text:
nepøesným oznaèením stavby nemohl být stì3⁄4ovatel dotèen na svých právech. Ze stejného dùvodu tak nemohly mít úspìch ani ostatní námitky týkající se stavebnì technického rázu, které stì3⁄4ovatel uplatòoval a s nimi3⁄4 se magistrát vypoøádal.
 Stì3⁄4ovatel dále namítal, 3⁄4e jakkoli by bylo stavební povolení vydáno v souladu s pøedchozím územním rozhodnutím, toto územní rozhodnutí nerespektuje závazné regulativy stanovené územním plánem. Stì3⁄4ovatel namítal, 3⁄4e krajský soud za situace, kdy byla podána 3⁄4aloba o pøezkoumání územního rozhodnutí o umístìní stavby, mìl øízení pøeru1it. Nejvy11í správní soud konstatuje, 3⁄4e pøedmìtem soudního pøezkumu krajským soudem byla a mohla být pouze zákonnost napadeného správního rozhodnutí. Územní rozhodnutí bylo pravomocným podkladem pro povolení stavby. Podle ust. § 62 stavebního zákona ve stavebním øízení stavební úøad pøezkoumává, zda pøedlo3⁄4ená dokumentace splòuje podmínky územního rozhodnutí. Magistrát postupoval v souladu s citovaným ustanovením, jako3⁄4 i s ust. § 61 odst. 1 stavebního zákona, podle kterého k pøipomínkám a námitkám, které byly nebo mohly být uplatnìny v územním øízení nebo pøi projednávání regulaèního plánu, jako3⁄4 i územního plánu zóny nebo územního projektu zóny, se nepøihlí3⁄4í. Byla-li pøedlo3⁄4ená dokumentace, na základì které bylo vydáno stavební povolení v souladu s vydaným územním rozhodnutí, nelze shledat rozhodnutí magistrátu nezákonným.
 Ustanovení § 48 odst. 1 s. ø. s. stanoví povinnost pøeru1it øízení, nastane-li nìkterá z taxativnì stanovených podmínek uvedených pod písm. a) a3⁄4 e). V souzené vìci nenastala 3⁄4ádná z tìchto skuteèností., proto nelze vytýkat soudu, 3⁄4e øízení nepøeru1il. Odstavec 2 citovaného ustanovení umo3⁄4òuje, aby pøedseda senátu øízení pøeru1il, a to mimo jiné i v pøípadì, zjistí-li, 3⁄4e probíhá jiné øízení, jeho3⁄4 výsledek mù3⁄4e mít vliv na rozhodování soudu o vìci samé nebo takové øízení sám vyvolá. Jak ji3⁄4 bylo vý1e uvedeno, v projednávané vìci pøezkoumával krajský soud zákonnost rozhodnutí ve vìci vydaného stavebního povolení, proto pøedmìtem posuzovaných skuteèností mohly být toliko ty, které byly v souvislosti s vydáním stavebního povolení relevantní, tj. bylo-li stavební povolení vydáno v souladu s pravomocným územním rozhodnutím o umístìní stavby. Je-li v pøípadech uvedených v odst. 2 citovaného ustanovení ponecháno na úvaze pøedsedy senátu, zda øízení pøeru1í èi nikoliv, nelze krajskému soudu vytýkat, 3⁄4e tak neuèinil.
 V prùbìhu øízení o kasaèní stí3⁄4nosti Nejvy11í správní soud zjistil, 3⁄4e krajský soud rozsudkem dne 27. 4. 2006 è. j. 31 Ca 76/2006-120 rozhodl o 3⁄4alobì stì3⁄4ovatelù ve vìci územního rozhodnutí, a to tak, 3⁄4e rozhodnutí správních orgánù obou stupòù zru1il a vìc vrátil k dal1ímu øízení. Dùvodem, pro který tak soud uèinil, bylo poru1ení procesních práv úèastníkù øízení spoèívající v nesprávném postupu správního orgánu I. stupnì, který stanovil pro podání pøipomínek a námitek úèastníkùm krat1í lhùtu ne3⁄4 15 dnù, resp. nestanovil lhùtu 3⁄4ádnou, nebo» informace týkající se územnì plánovací dokumentace, na jejím3⁄4 základì bylo rozhodnuto, byly úèastníkùm doruèeny souèasnì s rozhodnutím orgánu I. stupnì. Krajský soud proto dospìl k závìru, 3⁄4e procesní pochybení, které nebylo odvolacím orgánem odstranìno, mù3⁄4e zpùsobovat nezákonnost rozhodnutí, nebo» úèastníkùm øízení bylo zcela znemo3⁄4nìno vyjádøit se k podkladùm rozhodnutí, èím3⁄4 byla nespornì poru1ena zásada rovnosti úèastníkù øízení. Za situace, kdy nebyla konstatována nezákonnost vydaného územního rozhodnutí a vìc


text:
byla zru1ena pro procesní vady, nepova3⁄4uje Nejvy11í správní soud ani v øízení o kasaèní stí3⁄4nosti za nutné, ale ani z dùvodu procesní ekonomie dùvodné, postupovat podle ust. § 48 odst. 2 s. ø. s. a øízení o kasaèní stí3⁄4nosti pøeru1it. Nejvy11í správní soud by tak zjevnì musel uèinit a3⁄4 do doby nového rozhodnutí správního orgánu, které lze následnì napadnout odvoláním, resp. 3⁄4alobou u soudu. Takový postup v pøípadì, kdy není jednoznaènì rozhodnuto o nezákonnosti vìci samé by byl v rozporu s principem proporcionality, jako3⁄4 i s principem právní jistoty.
 Poru1ení procesních práv stì3⁄4ovatele b) nelze dovozovat jen z toho, 3⁄4e ve1keré jeho námitky nebyly akceptovány, bylo-li prokázáno, 3⁄4e se jimi správní orgán zabýval. Ze správního spisu je zøejmé, 3⁄4e stì3⁄4ovateli, stejnì jako ostatním úèastníkùm, bylo zahájení øízení øádnì oznámeno, vèetnì mo3⁄4nosti doplnìní podkladù, vznesení námitek, jako3⁄4 i mo3⁄4nosti nahlédnout do spisu, který obsahoval podkladové materiály a stanoviska orgánù státní správy, která byla jako souèást dokumentace k dispozici v prùbìhu øízení. Namítá-li stì3⁄4ovatel b) poru1ení procesních pravidel magistrátem, je nutno tuto námitku odmítnout. Správní orgán I. stupnì, jako3⁄4 i magistrát, se øádnì vypoøádal se v1emi námitkami stì3⁄4ovatele b). Podle § 47 odst. 3 správního øádu je povinností správního orgánu v odùvodnìní rozhodnutí uvést, které skuteènosti byly podkladem pro rozhodnutí, jakými úvahami byl veden pøi hodnocení dùkazù a pøi aplikaci právních pøedpisù, na základì kterých rozhodoval. V projednávané vìci odùvodnìní rozhodnutí magistrátu uvedené nále3⁄4itosti obsahuje. Odùvodnìní rozhodnutí správního orgánu je podle názoru Nejvy11ího správního soudu vìcné a reagující zcela adekvátnì na námitky úèastníkù správního øízení. Namítá-li proto stì3⁄4ovatel b), 3⁄4e se magistrát, a poté ani soud, nezabýval v1emi jeho námitkami, je nutno takovou námitku oznaèit za nedùvodnou.
 Vzhledem k tomu, 3⁄4e Nejvy11í správní soud neshledal námitky ve vztahu k napadenému rozsudku dùvodnými, kasaèní stí3⁄4nost v souladu s ust. § 110 odst. 1 s. ø. s. zamítl. Ve vìci bylo v souladu s ust. § 109 odst. 1 vìta první s. ø. s. bez jednání.
 Výrok o náhradì nákladù øízení se opírá o ustanovení § 60 odst. 1 vìta první ve spojení s § 120 s. ø. s., podle kterého, nestanoví-li tento zákon jinak, má úèastník, který mìl ve vìci plný úspìch právo na náhradu nákladù øízení pøed soudem, které dùvodnì vynalo3⁄4il proti úèastníkovi, který ve vìci úspìch nemìl. Nejvy11í správní soud 3⁄4ádnému z úèastníkù náhradu nákladù nepøiznal, proto3⁄4e stì3⁄4ovatelé v øízení úspìch nemìli a magistrátu 3⁄4ádné náklady s tímto øízením nevznikly.

type: other


text:
Zákon č. 258/2000 Sb., o ochraně veřejného zdraví a o změně některých souvisejících zákonů (eAGRI)
 Úplné znění Zákon č. 258/2000 Sb., o ochraně veřejného zdraví a o změně některých souvisejících zákonů
 Obsah - 258/2000 Sb. (Aktuální znění)
 § 3 Hygienické požadavky na vodu
 § 3a (1) Zjistí-li osoby uvedené v § 3 odst. 2
 § 3b (1) Ministerstvo zdravotnictví je vždy do 2 měsíců povinno informovat Komisi Evropské unie o opatřeních podle § 3a
 § 4 Povinnosti osob při kontrole pitné vody, podmínky dodávky pitné vody
 § 5 Výrobky přicházející do přímého styku s pitnou, teplou a surovou vodou, chemické látky a chemické směsi, úprava vody a vodárenské
 § 6a (1) Provozovatel přírodního nebo umělého koupaliště nebo sauny je povinen zajistit, aby koupající se fyzické osoby nebyly vystaveny
 § 6b (1) Dojde-li ke znečištění vody ke koupání nebo sprchování, je provozovatel přírodního koupaliště povinen informovat o této
 § 6c (1) Provozovatel přírodního nebo umělého koupaliště nebo sauny je dále povinen
 a) zajistit u držitele osvědčení o akreditaci
 § 6d Osoba, která podle živnostenského zákona60)
 a v nabídce svých služeb spotřebiteli nebo v reklamě výslovně nabízí možnost koupání nebo využívání těchto povrchových vod, § 6e Příslušný orgán ochrany veřejného zdraví povolí použití jiné metody laboratorní kontroly vody, než stanoví prováděcí právní
 § 6f (1) Provozovatel umělého koupaliště nebo sauny je dále povinen
 § 6g (1) Ministerstvo zdravotnictví každoročně do 31. března sestaví ve spolupráci s Ministerstvem životního prostředí a Ministerstvem
 § 7 Hygienické požadavky na prostory a provoz škol a školských zařízení, zařízení sociálně výchovné činnosti, zařízení pro děti
 § 7a Provozovatel potravinářského podniku nesmí ve škole nebo školském zařízení zapsaných do školského rejstříku89)
 § 8 Zotavovací akce
 § 11 Povinnost školy, která vysílá děti na školu v přírodě, a pořádající osoby
 § 11a Za zotavovací akci se považuje i výchovně rekreační tábor pro děti,10a)
 § 12 Jiné podobné akce pro děti
 § 13 Vnitřní prostředí staveb a hygienické požadavky na venkovní hrací plochy
 § 14 Výjimky z hygienických požadavků stanovených v § 7 odst. 1
 § 15 (1) Poskytovatel zdravotních služeb nebo poskytovatel sociálních služeb v týdenním stacionáři, domově pro osoby se zdravotním
 § 16 (1) Osoba poskytující péči je při výskytu infekce spojené se zdravotní péčí nebo při podezření na její výskyt povinna neprodleně
 § 17 (1) Osoba poskytující péči je povinna dodržet hygienické požadavky pro příjem fyzických osob do zdravotnického zařízení nebo
 § 18 (1) Osoba poskytující péči a osoba provozující prádelnu jsou povinny zdravotnické prádlo17a)
 § 19 Předpoklady pro výkon činností epidemiologicky závažných
 § 20 Povinnosti fyzické osoby vykonávající činnosti epidemiologicky závažné
 § 21 Podmínky provozování činností epidemiologicky závažných
 § 21a Ubytovací služby
 § 22 Zákaz výkonů
 § 23 (1) Stravovací službou je výroba, příprava nebo rozvoz pokrmů provozovatelem potravinářského podniku za účelem jejich podávání
 § 24 (1) Provozovatel potravinářského podniku provozující stravovací službu je dále povinen
 § 26 Povinnosti výrobce, dovozce, prodávajícího a distributora předmětů běžného užívání
 a) za obvyklých nebo běžně předvídatelných podmínek nezpůsobily poškození zdraví § 27 Kosmetické přípravky
 § 28a zrušen
 § 30


text:
(1) Osoba, která používá, popřípadě provozuje stroje a zařízení, které jsou zdrojem hluku nebo vibrací, provozovatel letiště,31)
 § 31 (1) Pokud při používání, popřípadě provozu zdroje hluku nebo vibrací, s výjimkou hluku z leteckého provozu, nelze z vážných
 § 32a Měření hluku v životním prostředí člověka podle tohoto zákona může provádět pouze držitel osvědčení o akreditaci4a)
 § 33 V chráněných vnitřních prostorech staveb nesmějí být instalovány stroje a zařízení o základním kmitočtu od 4 do 8 Hz. Osoba
 § 34 (1) Prováděcí právní předpis upraví hygienické limity hluku a vibrací pro denní a noční dobu, způsob jejich měření a hodnocení.
 § 35 (1) Neionizujícím zářením se pro účely tohoto zákona rozumí elektrická a magnetická pole a elektromagnetické záření o frekvenci
 (2) Osoba, § 36 Výrobce a dovozce laseru je povinen zajistit § 37 Kategorizace prací
 § 38 nadpis vypuštěn
 § 39 Rizikové práce
 § 40 Evidence rizikových prací
 § 41 Používání biologických činitelů a azbestu
 § 41a Teplá voda pro osobní hygienu zaměstnanců
 § 42 Náklady spojené se zajišťováním ochrany zdraví při práci podle tohoto zákona hradí zaměstnavatel, pokud zvláštní právní předpis nestanoví jinak.
 § 44 Ustanoveními tohoto zákona nejsou dotčeny povinnosti zaměstnavatelů stanovené zvláštními právními předpisy.
 § 44a (1) Nakládáním s nebezpečnými chemickými látkami a chemickými směsmi je jejich výroba, dovoz, distribuce, prodej, používání,
 § 45 (1) K ochraně před vznikem, šířením a k omezení výskytu infekčních onemocnění spolupracují poskytovatelé zdravotních služeb
 § 46 (1) Fyzická osoba, která má na území České republiky trvalý pobyt, cizinec, jemuž byl povolen trvalý pobyt, cizinec, který je
 § 47 (1) K pravidelnému, zvláštnímu a mimořádnému očkování může poskytovatel zdravotních služeb použít jen očkovací látky podle antigenního
 § 47a (1) Pravidelná očkování dětí provádějí poskytovatelé zdravotních služeb v oboru praktické lékařství pro děti a dorost, s výjimkou
 § 47b (1) Orgány ochrany veřejného zdraví při plnění úkolů podle tohoto zákona v oblasti prevence vzniku a šíření infekčních onemocnění
 § 48 (1) Ministerstvo zdravotnictví předává údaje, které mu byly poskytnuty podle § 47b
 § 49 (1) Ze státního rozpočtu se hradí očkovací látky pro zvláštní a mimořádná očkování.
 (2) Ze státního rozpočtu se dále hradí
 § 50 Poskytovatel služby péče o dítě v dětské skupině75)
 § 51 (1) Poskytovatel zdravotních služeb je povinen příslušnému orgánu ochrany veřejného zdraví
 § 53 (1) Fyzické osoby po nákaze vyvolané virem lidského imunodeficitu, fyzické osoby vylučující choroboplodné zárodky břišního tyfu
 § 54 (1) Poskytovatel zdravotních služeb ošetřující nosiče je povinen hlásit neprodleně příslušnému orgánu ochrany veřejného zdraví
 § 55 Ochrannou dezinfekcí, dezinsekcí a deratizací je činnost směřující k ochraně zdraví fyzických osob a k ochraně životních a pracovních podmínek § 56 Osoba, která provádí ochrannou dezinfekci, dezinsekci nebo deratizaci, § 57 (1) Běžnou ochrannou dezinfekci, dezinsekci a deratizaci je povinna podle potřeby provádět každá osoba, a to jako součást čištění
 § 58 (1) Speciální ochrannou dezinfekci, dezinsekci a deratizaci, s výjimkou speciální ochranné dezinfekce prováděné poskytovatelem
 § 59 (1) Právnická osoba nebo podnikající fyzická osoba, která provozuje kurs k získání znalostí k výkonu speciální ochranné dezinfekce,
 § 60


text:
(1) Komisi pro přezkoušení odborné způsobilosti podle § 58 odst. 1 až 4
 § 60a zrušen
 § 61 (1) Osoba, která je oprávněna provozovat speciální ochrannou dezinfekci, dezinsekci a deratizaci, je povinna § 62 Hlášení infekčních onemocnění a zacházení s biologickým materiálem
 § 62a Epidemiologické šetření
 § 63 Spolupráce správních úřadů k zamezení šíření nákazy
 § 65 Provedení ohniskové ochranné dezinfekce, dezinsekce a deratizace
 § 67 Stanovení druhu a způsobu provedení protiepidemických opatření v ohnisku nákazy
 § 68 Provádění opatření před zavlečením infekčních onemocnění ze zahraničí § 69 Mimořádná opatření při epidemii a nebezpečí jejího vzniku § 70 Léčení infekčních onemocnění
 § 71 (1) U dárců krve, tkání, orgánů a spermatu se provádí povinné vyšetřování na virus lidského imunodeficitu při každém darování.
 § 72 (1) Laboratorní vyšetřování na virus lidského imunodeficitu může provádět poskytovatel zdravotních služeb jen na základě povolení
 § 73 (1) Na vyzvání Ministerstva zdravotnictví nebo určené organizace je poskytovatel zdravotních služeb, kterému bylo vydáno povolení
 § 74 (1) V případě reaktivního výsledku vyšetření na virus lidského imunodeficitu získaného ve screeningovém (vyhledávacím) testu
 § 75 Bez souhlasu fyzické osoby nebo jejího zákonného zástupce může zdravotní ústav, Státní zdravotní ústav, určená organizace, jakož
 § 75a Systém epidemiologické bdělosti
 § 75b Postup při poranění ostrým kontaminovaným předmětem nebo nástrojem
 § 76 Osoba je při podnikatelské činnosti povinna § 77 (1) Orgán ochrany veřejného zdraví je dotčeným správním úřadem při rozhodování ve věcech upravených zvláštními právními předpisy,42)
 § 78 Orgány ochrany veřejného zdraví a další orgány, které plní některé úkoly v oblasti hodnocení a snižování hluku z hlediska dlouhodobého
 a) Ministerstvo zdravotnictví, § 79 Sběr a zpracování osobních údajů
 § 81 Ministerstvo dopravy
 § 81a Ministerstvo pro místní rozvoj
 § 81b Ministerstvo životního prostředí
 § 81c Krajské úřady
 § 81d Hejtman
 § 81e Úkoly kraje
 § 82 Krajské hygienické stanice
 h) zřizovat v případech stanovených tímto zákonem komise, § 82a Úkoly krajské hygienické stanice na úseku řízení jakosti vod ke koupání v přírodních koupalištích a dalších povrchových vodách
 § 83 Ministerstvo obrany a Ministerstvo vnitra
 § 83a (1) Autorizací se pro účely tohoto zákona rozumí postup zahájený na žádost fyzické osoby, která je podnikatelem, organizační
 § 83b (1) Autorizující osoba vydá organizační složce státu, kraje nebo obce, právnické osobě nebo fyzické osobě, která je podnikatelem,
 § 83c (1) Osvědčení o autorizaci vymezuje předmět, rozsah a podmínky činnosti a dobu, na kterou bylo vydáno. Náklady spojené s autorizací
 § 83d (1) Autorizace vedle důvodu podle § 83c odst. 5
 § 83e (1) Provádět hodnocení zdravotních rizik podle tohoto zákona jsou oprávněny jen fyzické osoby, které jsou držiteli osvědčení
 § 83f zrušen
 § 85 (1) Mimořádná opatření při epidemii a nebezpečí jejího vzniku a dále mimořádná opatření k ochraně zdraví fyzických osob při
 § 88 (1) Zaměstnanci orgánů ochrany veřejného zdraví se při plnění úkolů orgánů ochrany veřejného zdraví a výkonu oprávnění podle
 § 88a (1) Pouze zaměstnanci s odbornou způsobilostí k výkonu zdravotnického povolání lékaře, zdravotničtí pracovníci a jiní odborní
 § 89 (1) Zaměstnanci orgánů ochrany veřejného zdraví jsou povinni zachovávat mlčenlivost


text:
o individuálních údajích vztahujících se
 a e § 90 (1) Vstupné do budov, provozoven, místností, objektů a zařízení při plnění úkolů v ochraně veřejného zdraví a náklady na pořízení
 § 92 Přestupky na úseku ochrany zdraví při práci a zajištění pracovnělékařských služeb
 § 92a Správní delikty na úseku bezpečnosti výrobků
 § 92b Správní delikty na úseku ochrany jakosti vod
 § 92c Správní delikty na úseku koupališť a saun
 § 92d Správní delikty na úseku výchovy, vzdělávání a zotavování dětí a mladistvých
 § 92e Správní delikty na úseku vnitřního prostředí stavby a venkovní hrací plochy
 § 92f Správní delikty na úseku činností epidemiologicky závažných
 § 92g Správní delikty na úseku ochrany před hlukem, vibracemi a neionizujícím zářením
 § 92h Správní delikty na úseku ochrany zdraví při práci a zajištění pracovnělékařských služeb
 § 92i Správní delikty na úseku nakládání s nebezpečnými chemickými látkami a chemickými směsmi
 § 92j Správní delikty na úseku provozu zdravotnických zařízení a zařízení sociálních služeb
 § 92k Správní delikty na úseku předcházení vzniku a šíření infekčních onemocnění a předcházení vzniku jiného ohrožení zdraví
 § 92l Správní delikty na úseku dezinfekce, dezinsekce a deratizace
 § 92m Správní delikty na úseku provozních řádů
 § 92n Správní delikty na úseku zajištění plnění oprávnění orgánu ochrany veřejného zdraví
 § 93 Společná ustanovení ke správním deliktům
 § 94 Použití správního řádu a účastníci řízení
 § 95 V případě mimořádných událostí57)
 § 96 Obec může obecně závaznou vyhláškou nařídit pro území obce nebo jeho část k ochraně zdraví před vznikem a šířením infekčních
 § 97 (1) Náklady vzniklé plněním povinností v ochraně veřejného zdraví nese osoba, které je povinnost uložena, pokud tento zákon
 § 98 Za nesplnění povinnosti uložené podle tohoto zákona zařízení pro výchovu a vzdělávání, poskytovateli sociálních služeb, jakož
 § 99 Vedle ustanovení, která upravují oprávnění orgánu ochrany veřejného zdraví stanovit rozhodnutím nebo opatřením i podmínky, může
 § 99a zrušen
 § 100 Činnosti, k nimž je třeba vypracovat provozní řád a předložit ho ke schválení orgánem ochrany veřejného zdraví, lze zahájit
 § 100a Při změně nebo stanovení četnosti odběru vzorků vody, stanovení dalšího nebo dodatečného vzorku vody anebo hygienického limitu
 § 100b (1) Do lhůty pro podání námitek podle tohoto zákona se nezapočítává den, kdy došlo ke skutečnosti určující její počátek, sobota,
 § 100c (1) Místní příslušnost krajské hygienické stanice pro podání oznámení nebo složení zkoušky se řídí místem činnosti osoby, s
 § 100d Pokud prováděcí právní předpisy vydané podle § 108
 § 100e Krajské hygienické stanice jsou oprávněny informovat veřejnost o závěrech státního zdravotního dozoru nad koupališti, a to
 § 100f K provedení opatření k předcházení vzniku a šíření infekčních onemocnění a mimořádných opatření při epidemii nebo nebezpečí
 § 101 (1) V řízeních o uložení pokuty za porušení právních předpisů o vytváření a ochraně zdravých životních podmínek, která ke dni účinnosti tohoto § 102 (1) Výrobce nebo dovozce předmětů běžného užívání, jejichž výroba nebo dovoz byly zahájeny přede dnem 1. ledna 2001 nebo byly schváleny podle § 101
 § 103 (1) Osoby, které zahájily výkon činností, k nimž je třeba vypracovat


text:
provozní řád, přede dnem 1. ledna 2001, jsou povinny splnit § 104 Provozovatel služeb společného stravování stanoví kritické body ve výrobě, přípravě, skladování, přepravě, rozvozu a uvádění § 105 (1) Stavby zřízené přede dnem 1. ledna 2001, které nesplňují hygienické požadavky stanovené v § 7 odst. 1
 § 106 (1) Návrhy na zařazení prací, jejichž výkon byl zahájen přede dnem 1. ledna 2001, do kategorie čtvrté, předloží zaměstnavatel
 § 107 Zdravotní průkazy vydané přede dnem účinnosti tohoto zákona se považují za zdravotní průkazy vydané podle tohoto zákona.
 § 108 (1) Ministerstvo zdravotnictví vydá vyhlášky k provedení § 3 odst. 1 a 3
 (4) Hygienické limity a požadavky, které upraví § 109 Zrušuje se zákon č. 36/1975 Sb.
 § 111 Zákon č. 455/1991 Sb.
 § 113 Zákon č. 200/1990 Sb.
 § 117 Zákon č. 634/1992 Sb.
 § 118 V § 10 zákona č. 2/1969 Sb.
 § 119 Zákon č. 48/1997 Sb.
 § 120 Zákon č. 98/1987 Sb.
 § 122 V § 40 odst. 2 písm. c) zákona č. 44/1988 Sb.
 § 127 V § 7 odst. 1 písm. g) zákona č. 293/1993 Sb.
 § 128 V § 5 odst. 1 písm. d) zákona č. 40/1995 Sb.
 § 129 V § 11 odst. 1 zákona č. 97/1996 Sb.
 § 131 V § 7 odst. 2 zákona č. 592/1992 Sb.
 § 133 Tento zákon nabývá účinnosti dnem 1. ledna 2001, s výjimkou části šesté § 114
 Příl.2 Správní obvody krajských hygienických stanic a jejich sídla
 Prováděcí předpisyVyhláška č. 409/2005 Sb., o hygienických požadavcích na výrobky přicházející do přímého styku s vodou a na úpravu vody
 Vyhláška Ministerstva zdravotnictví č. 38/2001 Sb., o hygienických požadavcích na výrobky určené pro styk s potravinami a pokrmy


text:
8 Tdo 1516/2018
 Spisová značka: 8 Tdo 1516/2018
 ECLI: ECLI:CZ:NS:2018:8.TDO.1516.2018.1
 Heslo: Neposkytnutí pomoci
 Dotčené předpisy: § 150 odst. 1 tr. zákoníku
 § 15 odst. 1,2 tr. zákoníku
 8 Tdo 1516/2018-24
 Nejvyšší soud rozhodl v neveřejném zasedání konaném dne 18. 12. 2018 o dovolání obviněného J. V., nar. XY, bytem XY, t. č. ve výkonu trestu odnětí svobody ve Věznici Plzeň, proti rozsudku Krajského soudu v Českých Budějovicích ze dne 25. 7. 2018, sp. zn. 4 To 311/2018, jako odvolacího soudu v trestní věci vedené u Okresního soudu v Jindřichově Hradci pod sp. zn. 7 T 147/2017, t a k t o :
 Podle § 265i odst. 1 písm. e) tr. ř. se dovolání obviněného J. V. odmítá.
 1. Rozsudkem Okresního soudu v Jindřichově Hradci ze dne 26. 3. 2018, sp. zn. 7 T 147/2017, byl obviněný J. V. uznán vinným přečinem neposkytnutí pomoci podle § 150 odst. 1 tr. zákoníku, za nějž byl podle § 150 odst. 1 tr. zákoníku odsouzen k trestu odnětí svobody v trvání osmnácti měsíců, pro jehož výkon byl podle § 56 odst. 2 písm. a) tr. zákoníku zařazen do věznice s ostrahou. Podle § 228 odst. 1 tr. ř. byla obviněnému uložena povinnost zaplatit Všeobecné zdravotní pojišťovně ČR, regionální pobočce Plzeň, pobočce pro Jihočeský, Karlovarský a Plzeňský kraj, se sídlem Sady 5. května, Plzeň, na náhradu škody částku 3 098 Kč.
 2. Proti označenému rozsudku soudu prvního stupně podal obviněný odvolání, které zaměřil proti všem jeho výrokům. Rozsudkem Krajského soudu v Českých Budějovicích ze dne 25. 7. 2018, sp. zn. 4 To 311/2018, byl napadený rozsudek soudu prvního stupně podle § 258 odst. 1 písm. d), odst. 2 tr. ř. zrušen ve výroku o trestu a způsobu jeho výkonu a podle § 259 odst. 3 tr. ř. bylo znovu rozhodnuto tak, že obviněný J. V. byl odsouzen za přečin neposkytnutí pomoci podle § 150 odst. 1 tr. zákoníku ve výroku o vině nedotčený a za přečin krádeže podle § 205 odst. 1 písm. a), odst. 2 tr. zákoníku dílem spáchaný ve stadiu pokusu podle § 21 odst. 1 tr. zákoníku, jímž byl uznán vinným pravomocným rozsudkem Okresního soudu v Jindřichově Hradci ze dne 25. 10. 2017, č. j. 7 T 122/2017-85, podle § 205 odst. 2 tr. zákoníku a § 43 odst. 1, 2 tr. zákoníku k souhrnnému nepodmíněnému trestu odnětí svobody na třicet měsíců. Podle § 56 odst. 2 písm. a) tr. zákoníku byl obviněný pro účely výkonu trestu odnětí svobody zařazen do věznice s ostrahou. Současně byl zrušen výrok o trestu uložený obviněnému rozsudkem Okresního soudu v Jindřichově Hradci ze dne 25. 10. 2017, č. j. 7 T 122/2017-85, jakož i všechna další rozhodnutí na tento výrok obsahově navazující, pokud vzhledem ke změně, k níž došlo zrušením, pozbyla podkladu. V dalších výrocích zůstal rozsudek Okresního soudu v Jindřichově Hradci ze dne 26. 3. 2018, sp. zn. 7 T 147/2017, nedotčen.
 3. Podle skutkových zjištění nalézacího soudu se obviněný přečinu neposkytnutí pomoci podle § 150 odst. 1 tr. zákoníku dopustil tím, že dne 25.


text:
9. 2017 v přesně nezjištěné době od 18:00 hod. do 23:00 hod. u pískovny v obci XY, m. č. XY, v podnapilém stavu po předchozí rozepři s J. S., nar. XY, tohoto vytáhl proti jeho vůli ven z karavanu, kde na něj křičel, a poté, co z dosud nezjištěných příčin poškozený J. S. spadl do vody v přilehlé pískovně, kde se počal topit, mu neposkytl potřebnou pomoc, přestože si musel být vědom toho, že poškozený J. S. v důsledku své silné podnapilosti je v akutním nebezpečí smrti utonutím a z vody jej vytáhl až v době, kdy již byl mrtev.
 4. Proti rozsudku Krajského soudu v Českých Budějovicích ze dne 25. 7. 2018, sp. zn. 4 To 311/2018, podal obviněný v zákonné lhůtě dovolání, v němž odkázal na dovolací důvod uvedený v § 265b odst. 1 písm. g) tr. ř. Namítl, že se v posuzované věci jedná o příklad nesprávného a neúplného skutkového zjištění stavu, kdy přetrvávají pochybnosti o správnosti skutkových zjištění ohledně části rozsudku o vině, soudy obou instancí nesprávně hodnotily skutkový stav, porušily základní zásady trestního řízení a veškeré provedené důkazy vyhodnotily výhradně v neprospěch obviněného, vytkl extrémní rozpor skutkových zjištění s provedenými důkazy, čímž bylo mimo jiné porušeno právo obviněného na spravedlivý proces. V daném směru odkázal na ustálenou judikaturu Ústavního soudu. Konkrétně byly podle obviněného porušeny zásady materiální pravdy, zásada vyhledávací a zásada volného hodnocení důkazů.
 5. Obviněný znovu zdůraznil, že trestný čin nespáchal a cítí se být nevinen. K rozporu mezi skutkovými zjištěními a provedenými důkazy uvedl, že výslechy svědků, které podle soudů nižších stupňů prokázaly, že v průběhu večera, kdy utonul poškozený, došlo v karavanu ke konfliktu mezi poškozeným a obviněným, jsou podle jeho názoru nevěrohodné a vzájemně rozporné. Ačkoliv svědci M. B. a M. B. hovořili o daném konfliktu, svědkyně L. K. a B. F. vypověděly, že uvedený konflikt nezaznamenaly. Upozornil, že okolnosti události, která se odehrála před karavanem, nejsou svědci schopni přiblížit, neboť z karavanu není na místo údajné trestné činnosti vidět a žádný ze svědků karavan neopustil. Výpovědi svědků jsou podle obviněného v rozporu i v dalších aspektech, kdy část svědků vypovídala, že neslyšela rozhovor poškozeného a obviněného vedený před karavanem, část svědků pak hovor slyšela a svědek M. B. údajně slyšel i šplouchnutí, jako by někdo spadl do vody. S ohledem na vzájemnou rozpornost výpovědí svědků měla obhajoba za to, že tato svědectví nelze považovat za důkazy v neprospěch obviněného. Nevěrohodnost výpovědí svědků podporuje i stav podnapilosti, v níž se nacházeli.
 6. Obviněný dále odmítal, že by částečně doznal svou vinu, a odmítl závěr, že by se na utonutí poškozeného, byť jen částečně, podílel tím, že by utonutí nezabránil. Poukazoval na stav opilosti, v němž se nacházel, v jehož důsledku velmi pravděpodobně nedošel daný moment k závěru, že by poškozený bojoval o život či byl v ohrožení života. Otázka subjektivní stránky daného přečinu tak nebyla ve vztahu k poškozenému dostatečně zjištěna. Měl za to, že nebylo prokazatelně zjištěno, do jaké míry alkoholové opojení obviněného ovlivnilo ovládací a rozpoznávací schopnosti obviněného


text:
a zda vůbec byl objektivně schopen rozpoznat závažnost vzniklé situace. Nebylo správně posouzeno, zda i přes množství zkonzumovaného alkoholu mohl objektivně vnímat a vyhodnotit situaci tak, aby bylo možné učinit závěr, že jednal v úmyslu nepřímém. Rovněž zpochybnil, zda s ohledem na to, kolik sám vypil alkoholu, byl schopen poskytnout pomoc další osobě, aniž by se sám nedostal do ohrožení života.
 7. Dovolatel navrhl, aby Nejvyšší soud zrušil jak dovoláním napadené rozhodnutí soudu druhého stupně, tak i jemu předcházející rozhodnutí soudu prvního stupně, a aby následně Nejvyšší soud podle ustanovení § 265m tr. ř. ve věci sám rozhodl tak, že obviněného zprostí obžaloby.
 8. Státní zástupkyně Nejvyššího státního zastupitelství (dále jen „státní zástupkyně“) ve vyjádření k dovolání obviněného nejprve poznamenala, že obviněný na podporu uplatněného důvodu dovolání opět uplatnil argumentaci známou z jeho dosavadní obhajoby i z jeho odvolání. Uvedla, že nebyly zjištěny žádné podstatné skutečnosti, které by ovlivňovaly příčetnost obviněného tak, aby jednal ve stavu zmenšené či vyloučené příčetnosti a sám uvedl, že poté co poškozený spadl do vody, jej pozoroval, jak se poškozený pokoušel vylézt z vody a opakovaně měl také hlavu pod vodou. Přes tuto pozorovanou skutečnost obviněný poškozenému nepomohl a poškozeného z vody vytáhl až v době, kdy byl již mrtev. Podle státní zástupkyně je tedy zřejmé, že bez ohrožení svého života, mohl obviněný poškozeného J. S. z vody vytáhnout v okamžiku, kdy pozoroval, že chvílemi má hlavu pod vodou. Zajištěná fotodokumentace prokázala oblečení poškozeného i poté, kdy jeho tělo bylo vytaženo z vody. Ze znaleckého posudku z oboru zdravotnictví, odvětví soudního lékařství, rovněž bylo zjištěno, že na těle poškozeného byly zjištěny oděrky na čele, oděrka na hřbetní straně prvního mezičlánkového kloubu prstu pravé ruky, oděrka vpředu na levém koleni a oděrky v pravé bederní krajině. Připomněla také, že dovolání je mimořádný opravný prostředek, do značné míry formalizovaný, jehož účelem není všeobecný přezkum napadeného rozhodnutí, nýbrž jen prověření důvodnosti tvrzení dovolatele o existenci jím uplatněného dovolacího důvodu. Řízení o dovolání nenabízí možnost přezkum vyhrazený řádnému opravnému prostředku či dosáhnout posouzení věci ve třetím stupni řízení před soudem. Námitkami vyjádřenými v dovolání obviněného se náležitě a dostatečně podrobně zabýval již soud druhého stupně, jeho závěry jsou logické a plně vycházejí z obsahu provedeného dokazování, takže na ně lze bez výhrad odkázat. Jestliže tedy přezkumné řízení ve druhém stupni proběhlo řádně, nemá Nejvyšší soud povinnost ani důvod znovu přezkoumávat důvodnost námitek, které dovolatel uplatnil již v řízení o řádném opravném prostředku, přičemž takto odůvodněné dovolání by mělo být odmítnuto jako zjevně neopodstatněné. Kromě toho se obviněný v dovolací argumentaci prakticky výlučně zabýval pouze otázkami skutkovými a soudům vytýkal nesprávný způsob, jímž hodnotily provedené důkazy. Takto pojaté výhrady však nesměřují proti právnímu posouzení věci, nýbrž proti skutkovému základu výroku o vině a jako takové nevyhovují žádnému ze zákonných důvodů dovolání.
 9. Navrhla, aby Nejvyšší soud podané dovolání podle § 265i odst. 1 písm. b) tr. ř. odmítl, protože bylo podáno z jiných důvodů, než jsou vyjmenovány v § 265b tr. ř.
 14. Pochybení podřaditelná pod výše zmíněné vady dovolací


text:
soud v projednávané věci neshledal. V posuzovaném případě není dán žádný, už vůbec ne extrémní rozpor mezi skutkovými zjištěními soudů a provedenými důkazy. Obviněný je z jednání popsaného ve skutkové větě výroku o vině v rozsudku soudu prvního stupně usvědčován především výpověďmi svědků M. B., M. B., B. F., jakož i výpovědí samotného obviněného z přípravného řízení čtenou podle § 207 odst. 2 tr. ř. v hlavním líčení, dále listinnými důkazy, a to protokolem o ohledání místa činu včetně fotodokumentace (č. l. 8–9, 13–19). Všechny tyto důkazy spolu korespondují a obhajobu uplatněnou před soudem prvního stupně, zopakovanou před odvolacím soudem a taktéž v mimořádném opravném prostředku spolehlivě vyvracejí.
 15. Pro úplnost lze dodat, že z odůvodnění rozhodnutí soudů obou stupňů (str. 2 až 7 rozsudku nalézacího soudu, str. 3 rozsudku odvolacího soudu) vyplývá přesvědčivý vztah mezi učiněnými skutkovými zjištěními a úvahami při hodnocení důkazů. Je zjevné, že soudy postupovaly při hodnocení důkazů důsledně podle § 2 odst. 6 tr. ř. a učinily skutková zjištění, která řádně zdůvodnily. Důkazy hodnotily podle vnitřního přesvědčení založeného na pečlivém uvážení všech okolností případu jednotlivě i v jejich souhrnu, a v odůvodnění rozhodnutí v souladu s požadavky § 125 odst. 1 tr. ř. vyložily, jak se vypořádaly s obhajobou obviněného a proč jí neuvěřily. Rozhodně nelze souhlasit s výtkou obviněného, že s ohledem na vzájemné rozpory mezi výpověďmi svědků, které podle jeho názoru vylučují jejich věrohodnost, z těchto výpovědí nelze vycházet. Stranou pozornosti obviněného v této souvislosti zůstalo, že soudy nižších stupňů hodnotily tyto výpovědi nejen jednotlivě, ale i jejich postupně složené výpovědi v souhrnu s ostatními důkazy, a to v souladu se zásadou volného hodnocení důkazů podle § 2 odst. 6 tr. ř. Skutečnost, že nejprve nastala mezi obviněným a poškozeným konfliktní situace, potvrdili svědci M. B. i M. B., svědkyně L. K. a B. F. pak uvedly, že žádný konflikt nezaznamenaly. To, že se tyto výpovědi liší, neznamená, že z nich soudy nemohou vycházet, musí je však zhodnotit v kontextu všech provedených důkazů. Sám obviněný ve výpovědi, kterou poskytl v přípravném řízení (č. l. 66–69), uvedl, že poškozeného vyvedl z karavanu ven, dále že na něj křičel, aby odešel a již se nevracel. Na základě těchto výpovědí tak lze uzavřít, že mezi obviněným a poškozeným ke konfliktu, byť jen o tom, zda poškozený odejde, došlo. Skutečnost, že si tohoto konfliktu svědkyně L. K. a B. F. nevšimly, může být daná tím, že v daný moment věnovaly pozornost jiným věcem, nebo také tím, že byly pod vlivem alkoholu, jak sama svědkyně B. F. uvedla, a proto si této skutečnosti nevšimly nebo si na ni nevzpomínají. S ohledem na skutečnost, že další tři osoby předmětný konflikt popsaly, lze mít důvodně za to, že k němu došlo. Obviněný spatřuje rozpory i v dalších aspektech, a to např. skutečnosti, že někteří svědci vypovídali, že rozhovor mezi poškozeným a obviněným slyšeli, jiní zase, že jej neslyšeli, a svědek M. B. vypověděl, že slyšel i šplouchnutí. V této skutečnosti nelze spatřovat žádný rozpor, neboť ne každý svědek musel věnovat


text:
pozornost jejich rozhovoru či vůbec počínání obviněného, a není proto překvapivé, že pouze někteří ze svědků část rozhovoru či šplouchnutí slyšeli, když navíc, jak již bylo uvedeno, v karavanu hrálo rádio a všichni svědci v různé míře požívali alkoholické nápoje. Ze všech výpovědí včetně výpovědi, kterou obviněný poskytl v přípravném řízení, vyplývá skutkový stav tak, jak byl zjištěn soudem prvního stupně, a to bez důvodných pochybností. Výpovědi svědků tak nelze vyloučit pouze s ohledem na to, že svědci byli pod vlivem alkoholu, ani pro rozpory ve výpovědích, které byly celkovým dokazováním vyjasněny. Není úkolem Nejvyššího soudu coby soudu dovolacího, aby jednotlivé důkazy znovu reprodukoval, rozebíral, porovnával a vyvozoval z nich vlastní skutkové závěry. Podstatné je, že soudy nižších stupňů hodnotily provedené důkazy v souladu s jejich obsahem, že se nedopustily žádné deformace důkazů, že ani jinak nevybočily z mezí volného hodnocení důkazů a že své hodnotící závěry jasně a logicky vysvětlily. To, že způsob hodnocení provedených důkazů nekoresponduje s představami dovolatele, není dovolacím důvodem a samo o sobě závěr o porušení zásad stanovených pro hodnocení důkazů či obecně zásad spravedlivého procesu a o nezbytnosti zásahu Nejvyššího soudu neopodstatňuje.
 16. S ohledem na napadené rozhodnutí, obsah dovolání a uplatněný dovolací důvod je (posuzováno s určitou tolerancí) relevantní otázkou naplnění subjektivní stránky přečinu neposkytnutí pomoci podle § 150 odst. 1 tr. zákoníku. Obviněný totiž namítal, že subjektivní stránka tohoto přečinu nebyla dostatečně zjištěna, nebylo zjištěno, do jaké míry alkoholové opojení obviněného ovlivnilo jeho ovládací a rozpoznávací schopnosti a zda byl s to poskytnout pomoc další osobě, aniž by se sám dostal do ohrožení života, když předmětného večera vypil přibližně tři litry vína. Podle jeho názoru nebylo správně posouzeno, zda i přes množství zkonzumovaného alkoholu jednal v úmyslu nepřímém.
 17. K tomu je třeba nejprve připomenout, že přečinu neposkytnutí pomoci podle § 150 odst. 1 tr. zákoníku se dopustí, kdo osobě, která je v nebezpečí smrti nebo jeví známky vážné poruchy zdraví nebo jiného vážného onemocnění, neposkytne potřebnou pomoc, ač tak může učinit bez nebezpečí pro sebe nebo jiného. Z hlediska subjektivní stránky jde o trestný čin úmyslný. Podle § 15 odst. 1 tr. zákoníku trestný čin je spáchán úmyslně, jestliže pachatel a) chtěl způsobem uvedeným v trestním zákoně porušit nebo ohrozit zájem chráněný takovým zákonem, nebo b) věděl, že svým jednáním může takové porušení nebo ohrožení způsobit, a pro případ, že je způsobí, byl s tím srozuměn. Srozuměním se rozumí i smíření pachatele s tím, že způsobem uvedeným v trestním zákoně může porušit nebo ohrozit zájem chráněný takovým zákonem (§ 15 odst. 2 tr. zákoníku).
 18. Zavinění vyjadřuje vnitřní vztah pachatele k následku jeho jednání. Úmysl může být přímý a nepřímý (eventuální). U obou forem úmyslu je dána i složka volní, i když v různé míře, neboť právě v odstupňování volní složky je rozdíl mezi oběma druhy úmyslu. Volní složka se musí vztahovat ke všem skutečnostem spadajícím pod znaky skutkové podstaty trestného činu, tedy nejen na následek nebo účinek, které mají být pachatelem teprve způsobeny, ale i na skutečnosti, které zde v


text:
době činu nezávisle na vůli pachatele již jsou. U přímého úmyslu pachatel věděl, že způsobem uvedeným v tomto zákoně poruší nebo ohrozí zájem chráněný trestním zákonem, nebo alespoň věděl, že může uvedený zájem porušit nebo ohrozit, a chtěl takové porušení nebo ohrožení způsobit. Pokud pachatel předpokládal, že k porušení nebo ohrožení zájmu chráněného trestním zákonem nezbytně a nutně dojde, jde vždy o úmysl přímý, neboť pokud pachatel pokládá uvedený následek za nutný, zcela jistě jej také chce, a nejde tudíž o pouhé srozumění s tím, co pachatel svým jednáním působí. U nepřímého úmyslu pachatel věděl, že svým jednáním může způsobit porušení nebo ohrožení zájmu chráněného trestním zákonem, a pro případ, že je způsobí, byl s tím srozuměn.
 19. Tento vnitřní vztah, odehrávající se v psychice pachatele, je navenek seznatelný pouze tím, že buď slovní informaci o něm poskytne sám pachatel, nejčastěji ve své výpovědi, nebo tím, že se projeví v chování pachatele. V odborné trestněprávní literatuře a v judikatorní praxi byl opakovaně vysloven názor, že úmysl nelze v žádném případě jen předpokládat, nýbrž je nutno jej na základě zjištěných okolností prokázat. Závěr o úmyslu, jestliže o této otázce chybí doznání pachatele, lze učinit i z objektivních skutečností, např. z povahy činu, způsobu jeho provedení nebo z jiných okolností objektivní povahy. Úsudek o zavinění lze vyvodit i ze zjištěných okolností subjektivní povahy, např. z pohnutky činu (viz např. rozhodnutí č. 41/1967 Sb. rozh. tr.).
 20. Nalézací soud neměl pochybnosti o naplnění subjektivní stránky přečinu neposkytnutí pomoci podle § 150 odst. 1 tr. zákoníku minimálně ve formě eventuálního úmyslu, když zjistil, že obviněný s poškozeným v průběhu večera trávil několik hodin při pobytu v karavanu a při společném požívání alkoholických nápojů. Obviněný měl nepochybně vědomost o aktuálním stavu poškozeného. Byl to právě obviněný, kdo poškozeného „vyprovázel“ z karavanu v situaci, kdy měl poškozený značné motorické problémy, ostatně sám ve své výpovědi v přípravném řízení, která byla v hlavním líčení čtena, popisoval stav poškozeného, který nebyl schopen se sám zvednout, obviněný mu pomáhal ven z karavanu. Obviněný rovněž vypověděl, že poškozeného pozoroval při jeho problémech ve vodě pískovny, jak plácal rukama, opakovaně se potápěl pod hladinu ve snaze se nadechnout. Takto poškozeného pozoroval přibližně dvě minuty, jak sám obviněný uvedl, a svítil na něj baterkou. Nalézací soud tak dospěl k jednoznačnému závěru, že obviněný měl nepochybně jasný přehled o skutečně závažné situaci, jež poškozenému zcela reálně hrozila, a následky počínání poškozeného ve vodě musel zcela jistě předpokládat. Nalézací soud se rovněž zabýval tím, zda mohl poškozenému pomoct, aniž by vystavoval sebe v nebezpečí a zda by obviněnému množství požitého alkoholu bránilo v záchraně tonoucího poškozeného. V dané věci bylo zjištěno, že k utonutí poškozeného došlo na pískovně v tzv. stojaté vodě, a to v místech blízko svahujícího se břehu do vodní hladiny, bylo také zjištěno, že hloubka v místě utonutí poškozeného podle popisu obviněného činila cca 75 cm, a nebyly tak zjištěny žádné vnější nebezpečné vlivy, jež by záchraně poškozeného bránily, a to i s ohledem na skutečnost, že obviněný podle odhadu soudu


text:
prvního stupně měří od 180 do 190 cm. Ani požití alkoholických nápojů nemělo podle zjištění nalézacího soudu vliv na možnost záchrany poškozeného obviněným, když u obviněného byla přístrojem Dräger ve 23:54 hodin zjištěna alkoholemie 2,16 g/kg a když sám obviněný uvedl, že před projednávanou událostí vypil tři litry vína během večera, na což je zvyklý, že se cítil trochu pod vlivem alkoholu, nicméně věděl, co dělá, a množství vypitého alkoholu na něj nemělo žádný negativní vliv (srov. zejména body 26., 27. odůvodnění rozsudku). Odvolací soud se s těmito závěry soudu nalézacího zcela ztotožnil (str. 3 rozsudku).
 21. Nejvyšší soud považuje úvahy nalézacího soudu týkající se subjektivní stránky, jehož závěrům přisvědčil i odvolací soud, za správné a nemá je v zásadě čím relevantně doplnit. U nepřímého či eventuálního úmyslu (dolus eventualis) pachatel věděl, že svým jednáním může způsobit porušení nebo ohrožení zájmu chráněného trestním zákonem, a pro případ, že jej způsobí, byl s tím srozuměn. Srozumění pachatele u nepřímého úmyslu vyjadřuje aktivní volní vztah pachatele (viz shora) k způsobení následku relevantního pro trestní právo, čímž je míněna vůle, jež se projevila navenek, tj. chováním pachatele. Způsobení takového následku však není přímým cílem pachatele, ani nevyhnutelným prostředkem (přímo ho nechce), neboť pachatel sleduje svým záměrem cíl jiný, který může být z hlediska trestního práva jak cílem relevantním, tak i cílem nezávadným. Přitom je však pachatel vždy srozuměn s tím, že realizace tohoto cíle předpokládá způsobení následku významného pro trestní právo, avšak tento následek je nechtěným, pouze vedlejším následkem jednání pachatele, s kterým je však srozuměn. Na takové srozumění pak při uvedeném aktivním kladném vztahu k zamýšleným či vážně zvažovaným reálným skutečnostem na podkladě rozhodných okolností usuzujeme z toho, že pachatel nepočítal s žádnou konkrétní okolností, která by mohla zabránit následku, který si pachatel představoval jako možný, a to ať už by šlo o jeho vlastní zásah, nebo o zásah někoho jiného. Trestník zákoník v § 15 odst. 2 stanovil, že srozuměním se rozumí i smíření pachatele s tím, že způsobem uvedeným v trestním zákoně (trestním zákoníku – srov. § 110 tr. zákoníku) může porušit nebo ohrozit zájem chráněný takovým zákonem. Zjištění soudů spolehlivě dokládají, že obviněný byl srozuměn s tím, že se poškozený může utopit, když si byl vědom toho, v jakém stavu se poškozený nacházel, zejména sám obviněný ve své výpovědi uvedl, že poškozený měl problém vůbec vstát a ostatní mu museli pomáhat, poškozeného pozoroval a viděl, že po pádu do vody z ní nemohl vylézt, ale mával rukama a chvílemi se topil a snažil se nadechnout, sám uvedl, že neví, proč mu nepomohl, že jej „prostě nechal se plácat ve vodě“. Nelze přisvědčit ani té námitce obviněného, že nebyl schopen poskytnout pomoc poškozenému, když obviněný vypověděl, že je zvyklý požívat alkohol v množství, v jakém je požíval před projednávanou událostí, a rovněž, že na něj alkohol neměl negativní vliv a věděl o sobě. I s ohledem na skutečnost, že hloubka vody v místě, v němž se poškozený topil, byla přibližně 75 cm, přičemž obviněný má výšku mezi 180 až 190


text:
cm, a že to byl právě obviněný, kdo později, až po utonutí poškozeného, jej z vody vytáhl, nelze mít žádné pochyby o tom, že obviněný mohl bez problémů poškozenému pomoci a vytáhnout jej z vody ve chvíli, kdy jej viděl se topit, aniž by tak sebe vystavoval jakémukoliv nebezpečí. Obviněný tedy věděl, že se poškozený může s ohledem na svůj aktuální stav utopit po pádu do vody, a byl srozuměn s tím, že se tak pravděpodobně stane, přesto mu pomoc neposkytl, ačkoliv by se takovou pomocí neuvedl v nebezpečí. V daném případě lze tedy jednoznačně dospět k závěru, že obviněný jednal nejméně v eventuálním úmyslu ve smyslu § 15 odst. 1 písm. b) tr. zákoníku.
 22. K námitkám obviněného týkajícím se vlivu alkoholu na jeho ovládací a rozpoznávací schopnosti, kterými zpochybnil svou příčetnost při projednávané události, je nejprve vhodné v obecné rovině poznamenat, že trestní zákoník pod pojmem nepříčetnosti rozumí stav vylučující trestní odpovědnost, ve kterém pachatel pro duševní poruchu (přechodnou, déletrvající či trvalou), jež je zde v době spáchání činu, nemůže buď rozpoznat protiprávnost svého jednání, anebo nemůže své jednání ovládat (§ 26 tr. zákoníku). Přitom postačí, že chybí jen jedna z těchto schopností. Závěr o tom, zda pachatel jednal ve stavu nepříčetnosti (či snížené příčetnosti) je závěrem právním. V případech, kdy orgány činné v trestním řízení zjistí, že osoba pachatele nebo okolnosti spáchaného činu vzbuzují pochybnosti o tom, zda šlo o jednání trestně odpovědného (příčetného) pachatele, je nezbytné, aby své právní závěry opřely o odborné znalosti příslušných znalců (srov. zejména § 2 odst. 5 tr. ř., § 105 odst. 1 tr. ř. a § 116 odst. 1 tr. ř.).
 23. Výtce obviněného, že se soudy danou otázkou dostatečně nezabývaly, nelze přisvědčit. Soudy nižších stupňů dospěly k jednoznačnému závěru, že pochybnosti o příčetnosti obviněného v dané věci nejsou. Nalézací soud zamítl důkazní návrh obviněného na doplnění dokazování znaleckým posudkem z oboru zdravotnictví, odvětví psychiatrie, neboť měl za to, že je zcela nadbytečný, když obviněný ve své výpovědi z přípravného řízení sám uvedl, že je zvyklý na množství alkoholu, které před danou událostí požíval, věděl, co dělá, a množství vypitého alkoholu na něj nemělo žádný negativní vliv (bod 27. odůvodnění rozsudku).
 24. S ohledem na výše uvedené soudy nižších stupňů nepochybily, když k posouzení příčetnosti obviněného nepřibraly znalce, jelikož s ohledem na provedené dokazování nevyvstaly pochybnosti o příčetnosti obviněného v době spáchání projednávaného jednání, nedopustily se ani vady spočívající v nedostatečném prokázání příčetnosti obviněného, když správně vycházely z výpovědi obviněného, kterou učinil v přípravném řízení.
 25. Nejvyšší soud uzavírá, že dovolání obviněného bylo dílem podáno z jiného důvodu, než jaký činí dovolání přípustným ustanovení § 265b tr. ř., a dílem relevantně uplatněnými námitkami dovolací důvod podle 265b odst. 1 písm. g) tr. ř. naplněn nebyl. Napadený rozsudek odvolacího soudu nespočívá na nesprávném právním posouzení skutku ani na jiném nesprávném hmotněprávním posouzení, tudíž Nejvyšší soud dovolání obviněného jako celek podle § 265i odst. 1 písm. e) tr. ř. odmítl jako zjevně neopodstatněné. Učinil tak v neveřejném zasedání za splnění podmínek §


text:
Zákon, kterým se mění zákon č. 289/1995 Sb., o lesích - EnviWeb.cz
 Citace: 314/2019 Sb. Částka: 133/2019 Sb.
 Na straně (od-do): 3257-3264 Rozeslána dne: 28. listopadu 2019
 Druh předpisu: Zákon Autoři předpisu: Parlamen
 Datum přijetí: 31. října 2019 Datum účinnosti od: 29. listopadu 2019
 Předpis mění: 289/1995 Sb.; 256/2000 Sb.; 449/2001 Sb.314
 "(2) Státní lesy nelze zcizit, pokud tento zákon nestanoví jinak. Zákaz zcizení státních lesů se nevztahuje na směnu, prodej spoluvlastnického podílu státu, prodej odloučeného lesního pozemku, zcizení ve veřejném zájmu chráněném tímto zákonem nebo jinými právními předpisy, vydání věci podle právních předpisů upravujících restituci majetku2) nebo převod podle odstavců 3, 6 a 9. Právní jednání, kterým se nakládá se státními lesy, vyžaduje ke své platnosti předchozí souhlas Ministerstva zemědělství (dále jen "ministerstvo"). Ustanovení jiných právních předpisů37) tím nejsou dotčena.
 Například zákon č. 44/1988 Sb., o ochraně a využití nerostného bohatství (horní zákon), ve znění pozdějších předpisů, zákon č. 77/1997 Sb., o státním podniku, ve znění pozdějších předpisů.".
 2. V § 4 odst. 3 se slova "s lesy ve vlastnictví státu" nahrazují slovy "se státními lesy".
 výstavbu objektů a zařízení sloužících hospodaření v lese,".
 "(3) Poplatek se dále nepředepisuje v případě, že jeho výše
 za dočasné odnětí nepřesahuje částku 50 Kč v kalendářním roce.".
 "(2) Při vstupu do lesa podle odstavce 1 je každý povinen přizpůsobit své jednání stavu přírodního prostředí v lese a zvýšenému nebezpečí, které je se vstupem do lesa spojeno, a dbát své osobní bezpečnosti nebo bezpečnosti osob svěřených. Uvedená povinnost platí i při pohybu na účelových komunikacích v lese, vyznačených stezkách, pěšinách a trasách, odpočinkových místech a tábořištích. Vlastník lesa neodpovídá za škody na majetku, zdraví nebo životě vzniklé při využití práva podle odstavce 1, ledaže by škodu způsobil úmyslně.".
 "(4) Orgán státní správy lesů může z důvodu ochrany lesa nebo v zájmu zdraví nebo bezpečnosti fyzických osob vydat opatření obecné povahy o dočasném omezení nebo vyloučení vstupu do lesa na dobu nejdéle 3 měsíců. Hrozí-li bezprostřední ohrožení lesa nebo zdraví nebo bezpečnosti osob, vydá orgán státní správy lesů opatření obecné povahy bez řízení o jeho návrhu a opatření obecné povahy nabývá účinnosti dnem vyvěšení veřejné vyhlášky. O vydání opatření obecné povahy uvědomí orgán státní správy lesů dotčené osoby také způsobem v místě obvyklým. Orgán státní správy lesů může prodloužit platnost opatření obecné povahy, jsou-li splněny podmínky pro jeho vydání, a to i opakovaně, vždy však nejdéle na dobu 3 měsíců.".
 "(5) O návrhu opatření obecné povahy se koná veřejné projednání, neurčí-li orgán státní správy lesů, že řízení o návrhu je písemné. Dobu a místo konání veřejného projednání orgán státní správy lesů oznámí na úřední desce a na úředních deskách obecních úřadů v obcích, jejichž správních obvodů se opatření obecné povahy týká, nejméně 10 dnů předem. Osoby, jejichž oprávněné zájmy mohou být opatřením obecné povahy přímo dotčeny, jsou oprávněny podat proti návrhu opatření obecné povahy písemné odůvodněné námitky ve lhůtě 5 pracovních dnů ode dne jeho zveřejnění. V případě, že bylo opatření obecné povahy vydáno bez řízení o jeho návrhu, mohou být písemné odůvodněné námitky


text:
proti tomuto opatření obecné povahy podány ve lhůtě 5 pracovních dnů ode dne jeho zveřejnění.".
 8. V § 29 odst. 1 se slova "z odpovídající nadmořské výšky" nahrazují slovy "z odpovídajícího výškového pásma určeného lesním vegetačním stupněm".
 "(4) V případě naléhavé potřeby při nedostatku reprodukčního materiálu v důsledku mimořádných okolností může orgán státní správy lesů na základě odborného stanoviska pověřené osoby podle zákona o obchodu s reprodukčním materiálem lesních dřevin38) povolit na omezenou dobu výjimku z požadavků na použití reprodukčního materiálu k umělé obnově lesa a zalesňování uvedených v odstavci 1 větě první. Tuto výjimku může povolit též vydáním opatření obecné povahy.
 § 2 písm. r) a § 30 odst. 1 zákona č. 149/2003 Sb., ve znění pozdějších předpisů.".
 10. V § 29 odst. 6 úvodní části ustanovení se slova "odstavce 4" nahrazují slovy "odstavce 5".
 11. V § 31 odst. 4 se slova "zakmenění porostu" nahrazují slovy "zakmenění porostní skupiny".
 "(2) Na likvidaci klesti a dalších těžebních zbytků, prováděnou za účelem splnění povinnosti podle odstavce 1 písm. b), se nevztahují právní předpisy o ochraně ovzduší39). Tímto ustanovením nejsou dotčeny právní předpisy o odpadech40).
 Zákon č. 185/2001 Sb., ve znění pozdějších předpisů.".
 omezení nebo zastavení jiných těžeb než těžeb nahodilých ve stanoveném rozsahu a termínu a zpracování těžeb nahodilých ve stanoveném rozsahu a termínu,".
 "(4) Opatření podle odstavce 3 může orgán státní správy lesů nařídit též opatřením obecné povahy. Opatření obecné povahy podle věty první se vydává bez řízení o jeho návrhu a nabývá účinnosti dnem vyvěšení veřejné vyhlášky, pokud orgán státní správy lesů nestanoví jinak nebo nehrozí-li nebezpečí z prodlení. O vydání opatření obecné povahy uvědomí orgán státní správy lesů dotčené osoby také způsobem v místě obvyklým. Ustanovení § 19 odst. 5 se použije obdobně.".
 "(3) Za účelem předcházení degradace lesní půdy a pro zachování mimoprodukčních funkcí lesa ponechává vlastník lesa v lese odpovídající množství těžebních zbytků a na dožití a k zetlení určených stromů či jejich částí. Ministerstvo stanoví právním předpisem podrobnosti o minimálním množství a způsobech ponechání těžebních zbytků a na dožití a k zetlení určených stromů či jejich částí.".
 "(5) Provádět těžbu mýtní úmyslnou v lesních porostech lesa vysokého mladších než 80 let nebo lesa nízkého a středního mladších než 20 let je zakázáno. V odůvodněných případech, jako jsou zejména ohrožené lesní porosty, lesní porosty přípravných nebo rychle rostoucích dřevin, může orgán státní správy lesů při schvalování plánu nebo při zpracování osnovy nebo na žádost vlastníka lesa povolit výjimku z tohoto zákazu.".
 17. V § 37 odst. 6 se slova "jsou zpracovány" nahrazují slovy "je stanovena povinnost zpracovat" a na konci odstavce se doplňuje věta "Pověření výkonem funkce odborného lesního hospodáře orgán státní správy lesů zruší na žádost pověřeného odborného lesního hospodáře nebo z vlastního podnětu, pokud pověřený odborný lesní hospodář neplní povinnosti stanovené tímto zákonem.".
 "(8) Základními povinnostmi odborného lesního hospodáře, jehož činnost podle odstavce 7 hradí stát, jsou
 (10) Na odborného lesního hospodáře, jehož činnost hradí vlastník lesa, se vztahují povinnosti uvedené v odstavci 8 písmenech a), b), c), f), h), i ) a


text:
k) věty prvé.".
 "(3) Obsah, způsob vedení a předávání údajů lesních hospodářských evidencí uvedených v odstavci 1 orgánu státní správy lesů stanoví ministerstvo prováděcím právním předpisem.".
 "(2) Pro udělení licence podle § 26 odst. 1 se odborným lesnickým vzděláním rozumí vysokoškolské vzdělání v oblasti vzdělávání lesnictví a dřevařství v magisterském studijním programu lesní inženýrství nebo lesnické vysokoškolské vzdělání uvedenému vzdělání odpovídající a odborná lesnická praxe žadatele musí být alespoň 10 let.
 (3) Pro udělení licence podle § 37 odst. 2 se odborným lesnickým vzděláním rozumí vysokoškolské vzdělání v oblasti vzdělávání lesnictví a dřevařství v magisterském studijním programu lesní inženýrství, v bakalářském studijním programu lesnictví anebo lesnické vysokoškolské vzdělání uvedenému vzdělání odpovídající, vyšší odborné vzdělání získané ve studijním oboru lesnictví, vyšší odborné lesnictví anebo v akreditovaném vzdělávacím programu oboru vzdělání lesnictví nebo střední vzdělání s maturitní zkouškou v oboru vzdělání lesnictví. Odborná lesnická praxe žadatele musí být alespoň 3 roky, jde-li o absolventa vysoké školy v magisterském studijním programu, alespoň 6 let, jde-li o absolventa vysoké školy v bakalářském studijním programu nebo o absolventa vyššího odborného vzdělání, a alespoň 10 let, jde-li o absolventa střední školy s maturitní zkouškou.".
 "(2) Licence nemůže být udělena fyzické osobě zastávající funkci vedoucího pracovníka ve státním podniku nebo státní organizaci zabývající se podnikáním v oboru, který je předmětem licence.".
 "(8) Ministerstvo vede registr licencí, který obsahuje u fyzických osob informace podle odstavce 2 a u právnických osob informace podle odstavce 3. Vedením registru může ministerstvo pověřit organizační složku státu, která má odbornou a technickou způsobilost k vedení registru licencí a podléhá dohledu a kontrole ministerstva. Údaje vedené v registru licencí jsou veřejné.
 (9) Orgán státní správy lesů, který vydal rozhodnutí o licenci nebo o odnětí licence, zašle stejnopis rozhodnutí ministerstvu do 15 dnů ode dne nabytí právní moci rozhodnutí.".
 23. V § 45 odst. 1 se na konci písmene c) doplňuje slovo "nebo" a písmeno d) zní:
 držitel licence závažným způsobem nebo v průběhu 12 měsíců opakovaně poruší některou z povinností stanovených tímto zákonem.".
 "(2) Řízení o odnětí licence podle odstavce 1 písm. d) orgán státní správy zahájí do 30 dnů ode dne, kdy se o důvodu odnětí licence dozvěděl, nejpozději však do 1 roku ode dne, kdy takový důvod nastal.
 (3) O udělení licence může fyzická nebo právnická osoba, které byla licence odňata podle odstavce 1 písm. d), požádat nejdříve po 5 letech ode dne, kdy rozhodnutí o odnětí licence nabylo právní moci.".
 zvládnutí následků mimořádných okolností a nepředvídaných škod v lesích.".
 "(10) Finanční příspěvky na zvládnutí následků mimořádných okolností a nepředvídaných škod v lesích podle odstavce 1 písm. l) se poskytují podle výzvy k podání žádosti o poskytnutí finančního příspěvku zveřejněné ministerstvem.
 (13) Správu odvodů za porušení rozpočtové kázně a penále v případě poskytnutí finančních příspěvků podle odstavců 1 až 12 vykonávají finanční úřady.".
 29. V § 48 odst. 1 písm. i) se slova "§ 33 odst. 4" nahrazují slovy "§ 33 odst. 5".
 30. V § 48 odst. 1 písm. l) se za slovo "pověření" vkládají slova "nebo zrušení pověření".
 o přestupcích


text:
podle tohoto zákona,".
 vydávají opatření obecné povahy o uložení opatření v případech mimořádných okolností, pokud nepřesahují jejich správní obvod (§ 32 odst. 4).".
 34. V § 48a odst. 1 písm. d) se slova "§ 33 odst. 4" nahrazují slovy "§ 33 odst. 5".
 35. V § 48a odst. 2 písm. e) se slovo "a" za slovy "(§ 31 odst. 2)" nahrazuje čárkou a za slova "(§ 31 odst. 6)" se vkládají slova "a výjimky ze zákazu provádět mýtní těžbu v lesních porostech mladších než 80 let (§ 33 odst. 5)".
 vydávají opatření obecné povahy o uložení opatření v případech mimořádných okolností, pokud přesahují správní obvod obce s rozšířenou působností a nepřesahují obvod územní působnosti kraje (§ 32 odst. 4).".
 37. V § 49 se na konci odstavce 2 tečka nahrazuje slovem "a" a doplňuje se písmeno f), které zní:
 o povolení výjimky z požadavků na použití reprodukčního materiálu k umělé obnově lesa a zalesňování (§ 29 odst. 4).".
 poskytuje České inspekci životního prostředí pro výkon její dozorové činnosti data schválených plánů a osnov v elektronické podobě.".
 39. V § 54 odst. 1 se na konci písmene d) slovo "nebo" zrušuje, na konci odstavce se tečka nahrazuje čárkou a doplňuje se písmeno f), které zní:
 jako odborný lesní hospodář nesplní některou z jemu uložených povinností uvedených v § 37 odst. 8.".
 40. V § 54 odst. 2 se na konci písmene b) slovo "nebo" zrušuje, na konci odstavce se tečka nahrazuje slovem ", nebo" a doplňuje se písmeno d), které zní:
 jako vlastník lesa nepředá orgánu státní správy lesů souhrnné údaje podle § 40 odst. 2.".
 V § 6a odst. 1 zákona č. 256/2000 Sb., o Státním zemědělském intervenčním fondu a o změně některých dalších zákonů (zákon o Státním zemědělském intervenčním fondu), ve znění zákona č. 128/2003 Sb., zákona č. 41/2004 Sb., zákona č. 85/2004 Sb., zákona č. 237/2004 Sb., zákona č. 482/2004 Sb., zákona č. 441/2005 Sb., zákona č. 130/2006 Sb., zákona č. 342/2006 Sb., zákona č. 35/2008 Sb., zákona č. 227/2009 Sb., zákona č. 281/2009 Sb., zákona č. 291/2009 Sb., zákona č. 251/2011 Sb., zákona č. 457/2011 Sb., zákona č. 18/2012 Sb., zákona č. 239/2012 Sb., zákona č. 503/2012 Sb., zákona č. 64/2014 Sb., zákona č. 179/2014 Sb., zákona č. 250/2014 Sb., zákona č. 128/2016 Sb., zákona č. 242/2016 Sb., zákona č. 298/2016 Sb., zákona č. 183/2017 Sb. a zákona č. 295/2017 Sb., se na konci textu písmene c) doplňují slova "a náklady spojené s vymáháním finančních prostředků poskytnutých Fondem, které mají být Fondu vráceny, ve výši stanovené zvláštním právním předpisem".
 1. V § 3 odst. 2 se na konci textu věty první doplňují slova ", a zároveň tak, aby nedocházelo k nadměrnému poškozování lesních ekosystémů zvěří".
 "(4) Vyhláška stanoví způsob stanovení nadměrného poškozování lesních ekosystémů zvěří, minimálních a normovaných stavů zvěře, zařazování honiteb nebo jejich částí do jakostních tříd a způsob vymezení oblastí chovu.".
 (2) Orgán státní správy myslivosti každoročně stanoví pro honitbu plán mysliveckého hospodaření v honitbě (dále jen "plán").
 (12) Vyhláška stanoví vzor, lhůty a bližší


text:
podmínky pro vypracování posudku, podkladů k plánu a plánu, výši náhrady nákladů za vypracování nového posudku a obsahové náležitosti hlášení o plnění plánu.".
 (6) Vyhláška stanoví markanty, způsob jejich kontroly a evidence a vzor potvrzení o jejich předložení vydávaného orgánem státní správy myslivosti.".
 plnění plánu lovu spárkaté zvěře oproti předložení markantů.".
 7. V § 64 odst. 3 písm. d) se slova "pokud tím dochází k překročení normovaného stavu tohoto druhu zvěře," zrušují.
 8. V § 64 odst. 3 písm. e) se slova "§ 36 odst. 2 a 3" nahrazují slovy "§ 36 odst. 3".
 9. V § 68 se slova "§ 35 odst. 7, § 36 odst. 6," nahrazují slovy "§ 35 odst. 8, § 36 odst. 12, § 37 odst. 6,".


text:
Jednací řád SR SF FF UK | Studentská rada FF UK
 Studentská rada FF UK Studentská rada
 Domů Hledat na tomto webu: Doporučujeme:
 Večer #2 Euroskepticismus ve střední Evropě? (14. 4. 2014)
 Mediální konference: KONCENTRACE MEDIÁLNÍ MOCI (15. 4. 2014)
 Představení knihy Josefa Švédy: Mašínovský mýtus (15. 4. 2014)
 Diskuse: Současná česká tvorba v divadlech (15. 4. 2014)
 Velikonoční workshop barvení kraslic (14. 4. 2014)
 Jednací řád SR SF FF UK ČÁST PRVNÍÚVODNÍ USTANOVENÍ § 1 (1) Jednací řád Studentské rady Studentského Fondu Filozofické fakulty Univerzity Karlovy, o. s., zapsaného u Ministerstva vnitra České republiky v registru občanských sdružení pod č. j. VSP/1-96/90-R, se sídlem na náměstí Jana Palacha 2, 116 38 Praha 1, IČ: 148 911 58, upravuje jednání Studentské rady Studentského Fondu Filozofické fakulty Univerzity Karlovy, o.s. (dále jen SR), postavení jejích členů a náležitosti Studentského fondu Filozofické fakulty Univerzity Karlovy, o. s., které nejsou explicitně řešeny ve Stanovách Studentského fondu Filozofické fakulty Univerzity Karlovy, o. s. (2) SR je výkonným orgánem Studentského fondu Filozofické fakulty Univerzity Karlovy, o.s. (dále jen Fond). (3) V rámci tohoto Jednacího řádu (dále jen JŘ) může SR upravit své vnitřní poměry a podrobnější pravidla jednání SR a dalších orgánů Fondu. JŘ vstupuje v účinnost na základě schválení valné hromady Fondu. ČÁST DRUHÁZÁKLADNÍ USTANOVENÍ § 2 (1) SR se ve své činnosti řídí platným právním řádem České republiky a Stanovami Fondu a přihlíží k platným řádům Univerzity Karlovy (dále jen UK) a Filozofické fakulty Univerzity Karlovy (dále jen FF UK). (2) Na dodržování Stanov Fondu a JŘ dohlíží Revizní komise Fondu (dále jen RK). Místnost SR § 3 (1) SR se schází a vykonává svou činnost za běžných podmínek v místnosti SR, tj. č. 2 v budově FF UK na nám. J. Palacha 2 v Praze 1. (2) SR tuto místnost spravuje a rozhoduje o jejím využití. (3) Členové SR a RK mají právo využívat místnost SR a technické prostředky zde umístěné. § 4 Písemnou komunikací členů SR a RK se rozumí i komunikace elektronickou poštou. ČÁST TŘETÍPRÁVA A POVINNOSTI ČLENŮ SR A RK § 5 (1) Člen SR a RK je povinen dodržovat Stanovy a JŘ, aktivně se podílet na plnění cílů SR a svědomitě vykonávat funkce v orgánech SR a RK. (2) Člen SR a RK se povinně účastní schůzí SR. (3) Nemůže-li se člen SR a RK zúčastnit schůze SR, omluví se předsedovi pokud možno před začátkem schůze. (4) Tajemník vede evidenci účasti členů SR a RK na schůzích SR včetně důvodů neúčasti. (5) Členové SR jsou povinni vypsat nejméně 60 minut konzultačních hodin týdně v období výuky v místnosti SR. Člen SR může z vážných důvodů požádat o zproštění povinnosti vypisovat konzultační hodiny. Jako celek musí SR vypsat nejméně 5×60 minut konzultačních hodin týdně. (6) Během konzultačních hodin musí člen SR umožnit členům Fondu na požádání přístup k dokumentům z jednání SR a být jim nápomocen radou a informací. Jakékoli podněty, které v těchto hodinách obdrží od členů Fondu, musí co nejdříve postoupit ostatním členům SR. (7) Člen SR


text:
je povinen být jedno funkční období po ukončení svého mandátu v SR nápomocen SR radou. (8) Člen SR a RK je povinen na požádání předložit písemnou zprávu o činnosti, kterou vykonával z pověření SR. § 6 (1) Člen SR a RK je oprávněn požadovat od ostatních členů SR informace potřebné pro výkon své funkce. Členové SR a RK jsou povinni poskytnout mu tyto informace nejpozději do 15 dnů od požádání. (2) Každý člen SR a RK má právo na písemné potvrzení o svém členství v SR, respektive v RK, a o své činnosti v ní. (3) Každý člen SR a RK má právo rezignovat na svoje členství v SR nebo v RK. Rezignace v průběhu funkčního období musí být podána písemně SR a RK. Rezignace nabývá platnosti na nejbližší schůzi SR, kde na místo odstoupivšího člena nastupuje náhradník. ČÁST ČTVRTÁZASEDÁNÍ SR § 7 (1) Zasedání SR je stálé od září do června včetně. (2) Zasedání SR je přerušeno od července do srpna včetně. § 8 (1) Zasedání SR se v závislosti na pravidelných volbách do SR člení na po sobě jdoucí funkční období. (2) Nové funkční období začíná první schůzí SR konanou po volbách do SR; tím zároveň končí předchozí funkční období. (3) Funkcionáři SR jsou voleni na dobu jednoho funkčního období. § 9 (1) První schůze SR ve funkčním období je svolána nejpozději do 14 dnů ode dne uveřejnění výsledků voleb do SR. (2) První schůzi SR ve funkčním období svolává předchozí předseda. Ten schůzi zahájí a předsedá jí až do zvolení nového předsedy. § 10 (1)SR zvolí svého předsedu ze svého středu nadpoloviční většinou hlasů všech členů SR.
 (2)Volba předsedy může být tajná, nebo veřejná. Způsob volby se rozhoduje předem podle § 40, odst. (2) a (3). Stejným způsobem se pak volí všichni ostatní volení funkcionáři SR. § 11 Předseda se ujme řízení schůze. Následně zvolí SR nadpoloviční většinou hlasů všech svých členů místopředsedu, hospodáře, tajemníka a jednoho dalšího člena SR s podpisovým právem k bankovnímu účtu Fondu. ČÁST PÁTÁFUNKCIONÁŘI A ORGÁNY FONDU A SR Předseda § 12 Vedle povinností řádného člena předsedovi přísluší: a) zastupovat SR a Fond navenek, b) podepisovat usnesení SR, c) svolávat, zahajovat a ukončovat schůzi SR, d) dávat hlasovat o návrzích na schůzi SR,
 e) přerušit schůzi SR, není-li SR schopna se usnášet, f) pověřit místopředsedu nebo jiného člena SR výkonem pravomoci předsedy po dobu své nepřítomnosti, g) svolávat valnou hromadu Fondu v souladu s platnými Stanovami Fondu,


text:
Návrh. ZÁKON ze dne o pobytu cizinců na území České republiky ČÁST PRVNÍ ÚVODNÍ USTANOVENÍ. Hlava I Předmět a působnost. - PDF
 Návrh. ZÁKON ze dne o pobytu cizinců na území České republiky ČÁST PRVNÍ ÚVODNÍ USTANOVENÍ. Hlava I Předmět a působnost.
 Download "Návrh. ZÁKON ze dne... 201 o pobytu cizinců na území České republiky ČÁST PRVNÍ ÚVODNÍ USTANOVENÍ. Hlava I Předmět a působnost."
 1 Návrh ZÁKON ze dne o pobytu cizinců na území České republiky Parlament se usnesl na tomto zákoně České republiky: ČÁST PRVNÍ ÚVODNÍ USTANOVENÍ Hlava I Předmět a působnost 1 Předmět úpravy Tento zákon upravuje v návaznosti na přímo použitelné předpisy Evropské unie 1) podmínky vstupu a pobytu cizince na území České republiky (dále jen území ), vycestování cizince z území a vymezuje působnost Policie České republiky (dále jen policie ), Ministerstva vnitra (dále jen ministerstvo ) a Ministerstva zahraničních věcí v této oblasti státní správy. 2 Osobní působnost (1) Cizincem se rozumí fyzická osoba, která není státním občanem České republiky. (2) Tento zákon se nevztahuje na cizince, který a) je žadatelem o udělení mezinárodní ochrany, nebo podal proti rozhodnutí soudu o žalobě proti rozhodnutí ve věci mezinárodní ochrany kasační stížnost, anebo jde o azylanta nebo osobu požívající doplňkové ochrany, pokud tento zákon nebo zákon o azylu 2) nestanoví jinak, 1 ) Nařízení Rady (ES) č. 539/2001 ze dne 15. března 2001, kterým se stanoví seznam třetích zemí, jejichž státní příslušníci musí mít při překračování vnějších hranic vízum, jakož i seznam třetích zemí, jejichž státní příslušníci jsou od této povinnosti osvobozeni. Nařízení Rady (ES) č. 1030/2002 ze dne 13. června 2002, kterým se stanoví jednotný vzor povolení k pobytu pro státní příslušníky třetích zemí ve znění Nařízení Rady (ES) č. 380/2008 ze dne 18. dubna 2008, kterým se mění nařízení (ES) č. 1030/2002, kterým se stanoví jednotný vzor povolení k pobytu pro státní příslušníky třetích zemí. Nařízení Rady (ES) č. 2252/2004 ze dne 13. prosince 2004 o normách pro bezpečnost a biometrické prvky v cestovních pasech a cestovních dokladech vydávaných členskými státy. Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 562/2006 ze dne 15. března 2006, kterým se stanoví kodex Společenství o pravidlech upravujících příhraniční pohyb osob (Schengenský hraniční kodex). Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 810/2009 ze dne 13. července 2009 o kodexu Společenství o vízech (vízový kodex). 2 ) Zákon č. 325/1999 Sb., o azylu ve znění pozdějších předpisů. 12 b) pobývá na území na základě zákona upravujícího přechodný pobyt cizích ozbrojených sil na území 3), nebo c) požádal Českou republiku o poskytnutí dočasné ochrany na území, a který požívá dočasné ochrany, pokud tento zákon nebo zákon o dočasné ochraně 4) nestanoví jinak. (3) Tento zákon se nevztahuje též na občana Evropské unie 5), občana Švýcarské konfederace 6) nebo občana státu, který je vázán Dohodou o Evropském hospodářském prostoru 7) a dále na jeho rodinného příslušníka, který sám není občanem těchto států, pokud vykonává právo volného pohybu podle zákona upravujícího volný pohyb občanů Evropské unie a jejich rodinných příslušníků a hodlá práv vyplývajících z


text: tohoto zákona využít. 3 Hlava II Obecná ustanovení Pobytová oprávnění 3 Cizinec může pobývat na území dočasně a) bez víza, b) na základě schengenského víza uděleného podle přímo použitelného právního předpisu Evropské unie 8), nebo c) na základě národního víza. (1) Národní vízum se uděluje na žádost cizince nebo z moci úřední. 4 (2) Národním vízem udělovaným z moci úřední se rozumí a) národní vízum za účelem řízení a ) Zákon č. 310/1999 Sb., o pobytu ozbrojených sil jiných států na území České republiky, ve znění pozdějších předpisů. 4 5 ) Zákon č. 221/2003 Sb., o dočasné ochraně cizinců, ve znění pozdějších předpisů. ) Smlouva o fungování Evropské unie. 6 ) Dohoda o volném pohybu osob mezi Evropským společenstvím a jeho členskými státy na jedné straně a Švýcarskou konfederací na straně druhé. 7 ) Dohoda o Evropském hospodářském prostoru. 8 ) Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 810/2009 ze dne 13. července 2009 o kodexu Společenství o vízech (vízový kodex). 23 b) národní vízum za účelem vycestování z území (dále jen národní vízum za účelem vycestování ). 5 (1) Cizinec, který na území hodlá pobývat po dobu delší než tři měsíce zpravidla s předpokladem následného usazení může pobývat na území dlouhodobě na základě povolení k dlouhodobému pobytu, které se vydává a) za účelem zaměstnání jako 1. zaměstnanecká karta, 2. modrá karta, 3. karta vysoce kvalifikovaného zaměstnance, nebo 4. karta vnitropodnikově převáděného zaměstnance, b) za účelem podnikání jako 1. karta zahraničního investora, nebo 2. karta podnikatele, c) za účelem vědeckého výzkumu, d) za účelem studia nebo vzdělávání, e) za účelem sloučení rodiny, f) za účelem sloučení rodiny se státním občanem České republiky, g) za účelem ochrany, h) ve zvláštních případech nebo i) z důvodů hodných zvláštního zřetele. (2) Cizinec může dále pobývat na území dlouhodobě na základě oprávnění k dlouhodobému pobytu na základě předběžného opatření o svěření do náhradní výchovy. (1) Cizinec může pobývat na území trvale na základě a) povolení k trvalému pobytu, nebo b) oprávnění k trvalému pobytu cizince svěřeného do náhradní výchovy. 6 (2) Trvalý pobyt podle odstavce 1 písm. b) se pro účely jiných právních předpisů považuje za povolení k trvalému pobytu. 7 Povolení k pobytu Povolením k pobytu se rozumí pobytové oprávnění umožňující cizinci vstoupit a dlouhodobě nebo trvale pobývat na území. 8 Identifikační průkaz vydávaný Ministerstvem zahraničních věcí Cizinec může dále pobývat na území na základě identifikačního průkazu vydávaného Ministerstvem zahraničních věcí ( 145) po dobu v tomto průkazu uvedenou. Pobyt cizince, který na území pobývá na základě identifikačního průkazu vydávaného Ministerstvem zahraničních věcí se považuje za dlouhodobý pobyt; to neplatí, jde-li o cizince pobývajícího na území bez víza ( 32). 34 9 Setrvání cizince na území bez pobytového oprávnění Cizinec je oprávněn setrvat na území bez pobytového oprávnění, a) pokud je strpěn na území, b) během doby stanovené k vycestování (dále jen doba k vycestování ) z území států, které jsou vázány Směrnicí Evropského parlamentu a Rady o společných normách a postupech v členských státech při navracení neoprávněně pobývajících státních příslušníků třetích zemí


text: 9) (dále jen stát vázáný návratovou směrnicí ), nebo c) během doby stanovené v rozhodnutí o povinnosti opustit území, ve které má cizinec opustit území (dále jen doba k opuštění území ). 10 Stát schengenského prostoru Státem schengenského prostoru se pro účely tohoto zákona rozumí stát neprovádějící ochranu vnitřních hranic podle přímo použitelného právního předpisu Evropské unie 10). CELEX 32006R Závažná nemoc Za závažnou nemoc se pro účely tohoto zákona považuje nemoc, která je uvedená v seznamu závažných nemocí, které by mohly ohrozit veřejné zdraví nebo závažným způsobem ohrozit veřejný pořádek, stanovené prováděcím právním předpisem ( 406). 12 Společné soužití (1) Společným soužitím se pro účely tohoto zákona rozumí soužití ve skutečném a trvalém manželském, rodinném nebo obdobném vztahu včetně snahy o jeho zachování, jehož účelem je dlouhodobé sdílení společné domácnosti, v níž její členové přispívají k úhradě a obstarávání společných potřeb a společně a bez rozlišování hospodaří se svými příjmy. (2) Při posuzování naplnění podmínky společného soužití správní orgán zohlední zejména povahu a pevnost manželských, rodinných nebo obdobných vztahů, jakož i intenzitu rodinných, kulturních a sociálních vazeb se zemí původu, přičemž bude vycházet zejména ze skutečností zjištěných způsobem podle ) Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/115/ES ze dne 16. prosince 2008 o společných normách a postupech v členských státech při navracení neoprávněně pobývajících státních příslušníků třetích zemí. 10 ) Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 562/2006 ze dne 15. března 2006, kterým se stanoví kodex Společenství o pravidlech upravujících příhraniční pohyb osob (Schengenský hraniční kodex). 45 Přiměřenost Při posuzování přiměřenosti dopadů rozhodnutí podle tohoto zákona správní orgán zohlední dopady rozhodnutí do soukromého a rodinného života cizince, zejména z hlediska závažnosti nebo druhu protiprávního jednání cizince, délky pobytu cizince na území, jeho věku, zdravotního stavu, povahy a pevnosti rodinných vztahů, ekonomických poměrů, společenských a kulturních vazeb navázaných na území a intenzity vazeb ke státu, jehož je cizinec státním občanem, nebo v případě, že je osobou bez státního občanství, ke státu jeho posledního trvalého bydliště. CELEX 32003L0086 CELEX 32003L0109 CELEX 32008L Registrovaný partner (1) Registrovaným partnerstvím se pro účely tohoto zákona rozumí úředně potvrzené trvalé společenství dvou osob stejného pohlaví. (2) Za registrovaného partnera se pro účely tohoto zákona považuje osoba, která prokáže, že žije v registrovaném partnerství. (3) Pokud je v tomto zákoně uveden pojem "manžel", "manželství" nebo "dítě manžela", rozumí se tím i registrovaný partner, registrované partnerství, dítě jednoho z registrovaných partnerů nebo dítě svěřené do péče registrovaného partnera. CELEX 32003L Prostředky k pobytu na území (1) Prostředky k pobytu na území se rozumí dostatečné peněžní prostředky, kterými je cizinec schopen na území disponovat a pokrýt jimi po dobu pobytu na území své potřeby bez zatěžování systému státní sociální podpory nebo pomoci v hmotné nouzi. (2) Prostředky k pobytu na území se považují za dostatečné, jestliže jejich výše nebude nižší než a) 0,5násobek částky existenčního minima stanovené zákonem o životním a existenčním minimu (dále jen částka existenčního minima") na 1 den pobytu, jestliže tento pobyt nemá vcelku přesáhnout dobu 30 dnů, b) 15násobek částky existenčního minima, jestliže má


text: pobyt na území přesáhnout dobu 30 dnů, s tím, že tato částka se za každý další započatý měsíc předpokládaného pobytu na území zvyšuje o 4násobek částky existenčního minima. (3) Prostředky k pobytu na území, jde-li o pobyt na území delší než 3 měsíce, cizinec prokazuje a) výpisem z účtu vedeného v bance nebo jiné finanční instituci, jehož je cizinec majitelem, a jde-li o dlouhodobý pobyt za účelem studia nebo vzdělávání nebo o národní vízum za stejným účelem též výpisem z účtu, jehož není majitelem, na němž jsou dostatečné prostředky k pobytu na území; pokud to z výpisu z účtu nevyplývá, musí cizinec věrohodně prokázat, zejména předložením platné mezinárodně uznávané platební karty vydané na jméno cizince, že může těmito prostředky během pobytu na území disponovat, b) jiným dokladem o finančním zajištění, ze kterého vyplývá, že cizinec může během pobytu na 56 území disponovat dostatečnými prostředky k pobytu na území, nebo c) dokladem prokazujícím závazek přijímací organizace nebo školy o poskytnutí prostředků k pobytu na území nebo o úhradě veškerých nákladů spojených se studiem a pobytem cizince na území, anebo rozhodnutím nebo smlouvou o přidělení grantu získaného na základě mezinárodní smlouvy, jde-li o dlouhodobý pobyt za účelem studia nebo vzdělávání nebo o národní vízum za stejným účelem. (4) Výpis z účtu podle odstavce 3 písm. a) nesmí být starší než 30 dnů. (5) Cizinec mladší 18 let a cizinec, který prokazuje prostředky k pobytu na území podle odstavce 3 písm. c), je povinen prokázat prostředky k pobytu na území v poloviční výši. 16 Měsíční příjem (1) Měsíčním příjmem se pro účely tohoto zákona rozumí pravidelný a stálý úhrnný měsíční příjem cizince a společně s ním posuzovaných osob pobývajících na území nebo žádajících o pobytové oprávnění na území, který je dostatečný k zajištění přiměřeného živobytí na území, aniž by cizinec nebo s ním společně posuzované osoby zatěžovali systém státní sociální podpory nebo pomoci v hmotné nouzi a se kterým je cizinec nebo s ním společně posuzované osoby oprávněny disponovat na území. Za příjem podle věty první se považuje příjem započitatelný podle zákona o životním a existenčním minimu s výjimkou jednorázových příjmů, přídavku na dítě, podpory v nezaměstnanosti, podpory při rekvalifikaci a dávek v systému pomoci v hmotné nouzi; pro účely výpočtu příjmu se ustanovení 8 odst. 2 až 4 zákona o životním a existenčním minimu nepoužijí. (2) Měsíční příjem se považuje za dostatečný, jestliže jeho výše nebude nižší než a) 4násobek částky existenčního minima v případě, že s cizincem není společně posuzována žádná osoba, b) 7násobek částky existenčního minima v případě, že s cizincem je společně posuzována 1 další osoba, c) 10násobek částky existenčního minima v případě, že s cizincem jsou společně posuzovány 2 další osoby, d) 13násobek částky existenčního minima v případě, že s cizincem jsou společně posuzovány 3 a více dalších osob (3) Společně s cizincem se pro účely tohoto zákona posuzují: a) nezletilé dítě cizince, pokud nebylo svěřeno do výlučné péče druhého z rodičů na základě rozhodnutí příslušného orgánu, b) rodiče cizince, je-li cizinec nezletilým dítětem; pokud byl cizinec svěřen


text: do výlučné péče pouze jednoho z rodičů na základě rozhodnutí příslušného orgánu, posuzuje se pouze s tímto rodičem, c) manžel cizince, d) zletilé dítě cizince, které s ním žije ve společné domácnosti, pokud nemá manžela; v takovém případě se společně s cizincem posuzují i nezletilé děti tohoto zletilého dítěte; e) rodič zletilého cizince, který s ním žije ve společné domácnosti, pokud cizinec nemá manžela, f) osoba, se kterou má být umožněno sloučení rodiny, a další osoby, které společně s touto osobou žijí ve společné domácnosti, g) jiná osoba neuvedená pod písm. a) až f), která s cizincem žije ve společné domácnosti, pokud tuto skutečnost cizinec věrohodně prokáže; v takovém případě se s cizincem společně posuzují i další osoby, které s touto osobou žijí ve společné domácnosti. 3. (4) Pokud cizinec prokáže, že z důvodů na jeho vůli nezávislých nelze měsíční příjem prokázat jiným věrohodným způsobem, může jej prokázat též výpisy z účtu vedeného v bance nebo jiné finanční instituci, jehož je majitelem, a to za posledních 6 měsíců, pokud současně prokáže, že jde o příjem podle odstavce 1 a 2. (5) Na žádost správního orgánu je cizinec povinen uvést a prokázat zdroj příjmu. 17 Znalost českého jazyka (1) Pokud je cizinec podle tohoto zákona povinen prokázat znalost českého jazyka, prokazuje ji v rozsahu stanoveném prováděcím právním předpisem ( 405 odst. 3) předložením dokladu prokazujícího požadovanou znalost českého jazyka. 67 (2) Dokladem prokazujícím požadovanou znalost českého jazyka se rozumí doklad vydaný školou, která je uvedena v seznamu škol oprávněných provádět zkoušky znalosti českého jazyka stanoveném prováděcím právním předpisem ( 405 odst. 3). (3) Splnění povinnosti prokázat znalost českého jazyka se nevyžaduje od cizince, který a) nedosáhl věku 15 let, b) prokáže, že v průběhu 10 let předcházejících podání žádosti o vydání povolení k pobytu byl nejméně 1 školní rok nepřetržitě žákem základní nebo střední školy anebo nejméně 1 akademický rok studoval vysokou školu s českým vyučovacím jazykem nebo studijní program zaměřený na český jazyk na vysoké škole, c) prokáže, že absolvoval jinou obecně uznávanou zkoušku z českého jazyka, která svou náročností dosahuje minimálně úrovně stanovené prováděcím právním předpisem, pokud je tato skutečnost potvrzena Ministerstvem školství, mládeže a tělovýchovy, d) prokáže, že má tělesné nebo mentální postižení mající vliv na jeho schopnost komunikovat, nebo e) dosáhl věku 60 let. (4) Ministerstvo je v případě důvodné pochybnosti, že cizinec má požadovanou znalost českého jazyka v rozsahu stanoveném prováděcím právním předpisem, oprávněno doklad prokazující požadovanou znalost českého jazyka neuznat a požadovat vykonání zkoušky před komisí stanovenou Ministerstvem školství, mládeže a tělovýchovy; vykonání zkoušky cizinec nehradí. Nový doklad prokazující požadovanou znalost českého jazyka v tomto případě cizinci vydá komise stanovená Ministerstvem školství, mládeže a tělovýchovy. 18 Doklad o zajištění ubytování (1) Za doklad o zajištění ubytování se pro účely tohoto zákona považuje a) doklad o vlastnictví bytu nebo domu, b) doklad o oprávněnosti užívání bytu anebo domu vydaný vlastníkem bytu nebo domu, c) doklad o oprávněnosti užívání bytu nebo domu vydaný oprávněným uživatelem bytu nebo domu a doklady prokazující, že jde o oprávněného uživatele bytu


text: nebo domu, d) rozhodnutí o přiznání stipendia, pokud obsahuje závazek o zajištění ubytování, e) písemné potvrzení ubytovatele zapsaného v seznamu ubytovatelů o ubytování cizince, nebo f) písemné potvrzení osoby, která je vlastníkem nebo oprávněným uživatelem bytu nebo domu, s jejím úředně ověřeným podpisem, kterým je cizinci udělen souhlas s ubytováním, a případně doklady prokazující, že jde o oprávněného uživatele bytu nebo domu, 1. za podmínky, že je ubytování přiměřené (2) Úředně ověřený podpis na dokladu o zajištění ubytování podle odstavce 1 písm. f) se nevyžaduje, podepíše-li oprávněná osoba doklad před pověřeným zaměstnancem správního orgánu, nebo pokud je doklad podáván elektronicky podepsaný uznávaným elektronickým podpisem, anebo jeli doklad dodán prostřednictvím datové schránky. 4. (3) Jde-li o pobyt kratší než 6 měsíců, je cizinec povinen mít zajištěno ubytování na dobu pobytu na území. Jde-li o pobyt delší než 6 měsíců, je cizinec povinen mít zajištěno ubytování alespoň na jednu polovinu doby pobytu na území, nejméně však na 6 měsíců. Jde-li o trvalý pobyt, je cizinec povinen mít zajištěno ubytování nejméně na 1 rok. 5. (4) Za přiměřené ubytování se pro účely tohoto zákona považuje ubytování v objektu, který je podle jiného právního předpisu 11) označen číslem popisným nebo evidenčním, 11 ) Vyhláška č. 326/2000 Sb., o způsobu označování ulic a ostatních veřejných prostranství názvy, a o způsobu použití a umístění čísel k označení budov, o náležitostech ohlášení o přečíslování budov a o postupu a 78 popřípadě orientačním číslem, je podle stavebního zákona určen pro bydlení, ubytování nebo rekreaci a splňuje podmínky 233 písm. e). 19 Ubytovatel a seznam ubytovatelů (1) Ubytovatelem se pro účely tohoto zákona rozumí každý, kdo poskytuje ubytování za úhradu nebo ubytovává více než 5 cizinců, s výjimkou případu, kdy lze ubytované cizince a ubytovatele považovat za osoby blízké. (2) Ubytováním se pro účely tohoto zákona rozumí vztah založený smlouvou o ubytování, nájemní smlouvou, podnájemní smlouvou nebo smlouvou s obdobným obsahem. (3) Seznam ubytovatelů je seznam vedený ministerstvem podle 394, do kterého se dobrovolně zapisují ubytovatelé pro účely předložení dokladu o zajištění ubytování podle 18 odst. 1 písm. e). 20 Trestní zachovalost cizince (1) Za trestně zachovalého se pro účely tohoto zákona považuje cizinec, který nemá a) ve výpisu z evidence Rejstříku trestů 12) záznam, že byl pravomocně odsouzen za spáchání trestného činu, b) v opisu z evidence Rejstříku trestů záznam, že byl pravomocně odsouzen za spáchání trestného činu, ledaže se na něj hledí, jako by nebyl odsouzen, nebo c) v dokladu obdobném výpisu z evidence Rejstříku trestů záznam, že byl odsouzen za jednání, které naplňuje znaky trestného činu. (2) Za doklad obdobný výpisu z evidence Rejstříku podle odstavce 1 písm. c) se pro účely tohoto zákona považuje doklad ne starší než 3 měsíce vydaný státem, jehož je cizinec státním občanem, jakož i států, v nichž cizinec pobýval v posledních 3 letech nepřetržitě po dobu delší než 6 měsíců. V případě, že stát takový doklad nevydává nebo pokud s ohledem na konkrétní okolnosti prokázané cizincem nelze takový doklad opatřit z důvodů na jeho vůli nezávislých, lze jej nahradit čestným


text: prohlášením. 21 Trestní zachovalost zaměstnavatele Za trestně zachovalého se pro účely tohoto zákona považuje zaměstnavatel, který nemá ve výpisu z evidence Rejstříku trestů záznam, že byl pravomocně odsouzen za spáchání úmyslného trestného činu. 22 Nezletilý cizinec bez doprovodu oznamování přidělení čísel a dokladech potřebných k přidělení čísel, ve znění pozdějších předpisů. 12 ) Zákon č. 269/1994 Sb., o Rejstříku trestů, ve znění pozdějších předpisů. 89 Nezletilým cizincem bez doprovodu je cizinec mladší 18 let, který přicestuje na území bez doprovodu zletilé osoby odpovídající za něj podle práva státu, jehož občanství cizinec má, nebo v případě, že je osobou bez státního občanství, na území státu jeho posledního bydliště, a to po takovou dobu, po kterou se skutečně nenachází v péči takovéto osoby; nezletilým cizincem bez doprovodu se rozumí i cizinec mladší 18 let, který byl ponechán bez doprovodu poté, co přicestoval na území. CELEX 32004L Osamělý cizinec Osamělým cizincem pro účely tohoto zákona se rozumí cizinec svobodný, ovdovělý nebo rozvedený. 24 Nezaopatřené dítě (1) Nezaopatřenost dítěte se posuzuje podle zákona o státní sociální podpoře. (2) Pro účely tohoto zákona se nezaopatřeným dítětem rozumí rovněž cizinec nejdéle do 26 let věku, který nepřetržitě studuje na střední nebo vysoké škole v cizině a nebylo Ministerstvem školství, mládeže a tělovýchovy rozhodnuto, že toto studium je postaveno na roveň studia na středních nebo vysokých školách v České republice, za podmínky, že jde o společné soužití rodiny. (3) Pro účely tohoto zákona se nezaopatřeným dítětem nerozumí cizinec, který se soustavně připravuje na budoucí povolání formou dálkového, distančního, večerního a kombinovaného studia na střední nebo vysoké škole v České republice a obdobnou formou studia v cizině. 25 Prokázání totožnosti (1) Prokázáním totožnosti se pro účely tohoto zákona rozumí prokázání jména, příjmení, data narození a státního občanství nebo jde-li o osobu bez státního občanství posledního bydliště mimo území. (2) Pro účely vyhoštění lze prokázání totožnosti nahradit daktyloskopickými otisky, obrazovým záznamem cizince, které stvrdí čestným prohlášením o své totožnosti, a údaji, které policie k cizinci zjistila. 26 Svéprávnost (1) Nestanoví-li tento zákon jinak, považuje se cizinec za svéprávného v rozsahu, v jakém se nabývá svéprávnosti podle občanského zákoníku. (2) Za způsobilého k právním jednáním podle tohoto zákona se považuje též nezletilý cizinec starší 15 let, pokud je schopen projevit svou vůli a samostatně jednat a doložil souhlas 910 svého zákonného zástupce s tímto právním jednáním; pokud je tento souhlas udělen k podání žádosti, platí, že je udělen pro celé řízení o žádosti. (3) Má se za to, že nezletilému cizinci staršímu 15 let pobývajícímu na území za účelem studia, s jehož pobytem na území vyslovil souhlas jeho zákonný zástupce, byl souhlas podle odstavce 2 udělen pro všechna právní jednání a řízení podle tohoto zákona související s pobytem cizince včetně podání žádosti o udělení pobytového oprávnění. 27 Zaměstnání a zaměstnavatel (1) Zaměstnáním se pro účely tohoto zákona rozumí výkon činnosti, která má povahu závislé práce vykonávané výlučně v pracovněprávním vztahu podle zákoníku práce, ke které cizinec potřebuje povolení k zaměstnání, zaměstnaneckou kartu, modrou kartu, kartu vysoce kvalifikovaného zaměstnance nebo kartu