 128 odst. 2, 4 tr. zák., který spáchali jako spolupachatelé obvinění Ing. V. K., Ing. P. O., CSc. a Ing. J. P. pod bodem 1) žalobního návrhu, a pro trestný čin zkreslování údajů o stavu hospodaření a jmění podle § 125 odst. 2 tr. zák., který spáchali jako spolupachatelé obvinění Ing. V. K. a Ing. P. O., CSc. pod bodem 2) žalobního návrhu.
 Usnesením Nejvyššího soudu České republiky ze dne 22. 9. 2006, sp. zn. 11 Td 49/2006, byla podle § 25 tr. ř. předmětná věc k návrhu obviněných Ing. V. K. a Ing. P. O., CSc., odňata Krajskému soudu v Ostravě a přikázána k projednání a rozhodnutí Krajskému soudu v Hradci Králové.
 Krajský soud v Hradci Králové pak svým usnesením ze dne 25. 4. 2007, sp. zn. 4 T 13/2006, v rámci předběžného projednání obžaloby
 1) podle § 188 odst. 1 písm. c) tr. ř. za použití § 172 odst. 1 písm. b) tr. ř. zastavil trestní stíhání obviněných Ing. V. K., Ing. P. O., CSc., a Ing. J. P. pro skutek spočívající v tom, že všichni obvinění společným jednáním v Ostravě, Praze a jinde, poté, kdy dne 14. 10. 1998 získali cílenými obchodními operacemi s cennými papíry prostřednictvím k tomuto účelu založené společnosti K. I., a. s., se sídlem K., V. N., (dále jen K. I.), která vznikla dne 2. 9. 1998 se základním jměním 1.000.000,- Kč a do té doby nevyvíjela žádnou činnost, 48,502% akciový podíl ve společnosti O., a. s., se sídlem O.-M. O., P. n. (dále jen O.), jež se zároveň nákupem 100% akcií společnosti K. O. P. od obviněných a dalších dvou akcionářů stala 79,889% podílníkem společnosti Č.d. a. s., se sídlem


text:
K. V. N., (dále jen Č.), se záměrem využitím vnitřních zdrojů společností O. a Č. tyto společnosti postupně zcela ovládnout, získat dominantní postavení ve vzniklé koncernové struktuře a taktéž získat pro sebe a společnost K. I. majetkový prospěch a zvýhodnit její postavení na úkor ostatních akcionářů společnosti O., přičemž dalším rozhodujícím akcionářem byl stát, zastoupený Fondem národního majetku ČR, s akciovým podílem 46,883% ve společnosti,
 Ing. V. K., jako předseda představenstva společnosti K. I., kde vlastnil v té době 58% všech akcií, a současně předseda představenstva společnosti O., Ing. P. O., CSc., jako místopředseda představenstva společnosti K. I., kde vlastnil 36% všech akcií, a současně předseda dozorčí rady společnosti O. a Ing. J. P., jako člen představenstva společnosti K. I., kde vlastnil 2% všech akcií a současně místopředseda společnosti O.,
 na základě rámcové smlouvy o zásadách vzájemných vztahů mezi K. I., O. a Č., kterou podepsali dne 19. 1. 1999, uzavřeli dne 22. 1. 1999 smlouvu o obchodním zastoupení a čtyři mandátní smlouvy mezi K. I. a O. smlouvu o obchodním zastoupení a čtyři mandátní smlouvy mezi K. I. a Č., s účinností všech smluv od 1. 1. 1999 a na dobu neurčitou, přičemž uvedené smlouvy mimo jiné výslovně deklarovaly, že obě smluvní strany podnikají v příbuzných nebo související oborech, když společnost K. I. jako statutární zástupce při uzavírání smluv zastupoval Ing. P. O., CSc., a společnost O. jako statutární zástupci zastupovali Ing. V. K. a Ing. J. P., kdy podle smlouvy o obchodním zastoupení a jejich následných dodatků měl K. I. na základě zplnomocnění vyhledávat pro O. a Č. zájemce o uzavření smluv v oblastech vyhledávání, těžba, úprava a odbyt černého uhlí a vyvíjet činnost směřující k uzavírání těchto obchodů a zastoupené O. a Č. byly zavázány zaplatit za tuto činnost na určený peněžní účet společnosti K. I. provizi ve výši 0,5% z hodnoty předmětu smlouvy, a to i v případě, pokud obchod bude uzavřen bez součinnosti zplnomocněného zástupce, přičemž byla sjednána maximální roční částka provize a podle mandátních smluv a jejich následných dodatků pak měl K. I. na podkladě plné moci, jménem a na účet mandanta, provádět ve smlouvách vymezené činnosti v oblastech právní agendy, personální práce, správy obchodních podílů a vedení podvojného účetnictví za stanovené pevné měsíční odměny, a to bez ohledu na to, v jakém množství a kvalitě byly služby v jednotlivých fakturovaných obdobích provedeny, přičemž uvedené činnosti prováděli výhradně vybraní a vysoce kvalifikovaní bývalí pracovníci společností O. a Č., kteří pro tento účel byli převedeni jako zaměstnanci do společnosti K. I. a činnosti byly vykonávány v pronajatých prostorách a s využitím výpočetní techniky a dalších materiálních prostředků, pronajatých od O., což umožňovalo poskytovat tyto služby a činnosti s minimalizaci nákladů na jejich výkon, přičemž společnost K. I. jinou podnikatelskou činnost prakticky nevyvíjela, takže do dne 28. 11. 2003, kdy došlo k zahájení trestního stíhání, byla převedena na odměnách a provizích od společností O. a Č. na účet společnost K. I. jako plnění z uvedených smluv celková finanční částka ve výši 2.917.798.000,- Kč, což při vyčíslených


text:
finančních nákladech, spojených se zajišťováním plnění ze smluv ve výši 771.969.000,- Kč, představovalo pro společnost K. I. finanční prospěch ve výši 2.082.941.000,- Kč, který umožnil obviněným jako většinovým akcionářům K. I. disponovat s těmito finančním prostředky v souladu s podnikatelskými záměry společnosti K. I. bez ohledu na zájmy O. a Č. a obviněným jako akcionářům rozdělit si formou dividend podíl na vytvořeném vysokém zisku společnosti K. I. za jednotlivá účetní období, a to bez ohledu na hospodářské výsledky společností O. a Č., ve kterých k rozdělování vytvořeného zisku mezi akcionáře společnosti formou dividend za uvedené období vůbec nedošlo,
 v němž obžaloba spatřovala trestný čin zneužívání informací v obchodním styku podle § 128 odst. 2, 4 tr. zák., neboť tento skutek není trestným činem a není důvod k postoupení věci,
 2) podle § 188 odst. 1 písm. c) tr. ř. za použití § 172 odst. 1 písm. b) tr. ř. zastavil trestní stíhání obviněných Ing. V. K. a Ing. P. O., CSc., pro skutek spočívající v tom, že v Praze, jako statutární zástupci společnosti K. I., a. s., zapsané v obchodním rejstříku u Krajského obchodního soudu v Praze, v oddíle B, vložka 5524, (dále jen K. I.), vědomi si okolnosti, že předkládané údaje soudu pro zápis do obchodního rejstříku jsou v rozporu se skutečností, podali podle § 31 odst. 1 zákona č. 513/1991 Sb., v tehdy platném znění (obchodního zákoníku) a v zákonné lhůtě stanovené v § 203 odst. 4 obchodního zákoníku u Krajského obchodního soudu v Praze, obchodního rejstříku, dne 10. 11. 1998, dne 8. 1. 1999 a dne 11. 5. 1999 návrhy na zápis změn týkající se uvedené obchodní společnosti, ve kterých mimo jiné požadovali zapsat skutečnost usnesení mimořádných valných hromad společnosti K. I. ze dne 14. 10. 1998, dne 9. 12. 1998 a dne 27. 4. 1999 o zvýšení základního jmění společnosti, které dosud bylo zapsáno ve výši 1.000.000,- Kč o částku 2.393.000.000,- Kč, a to upsáním 100 kusů akcí znějících na majitele v listinné podobě o jmenovité i emisní hodnotě jedné akcie 23.930.000,- Kč, přičemž akcie měly být splaceny peněžitým vkladem akcionářů po zápisu do obchodního rejstříku na účet vedený u I. a P. b., a. s., (dále I.), přičemž jako součást listin předkládaných soudu předložili taktéž potvrzení I. ze dne 14. 10. 1998, vydané na jejich žádost, že na tento účet společnosti K. I. vložená částka 2.393.000.000,- Kč je zálohou na navýšení základního jmění, ačkoliv ve skutečnosti šlo o finanční prostředky, které byly dne 14. 10. 1998 účelově převedeny na tento peněžní účet právě jen pro vykázání složení zálohy na navýšení základního jmění, ačkoliv byly určeny a krátce nato také převedeny na jiný peněžní účet jako úhrada kupní ceny na nákup akcií vykazovaných v aktivech společnosti K. I. na základě smlouvy uzavřené již dne 4. 9. 1998, kdy obchodní soud opakovaně zamítl provést zápis požadované skutečnosti pro formální vady, spočívající v neurčitosti a neúplnosti předkládaného zápisu usnesení mimořádných valných porad a požadovaný zápis provedl až na základě návrhu, který mu byl doručen dne 27. 4. 1999,


text:
a to rozhodnutím ze dne 27. 5. 1999, které nabylo právní moci dne 1. 6. 1999, kdy následně dne 2. 7. 1999 obvinění podali prostřednictvím zplnomocněného zástupce společnosti K. I. soudu návrh na zápis změny výše základního jmění společnosti K. I., přičemž jako součást návrhu znovu předložili potvrzení I. ze dne 14. 10. 1998 o složení zálohy na navýšení základního jmění a taktéž prohlášení společnosti K. I., že úpis akcií byl zcela splacen formou záloh a dne 16. 6. 1999 došlo k započtení této zálohy na upsané akcie, přičemž na podkladě tohoto návrhu a doložených listin Krajský obchodní soud v Praze rozhodl usnesením ze dne 2. 8. 1999, které nabylo právní moci téhož dne, že se zapisuje základní jmění společnosti ve výši 2.394.000.000,- Kč, kdy upsané akcie představující navýšení základního jmění o částku 2.393.000.000,- Kč měly být splaceny ve lhůtě dvou měsíců od právní moci rozhodnutí rejstříkového soudu na účet společnosti K. I., vedený u I., což se však nestalo, neboť po provedení peněžních transakcí na tomto účtu dne 14. 10. 1998 byl uvedený peněžní účet ihned zrušen, takže k navýšení základního jmění splacením peněžitého vkladu nikdy fakticky nedošlo, v němž obžaloba spatřovala trestný čin zkreslování údajů o stavu hospodaření a jmění podle § 125 odst. 2 tr. zák., ve znění před novelou provedenou zákonem č. 105/2000 Sb., účinnou od 1. 5. 2000, neboť tento skutek není trestným činem a není důvod k postoupení věci.
 Usnesení Krajského soudu v Hradci Králové, ze dne 25. 4. 2007, sp. zn. 4 T 13/2006, bylo dne 5. 6. 2007 doručeno Vrchnímu státnímu zastupitelství v Olomouci pobočka v Ostravě, a téhož dne podal státní zástupce činný u Vrchního státního zastupitelství v Olomouci pobočka v Ostravě proti tomuto usnesení stížnost, kterou odůvodnil dne 15. 6. 2007, přičemž toto odůvodnění bylo doručeno Krajskému soudu v Hradci Králové dne 18. 6. 2007. Dne 15. 6. 2007 bylo Vrchnímu státnímu zastupitelství v Olomouci - pobočce v Ostravě, doručeno písemné sdělení Krajského soudu v Hradci Králové ze dne 14. 6. 2007, obsahující zprávu, že usnesení tohoto soudu ze dne 25. 4. 2007, sp. zn. 4 T 13/2006, bylo doručeno Krajskému státnímu zastupitelství v Hradci Králové jako státnímu zastupitelství, které je ve věci oprávněno podat eventuelně i opravný prostředek. Současně s tím bylo dne 15. 6. 2007 Krajskému státnímu zastupitelství v Hradci Králové také doručeno předmětné usnesení Krajského soudu v Hradci Králové, ze dne 25. 4. 2007, sp. zn. 4 T 13/2006. Náměstek krajské státní zástupkyně Krajského státního zastupitelství v Hradci Králové podal dne 18. 6. 2007 stížnost proti usnesení Krajského soudu v Hradci Králové ze dne 25. 4. 2007, sp. zn. 4 T 13/2006. Za tohoto stavu věci předložil dne 25. 6. 2007 (vypraveno 25. 6. 2007 viz č. l. 29725; na předkládací zprávě je datum 27. 6. 2007 viz č. l. 29726) předseda senátu Krajského soudu v Hradci Králové spis Vrchnímu soudu v Praze, kterému byl spis doručen dne 28. 6. 2007. Aniž by ve spise byl založen jakýkoli pokyn ze strany vrchního soudu je na č. l.


text:
29725c učiněn referát zašli opis usnesení KS HK VSZ Praha na doručenku, po vrácení doručenky její originál zašli VS Praha ke sp. zn. 9 To 64/2007 (k usnesení Krajského soudu v Hradci Králové ze dne 25. 4. 2007, sp. zn. 4 T 13/2006, je připojena také dodejka o doručení tohoto usnesení ze strany Krajského soudu v Hradci Králové Vrchnímu státnímu zastupitelství v Praze dne 2. 8. 2007 viz č. l. 29703 spisu). Na č. l. 29325a je založen přípis Vrchního soudu v Praze ze dne 2. srpna 2007, sp. zn. 9 To 64/2007, s textem na základě dnešního telefonického rozhovoru Vám zasílám ve výše uvedené věci svazky 125 a 126 spisu a 9 opisů usnesení Nejvyššího soudu sp. zn. 11 Td 49/2006 s tím, že opisy je nutno rozeslat všem dotčeným osobám, včetně obou vrchních státních zastupitelství a současně je třeba podepsat protokol o neveřejném zasedání na č. l. 29641. Po rozeslání uvedené svazky spisu obratem vraťte spolu s dodejkami, které případně zašlete dodatečně. Dodejky o doručení usnesení Nejvyššího soudu České republiky, ze dne 22. 9. 2006, sp. zn. 11 Td 49/2006, obhájci JUDr. J. T., Vrchnímu státnímu zastupitelství v Olomouci pobočka v Ostravě a Krajskému státnímu zastupitelství v Hradci Králové dne 15. 8. 2007 jsou založeny u č. l. 29608 p. v. spisu a ostatní dodejky o doručení obviněnému Ing. V. K. dne 23. 8. 2007, obviněnému Ing. P. O., CSc., dne 15. 8. 2007, obviněnému Ing. J. P. dne 15. 8. 2007, obhájci JUDr. J. M. dne 27. 8. 2007 a Vrchnímu státnímu zastupitelství v Praze dne 16. 8. 2007 jsou založeny u č. l. 29725c spisu.
 Usnesením Vrchního soudu v Praze ze dne 16. 10. 2007, sp. zn. 9 To 64/2007, byly podle § 148 odst. 1 písm. b) tr. ř. obě stížnosti státního zástupce Vrchního státního zastupitelství v Olomouci pobočka v Ostravě a státního zástupce Krajského státního zastupitelství v Hradci Králové zamítnuty jako podané osobami neoprávněnými.
 Proti tomuto usnesení Vrchního soudu v Praze ze dne 16. 10. 2007, sp. zn. 9 To 64/2007, pokud jím byla podle § 148 odst. 1 písm. b) tr. ř. zamítnuta stížnost státního zástupce Vrchního státního zastupitelství v Olomouci pobočka v Ostravě směřující proti usnesení Krajského soudu v Hradci Králové ze dne 25. 4. 2007, sp. zn. 4 T 13/2006, podala nejvyšší státní zástupkyně v neprospěch obviněných Ing. V. K., Ing. P. O., CSc., a Ing. J. P. dovolání z důvodu uvedeného v § 265b odst. 1 písm. l) alinea první tr. ř. V jeho odůvodnění nejvyšší státní zástupkyně uvedla, že Vrchní soud v Praze na straně 6 a 7 odůvodnění napadeného rozhodnutí mimo jiné uvedl, že trestní řád, zákon o státním zastupitelství, ani jednací řád státního zastupitelství výslovně neřeší otázky příslušnosti státního zastupitelství, a dojde-li za této situace po podání obžaloby k odnětí a přikázání věci nebo k postoupení věci, v důsledku čehož bude k jejímu projednání příslušný jiný soud, než u kterého byla podána obžaloba, lze podle Vrchního soudu v Praze s odkazem na ustanovení § 7 odst. 2


text:
zákona č. 283/1993 Sb., o státním zastupitelství, ve znění pozdějších předpisů, a § 179 odst. 1 tr. ř. jednoznačně dovodit, že se v takovém případě mění i příslušnost státního zastupitelství, a to tím způsobem, že okamžikem tohoto rozhodnutí se stalo příslušným k zastupování státu před soudem Vrchní státní zastupitelství v Praze, neboť v obvodu jeho působnosti se nachází Krajské státní zastupitelství v Hradci Králové, které by jinak bylo podle obecných kritérií k zastupování obžaloby příslušné, avšak tomuto státnímu zastupitelství Vrchní státní zastupitelství v Praze postupem podle § 15 odst. 3 vyhlášky č. 23/1994 Sb., o jednacím řádu státního zastupitelství, zřízení poboček některých státních zastupitelství a podrobnostech o úkonech prováděných právními čekateli, ve znění pozdějších předpisů, nepředalo dozor nad zachováváním zákonnosti v přípravném řízení, takže nelze aplikovat ani § 179 odst. 1 tr. ř. k zastupování obžaloby před soudem nižším státním zastupitelstvím, než které vykonávalo dozor nad zachováváním zákonnosti v přípravném řízení. Dále Vrchní soud v Praze uvedl, že ostatně ani v praxi v tomto směru obvykle žádné pochybnosti nevznikají. S tímto názorem Vrchního soudu v Praze však nejvyšší státní zástupkyně nemůže souhlasit již z toho důvodu, že praxe v tomto směru jednotná rozhodně není. Rozhodně neexistuje ani jednoznačná judikatura ani praxe v otázce zastupování obžaloby před soudem poté, kdy došlo v soustavě státního zastupitelství, a to konkrétně u vrchních státních zastupitelství, ke zřízení specializovaných odborů, zabývajících se závažnou hospodářskou a finanční kriminalitou, a za situace, kdy dozor nad zachováváním zákonnosti v přípravném řízení ve věcech úmyslných trestných činů uvedených v § 15 odst. 1 vyhlášky č. 23/1994 Sb., o jednacím řádu státního zastupitelství, zřízení poboček některých státních zastupitelství a podrobnostech o úkonech prováděných právními čekateli, ve znění pozdějších předpisů, byl svěřen do příslušnosti státního zástupce vrchního státního zastupitelství, ačkoliv by jinak bylo ve věci příslušné nižší krajské, případně i okresní státní zastupitelství. Ve smyslu § 7 odst. 2 zákona č. 283/1993 Sb., o státním zastupitelství, ve znění pozdějších předpisů, se pochopitelně skutečně obecně řídí příslušnost státního zástupce k zastupování státu před soudem zásadou, že je oprávněn k řízení před soudem jen ve vztahu k tomu soudu, u něhož to které státní zastupitelství působí. Stejné právní ustanovení však připouští výjimky z této zákonné právní úpravy s odkazem na jiný právní předpis.
 Tímto jiným právním předpisem je zejména trestní řád, který tuto výjimku výslovně uvádí v § 179 odst. 1 tr. ř. a připouští v návaznosti na příslušnost státního zástupce k výkonu dozoru nad zachováváním zákonnosti v přípravném řízení, aby obžalobu u soudu zastupoval státní zástupce vyššího státního zastupitelství, které v konkrétní trestní věci vykonávalo dozor nad zachováváním zákonnosti v přípravném řízení, než je to, které by bylo jinak příslušné k řízení u soudu z hlediska právní úpravy podle § 7 odst. 2 zák. č. 283/1993 Sb., o státním zastupitelství, ve znění pozdějších předpisů. Podle § 12 odst. 1 tohoto zákona pak vydal dne 19. 12. 2003 nejvyšší státní zástupce Pokyn obecné povahy pořadové č. 12/2003, který mimo jiné v čl. 2 odst. 2 stanoví příslušnost státních zástupců v řízení před soudem


text:
tak, že příslušnost se řídí ustanovením § 7 odst. 2 zákona č. 283/1993 Sb., o státním zastupitelství, ve znění pozdějších předpisů, kdy výjimky vyplývají z čl. 3 odst. 6 a z čl. 8 odst. 3 zmíněného pokynu. Z čl. 3 tohoto pokynu, který je pro státní zástupce závazný, pak vyplývá, že příslušnost státního zástupce k výkonu dozoru ve věcech uvedených v § 15 odst. 1 a 2 vyhlášky č. 23/1994 Sb., o jednacím řádu státního zastupitelství, zřízení poboček některých státních zastupitelství a podrobnostech o úkonech prováděných právními čekateli, ve znění pozdějších předpisů, má přednost před příslušností státního zástupce k výkonu dozoru ve všech ostatních případech, pokud tedy státní zástupce vrchního státního zastupitelství, po předchozím písemném souhlasu nejvyššího státního zástupce, nerozhodne, že příslušné je nižší státní zastupitelství. Podle § 15 odst. 4 vyhlášky č. 23/1994 Sb., o jednacím řádu státního zastupitelství, zřízení poboček některých státních zastupitelství a podrobnostech o úkonech prováděných právními čekateli, ve znění pozdějších předpisů, může státní zástupce vrchního státního zastupitelství s předchozím souhlasem nejvyššího státního zástupce dokonce rozhodnout o své příslušnosti k výkonu dozoru nad zachováváním zákonnosti v přípravném řízení i v jiných závažných, skutkově a právně složitých věcech. Dále z tohoto článku jednoznačně vyplývá, že státní zástupce vrchního státního zastupitelství, pokud před podáním obžaloby nepředá věc nižšímu státnímu zastupitelství, je příslušný i pro celé řízení před soudem.
 Připuštění těchto výjimek ustanovením § 7 odst. 2 zákona č. 283/1993 Sb., o státním zastupitelství, ve znění pozdějších předpisů, a následným odlišným určením příslušnosti státního zástupce nejen v přípravném řízení, ale i v řízení před soudem je nepochybně sledován záměr, aby zejména v závažných a skutkově i právně složitých věcech vykonával dozor státní zástupce vyššího státního zastupitelství, nebo v případě státního zástupce vrchního státního zastupitelství, státní zástupce specializovaného odboru závažné hospodářské a finanční kriminality a aby tentýž státní zástupce, který ve věci vykonával dozor nad zachováváním zákonnosti v přípravném řízení, mohl podat obžalobu u nižšího soudu v obvodu působnosti příslušného státního zastupitelství, a aby v případě státního zástupce vrchního státního zastupitelství mohl také tuto obžalobu pak zastupovat před soudem po celou dobu trestního řízení, a to bez ohledu na to, zda případně po podání obžaloby dojde ke změně příslušnosti soudu. Tyto výjimky z obecné příslušnosti státního zástupce k zastupování obžaloby před soudem jsou oprávněné také proto, že po podání obžaloby ztrácí státní zástupce své výsadní postavení z přípravného řízení vymezené trestním řádem a ve smyslu § 12 odst. 6 tr. ř. se v řízení před soudem stává procesní stranou, která zastupuje podanou obžalobu proti straně obhajoby, kdy postavení stran před soudem by mělo být v zásadě rovné, když na jedné straně jistě nelze nikterak krátit obžalovaného na jeho právech, ale na druhé straně nesmí být ani žádným způsobem v tomto procesním postavení znevýhodněna strana žalující tak, že by nemohla účinně zastupovat obžalobu jménem státu. V konkrétní trestní věci byla v řízení před soudem ze strany soudu zásadním způsobem porušena zásada rovnosti stran v neprospěch státního zástupce, přičemž soud nerespektoval interní právní předpisy, kterými je státní zástupce v jednotné soustavě státního


text: zastupitelství vázán. V průběhu řízení před soudem po podání obžaloby bylo totiž příslušné rozhodnutí Nejvyššího soudu České republiky o odnětí a přikázání věci podle § 25 trestního řádu doručeno státnímu zástupci Vrchního státního zastupitelství v Olomouci pobočka v Ostravě, až dne 15. 8. 2007, a to prostřednictvím Krajského soudu v Hradci Králové. O nejasné praxi v postupu soudu, na rozdíl od tvrzení v odůvodnění předmětného usnesení Vrchního soudu v Praze, svědčí také skutečnost, že Krajský soud v Hradci Králové po rozhodnutí o odnětí věci Krajskému soudu v Ostravě a jejímu přikázání Krajskému soudu v Hradci Králové taktéž nejprve jednoznačně považoval státního zástupce Vrchního státního zastupitelství v Olomouci pobočky v Ostravě, za nadále příslušného k řízení před soudem, když veškeré další úkony činil ve vztahu k tomuto státnímu zastupitelství. Dne 25. 1. 2007 byl totiž tomuto státnímu zástupci doručen přípis předsedy senátu Krajského soudu v Hradci Králové ze dne 23. 1. 2007 s návrhem obviněných Ing. V. K. a Ing. P. O. na předběžné projednání obžaloby s žádostí o vyjádření státního zástupce k tomuto návrhu a dále s tím, že spisový materiál je nadále studován a součástí této činnosti bude také posouzení, zda obžaloba bude předběžně projednána či nikoliv. Toto požadované podrobné vyjádření státní zástupce Vrchního státního zastupitelství v Olomouci pobočky v Ostravě, odeslal Krajskému soudu v Hradci Králové dne 31. 1. 2007. Poté taktéž Krajský soud v Hradci Králové dne 5. 6. 2007 doručil stejnému státnímu zástupci usnesení tohoto soudu ze dne 25. 4. 2007, sp. zn. 4 T 13/2006, o zastavení trestního stíhání podle § 188 odst. 1 tr. ř. z důvodu § 172 odst. 1 písm. b) tr. ř. pro oba žalované skutky s výslovným poučením, že proti tomuto usnesení mohou státní zástupce a obvinění podat prostřednictvím tohoto soudu stížnost do tří dnů od jeho oznámení, o níž by rozhodoval Vrchní soud v Praze, s tím, že stížnost má odkladný účinek. Jak již bylo shora uvedeno, stížnost byla státním zástupcem Vrchního státního zastupitelství v Olomouci pobočka v Ostravě, v zákonné lhůtě podána a následně i podrobně odůvodněna. Teprve poté dne 15. 6. 2007 obdržel stejný státní zástupce sdělení stejného předsedy senátu Krajského soudu v Hradci Králové a ve stejné trestní věci, že usnesení Krajského soudu v Hradci Králové ze dne 25. 4. 2007, sp. zn. 4 T 13/2006, bylo doručeno Krajskému státnímu zastupitelství v Hradci Králové jako státnímu zastupitelství, které je ve věci oprávněno podat eventuálně i opravný prostředek. Přestože státní zástupce Vrchního státního zastupitelství v Olomouci pobočky v Ostravě, s touto změnou postoje na příslušnost státního zástupce ze strany soudu již v průběhu zahájeného řízení před soudem nesouhlasil, v rámci jednotné soustavy státního zastupitelství a z důvodu procesní opatrnosti bylo učiněno opatření, aby taktéž státní zástupce Krajského státního zastupitelství v Hradci Králové podal v zákonné lhůtě stížnost proti usnesení soudu prvého stupně o zastavení trestního stíhání. Bez dalších sdělení nebo vyjádření Krajského soudu v Hradci Králové a poté Vrchního soudu v Praze, kterému příslušelo o podané stížnosti rozhodovat, vyjma doručení usnesení Nejvyššího soudu České republiky ze dne


text:
22. 9. 2006, sp. zn. 11 Td 49/2006, k němuž došlo dne 15. 8. 2007, tedy po více jak dvou měsících po doručení rozhodnutí o zastavení trestního stíhání, obdržel státní zástupce Vrchního státního zastupitelství v Olomouci pobočka v Ostravě dne 31. 10. 2007 prostřednictvím Krajského soudu v Hradci Králové předmětné usnesení Vrchního soudu v Praze ze dne 16. 10. 2007, sp. zn. 9 To 64/2007, s výrokem, že stížnosti obou státních zástupců se podle § 148 odst. 1 písm. b) tr. ř. zamítají jako podané neoprávněnými osobami. Až z odůvodnění tohoto usnesení státní zástupce zjistil, že Vrchní soud v Praze již potřetí v této trestní věci, pokud jde o postoj soudu, v průběhu řízení před soudem změnil své stanovisko k příslušnosti státního zástupce k řízení před soudem. Z důvodů již dříve rozvedených Vrchní soud v Praze dospěl k závěru, že k řízení před soudem bylo již od okamžiku rozhodnutí o odnětí a přikázání věci Nejvyšším soudem České republiky příslušné Vrchní státní zastupitelství v Praze, když podle obecných kritérií by to sice bylo Krajské státní zastupitelství v Hradci Králové, avšak pouze v případě, pokud by mu byl předán dozor nad zachováváním zákonnosti v přípravném řízení postupem podle § 15 odst. 3 vyhlášky č. 23/1994 Sb., o jednacím řádu státního zastupitelství, zřízení poboček některých státních zastupitelství a podrobnostech o úkonech prováděných právními čekateli, ve znění pozdějších předpisů.
 K výše uvedeným závěrům Vrchního soudu v Praze nejvyšší státní zástupkyně navíc uvedla, že Vrchní státní zastupitelství v Praze ani takto postupovat nemohlo, neboť dozor nad zachováváním zákonnosti v přípravném řízení vykonával právě státní zástupce Vrchního státního zastupitelství v Olomouci pobočka v Ostravě, který ve věci také podal obžalobu ke Krajskému soudu v Ostravě, přičemž po podání obžaloby již pochopitelně nemůže být o předání věci nižšímu státnímu zastupitelství vůbec rozhodnuto. Navíc z odůvodnění rozhodnutí Vrchního soudu v Praze ze dne 16. 10. 2007, sp. zn. 9 To 64/2007, o zamítnutí stížností státních zástupců ostravské pobočky Vrchního státního zastupitelství v Olomouci a Krajského státního zastupitelství v Hradci Králové je zřejmé, že z pokynu Vrchního soudu v Praze bylo Krajským soudem v Hradci Králové dne 2. 8. 2007 doručeno Vrchnímu státnímu zastupitelství v Praze usnesení o zastavení trestního stíhání a teprve dodatečně dne 16. 8. 2007, tedy výrazně po uplynutí zákonné lhůty k podání případné stížnosti, usnesení Nejvyššího soudu České republiky ze dne 22. 9. 2006, sp. zn. 11 Td 49/2006, o odnětí věci Krajskému soudu v Ostravě a jejím přikázání Krajskému soudu v Hradci Králové. Pokud by tedy podle posledního výkladu soudu bylo k podání stížnosti proti usnesení o zastavení trestního stíhání příslušné Vrchní státní zastupitelství v Praze, nebylo uvedené státní zastupitelství zákonným procesním způsobem, tedy doručením opisu rozhodnutí, soudem vůbec vyrozuměno, že rozhodnutím Nejvyššího soudu České republiky o odnětí a přikázání věci došlo současně ke změně příslušnosti státního zástupce k zastupování této trestní věci před soudem.
 V závěru dovolání nejvyšší státní zástupkyně navrhla, aby Nejvyšší soud podle § 265k odst. 1, 2 tr. ř. za podmínky uvedené v § 265p odst. 1 tr. ř. zrušil


text:
usnesení Vrchního soudu v Praze ze dne 16. 10. 2007, sp. zn. 9 To 64/2007, a aby zrušil i případná další rozhodnutí na zrušené rozhodnutí obsahově navazující, pokud vzhledem ke změně, k níž došlo zrušením, pozbyla podkladu. Dále nejvyšší státní zástupkyně navrhla, aby dovolací soud postupoval podle § 265l odst. 1 tr. ř. a přikázal Vrchnímu soudu v Praze, aby předmětnou věc v potřebném rozsahu znovu projednal a rozhodl, a aby tak učinil v souladu s ustanovením § 265r odst. 1 písm. b) tr. ř. v neveřejném zasedání. Současně souhlasila, aby věc byla projednána v neveřejném zasedání i v případě jiného rozhodnutí Nejvyššího soudu České republiky [§ 265r odst. 1 písm. c) tr. ř.].
 Obvinění Ing. V. K. a Ing. P. O., CSc., se k podanému dovolání nejvyšší státní zástupkyně vyjádřili v tom smyslu, že Vrchní soud v Praze celou problematiku plně vystihl, a proto se oba obvinění v celém rozsahu s jeho rozhodnutím ztotožňují. V podrobnostech dále rozvedli, že obecná praxe nezaznamenala v tomto směru žádné pochybnosti o postupu, jaký vyžadoval Vrchní soud v Praze, neboť obžalobu před soudem zastupuje vždy státní zástupce příslušný podle § 7 odst. 2 zákona č. 283/1993 Sb., o státním zastupitelství. Dovolání se však domáhá určité výjimky pro státní zástupce Vrchních státních zastupitelství a fakticky dovozuje procesní autonomii a územní nezávislost státních zástupců vrchních státních zastupitelství v řízení před soudem, která ovšem neexistuje a nelze se v tomto směru opřít ani o zákonnou úpravu. Dále se obvinění podrobně vyjádřili k věcné příslušnosti státních zastupitelství ve smyslu § 7 odst. 2 zákona č. 283/1993 Sb., o státním zastupitelství, ve spojení s výjimkou uvedenou v § 179 odst. 1 tr. ř., kdy obvinění dovodili, že se nelze tohoto ustanovení v jejich případě dovolávat, neboť příslušná výjimka se vztahuje pouze na přípravné řízení a nikoli na řízení před soudem, neboť je zařazeno do části druhé trestního řádu přípravné řízení a nikoli do části třetí, tedy řízení před soudem . Nejde tedy o zvláštní předpis ve vztahu k § 7 odst. 2 zákona č. 283/1993 Sb., o státním zastupitelství, který by mohl založit výjimku z územní působnosti. Pokud se v ustanovení § 179 odst. 1 tr. ř. výslovně hovoří o zastupování před soudem nemůže se tato výjimka vztahovat k územní působnosti toho státního zastupitelství vyššího stupně, které ve věci podalo obžalobu, jestliže se územní působnost soudu po podání obžaloby změnila. Ani ustanovení § 7 zákona o státním zastupitelství nelze vykládat tak, že by snad ona výjimka umožňovala změnu územní působnosti. I když obžalobu podává a v řízení před soudem zastupuje vyšší státní zastupitelství, vždy jde o soud, který se nachází v územní působnosti soudu, u něhož jinak toto vyšší státní zastupitelství působí. Pokud je věc přikázána soudu mimo územní působnost tohoto vyššího soudu, zakládá se tím příslušnost státního zastupitelství srovnatelného vyššího stupně, které působí u tohoto vyššího soudu, do jehož obvodu byla věc přikázána, jak správně argumentuje Vrchní soud v Praze. K argumentaci dovolání dále obvinění uvedli, že v praxi není pochyb o řešení příslušnosti státního zastupitelství v


text:
řízení před soudem a dovolání se domáhá v podstatě oproti zákonné úpravě a zavedené praxi výjimky pro Vrchní státní zastupitelství. V praxi však se běžně postupuje tak, že se důsledně rozlišuje příslušnost k výkonu dozoru v přípravném řízení a příslušnost k zastupování před soudem. Pokud pak dojde k delegaci ve smyslu § 24 tr. ř., respektive § 25 tr. ř., pak věc nezastupuje státní zástupce, který podal obžalobu, nýbrž státní zástupce příslušný podle § 7 odst. 2 zákona č. 283/1993 Sb., o státním zastupitelství. Za tohoto stavu rozhodl Vrchní soud v Praze ve svém důsledku zákonně a dovolání nejvyšší státní zástupkyně je tudíž zjevně neopodstatněné. Oba obvinění proto shodně navrhli, aby dovolání nejvyšší státní zástupkyně bylo jako nedůvodné zamítnuto. K vyjádření těchto obviněných se pak připojil i obviněný Ing. J. P., který se ztotožnil s argumenty uváděnými spoluobviněnými a důvody jejich stanoviska sdílí. Taktéž shodně navrhl, aby dovolání nejvyšší státní zástupkyně bylo jako nedůvodné zamítnuto.
 Nejvyšší soud České republiky (dále jen Nejvyšší soud) jako soud dovolací nejprve v souladu se zákonem zkoumal, zda není dán některý z důvodů pro odmítnutí dovolání podle § 265i odst. 1 tr. ř., a na základě tohoto postupu shledal, že dovolání ve smyslu § 265a odst. 1, 2 písm. h) tr. ř. je přípustné, bylo podáno osobou oprávněnou [§ 265d odst. 1 písm. a) tr. ř.], řádně a včas (§ 265e odst. 1, 2 tr. ř.) a splňuje náležitosti dovolání. Protože dovolání lze podat jen z důvodů taxativně vymezených v § 265b tr. ř., Nejvyšší soud dále posuzoval, zda nejvyšší státní zástupkyní vznesené námitky naplňují jí tvrzený dovolací důvod, a shledal, že dovolací důvod podle § 265b odst. 1 písm. l) tr. ř. byl uplatněn v souladu se zákonem vymezenými podmínkami.
 Dříve než se Nejvyšší soud v souladu s ustanovením § 265i odst. 3 tr. ř. mohl zabývat přezkoumáním zákonnosti a odůvodněnosti těch výroků rozhodnutí, proti nimž bylo dovolání podáno, v rozsahu a z důvodů, uvedených v dovolání, jakož i řízením napadené části rozhodnutí předcházejícím, zkoumal, zda nejde o dovolání zjevně neopodstatněné, což je důvodem odmítnutí dovolání podle § 265i odst. 1 písm. e) tr. ř., přičemž ani tento důvod pro odmítnutí dovolání neshledal.
 Nejvyšší státní zástupkyně uplatnila dovolací důvod uvedený v ustanovení § 265b odst. 1 písm. l) tr. ř., v němž je v první tam uvedené alternativě stanoveno, že tento důvod dovolání je naplněn tehdy, jestliže bylo rozhodnuto o zamítnutí nebo odmítnutí řádného opravného prostředku proti rozsudku nebo usnesení uvedenému v § 265a odst. 2 písm. a) až g) tr. ř., aniž byly splněny procesní podmínky stanovené zákonem pro takové rozhodnutí. Námitky nejvyšší státní zástupkyně spočívají v zásadě v tom, že s ohledem na shora uvedené důvody nebyly v případě napadeného usnesení splněny podmínky pro zamítnutí stížnosti státního zástupce Vrchního státního zastupitelství v Olomouci pobočka v Ostravě proti usnesení Krajského soudu v Hradci Králové, neboť tento státní zástupce nebyl osobou neoprávněnou takovou stížnost podat.
 V odůvodnění svého dovoláním napadeného usnesení Vrchní soud v Praze na straně 6 a 7 uvedl, že obžalobu u


text: soudu podává zásadně státní zástupce toho státního zastupitelství, které vykonávalo dozor nad zachováváním zákonnosti v přípravném řízení a jehož obvod působnosti se shoduje se sídlem a obvodem působnosti soudu, který je příslušný k řízení ve věci v prvním stupni. Státní zástupce vyššího státního zastupitelství pak pouze v případě, pokud vykonával dozor nad zachováváním zákonnosti v přípravném řízení a nepředal věc nižšímu státnímu zastupitelství. V této spojitosti Vrchní soud v Praze zmínil ustanovení § 15 vyhlášky č. 23/1994 Sb., ve kterém je upravena věcná příslušnost k výkonu dozoru nad zachováváním zákonnosti v přípravném řízení a v jehož odstavci 3 je rovněž upraven postup při předání tohoto dozoru nižšímu státnímu zastupitelství (se souhlasem nejvyššího státního zástupce). Jinými slovy, pokud vykonává dozor nad zachováváním zákonnosti v přípravném řízení vrchní státní zastupitelství a neučinilo podle § 15 odst. 3 vyhlášky č. 23/1994 Sb. se souhlasem nejvyššího státního zástupce rozhodnutí, že k výkonu dozoru je příslušné státní zastupitelství nižší, podává také obžalobu, a to v obvodu své územní působnosti. Na základě toho Vrchní soud v Praze dovodil, že Vrchní státní zastupitelství v Olomouci podává obžalobu u Krajského osudu v Brně či v Ostravě a nemůže ji podat v obvodu působnosti Vrchního státního zastupitelství v Praze a naopak. Dále Vrchní soud konstatoval, že ačkoli trestní řád, zákon o státním zastupitelství, ani jednací řád státního zastupitelství výslovně neřeší otázku příslušnosti státního zastupitelství, dojde-li po podání obžaloby k odnětí a přikázání věci nebo k postoupení věci a stane se tak k jejímu projednání příslušný jiný soud, nežli u kterého byla podána obžaloba, z ustanovení § 7 odst. 2 zákona č. 283/1993 Sb. lze jednoznačně dovodit, že se v takovém případě mění i příslušnost státního zastupitelství, neboť jinak by byla porušena tam zakotvená zásada, že státní zastupitelství je příslušné k zastupování státu u soudu, u něhož toto státní zastupitelství působí. Ostatně v praxi v tomto směru obvykle žádné pochybnosti nevznikají, a to jak při změně věcné příslušnosti, tak při změně příslušnosti místní. Jinými slovy podle názoru Vrchního soudu v Praze v řízení před soudem je v případě odnětí a přikázání věci nebo postoupení věci příslušný zastupovat obžalobu státní zástupce toho státního zastupitelství, které u soudu působí, a to podle kritérií obsažených ve vyhlášce č. 23/1994 Sb. V dané trestní věci Ing. V. K., Ing. P. O., CSc., a Ing. J. P. bylo proto od okamžiku, kdy Nejvyšší soud v Brně rozhodl podle § 25 tr. ř. o odnětí věci Krajskému soudu v Ostravě a jejímu přikázání Krajskému soudu v Hradci Králové, příslušné k zastupování státu (obžaloby) v řízení před tímto soudem Vrchní státní zastupitelství v Praze, neboť v jeho obvodu působnosti je Krajské státní zastupitelství v Hradci Králové, které by bylo jinak ve věci podle obecných kritérií podle ustanovení § 12 odst. 1 vyhlášky č. 23/1994 Sb. příslušné k zastupování obžaloby, přičemž z obsahu spisu vyplývá, že postupem podle § 15 odst. 3 vyhlášky č. 23/1994 Sb. mu nebyl předán dozor nad zachováváním zákonnosti v přípravném řízení. Tomuto měl také Krajský soud v Hradci Králové doručit jak výše uvedené


text:
usnesení Nejvyššího soudu v Brně, tak usnesení o zastavení trestního stíhání obviněných, které dne 25. 4. 2007 pod sp. zn. 4 T 13/2006 učinil. Toto pochybení, pokud Vrchnímu státnímu zastupitelství v Praze původně uvedená usnesení nedoručil, Krajský soud v Hradci Králové k pokynu Vrchního soudu v Praze napravil a obě uvedená usnesení mu doručil. Z těchto důvodů podle názoru Vrchního soudu v Praze jen Vrchní státní zastupitelství v Praze, jako státní zastupitelství příslušné zastupovat v dané věci stát v řízení před soudem, mohlo právně relevantním způsobem toto usnesení opravným prostředkem napadnout. Stížnost ze strany Vrchního státního zastupitelství v Praze však proti němu podána nebyla, a proto v případě stížností podaných Krajským státním zastupitelstvím v Hradci Králové a Vrchním státním zastupitelstvím v Olomouci pobočka v Ostravě nezbylo Vrchnímu soudu v Praze nežli obě podané stížnosti, aniž by přezkoumal ve smyslu § 147 odst. 1 tr. ř. správnost výroku napadeného usnesení a řízení, jež mu předcházelo, podle § 148 odst. 1 písm. b) tr. ř. zamítnout, jako podané osobami neoprávněnými ve smyslu § 142 odst. 1 tr. ř.
 Nejvyšší soud považuje za nutné především uvést, že příslušnost soudů, která je rozhodná k podání obžaloby je vymezena v § 16 až § 22 tr. ř. Věcná příslušnost krajských soudů je vymezena především v § 17 odst. 1 tr. ř., podle kterého krajský soud koná v prvním stupni řízení o trestných činech, pokud na ně zákon stanoví trest odnětí svobody, jehož horní hranice činí nejméně pět let, nebo pokud za ně lze uložit výjimečný trest, a dále o vyjmenovaných trestných činech, mezi nimiž je uveden i trestný čin zneužívání informací v obchodním styku podle § 128 tr. zák., který navíc v ustanovení § 128 odst. 4 tr. zák. obsahuje trestní sazbu odnětí svobody na pět až dvanáct let. Podle § 18 odst. 1 tr. ř. koná řízení soud, v jehož obvodu byl trestný čin spáchán. Společné řízení proti všem obviněným, jejichž trestné činy spolu souvisí (§ 20 odst. 1 tr. ř.), koná krajský soud, je-li příslušný konat řízení alespoň o jednom z trestných činů (srov. § 128 odst. 2, 4 tr. zák.). Podle § 22 tr. ř., je-li podle předchozích ustanovení dána příslušnost několika soudů, koná řízení z těchto soudů ten, u něhož podal státní zástupce obžalobu nebo jemuž byla věc přikázána nadřízeným soudem.
 Státní zastupitelství je podle § 4 odst. 1 písm. a) zákona č. 283/1993 Sb., o státním zastupitelství, ve znění pozdějších předpisů (dále jen zákona č. 283/1993 Sb. ), orgánem veřejné žaloby v trestním řízení a plní další úkoly vyplývající z trestního řádu. Státní zástupce podává obžalobu nebo návrh na potrestání v trestním řízení a zastupuje obžalobu v řízení před soudem (§ 2 odst. 8 a § 180 odst. 1 tr. ř.). Podle § 7 odst. 1 zákona č. 283/1993 Sb. sídla státních zastupitelství a obvody jejich působnosti se shodují se sídly a obvody soudů. Podle odstavce 2 tohoto ustanovení je státní zastupitelství příslušné k zastupování státu u soudu, u něhož toto státní zastupitelství působí, pokud zvláštní právní předpis nestanoví jinak.


text:
Podle § 179 odst. 1 tr. ř. je k podání obžaloby a k jejímu zastupování před soudem příslušný státní zástupce vyššího státního zastupitelství, než které u soudu působí, pokud vykonával dozor nad zachováváním zákonnosti v přípravném řízení a věc nepředal nižšímu státnímu zastupitelství.
 Příslušnost státních zastupitelství není upravena trestním řádem, nýbrž ustanovením § 12 a násl. vyhlášky č. 23/1994 Sb., o jednacím řádu státního zastupitelství, zřízení poboček některých státních zastupitelství a podrobnostech o úkonech prováděných právními čekateli, ve znění pozdějších předpisů (dále jen vyhlášky č. 23/1994 Sb. ). Podle § 12 odst. 1 vyhlášky č. 23/1994 Sb. je k výkonu dozoru nad zachováváním zákonnosti v přípravném řízení trestním příslušný státní zástupce přidělený ke státnímu zastupitelství, které působí při soudu, jenž by byl příslušný konat ve věci po podání obžaloby řízení v prvním stupni, pokud tato vyhláška nestanoví jinak. Tato vyhláška stanoví jinak i v případě věcné příslušnosti vrchních státních zastupitelství k výkonu dozoru nad zachováváním zákonnosti v přípravném řízení, která je upravena v § 15 vyhlášky č. 23/1994 Sb. V ustanovení § 15 odst. 1 vyhlášky č. 23/1994 Sb. je upravena příslušnost vrchních státních zastupitelství k dozoru nad zachováváním zákonnosti v přípravném řízení ve věcech tam vymezených úmyslných trestných činů s tím, že příslušný je státní zástupce toho vrchního státního zastupitelství, v jehož obvodu je nižší státní zastupitelství, které by bylo jinak ve věci příslušné. Podle § 15 odst. 2 vyhlášky č. 23/1994 Sb je vrchní státní zastupitelství příslušné ve věci některého z trestných činů uvedených v § 15 odst. 1 vyhlášky č. 23/1994 Sb. i k výkonu dozoru nad zachováváním zákonnosti v přípravném řízení a k úkonům před zahájením trestního stíhání též ve věcech dalších trestných činů, ohledně nichž je konáno společné řízení, nebude-li věc vyloučena ze společného řízení. Vrchní státní zastupitelství může po předchozím souhlasu nejvyššího státního zástupce rozhodnout, že k výkonu dozoru nad zachováváním zákonnosti v přípravném řízení ve věcech trestných činů uvedených v odstavcích 1 a 2 § 15 vyhlášky č. 23/1994 Sb. je příslušné nižší státní zastupitelství; jeho příslušnost se určí podle zásad uvedených v § 12, § 14 a § 16 vyhlášky č. 23/1994 Sb. Vyžaduje-li to závažnost, skutková či právní složitost věci, může vrchní státní zastupitelství s předchozím souhlasem nejvyššího státního zástupce rozhodnout o tom, že je příslušné k výkonu dozoru nad zachováváním zákonnosti v přípravném řízení ve věcech vymezených trestných činů i když jimi byla způsobena škoda v určitém rozsahu nižší než je uvedena v odstavci 1 § 15 vyhlášky č. 23/1994 Sb.
 Podle § 8 odst. 3 vyhlášky č. 23/1994 Sb. Vrchní státní zastupitelství v Olomouci - pobočka v Ostravě vykonává dozor nad zachováváním zákonnosti v přípravném řízení a úkony před zahájením trestního stíhání ve věcech trestných činů uvedených v § 15 odst. 1 a 2 vyhlášky č. 23/1994 Sb. spáchaných v obvodu Krajského státního zastupitelství v Ostravě a rozhoduje v těchto věcech podle § 15 odst. 3 vyhlášky č. 23/1994 Sb.
 V návaznosti na tato citovaná ustanovení Nejvyšší soud k posuzované problematice považuje za nutné především zdůraznit, že situaci, kdy


text:
dojde ve smyslu § 25 tr. ř. k odnětí trestní věci soudu po podání obžaloby vyšším státním zastupitelstvím, než které u osudu působí, ve smyslu výjimky uvedené v § 179 odst. 1 tr. ř., a k přikázání věci soudu, který se nachází mimo obvod územní působnosti tohoto státního zastupitelství, neřeší výslovně ani zákon, ale ani soudní judikatura.
 Z obsahu spisu vyplynulo, že obžaloba byla státním zástupcem Vrchního státního zastupitelství v Olomouci pobočka v Ostravě podána za použití § 179 odst. 1 tr. ř. v souvislosti s citovaným ustanovením § 15 vyhlášky č. 23/1994 Sb. ke Krajskému soudu v Ostravě, neboť vykonával dozor nad zachováváním zákonnosti v přípravném řízení a věc nepředal nižšímu státnímu zastupitelství. Následně jak již bylo shora uvedeno na návrh obviněných rozhodl Nejvyšší soud usnesením ze dne 22. 9. 2006, sp. zn. 11 Td 49/2006, tak, že podle § 25 tr. ř. tuto trestní věc tomuto krajskému soudu odňal a přikázal ji Krajskému soudu v Hradci Králové, který se nachází v obvodu Vrchního soudu v Praze. V návaznosti na tento postup spočívající v tzv. delegaci bylo třeba řešit otázku, které státní zastupitelství je pak příslušné k zastupování státu u soudu, jemuž byla věc přikázána.
 Ve smyslu shora citovaného ustanovení § 7 odst. 2 zákona č. 283/1993 Sb. je obecně příslušnost státního zastupitelství k zastupování státu navázána na soud, u něhož toto státní zastupitelství působí. Toto ustanovení však zároveň připouští z této zásady výjimku (srov. dikci pokud zvláštní právní předpis nestanoví jinak ). Tímto zvláštním právním předpisem je nepochybně zejména trestní řád, jenž tuto výjimku výslovně stanoví v § 179 odst. 1 tr. ř., který uvádí, že k podání obžaloby a k jejímu zastupování před soudem je příslušný státní zástupce vyššího státního zastupitelství, než které u soudu působí, pokud vykonával dozor nad zachováváním zákonnosti v přípravném řízení a věc nepředal nižšímu státnímu zastupitelství. Navíc jestliže zákon stanoví výjimku, která není žádným způsobem omezena a která byla v souladu s příslušným ustanovením Vrchním státním zástupcem v Olomouci pobočka v Ostravě uplatněna v této konkrétní věci, nemůže ji zásadně vyloučit následný postup soudu. Z právního principu, že výjimka stanovená zákonem má zásadně přednost vůči obecnému ustanovení, je třeba proto dovodit, že ani v případě odnětí věci a jejího přikázání mimo obvod soudu neztrácí tato výjimka svou platnost, a proto zmíněná delegace neznamená bez dalšího uplatnění obecné příslušnosti státního zastupitelství k zastupování obžaloby v řízení před soudem vymezené v § 7 odst. 2 zákona č. 283/1993 Sb., a to ani v modifikované podobě uplatněné Vrchním soudem v Praze. To vyplývá i z toho, že celé ustanovení § 7 zákona č. 283/1993 Sb. se týká územní působnosti státních zastupitelství (srov. § 7 odst. 1 zákona č. 283/1993 Sb.), a proto, pokud toto ustanovení v odstavci 2 předpokládá možnost jiné úpravy zvláštním právním předpisem, může se tato výjimka dotknout i územní působnosti konkrétního státního zastupitelství a z těchto důvodů nejsou důvodné ani právní závěry obviněných učiněné v jejich vyjádření k dovolání nejvyšší státní zástupkyně. Jinými slovy na základě uvedené výjimky může státní zástupce vyššího


text:
státního zastupitelství, byť výjimečně, zastupovat obžalobu v řízení před soudem i mimo obvod své územní působnosti. To nakonec předpokládají i jiná ustanovení citovaného zákona o státním zastupitelství, např. § 12a odst. 2 zákona č. 283/1993 Sb., v němž se stanoví, že nejblíže vyšší státní zastupitelství rozhoduje o odnětí a přikázání věci jinému nižšímu státnímu zastupitelství, jestliže vedoucí státní zástupce dotčeného nižšího státního zastupitelství je podle předpisů upravujících řízení vyloučen z projednávání věci, nestanoví-li tento zákon jinak. Podobně v § 12a odst. 4 zákona č. 283/1993 Sb. se stanoví, že v případech vyloučení vedoucího státního zástupce státního zastupitelství, které ve věci vykonává dohled nebo rozhoduje o opravných prostředcích, se postupuje podle odstavce 2 § 12a zákona č. 283/1993 Sb. obdobně. Státní zastupitelství, jemuž byla věc z důvodu uvedeného v první větě přikázána, vykonává dohled nebo rozhoduje o opravných prostředcích namísto státního zastupitelství, jemuž byla věc odňata. Byť se tato ustanovení týkají především přípravného řízení a výkonu dohledu, může na základě nich dojít i k situaci, že ve věci bude vystupovat v trestním řízení, a to i včetně řízení před soudem státní zastupitelství mimo obvod své obecné územní působnosti, přičemž pokud by šlo o vrchního státního zástupce, mohlo by se v takovém rozhodnutí Nejvyššího státního zastupitelství o delegaci přikazovat, aby v řízení nadále vystupovali státní zástupci druhého státního zastupitelství samozřejmě mimo svůj územní obvod působnosti (obdobný názor, byť v jiné souvislosti, vyslovil Nejvyšší soud již v usnesení ze dne 11. 2. 1999, sp. zn. 5 Nd 42/99 v odůvodnění).
 Uvedený právní názor je také v souladu se smyslem uvedené výjimky vymezené v § 179 odst. 1 tr. ř. a navazující zejména na určení příslušnosti vrchních státních zastupitelství v § 15 vyhlášky č. 23/1994 Sb. Touto výjimkou, která se, byť je zařazena do části druhé nazvané Přípravné řízení , jistě vztahuje vzhledem ke své dikci i k řízení před soudem (argument slova K podání obžaloby a k jejímu zastupování před soudem v § 179 odst. 1 tr. ř. i. f.), je nepochybně sledováno, aby státní zástupce takového vyššího státního zastupitelství v návaznosti na vykonávaný dozor v přípravném řízení mohl podat obžalobu ve skutkově i právně složitých věcech závažné hospodářské a finanční kriminality vymezených v tomto ustanovení u nižšího soudu, než u kterého působí, a aby mohl také tuto obžalobu zastupovat před soudem po celou dobu trestního řízení, a to bez ohledu na to, zda případně po podání obžaloby k příslušnému soudu dojde k delegaci této věci k jinému soudu, a to i mimo obvod jeho územní působnosti.
 Navíc, pokud by se uplatnila obecná příslušnost státního zastupitelství k zastupování obžaloby v řízení před soudem, u něhož toto státní zastupitelství působí, vymezená v ustanovení § 7 odst. 2 zákona č. 283/1993 Sb., bylo by ve smyslu tohoto ustanovení příslušné Krajské státní zastupitelství v Hradci Králové a nikoli Vrchní státní zastupitelství v Praze. Argumentace Vrchního soudu v Praze, že Vrchní státní zastupitelství v Praze je příslušné proto, že postupem podle § 15 odst. 3 vyhlášky č. 23/1994 Sb. nepředalo dozor nad zachováváním zákonnosti v přípravném řízení


text:
Krajskému státnímu zastupitelství v Hradci Králové, přehlíží skutečnost, že Vrchní státní zastupitelství v Praze v této věci nikdy dozor nad zachováváním zákonnosti v přípravném řízení nevykonávalo, a proto ho ani nemohlo tomuto nižšímu státnímu zastupitelství předat, a to ani před podáním obžaloby, kterou v souladu s ustanovením § 179 odst. 1 tr. ř. podalo Vrchní státní zastupitelství pobočka v Ostravě, ani kdykoli později, včetně období po rozhodnutí Nejvyššího soudu o odnětí a přikázání věci podle § 25 tr. ř., a to už vzhledem k tomu, že v této věci nebylo nikdy činné (k rozhodnutí podle § 15 odst. 3 vyhlášky č. 23/1994 Sb. je dále třeba předchozí souhlas nejvyššího státního zástupce, který v této věci ani nebyl dán).
 Pokud pak Vrchní soud v Praze k odůvodnění svého názoru argumentuje výkladem ustanovení § 7 odst. 2 zákona č. 283/1993 Sb. v tom smyslu, že se v případě odnětí a přikázání věci vždy mění příslušnost státního zastupitelství a že v tomto směru žádné pochybnosti v praxi obvykle nevznikají (viz str. 6 až 7 usnesení stížnostního soudu), je toto možno vztáhnout jen na případy, v nichž obžalobu v řízení před soudem zastupuje státní zastupitelství, které je ve smyslu obecné zásady vyplývající z uvedeného ustanovení příslušné k zastupování státu u soudu, u něhož toto státní zastupitelství působí, nikoli na případy, kdy se v návaznosti na ustanovení § 7 odst. 2 zákona č. 283/1993 Sb. uplatní výjimka uvedená v § 179 odst. 1 tr. ř. Správnosti tohoto názoru svědčí i situace, která nastala v této věci, pokud nejprve Krajský soud v Hradci Králové považoval státního zástupce Vrchního státního zastupitelství v Olomouci pobočka v Ostravě za nadále příslušného k řízení před soudem, když veškeré další úkony poté, co mu byla věc přikázána Nejvyšším soudem činil ve vztahu k tomuto státnímu zástupci. Konkrétně tomuto státnímu zástupci adresoval a zaslal přípis předsedy senátu Krajského soudu v Hradci Králové ze dne 23. 1. 2007 s návrhem obviněných Ing. V. K. a Ing. P. O., CSc., na předběžné projednání obžaloby s žádostí o vyjádření státního zástupce k tomuto návrhu, které státní zástupce Vrchního státního zastupitelství v Olomouci pobočka v Ostravě, odeslal Krajskému soudu v Hradci Králové dne 31. 1. 2007. Následně také Krajský soud v Hradci Králové dne 5. 6. 2007 doručil stejnému státnímu zástupci své usnesení ze dne 25. 4. 2007, sp. zn. 4 T 13/2006, o zastavení trestního stíhání podle § 188 odst. 1 písm. c) tr. ř. z důvodu § 172 odst. 1 písm. b) tr. ř. pro oba žalované skutky s výslovným poučením, že proti tomuto usnesení mohou státní zástupce a obvinění podat prostřednictvím tohoto soudu stížnost do tří dnů od jeho oznámení, o níž by rozhodoval Vrchní soud v Praze, přičemž tato stížnost má odkladný účinek. Stížnost byla státním zástupcem Vrchního státního zastupitelství v Olomouci pobočka v Ostravě, v zákonné lhůtě skutečně podána (na poštu dne 6. 6. 2007) a později dne 15. 6. 2007 odůvodněna (odůvodnění bylo doručeno Krajskému soudu v Hradci Králové dne 18. 6. 2007). O nejistotě Krajského soudu v Hradci Králové


text:
o příslušnosti konkrétního státního zastupitelství k zastupování obžaloby v řízení před soudem pak svědčí i jeho další postup, pokud dne 14. 6. 2007, tedy poté, co mu byla doručena stížnost státního zástupce Vrchního státního zastupitelství v Olomouci pobočka v Ostravě, zaslal tomuto státnímu zastupitelství písemné sdělení, které mu bylo doručeno dne 14. 6. 2007, že usnesení tohoto soudu ze dne 25. 4. 2007, sp. zn. 4 T 13/2006, bylo doručeno dodatečně Krajskému státnímu zastupitelství v Hradci Králové jako státnímu zastupitelství, které je ve věci oprávněno podat eventuelně i opravný prostředek. Následně pak na základě pokynu státního zástupce Vrchního státního zastupitelství v Olomouci pobočka v Ostravě podal dne 18. 6. 2007 proti usnesení Krajského soudu v Hradci Králové ze dne 25. 4. 2007, sp. zn. 4 T 13/2006, stížnost z důvodu procesní opatrnosti i státní zástupce Krajského státního zastupitelství v Hradci Králové, kterou podrobně odůvodnil dne 20. 6. 2007 (viz č. l. 29703 až 29722 spisu). Za tohoto stavu věci nelze dospět k závěru, že by otázka příslušnosti konkrétního státního zastupitelství k zastupování obžaloby v řízení před soudem byla zcela jasná a bezproblémová, jak naznačuje v odůvodnění svého usnesení ze dne 16. 10. 2007, sp. zn. 9 To 64/2007, Vrchní soud v Praze. Navíc další již shora podrobně popsaný postup Vrchního soudu v Praze vyvolává přinejmenším pochybnosti o dodržení zásady rovnosti stran v trestním procesu. Jak vyplývá z obsahu spisu nechal předseda senátu Vrchního soudu v Praze zřejmě jen na základě telefonického či jiného pokynu doručit usnesení Krajského soudu v Hradci Králové ze dne 25. 4. 2007, sp. zn. 4 T 13/2006, Vrchnímu státnímu zastupitelství v Praze (které ve věci do té doby nekonalo žádné úkony a nemělo ani v této věci založen jakýkoli spis), aniž by s přihlédnutím k ustanovení § 146 odst. 2 tr. ř. věc vrátil Krajskému soudu v Hradci Králové jako předčasně předloženou a aniž by Vrchnímu státnímu zastupitelství v Praze předtím nebo alespoň současně doručil nebo nechal doručit usnesení Nejvyššího soudu České republiky ze dne 22. 9. 2006, sp. zn. 11 Td 49/2006, jímž byla podle § 25 tr. ř. předmětná věc k návrhu obviněných Ing. V. K. a Ing. P. O., CSc., odňata Krajskému soudu v Ostravě a přikázána k projednání a rozhodnutí Krajskému soudu v Hradci Králové, když toto usnesení bylo Vrchnímu státnímu zastupitelství v Praze doručeno až dne 16. 8. 2007 na základě jeho dalšího pokynu ze dne 2. 8. 2007, který došel Krajskému soudu v Hradci Králové s příslušnými opisy uvedeného usnesení Nejvyššího soudu až dne 6. 8. 2007.
 Ze všech těchto důvodů Nejvyšší soud shledal ve smyslu § 265k odst. 1 tr. ř. podané dovolání nejvyšší státní zástupkyně v neprospěch obviněných Ing. V. K., Ing. P. O., CSc., a Ing. J. P. důvodným, neboť byl naplněn dovolací důvod podle § 265b odst. 1 písm. l) tr. ř. v první tam uvedené alternativě, a proto z podnětu tohoto dovolání podle § 265k odst. 1 tr. ř. zrušil usnesení Vrchního soudu v Praze ze dne 16. 10. 2007, sp. zn. 9 To 64/2007.


text:
Podle § 265k odst. 2 tr. ř. současně zrušil také další rozhodnutí na zrušené rozhodnutí obsahově navazující, pokud vzhledem ke změně, k níž došlo zrušením, pozbyla podkladu. Podle § 265l odst. 1 tr. ř. pak Nejvyšší soud přikázal Vrchnímu soudu v Praze, aby věc v potřebném rozsahu znovu projednal a rozhodl. Toto rozhodnutí učinil v souladu s ustanovením § 265r odst. 1 písm. b) tr. ř. v neveřejném zasedání, neboť vzhledem k charakteru vytknutých vad je zřejmé, že je nelze odstranit ve veřejném zasedání.
 V novém řízení je Vrchní soud v Praze vázán shora uvedeným právním názorem Nejvyššího soudu, a proto věcně projedná stížnost státního zástupce Vrchního státního zastupitelství v Olomouci pobočka v Ostravě, neboť tento státní zástupce ve smyslu tohoto právního názoru byl v této trestní věci osobou oprávněnou proti usnesení Krajského soudu v Hradci Králové ze dne 25. 4. 2007, sp. zn. 4 T 13/2006, takový opravný prostředek k Vrchnímu soudu v Praze podat.


text:
Počet stran: 7. Přehled právních předpisů využitelných při přípravě na krizové situace a jejich řešení - PDF
 Download "Počet stran: 7. Přehled právních předpisů využitelných při přípravě na krizové situace a jejich řešení"
 1 C1 Přehled právních předpisů využitelných při přípravě na krizové situace a jejich řešení
 2 Všechny níže uvedené právní předpisy je třeba vnímat ve znění pozdějších předpisů. 1. ÚSTAVNÍ POŘÁDEK ČESKÉ REPUBLIKY Ústavní zákon č. 1/1993 Sb., Ústava České republiky Ústavní zákon č. 2/1993 Sb., usnesení předsednictva České národní rady o vyhlášení Listiny základních práv a svobod jako součásti ústavního pořádku České republiky Ústavní zákon č. 347/1997 Sb., o vytvoření vyšších územních samosprávných celků a o změně ústavního zákona České národní rady č. 1/1993 Sb., Ústava České republiky Ústavní zákon č. 110/1998 Sb., o bezpečnosti České republiky 2. OBLAST VEŘEJNÉ SPRÁVY Zákon č. 128/2000 Sb., o obcích (obecní zřízení) Zákon č. 129/2000 Sb., o krajích (krajské zřízení) Zákon č. 314/2002 Sb., o stanovení obcí s pověřeným obecním úřadem a stanovení obcí s rozšířenou působností Vyhláška Ministerstva vnitra č. 388/2002 Sb., o stanovení správních obvodů obcí s pověřeným obecním úřadem a správních obvodů obcí s rozšířenou působností 2.1. Nařízení Karlovarského kraje Nařízení Karlovarského kraje č. 1/2014 ze dne , kterým se mění nařízení Karlovarského kraje č. 1/2003, kterým se stanoví podmínky k zabezpečení zdrojů vody k hašení požárů. Nařízení Karlovarského kraje č. 1/2015, ze dne , kterým se mění nařízení Karlovarského kraje č. 1/2006, kterým se stanoví podmínky k zabezpečení plošného pokrytí území Karlovarského kraje jednotkami požární ochrany, ve znění nařízení Karlovarského kraje č. 1/2008, č. 2/2010 a č. 1/2012 Nařízení Karlovarského kraje č. 3/2016, ze dne , kterým se stanoví podmínky k zabezpečení požární ochrany při akcích, kterých se zúčastňuje větší počet osob ve venkovních shromažďovacích prostorech a ve venkovních shromažďovacích prostorech pod širým nebem. Nařízení Karlovarského kraje č. 4/2016, ze dne , kterým se stanoví podmínky k zabezpečení požární ochrany v době zvýšeného nebezpečí vzniku požáru. 3. OBLAST KRIZOVÉ PŘIPRAVENOSTI Zákon č. 240/2000 Sb., o krizovém řízení a o změně některých zákonů (krizový zákon) Nařízení vlády č. 462/2000 Sb., k provedení 27 odst. 8 a 28 odst. 5 zákona č. 240/2000 Sb., o krizovém řízení a o změně některých zákonů (krizový zákon) Nařízení vlády č. 432/2010 Sb., o kritériích pro určení prvku kritické infrastruktury Vyhláška Českého báňského úřadu č. 75/2001 Sb., kterou se stanoví báňsko-technické podmínky pro zřizování, využití a ochranu důlních děl vybraných pro využití při krizových situacích pro uplatňování preventivních, technických a bezpečnostních opatření a provádění kontrol Vyhláška Ministerstva školství, mládeže a tělovýchovy č. 281/2001 Sb., kterou se provádí 9 odst. 3 písm. a) zákona č. 240/2000 Sb., o krizovém řízení a o změně některých zákonů (krizový zákon) 2
 3 3.1. Oblast hospodářských opatření pro krizové stavy Zákon č. 241/2000 Sb., o hospodářských opatřeních pro krizové stavy a o změně některých souvisejících zákonů Vyhláška Správy státních hmotných rezerv č. 498/2000 Sb., o plánování a provádění hospodářských opatření pro krizové stavy 3.2. Oblast ropné bezpečnosti Zákon č. 189/1999 Sb., o nouzových zásobách ropy, o řešení


text:
stavů ropné nouze a o změně některých souvisejících zákonů (zákon o nouzových zásobách ropy) Vyhláška Správy státních hmotných rezerv č. 165/2013 Sb., o druzích ropy a skladbě ropných produktů pro skladování v nouzových zásobách ropy, o výpočtu úrovně nouzových zásob ropy, o skladovacích zařízeních a o vykazování nouzových zásob ropy 3.3. Oblast obnovy postiženého území Zákon č. 12/2002 Sb., o státní pomoci při obnově území postiženého živelní nebo jinou pohromou a o změně zákona č.363/1999 Sb., o pojišťovnictví a o změně některých souvisejících zákonů (zákon o pojišťovnictví), ve znění pozdějších předpisů, (zákon o státní pomoci při obnově území) Vyhláška Ministerstva financí č. 186/2002 Sb., kterou se stanoví náležitosti přehledu o předběžném odhadu nákladu na obnovu majetku sloužícího k zabezpečení základních funkcí v území postiženém živelní nebo jinou pohromou a vzor pověření osoby pověřené krajem zjišťováním údajů nutných pro zpracování tohoto přehledu 4. OBLAST HAVARIJNÍ PŘIPRAVENOSTI (IZS, OOB, POŽÁRNÍ OCHRANA) Zákon č. 133/1985 Sb., o požární ochraně Zákon č. 239/2000 Sb., o integrovaném záchranném systému a o změně některých zákonů Zákon č. 320/2015 Sb., o Hasičském záchranném sboru České republiky a o změně některých zákonů (zákon o hasičském záchranném sboru) Nařízení vlády č. 34/1986 Sb., o jednorázovém mimořádném odškodnění osob za poškození zdraví při plnění úkolů požární ochrany Nařízení vlády č. 463/2000 Sb., o stanovení pravidel zapojování do mezinárodních záchranných operací, poskytování a přijímání humanitární pomoci a náhrad výdajů vynakládaných právnickými osobami a podnikajícími fyzickými osobami na ochranu obyvatelstva Nařízení vlády č. 172/2001 Sb., nařízení vlády k provedení zákona č. 133/1985 Sb., o požární ochraně Vyhláška Ministerstva vnitra č. 328/2001 Sb., o některých podrobnostech zabezpečení integrovaného záchranného systému Vyhláška Ministerstva vnitra č. 380/2002 Sb., k přípravě a provádění úkolů ochrany obyvatelstva 4.1. Oblast ochrany před povodněmi, nouzové zásobování vodou Zákon č. 254/2001 Sb., o vodách a změně některých zákonů (vodní zákon) 3
 4 Zákon č. 274/2001 Sb., o vodovodech a kanalizacích pro veřejnou potřebu a o změně některých zákonů (zákon o vodovodech a kanalizacích) 4.2. Oblast prevence závažných havárií Zákon č. 224/2015 Sb., o prevenci závažných havárií způsobených vybranými nebezpečnými chemickými látkami a chemickými směsmi a o změně zákona č. 634/2004 Sb., o správních poplatcích, ve znění pozdějších předpisů (zákon o prevenci závažných havárií) Vyhláška Ministerstva průmyslu a obchodu č. 225/2015 Sb., o stanovení rozsahu bezpečnostních opatření fyzické ochrany objektu zařazeného do skupiny A nebo skupiny B Vyhláška Ministerstva vnitra č. 226/2015 Sb., o zásadách pro vymezení zóny havarijního plánování a postupu při jejím vymezení a o náležitostech obsahu vnějšího havarijního plánu a jeho struktuře Vyhláška Ministerstva životního prostředí č. 227/2015 Sb., o náležitostech bezpečnostní dokumentace a rozsahu informací poskytovaných zpracovateli posudku Vyhláška Ministerstva životního prostředí č. 228/2015 Sb., o rozsahu zpracování informace veřejnosti, hlášení o vzniku závažné havárie a konečné zprávy o vzniku a dopadech závažné havárie Vyhláška Ministerstva životního prostředí č. 229/2015 Sb., o způsobu zpracování návrhu ročních kontrol a náležitostech obsahu informace o výsledku kontroly a zprávy o kontrole 4.3. Oblast chemických látek Zákon č. 350/2011 Sb., o chemických látkách a chemických směsích a o změně některých zákonů


text:
(chemický zákon) 4.4. Oblast jaderné bezpečnosti Zákon č. 18/1997 Sb., o mírovém využívání jaderné energie a ionizujícího záření (atomový zákon) a o změně a doplnění některých zákonů Vyhláška Státního úřadu pro jadernou bezpečnost č. 307/2002 Sb., o radiační ochraně Vyhláška Státního úřadu pro jadernou bezpečnost č. 319/2002 Sb., o funkci a organizaci celostátní radiační monitorovací sítě 4.5. Oblast energetiky Zákon č. 406/2000 Sb., o hospodaření energií Zákon č. 458/2000 Sb., o podmínkách podnikání a výkonu státní správy v energetických odvětvích a o změně některých zákonů (energetický zákon) Vyhláška Ministerstva průmyslu a obchodu č. 225/2001 Sb., kterou se stanoví postup při vzniku a odstraňování následků stavu nouze v teplárenství Vyhláška Ministerstva průmyslu a obchodu č. 80/2010 Sb., o stavu nouze v elektroenergetice a o obsahových náležitostech havarijního plánu Vyhláška Ministerstva průmyslu a obchodu č. 344/2012 Sb., o stavu nouze v plynárenství a o způsobu zajištění bezpečnostního standardu dodávky plynu 4.6. Oblast bezpečnosti a veřejného pořádku Zákon č. 84/1990 Sb., o právu shromažďovacím Zákon č. 200/1990 Sb., o přestupcích 4
 5 Zákon č. 325/1999 Sb., o azylu a o změně zákona č. 283/1991 Sb., o Policii České republiky (zákon o azylu) Zákon č. 326/1999 Sb., o pobytu cizinců na území České republiky a o změně některých zákonů Zákon č. 221/2003 Sb., o dočasné ochraně cizinců Zákon č. 273/2008 Sb., o Policii České republiky Zákon č. 191/2016 Sb., o ochraně státních hranic České republiky a o změně souvisejících zákonů (zákon o ochraně státních hranic) 4.7. Oblast zdravotnictví Zákon č. 372/2011 Sb., o zdravotních službách a podmínkách jejich poskytování (zákon o zdravotních službách) Zákon č. 374/2011 Sb., o zdravotnické záchranné službě Zákon č. 258/2000 Sb., o ochraně veřejného zdraví a o změně některých souvisejících zákonů Vyhláška Ministerstva zdravotnictví č. 137/2004 Sb., o hygienických požadavcích na stravovací služby a o zásadách osobní a provozní hygieny při činnostech epidemiologicky závažných Vyhláška Ministerstva zdravotnictví č. 252/2004 Sb., kterou se stanoví hygienické požadavky na pitnou a teplou vodu a četnost a rozsah kontroly pitné vody Vyhláška Ministerstva zdravotnictví č. 537/2006 Sb., o očkování proti infekčním nemocem Vyhláška Ministerstva zdravotnictví č. 473/2008 Sb., o systému epidemiologické bdělosti pro vybrané infekce Vyhláška Ministerstva zdravotnictví č. 306/2012 Sb., kterou se upravují podmínky předcházení vzniku a šíření infekčních onemocnění a hygienické požadavky na provoz zdravotnických zařízení a ústavů sociální péče 4.8. Oblast veterinární péče Zákon č. 166/1999 Sb., o veterinární péči a o změně souvisejících zákonů (veterinární zákon) Vyhláška Ministerstva zemědělství č. 298/2003 Sb., o národních referenčních laboratořích a referenčních laboratořích Vyhláška Ministerstva zemědělství č. 289/2007 Sb., o veterinárních a hygienických požadavcích na živočišné produkty, které nejsou upraveny přímo použitelnými předpisy Evropských společenství Vyhláška Ministerstva zemědělství č. 329/2003 Sb., o informačním systému Státní veterinární správy 4.9. Oblast životního prostředí Zákon č. 17/1992 Sb., o životním prostředí Zákon č. 123/1998 Sb., o právu na informace o životním prostředí Zákon č. 100/2001 Sb., o posuzování vlivů na životní prostředí a o změně některých souvisejících zákonů (zákon o posuzování vlivů na životní prostředí) Zákon č. 76/2002 Sb., o integrované prevenci a omezování znečištění, o integrovaném


text:
registru znečišťování a o změně některých zákonů (zákon o integrované prevenci) Zákon č. 201/2012 Sb., o ochraně ovzduší (zákon o ochraně ovzduší) 5
 6 4.10. Oblast rostlinolékařské péče Zákon č. 326/2004 Sb., o rostlinolékařské péči a o změně některých souvisejících zákonů Vyhláška Ministerstva zemědělství č. 215/2008 Sb., o opatřeních proti zavlékání a rozšiřování škodlivých organismů rostlin a rostlinných produktů Oblast odpadového hospodářství Zákon č. 185/2001 Sb., o odpadech a o změně některých dalších zákonů Vyhláška Ministerstva životního prostředí č. 83/2016 Sb., kterou se mění vyhláška č. 383/2001 Sb., o podrobnostech nakládání s odpady, ve znění pozdějších předpisů Vyhláška Ministerstva životního prostředí č. 93/2016 Sb., o Katalogu odpadů Vyhláška Ministerstva životního prostředí a Ministerstva zdravotnictví č. 94/2016 Sb., o hodnocení nebezpečných vlastností odpadů 5. DALŠÍ SOUVISEJÍCÍ OBLASTI PRÁVNÍCH PŘEDPISŮ 5.1. Oblast dopravy Zákon č.111/1994 Sb., o silniční dopravě Zákon č. 266/1994 Sb., o dráhách Zákon č. 114/1995 Sb., o vnitrozemské plavbě Zákon č. 13/1997 Sb., o pozemních komunikacích Zákon č. 49/1997 Sb., o civilním letectví Zákon č. 361/2000 Sb., o provozu na pozemních komunikacích Zákon č. 56/2001 Sb., o podmínkách provozu vozidel na pozemních komunikacích Nařízení vlády č. 1/2000 Sb., o přepravním řádu pro veřejnou drážní nákladní dopravu Vyhláška Ministerstva zahraničních věcí č. 64/1987 Sb., o Evropské dohodě o mezinárodní silniční přepravě nebezpečných věcí (ADR) Vyhláška Ministerstva dopravy a spojů č. 104/1997 Sb., kterou se provádí zákon o pozemních komunikacích, Vyhláška Ministerstva dopravy a spojů č. 175/2000 Sb., o přepravním řádu pro veřejnou drážní a silniční osobní dopravu Vyhláška Ministerstva dopravy a spojů č. 478/2000 Sb., kterou se provádí zákon o silniční dopravě Vyhláška Ministerstva dopravy a spojů č. 376/2006 Sb., o systému bezpečnosti provozování dráhy a drážní dopravy a postupech při vzniku mimořádných událostí na dráhách 5.2. Oblast komunikačních a informačních systémů Zákon č. 127/2005 Sb., o elektronických komunikacích a o změně některých souvisejících zákonů (zákon o elektronických komunikacích) Zákon č. 365/2000 Sb., o informačních systémech veřejné správy a o změně některých dalších zákonů 5.3. Oblast ochrany utajovaných informací a ochrany osobních údajů Zákon č. 412/2005 Sb., o ochraně utajovaných informací a o bezpečnostní způsobilosti Zákon č. 101/2000 Sb., o ochraně osobních údajů a o změně některých zákonů Nařízení vlády č. 522/2005 Sb., kterým se stanoví seznam utajovaných informací 6
 7 Vyhláška Národního bezpečnostního úřadu č. 432/2011 Sb., o zajištění kryptografické ochrany utajovaných informací 5.4. Ostatní související právní předpisy Zákon č. 106/1999 Sb., o svobodném přístupu k informacím Zákon č. 198/2002 Sb., o dobrovolnické službě a o změně některých zákonů (zákon o dobrovolnické službě) 7