text:
a sociální podnikání tvoří nedílnou součást evropského pluralitního sociálně tržního hospodářství a hrají důležitou úlohu při zajišťování většího sociálního sbližování v Evropě. Jsou založeny na zásadách solidarity a odpovědnosti, nadřazenosti jednotlivce a sociálních cílů nad kapitálem a na podpoře sociální odpovědnosti, sociální soudržnosti a sociálního začleňování. Sociální podniky mohou být hnací silou společenských změn tím, že nabízejí inovativní řešení, podporují trhy práce podporující začlenění a sociální služby dostupné pro všechny. Významně tak přispívají k plnění cílů strategie Evropa 2020. Program by měl zlepšit přístup sociálních podniků k různým druhům finančních prostředků poskytnutím vhodných nástrojů, aby byly pokryty jejich specifické finanční potřeby po celou dobu jejich životního cyklu.
 Aby se využily zkušenosti takových subjektů, jako je skupina Evropské investiční banky, měla by Komise provádět opatření zahrnující mikrofinancování a sociální podnikání nepřímo, a to tím, že úkoly plnění rozpočtu svěří těmto subjektům v souladu s nařízením (EU, Euratom) č. 966/2012 Evropského parlamentu a Rady („finanční nařízení“) (9) Použitím prostředků Unie se soustředí pákový efekt mezinárodních finančních institucí a jiných investorů, vytváří se součinnost mezi členským státem a opatřením Unie a sjednocují přístupy. Tím se zlepšuje přístup k finančním prostředkům pro konkrétní rizikové skupiny a mladé lidi, jakož i dosah mikrofinancování. Přístup k finančním prostředkům pro mikropodniky, včetně samostatně výdělečně činných osob a sociálních podniků, se také zlepšuje. Příspěvek Unie tak napomáhá rozvoji nově vznikajícího sektoru sociálního podnikání a mikrofinančního trhu v Unii a podporuje přeshraniční aktivity. Opatření Unie by měla doplňovat využívání finančních nástrojů pro mikrofinancování a sociální podnikání ze strany členských států. Subjekty, které budou mít na starost provádění opatření, by měly zajistit přidanou hodnotu a zabránit dvojímu financování z prostředků Unie.
 Program by měl v souladu se strategií Evropa 2020 přispět k řešení naléhavých problémů nezaměstnanosti mladých lidí. Mladým lidem by proto měla být otevřena budoucnost a perspektiva, že budou hrát klíčovou úlohu v rozvoji evropské společnosti a hospodářství, což je v době krize zvláště důležité.
 Program by se měl rovněž zaměřit na zvláštní úlohu a význam malých podniků, pokud jde o odbornou přípravu, odborné konzultace a tradiční know-how, a zajistit přístup mladých lidí k mikrofinancování. Program by měl usnadnit výměnu osvědčených postupů v těchto oblastech mezi členskými státy a dalšími zeměmi, které se programu účastní.
 Opatření v rámci programu by měla podporovat provádění doporučení Rady ze dne 22. dubna 2013 (10) o zavedení záruky pro mladé lidi členskými státy a subjekty trhu práce. Uvedené doporučení uvádí, že všichni mladí lidé mladší 25 let by měli obdržet ve lhůtě čtyř měsíců od okamžiku, kdy se stali nezaměstnanými nebo ukončili formální vzdělávání, kvalitní nabídku zaměstnání, dalšího vzdělávání, učňovského programu nebo výcviku. Program by měl usnadnit výměnu osvědčených postupů v této oblasti mezi členskými státy a dalšími zeměmi, které se programu účastní.
 Podle čl. 3 odst. 3 Smlouvy o Evropské unii (dále jen "Smlouva o EU") a článku 8 Smlouvy o fungování EU je nezbytné zajistit, aby program přispíval k podpoře rovnosti žen a mužů ve všech svých osách a činnostech, a to mimo jiné začleňováním hlediska rovnosti žen a mužů, popřípadě


text:
prostřednictvím zvláštních opatření na podporu zaměstnanosti žen a sociálního začleňování. Podle článku 10 Smlouvy o fungování EU by měl program zajistit, aby provádění jeho priorit přispělo k boji proti diskriminaci na základě pohlaví, rasy nebo etnického původu, náboženského vyznání nebo přesvědčení, zdravotního postižení, věku nebo sexuální orientace. Mělo by se provádět sledování a hodnocení s cílem posoudit způsob, jakým jsou v činnostech programu řešena opatření proti diskriminaci.
 Program Progress pro období 2007-2013 obsahuje oddíly nazvané „Boj proti diskriminaci a rozmanitost“ a „Rovnost žen a mužů“, které mají pokračovat a dále se rozvíjet v rámci programu Práva, rovnosti a občanství pro období 2014-2020. Je však mimořádně důležité se i nadále důkladně soustředit na otázky rovnosti žen a mužů a zákazu diskriminace ve všech příslušných iniciativách a činnostech v rámci tohoto programu, především v oblasti zvýšení účasti žen na trhu práce, zlepšení jejich pracovních podmínek a prosazování větší rovnováhy mezi pracovním a soukromým životem.
 Podle článku 9 Smlouvy o fungování EU a cílů strategie Evropa 2020 by měl program přispět k zajištění vysoké úrovně kvalitního a udržitelného zaměstnání, k zaručení přiměřené sociální ochrany, k boji proti chudobě a sociálnímu vyloučení a měl by zohlednit požadavky na vysokou úroveň ochrany lidského zdraví.
 Tento program by měl doplňovat jiné programy Unie, přičemž je nutné si uvědomit, že každý z nástrojů by měl fungovat v souladu se svými vlastními konkrétními postupy. Jedny a tytéž způsobilé náklady by tedy neměly být financovány z více zdrojů. V zájmu dosažení přidané hodnoty a výrazného vlivu financování Unie by měla vzniknout úzká součinnost mezi programem, ostatními programy Unie a strukturálními fondy, zejména ESF a Iniciativou na podporu zaměstnanosti mladých lidí. Program by měl doplňovat jiné programy Unie a iniciativy zaměřené na boj proti nezaměstnanosti mladých lidí.
 Program by měl být prováděn tak, aby usnadnil zapojení příslušného orgánu či orgánů každého členského státu do naplňování jeho cílů.
 Aby se zajistila účinnější komunikace s veřejností posílením provázanosti komunikačních činností vyvíjených z podnětu Komise, měly by prostředky přidělené na informační a komunikační činnosti v rámci tohoto programu rovněž přispět k horizontální komunikaci a k poskytování informací o politických prioritách Unie související s všeobecnými cíli tohoto programu.
 Toto nařízení stanoví finanční krytí pro celou dobu trvání programu, které představuje pro Evropský parlament a Radu během ročního rozpočtového procesu hlavní referenční částku ve smyslu bodu 17 interinstitucionální dohody ze dne 2. prosince 2013 mezi Evropským parlamentem, Radou a Komisí o rozpočtové kázni, o spolupráci v rozpočtových záležitostech a o řádném finančním řízení (11).
 Finanční zájmy Unie by měly být chráněny prostřednictvím přiměřených opatření v celém výdajovém cyklu, včetně prevence, odhalování a vyšetřování nesrovnalostí, zpětného získávání ztracených, neoprávněně vyplacených nebo nesprávně použitých finančních prostředků a případných sankcí v souladu s finančním nařízením.
 Za účelem zajištění odpovídající a dostatečně flexibilní reakce na změněné potřeby a související politické priority po celou dobu trvání programu, měla by být na Komisi přenesena pravomoc přijímat akty v souladu s článkem 290 Smlouvy o fungování EU, pokud jde o každoroční přerozdělování finančních prostředků mezi osami a na jednotlivé tematické oddíly v

type: other


text:
rámci os programu. Při přípravě a vypracovávání aktů v přenesené pravomoci by Komise měla zajistit, aby byly příslušné dokumenty předány současně, včas a vhodným způsobem Evropskému parlamentu a Radě.
 Za účelem zajištění jednotných podmínek k provedení tohoto nařízení, by měly být prováděcí pravomoci svěřeny Komisi. Tyto pravomoci by měly být vykonávány v souladu s nařízením Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 182/2011 (12).
 Jelikož cílů tohoto nařízení nemůže být dosaženo uspokojivě členskými státy, ale spíše jich z důvodu jejich rozsahu a účinků může být lépe dosaženo na úrovni Unie, může Unie přijmout opatření v souladu se zásadou subsidiarity podle článku 5 Smlouvy o EU. V souladu se zásadou proporcionality stanovenou v uvedeném článku nepřekračuje toto nařízení rámec toho, co je nezbytné k dosažení těchto cílů,
 1. Tímto nařízením se zřizuje program Evropské unie pro zaměstnanost a sociální inovace (dále jen „program“), jehož cílem je přispívat k provádění strategie Evropa 2020, včetně jejích hlavních cílů, integrovaných hlavních směrů a stěžejních iniciativ poskytováním finanční podpory na cíle Unie, pokud jde o podporu vysoké úrovně kvalitní a udržitelné zaměstnanosti, zaručení přiměřené a důstojné sociální ochrany, boj proti sociálnímu vyloučení a chudobě a zlepšování pracovních podmínek.
 2. Program je účinný od 1. ledna 2014 do 31. prosince 2020.
 „sociálním podnikem“ podnik, bez ohledu na jeho právní formu, který:
 má v souladu se zakladatelskou smlouvou, stanovami nebo jiným právním dokumentem, jímž se zakládá, jako svůj hlavní cíl spíše dosažení měřitelného, pozitivního sociálního dopadu než vytváření zisku pro své vlastníky, společníky a akcionáře, a který:
 poskytuje služby nebo zboží se sociální návratností nebo
 používá metodu výroby zboží či poskytování služeb, která zahrnuje podnikem vytyčený sociální cíl;
 používá své zisky především k dosažení svého primárního cíle a má zavedeny předem definované postupy a pravidla pro rozdělování zisku akcionářům a vlastníkům, s cílem zajistit, aby takové rozdělování zisku neohrozilo primární cíl; a
 je řízen podnikatelským, odpovědným a transparentním způsobem, zejména prostřednictvím zapojení zaměstnanců, zákazníků nebo zúčastněných subjektů, kterých se týká jeho podnikatelská činnost;
 „mikroúvěrem“ půjčka do výše 25 000 EUR;
 „mikropodnikem“ podnik, včetně samostatně výdělečně činné osoby, který v souladu s doporučením Komise 2003/361/ES zaměstnává méně než 10 osob a jehož roční obrat nebo bilanční suma roční rozvahy nepřesahuje 2 miliony EUR (13);
 pojem „mikrofinancování“ zahrnuje záruky, mikroúvěry, vlastní nebo kvazivlastní kapitál ve vztahu k osobám a mikropodnikům, pro něž je obtížné získat přístup k úvěru;
 „sociálními inovacemi“ inovace, které jsou sociální ve výsledcích i prostředcích a zejména takové, které se týkají vzniku a realizace nových nápadů (ohledně produktů, služeb a modelů), jež současně naplňují sociální potřeby a vytvářejí nové sociální vztahy nebo spolupráci, čímž jsou pro společnost prospěšné a zvyšují její schopnost jednat;
 „experimentováním v oblasti sociální politiky“ opatření v oblasti politiky, která inovativně reagují na sociální potřeby, jsou prováděny v malém měřítku a v podmínkách, které umožňují měřit jejich dopad předtím, než budou opakovány v širším měřítku, pokud se ukáže, že jsou jejich výsledky přesvědčivé.
 1. Program se skládá z těchto tří doplňkových os:
 osa týkající se programu Progress, která přispívá k vypracování, provádění, sledování a


text:
hodnocení nástrojů a politik Unie uvedených v článku 1 a příslušných ustanovení práva Unie, a která podporuje tvorbu politik podložených fakty, sociální inovace a sociální pokrok ve spolupráci se sociálními partnery, organizacemi občanské společnosti a veřejnými a soukromými subjekty;
 osa týkající se sítě EURES, která podporuje činnosti prováděné sítí EURES, tj. specializované služby určené státy EHP a Švýcarskou konfederací spolu se sociálními partnery, dalšími poskytovateli služeb zaměstnanosti a dalšími zúčastněnými stranami, za účelem rozvoje výměny a šíření informací a dalších forem spolupráce, jako jsou přeshraniční partnerství, na podporu dobrovolné geografické mobility pro pracovníky na spravedlivém základě a s cílem přispět k vysoké úrovni kvalitní a udržitelné zaměstnanosti;
 osa týkající se mikrofinancování a sociálního podnikání, která zvyšuje přístup k financování a jeho dostupnost pro právnické a fyzické osoby podle článku 26.
 2. Společná ustanovení této hlavy se vztahují na všechny tři osy uvedené v odst. 1 písm. a), b) a c), spolu se zvláštními ustanoveními hlavy II.
 1. Program usiluje o dosažení těchto obecných cílů:
 posilovat vlastní odpovědnost mezi tvůrci politik na všech úrovních a realizovat konkrétní, koordinovaná a inovativní opatření na úrovni Unie i jednotlivých členských států, pokud jde o dosahování cílů Unie v oblastech uvedených v článku 1, a to v úzké spolupráci se sociálními partnery, organizacemi občanské společnosti a veřejnými a soukromými subjekty,
 podporovat vypracování přiměřených, dostupných a účinných systémů sociální ochrany a trhů práce a usnadnit reformu politiky v oblastech uvedených v článku 1, zejména podporou důstojné práce a důstojných pracovních podmínek, kultury prevence v oblasti zdraví a bezpečnosti při práci, větší rovnováhy pracovního a rodinného života a řádné správy věcí veřejných pro sociální cíle, včetně sbližování, jakož i vzájemného učení a sociální inovace;
 zajistit účinné uplatňování práva Unie v záležitostech souvisejících s oblastmi uvedenými v článku 1 a v případě potřeby přispívat k modernizaci práva Unie v souladu se zásadami důstojné práce a s ohledem na zásady inteligentní regulace;
 podporovat dobrovolnou geografickou mobilitu pracovníků na spravedlivém základě a zvýšit pracovní příležitosti rozvíjením vysoce kvalitních trhů práce v Unii podporujících začlenění, které jsou otevřené a přístupné všem, při respektování práv pracovníků na celém území Unie, včetně volného pohybu;
 podporovat zaměstnanost a sociální začlenění zvyšováním dostupnosti a přístupnosti mikrofinancování pro ohrožené osoby, které chtějí založit mikropodnik, jakož i pro stávající mikropodniky a zlepšením přístupu sociálních podniků k finančním prostředkům.
 2. Při sledování těchto cílů se program ve všech svých osách a opatřeních snaží:
 věnovat zvláštní pozornost zranitelným skupinám, jako jsou mladí lidé;
 podporovat rovnost žen a mužů, a to mimo jiné uplatňováním hlediska rovnosti pohlaví, popřípadě sestavováním rozpočtů s ohledem na rovnost žen a mužů;
 bojovat proti diskriminaci na základě pohlaví, rasy nebo etnického původu, náboženského vyznání nebo přesvědčení, zdravotního postižení, věku nebo sexuální orientace;
 při definování a provádění politik a činností Unie podporovat vysokou úroveň kvalitní a udržitelné zaměstnanosti, zaručit přiměřenou a důstojnou sociální ochranu, bojovat proti dlouhodobé nezaměstnanosti a proti chudobě a sociálnímu vyloučení.
 1. Finanční krytí na provádění programu na období od 1. ledna 2014 do 31. prosince 2020 činí 919 469 000 EUR, v


text:
současných cenách.
 2. Na jednotlivé osy programu podle čl. 3 odst. 1 se přidělují tyto orientační procentní podíly:
 61 % na osu týkající se programu Progress;
 18 % na osu týkající se sítě EURES;
 21 % na osu týkající se mikrofinancování a sociálního podnikání.
 3. Komise může využít až 2 % částky finančního krytí uvedené v odstavci 1 na financování operačních výdajů na podporu provádění programu.
 4. Komise může využít částku finančního krytí uvedenou v odstavci 1 na financování technické nebo správní pomoci, zejména v souvislosti s auditem, externím zajišťováním překladu, schůzkami odborníků a informačními a komunikačními činnostmi ke vzájemnému prospěchu Komise a příjemců.
 5. Roční prostředky schvaluje Evropský parlament a Rada v mezích víceletého finančního rámce.
 Společná opatření
 Opatření způsobilá k financování v rámci programu lze provádět společně s jinými nástroji Unie za předpokladu, že tato opatření splňují cíle programu i jiných dotčených nástrojů.
 1. Komise ve spolupráci s členskými státy zajistí, aby činnosti prováděné v rámci programu byly v souladu s příslušnými opatřeními Unie, jako jsou evropské strukturální a investiční fondy (ESIF), jak je uvedeno ve společném strategickém rámci stanoveném nařízením Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1303/2013 (14), a zejména v rámci ESF, a aby tato opatření doplňovaly.
 2. Tento program doplňuje jiné programy Unie, aniž jsou dotčeny specifické postupy těchto programů. U týchž způsobilých nákladů nesmí docházet k dvojímu financování a mezi programem, jinými programy Unie a ESIF, zejména ESF, se rozvíjí úzká součinnost.
 3. Činnosti podporované v rámci programu musí být v souladu s právem Unie a vnitrostátním právem, včetně pravidel státní podpory, a základními úmluvami MOP.
 4. Soudržnost a doplňkovost je zajišťována také aktivním zapojením orgánů místní a regionální správy.
 Komise naváže nezbytné spojení s Výborem pro zaměstnanost, Výborem pro sociální ochranu a Poradním výborem pro bezpečnost a ochranu zdraví při práci, skupinou generálních ředitelů pro pracovní vztahy a Poradním výborem pro volný pohyb pracovníků, aby bylo zajištěno jejich pravidelné a řádné informování o pokroku v provádění programu. Komise rovněž informuje ostatní výbory, které se zabývají politikami, nástroji a opatřeními souvisejícími s programem.
 Šíření výsledků a komunikace
 1. Komise informuje zúčastněné subjekty Unie, včetně sociálních partnerů a organizací občanské společnosti, o výsledcích týkajících se provádění programu a podněcuje k výměně názorů na ně.
 2. Výsledky opatření prováděných v rámci tohoto programu je nutno pravidelně a vhodně sdělovat a šířit a poskytovat je Evropskému parlamentu, Radě, Evropskému hospodářskému a sociálnímu výboru a Výboru regionů, jakož i sociálním partnerům a veřejnosti s cílem maximalizovat jejich dopad, udržitelnost a přidanou hodnotu Unie.
 3. Komunikační činnosti musí rovněž přispívat ke sdělování politických priorit Unie, souvisejí-li s všeobecnými cíli tohoto nařízení, a poskytovat informace o uvedených prioritách veřejnosti.
 1. Komise řídí program v souladu s finančním nařízením.
 2. Grantová dohoda upřesní, která část finančního příspěvku Unie bude založena na proplácení skutečných způsobilých nákladů a která část bude založena na pevných sazbách, jednotkových nákladech nebo paušálních částkách.
 1. Komise přijme vhodná preventivní opatření k zajištění toho, aby byly při provádění akcí financovaných podle tohoto programu finanční zájmy Unie chráněny proti


text:
podvodům, korupci a jakýmkoli jiným protiprávním jednáním, a to účinnými kontrolami, a jsou-li zjištěny nesrovnalosti, zpětným získáváním prostředků, především formou kompenzací, neoprávněně vyplacených částek a případně ukládáním účinných, přiměřených a odrazujících sankcí v souladu s článkem 325 Smlouvy o fungování EU, s nařízením Rady (ES, Euratom) č. 2988/95 (15) a s finančním nařízením.
 2. Komise nebo její zástupci a Účetní dvůr jsou zmocněni ke kontrole všech dokladů a ke kontrole na místě všech příjemců grantů, dodavatelů a subdodavatelů, kteří obdrželi prostředky Unie v rámci tohoto programu.
 3. Evropský úřad pro boj proti podvodům (dále jen „OLAF“) může provádět vyšetřování včetně kontrol a inspekcí na místě v souladu s ustanoveními a postupy stanovenými v nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU, Euratom) č. 883/2013 (16) a v nařízení Rady (Euratom, ES) č. 2185/96 (17), s cílem zjistit, zda v souvislosti s grantovou dohodou, rozhodnutím o grantu nebo smlouvou, které jsou financovány v rámci programu, nedošlo k podvodu, korupci nebo jinému protiprávnímu jednání ohrožujícímu finanční zájmy Unie.
 4. Aniž jsou dotčeny odstavce 1, 2 a 3, musí smlouvy, dohody o grantu nebo rozhodnutí o grantu vyplývající z provádění tohoto programu obsahovat ustanovení, která výslovně zmocňují Komisi, Účetní dvůr a úřad OLAF k provádění takových auditů a vyšetřování zmíněných v uvedených odstavcích v souladu s jejich příslušnými pravomocemi.
 Za účelem pravidelného sledování programu a provádění případných nezbytných úprav priorit svých politik a finančních priorit vypracovává Komise úvodní kontrolní zprávu ohledně kvalitativních a kvantitativních aspektů týkající se prvního roku, po které následují tři zprávy za následující dvouletá období, a zasílá je Evropskému parlamentu a Radě. Tyto zprávy jsou také pro informaci předávány Evropskému hospodářskému a sociálnímu výboru a Výboru regionů. Tyto zprávy pokrývají výsledky programu a to, do jaké míry byly prostřednictvím jeho činností dodrženy zásady rovnosti žen a mužů a hlediska rovnosti žen a mužů, a jak byly řešeny otázky zákazu diskriminace, včetně problematiky přístupnosti. Tyto zprávy jsou v zájmu posílení transparentnosti programu zpřístupněny veřejnosti.
 1. Do 1. července 2017 bude provedeno vyhodnocení programu v polovině období, posuzující, na kvalitativním a kvantitativním základě, jakého pokroku bylo dosaženo při plnění cílů programu, reagující na sociální situaci v rámci Unie a jakékoli zásadní změny zavedené na základě právních předpisů Unie, zjišťující, zda jsou zdroje programu účelně vynakládány a jaká je jeho přidaná hodnota pro Unii. Výsledky uvedeného hodnocení v polovině období budou předloženy Evropskému parlamentu a Radě.
 2. Pokud hodnocení uvedené v odstavci 1 tohoto článku nebo hodnocení prováděné podle článku 19 rozhodnutí č. 1672/2006/ES nebo článku 9 rozhodnutí č. 283/2010/EU odhalí, že program má závažné nedostatky, Komise případně předloží návrh Evropskému parlamentu a Radě, včetně příslušných změn programu, které by zohlednily výsledky tohoto hodnocení.
 3. Před předložením návrhu na prodloužení programu na období po roce 2020 Komise předloží Evropskému parlamentu, Radě, Evropskému hospodářskému a sociálnímu výboru a Výboru regionů hodnocení silných a slabých stránek koncepce programu v období 2014 až 2020.
 4. Nejpozději 31. prosince 2022 Komise zpětně vyhodnotí dopad tohoto programu a jeho přidanou hodnotu pro Unii, a uvedenou hodnotící zprávu předá Evropskému parlamentu,


text:
Radě, Evropskému hospodářskému a sociálnímu výboru a Výboru regionů. Tato zpráva se zpřístupní veřejnosti.
 ZVLÁŠTNÍ USTANOVENÍ TÝKAJÍCÍ SE JEDNOTLIVÝCH OS PROGRAMU
 Osa týkající se programu Progress
 Tematické oddíly a financování
 1. V rámci osy týkající se programu Progress jsou podporována opatření v jednom nebo více tematických oddílech uvedených v písmenech a), b) a c). Orientační rozdělení prostředků vyčleněných podle čl. 5 odst. 2 písm. a) na různé oddíly musí po celé období programu respektovat tyto minimální procentní podíly:
 zaměstnanost, především boj proti nezaměstnanosti mladých lidí: 20 %;
 sociální ochrana, sociální začlenění a snížení a prevence chudoby: 50 %;
 pracovní podmínky: 10 %.
 Zbylé prostředky jsou vyčleněny na jeden či více tematických oddílů uvedených v písmenech a), b) a c) nebo na jejich kombinaci.
 2. Z celkového přídělu na osu týkající se programu Progress a v rámci jeho jednotlivých tematických oddílů je 15 až 20 % přiděleno na podporu sociálního experimentování jakožto metody pro testování a hodnocení inovativních řešení s cílem rozšířit rozsah jejich využívání.
 Kromě obecných cílů stanovených v článku 4 má osa týkající se programu Progress rovněž tyto specifické cíle:
 vytvářet a šířit vysoce kvalitní srovnávací analytické znalosti s cílem zajistit, aby politiky Unie v oblastech uvedených v článku 1 byly založeny na odůvodněných skutečnostech a odpovídaly potřebám, problémům a podmínkám v jednotlivých členských státech a ostatních zemích, které se programu účastní;
 usnadňovat účinné sdílení informací podporující začlenění, vzájemné učení a dialog o politikách Unie v oblastech uvedených v článku 1 na unijní, vnitrostátní a mezinárodní úrovni s cílem pomoci členským státům a dalším zemím, které se programu účastní, při tvorbě jejich politik a členským státům při uplatňování práva Unie;
 poskytovat finanční podporu pro testování inovací sociální politiky a politiky trhu práce a případně pro zvyšování způsobilosti hlavních aktérů navrhovat a provádět experimentování v oblasti sociální politiky a pro zpřístupňování důležitých znalostí a zkušeností;
 poskytovat unijním a vnitrostátním organizacím finanční podporu, aby mohly zvyšovat svou způsobilost rozvíjet, prosazovat a podporovat provádění nástrojů a politik Unie uvedených v článku 1 a příslušných ustanoveních práva Unie.
 V rámci osy týkající se programu Progress lze financovat tyto druhy opatření:
 Analytické činnosti:
 shromažďování údajů a statistických informací, při zohlednění kvalitativních i kvantitativních kritérií a tvorba společných metodik, třídění, mikrosimulací, ukazatelů a srovnávacích kritérií, rozčleněných případně podle pohlaví a věkových skupin;
 průzkumy, studie, analýzy a zprávy, mimo jiné prostřednictvím financování sítí odborníků a vybudování odborného zázemí pro tematické oddíly;
 kvalitativní a kvantitativní hodnocení a posouzení dopadů prováděné veřejnými i soukromými subjekty,
 sledování a posuzování provádění a uplatňování práva Unie;
 příprava a realizace sociálního experimentování jakožto metody pro testování a hodnocení inovativních řešení s cílem rozšířit rozsah jejich využívání;
 šíření výsledků uvedených analytických činností.
 Činnosti v oblasti vzájemného učení, zvyšování informovanosti a šíření informací:
 výměna a šíření osvědčených postupů, inovativních přístupů a zkušeností, provádění vzájemných hodnocení, srovnávání účinnosti a vzájemné učení na evropské úrovni;
 akce, konference a semináře v rámci předsednictví Rady;
 odborná příprava právníků a politických subjektů;
 vypracovávání a zveřejňování příruček, zpráv a vzdělávacích materiálů a opatření v oblasti informování, komunikace a medializace opatření


text:
podporovaných tímto programem;
 informační a komunikační činnosti;
 vývoj a údržba informačních systémů umožňujících výměnu a šíření informací o politice a právních předpisech Unie a informací týkajících se trhu práce.
 Podpora v souvislosti s:
 provozními náklady klíčových sítí na úrovni Unie, jejichž činnosti souvisejí s cíli osy Progress a přispívají k jejich plnění;
 zvyšováním způsobilosti státní správy a specializovaných služeb, jež zodpovídají za podporu geografické mobility, určené členskými státy a poskytovatelů mikroúvěrů;
 organizováním pracovních skupin státních úředníků za účelem sledování uplatňování práva Unie;
 vytvářením sítí a spoluprací mezi specializovanými orgány a dalšími příslušnými zúčastněnými subjekty, celostátními, regionálními a místními orgány a službami zaměstnanosti na evropské úrovni;
 financováním středisek pro sledování na evropské úrovni, a to i v souvislosti s klíčovými tematickými oddíly;
 výměnou zaměstnanců mezi vnitrostátními správami.
 Spolufinancování ze strany Unie
 Pokud jsou činnosti v rámci osy týkající se programu Progress financovány na základě výzvy k překládání návrhů, lze na ně získat spolufinancování Unií, které obecně nesmí překročit 80 % celkových způsobilých výdajů. Finanční podpora přesahující tento strop smí být poskytnuta pouze v řádně odůvodněných výjimečných případech.
 1. Osy týkající se programu Progress se mohou účastnit:
 země EHP v souladu s Dohodou o EHP a členské státy ESVO;
 kandidátské země a potenciální kandidáti, v souladu s obecnými zásadami a obecnými podmínkami stanovenými v rámcových dohodách s nimi uzavřenými o jejich účasti v programech Unie.
 2. Osy týkající se programu Progress se mohou účastnit všechny veřejné nebo soukromé subjekty, účastníci a instituce, a to zejména:
 specializované orgány stanovené podle práva Unie;
 sociální partneři;
 vysokoškolské instituce a výzkumné ústavy;
 odborníci na problematiku hodnocení a posuzování dopadů;
 vnitrostátní statistické úřady;
 3. Komise může spolupracovat s mezinárodními organizacemi, zejména s Radou Evropy, OECD, MOP a s jinými orgány OSN a se Světovou bankou.
 4. Komise může spolupracovat s třetími zeměmi, které se neúčastní programu. Zástupci těchto třetích zemí se mohou účastnit akcí společného zájmu (například konferencí, pracovních setkání a seminářů), které se konají v zemích účastnících se programu, a náklady na jejich účast mohou být kryty v rámci programu.
 Osa týkající se sítě EURES
 V rámci osy týkající se sítě EURES jsou podporována opatření v jednom nebo více tematických oddílech uvedených v písmenech a), b) a c). Orientační rozdělení prostředků vyčleněných podle čl. 5 odst. 2 písm. b) mezi různé oddíly musí po celé období programu respektovat tyto minimální procentní podíly:
 transparentnost, pokud jde o volná pracovní místa, žádosti a jakékoli další související informace pro žadatele a zaměstnavatele: 32 %;
 rozvoj služeb pro nábor a umísťování pracovníků do zaměstnání prostřednictvím vyřizování nabídek volných pracovních míst a žádostí o zaměstnání na úrovni Unie, především prostřednictvím cílených programů mobility: 30 %;
 přeshraniční partnerství: 18 %.
 Zbylé prostředky jsou vyčleněny na jeden či více tematických oddílů uvedených v písmenech a), b) nebo c) nebo na jejich kombinaci.
 Kromě obecných cílů stanovených v článku 4 má osa týkající se sítě EURES rovněž tyto specifické cíle:
 zajistit, aby volná pracovní místa, žádosti o zaměstnání a příslušné informace a rady a všechny související informace, jako jsou informace týkající se životních a


text:
pracovních podmínek, byly pro potenciální žadatele a zaměstnavatele transparentní. Toho bude dosaženo prostřednictvím jejich výměny a šíření na nadnárodní, meziregionální a přeshraniční úrovni použitím standardních forem interoperability v případě nabídky volných pracovních míst a žádostí o zaměstnání a také využitím dalších vhodných prostředků, jako je individuální poradenství a odborné vedení, především v případě osob s nízkou kvalifikací;
 podporovat poskytování služeb sítě EURES pro nábor a umísťování pracovníků do kvalitního a udržitelného zaměstnání prostřednictvím vyřizování nabídek volných pracovních míst a žádostí o zaměstnání; podpora služeb sítě EURES zahrnuje různé fáze umísťování pracovníků od přípravy před nástupem do zaměstnání až po následnou pomoc po umístění do zaměstnání s cílem zajistit úspěšné začlenění žadatele do trhu práce; tyto podpůrné služby mohou zahrnovat cílené programy mobility k obsazení volných pracovních míst v určitém odvětví, profesi, zemi nebo skupině zemí nebo pro určité skupiny pracovníků, jako jsou mladí lidé, se sklonem k mobilitě, pokud byla zjištěna zřejmá ekonomická potřeba.
 Osy týkající se sítě EURES lze použít k financování opatření k podpoře dobrovolné mobility jednotlivců v rámci Unie na spravedlivém základě a k odstranění překážek mobility, především pokud jde o:
 rozvoj a činnosti přeshraničních partnerství sítě EURES, pokud to požadují útvary s územní odpovědností za příhraniční oblasti;
 poskytování informací, poradenství, služeb v oblasti umisťování a náboru přeshraničních pracovníků;
 vytvoření vícejazyčné digitální platformy pro vyřizování nabídek pracovních míst a žádostí o zaměstnání;
 vytvoření cílených programů mobility, na základě výzev k předkládání návrhů, k obsazení volných pracovních míst tam, kde byly zjištěny nedostatky trhu práce, nebo na pomoc pracovníkům se sklonem k mobilitě a pokud byla zjištěna zřejmá ekonomická potřeba;
 vzájemné učení mezi zúčastněnými stranami sítě EURES a odborná příprava poradců sítě EURES, včetně poradců sítě EURES pro oblast přeshraničního partnerství;
 informační a komunikační činnosti ke zvyšování informovanosti ohledně přínosů geografické a pracovní mobility obecně a o činnostech a službách sítě EURES.
 Pokud jsou činnosti v rámci osy týkající se sítě EURES financovány na základě výzvy k předkládání návrhů, lze na ně poskytnout spolufinancování Unií, které obecně nesmí překročit 95 % celkových způsobilých výdajů. Finanční podpora přesahující tento strop smí být poskytnuta pouze v řádně odůvodněných výjimečných případech.
 Monitorování forem mobility
 S cílem stanovit negativní dopady vyplývající z geografické mobility v rámci Unie a těmto dopadům předcházet sleduje Komise spolu s členskými státy v souladu s článkem 12 nařízení (EU) č. 492/2011 pravidelně vývoj mobility a její formy.
 1. Osy týkající se sítě EURES se mohou účastnit:
 země EHP v souladu s Dohodou o EHP a Švýcarská konfederace v souladu s Dohodou o volném pohybu osob mezi Evropským společenstvím a jeho členskými státy na jedné straně a Švýcarskou konfederací na straně druhé (18).
 2. Osy týkající se sítě EURES se mohou účastnit všechny subjekty, účastníci a instituce určené členským státem nebo Komisí, které splňují podmínky pro účast v síti EURES, jak stanoví prováděcí rozhodnutí Komise 2012/733/EU. Mezi tyto subjekty, účastníky a instituce patří zejména:
 Osa týkající se mikrofinancování a sociálního podnikání
 V rámci osy týkající se mikrofinancování a sociálního podnikání jsou podporována opatření v jednom nebo více tematických


text:
oddílech uvedených v písmenech a) a b). Orientační rozdělení prostředků vyčleněných podle čl. 5 odst. 2 písm. c) mezi různé oddíly musí po celé období programu respektovat tyto minimální procentní podíly:
 mikrofinancování pro zranitelné skupiny a mikropodniky: 45 %;
 sociální podnikání: 45 %.
 Zbylé prostředky jsou vyčleněny na tématické oddíly uvedené v písmenech a) nebo b) nebo na jejich kombinaci.
 Kromě obecných cílů stanovených v článku 4 má osa týkající se mikrofinancování a sociálního podnikání rovněž tyto specifické cíle:
 zvyšovat přístup k mikrofinancování a jeho dostupnost pro:
 zranitelné osoby, které ztratily zaměstnání nebo jsou ohrožené ztrátou zaměstnání, nebo pro něž je obtížné vstoupit nebo se vrátit na trh práce, nebo jsou ohroženy sociálním vyloučením, nebo jsou sociálně vyloučeny a jsou v nevýhodné pozici z hlediska přístupu na tradiční úvěrový trh a chtějí založit nebo dále rozvíjet vlastní mikropodnik;
 mikropodniky, jak v období zahájení činnosti, tak i ve fázi rozvoje, zejména ty mikropodniky, které zaměstnávají osoby uvedené pod bodem i);
 zvyšovat institucionální způsobilost poskytovatelů mikroúvěrů;
 podporovat rozvoj trhu sociálních investic a usnadňovat sociálním podnikům přístup k finančním prostředkům tak, že se těm sociálním podnikům, jejichž roční obrat nepřesahuje 30 milionů EUR, nebo jejichž bilanční suma roční rozvahy nepřesahuje 30 milionů EUR a které nejsou subjekty kolektivního investování, zpřístupní vlastní kapitál, kvazivlastní kapitál, úvěrové nástroje a granty do výše 500 000 EUR.
 Aby se zajistila doplňkovost, Komise a členské státy v rámci své oblasti působnosti úzce koordinují tato opatření s opatřeními uplatňovanými v rámci politiky soudržnosti a vnitrostátních politik.
 Podporu mikrofinancování a sociálním podnikům, včetně budování institucionální kapacity, zejména prostřednictvím finančních nástrojů stanovených v rámci hlavy VIII části jedna finančního nařízení a grantů, lze poskytnout v rámci osy týkající se mikrofinancování a sociálního podnikání.
 1. Osy týkající se mikrofinancování a sociálního podnikání se mohou účastnit veřejné a soukromé subjekty, které jsou zřízené na celostátní, regionální nebo místní úrovni v zemích uvedených v čl. 18 odst. 1 a v těchto zemích poskytují:
 mikrofinanční prostředky pro osoby a mikropodniky; nebo
 finanční prostředky pro sociální podniky.
 2. Komise zajistí, aby tato osa byla bez jakékoli diskriminace přístupná všem veřejným a soukromým subjektům v členských státech.
 3. S cílem oslovit konečné příjemce a vytvářet konkurenceschopné a životaschopné mikropodniky veřejné a soukromé subjekty, které provádějí činnosti uvedené v odst. 1 písm. a), úzce spolupracují s organizacemi, včetně organizací občanské společnosti, které hájí zájmy konečných příjemců mikroúvěrů, a s organizacemi, zejména s těmi, jež podporuje ESF, a zajišťují pro tyto konečné příjemce instruktážní a školicí programy. V této souvislosti budou před vytvořením mikropodniku i po něm zajištěna dostatečná navazující opatření týkající se příjemců.
 4. Veřejné a soukromé subjekty, které vykonávají činnosti uvedené v odst. 1 písm. a), udržují vysokou úroveň řízení, správy a ochrany spotřebitele v souladu se zásadami evropského kodexu správného chování pro poskytování mikroúvěrů a snažit se zabránit tomu, aby se osoby a podniky staly předluženými například v důsledku toho, že jim budou poskytovány úvěry s vysokými úrokovými sazbami nebo za podmínek, které zvyšují riziko jejich platební neschopnosti.
 S výjimkou případu společných akcí musí finanční prostředky


text:
přidělené na osu týkající se mikrofinancování a sociálního podnikání pokrývat celkové náklady na činnosti prováděné prostřednictvím finančních nástrojů, včetně platebních závazků vůči finančním zprostředkovatelům, například ztrát ze záruk, poplatků mezinárodním finančním subjektům za správu příspěvku Unie a včetně veškerých dalších způsobilých nákladů.
 1. Za účelem provádění nástrojů a grantů uvedených v čl. 22a může Komise uzavřít dohody se subjekty uvedenými v čl. 139 odst. 4 finančního nařízení, a zejména s Evropskou investiční bankou a Evropským investičním fondem Tyto dohody budou obsahovat podrobná ustanovení o provádění úkolů, jimiž jsou tyto finanční subjekty pověřeny, včetně ustanovení vyjadřujících potřebu zajistit doplňkovost a koordinaci se stávajícími finančními nástroji Unie a jednotlivých zemí a rozdělit zdroje rovnoměrně mezi členské státy a další zúčastněné země. Finanční nástroje podle hlavy VIII části jedna finančního nařízení mohou být uplatňovány prostřednictvím specializovaného investičního nástroje, který lze financovat z finančních prostředků programu nebo ze zdrojů jiných investorů či z obou těchto zdrojů.
 2. Účelová investiční jednotka uvedená v odstavci 1 může mimo jiné poskytovat půjčky, vlastní kapitál a nástroje pro sdílení rizika pro zprostředkovatele nebo pro přímé financování sociálních podniků nebo pro obojí. Vlastní kapitál může být poskytován mimo jiné ve formě otevřených kapitálových podílů, tichých podílů, půjček společníků nebo kombinací různých druhů kapitálových podílů vydaných investorům.
 3. Podmínky, jako například úrokové sazby, pro mikroúvěry, které jsou přímo či nepřímo podporovány v rámci této osy, zohledňují přínosy takovéto podpory a jsou odůvodnitelné s ohledem na podkladová rizika a skutečné náklady financování spojené s úvěrem.
 4. V souladu s čl. 140 odst. 6 finančního nařízení musí být roční splátky vytvořené jedním finančním nástrojem přiřazeny k tomuto finančnímu nástroji do 1. ledna 2024, zatímco příjmy musí být zapsány do souhrnného rozpočtu Unie až po odečtení nákladů řízení a poplatků spojených s řízením tohoto programu. U finančních nástrojů, které byly zřízeny již ve víceletém finančním rámci pro období 2007-2013, musí být roční splátky a příjmy z operací zahájených v minulém období přiřazeny k dotyčnému finančnímu nástroji ve stávajícím období.
 5. Po skončení platnosti dohod uzavřených se subjekty uvedenými v odstavci 1 nebo po skončení investičního období specializovaného investičního nástroje bude doplatek splatný Unii poukázán do souhrnného rozpočtu Unie.
 6. Subjekty uvedené v odstavci 1 tohoto článku a případně správci fondu uzavřou s veřejnými a soukromými subjekty uvedenými v článku 28 písemné dohody. Takové dohody stanoví, že tito veřejní a soukromí poskytovatelé musí zdroje zpřístupněné v rámci osy týkající se mikrofinancování a sociálního podnikání používat v souladu s cíli stanovenými v článku 26 a poskytovat informace pro vypracování výročních zpráv o provádění podle článku 31.
 1. Subjekty uvedené v čl. 30 odst. 1 a případně správci fondu zasílají Komisi výroční zprávy o provádění, v nichž jsou uvedeny činnosti, na které byla poskytnuta podpora, jejich finanční provádění, rozdělení a dostupnost finančních prostředků a investic v členění podle sektoru, zeměpisné oblasti a typu příjemce. Tyto zprávy rovněž objasňují přijaté nebo zamítnuté žádosti s ohledem na každý specifický cíl, smlouvy uzavřené dotyčnými veřejnými a soukromými subjekty, financovaná opatření a výsledky, i pokud jde o jejich sociální dopad,


text:
vytváření pracovních míst a udržitelnost přidělené podpory. Tyto zprávy Komise předkládá pro informaci Evropskému parlamentu.
 2. Informace uvedené v těchto výročních zprávách o provádění jsou podkladem pro kontrolní zprávy podle článku 12, které jsou vypracovávané každé dva roky. Takové kontrolní zprávy musí obsahovat výroční zprávy podle čl. 8 odst. 2 rozhodnutí č. 283/2010/EU, podrobné informace o činnostech v oblasti komunikace a informace o doplňkovosti s jinými nástroji Unie, především ESF.
 PRACOVNÍ PROGRAMY A ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
 Komise přijímá prováděcí akty, kterými stanoví pracovní programy pokrývající všechny tři osy. Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 36 odst. 3.
 Pracovní programy se stanovují v případě potřeby na průběžné tříleté období a obsahují popis opatření, která mají být financována, postupy pro výběr činností podporovaných Unií, zeměpisné pokrytí, cílové skupiny a orientační časový rámec provádění. Pracovní programy rovněž uvádí orientační informace týkající se částky vyčleněné pro každý specifický cíl a zohledňují přerozdělení finančních prostředků v souladu s článkem 33. Pracovní programy posilují soudržnost programu uvedením vazeb mezi všemi třemi osami.
 Přerozdělení finančních prostředků pro jednotlivé osy a pro jednotlivé tématické oddíly v rámci os
 Komisi je svěřena pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci podle článku 34 pro přerozdělení prostředků mezi osy a jednotlivé tematické oddíly v rámci jednotlivých os, které by překračovaly orientační částky stanovené v jednotlivých případech o více než 5 % a až do výše 10 %, pokud si to vyžádá vývoj sociálně-ekonomické situace nebo zjištění hodnocení v polovině období uvedené v čl. 13 odst. 1. Přerozdělení prostředků pro tematické oddíly v rámci jednotlivých os je zohledněno v pracovních programech uvedených v článku 32.
 2. Pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci uvedená v článku 33 je svěřena Komisi ode dne 1. ledna 2014 na dobu sedmi let.
 3. Evropský parlament nebo Rada mohou přenesení pravomoci uvedené v článku 33 kdykoli zrušit. Rozhodnutím o zrušení se ukončuje přenesení pravomoci v něm blíže určené. Rozhodnutí nabývá účinku prvním dnem po zveřejnění v Úředním věstníku Evropské unie nebo k pozdějšímu dni, který je v něm upřesněn. Nedotýká se platnosti jiných již platných aktů v přenesené pravomoci.
 5. Akt v přenesené pravomoci přijatý podle článku 33 vstoupí v platnost, pouze pokud proti němu Evropský parlament nebo Rada nevysloví námitky ve lhůtě dvou měsíců ode dne, kdy jim byl tento akt oznámen, nebo pokud Evropský parlament i Rada před uplynutím této lhůty informují Komisi o tom, že námitky nevysloví. Z podnětu Evropského parlamentu nebo Rady se tato lhůta prodlouží o dva měsíce.
 Dodatečná prováděcí opatření
 Opatření nezbytná pro provádění programu, jako jsou kritéria hodnocení programu, včetně kritérií pro stanovení efektivnosti nákladů, jakož i způsobů šíření a předávání výsledků, se přijímají poradním postupem podle čl. 36 odst. 2.
 Opatření stanovená v článcích 4, 5 a 6 rozhodnutí č. 1672/2006/ES zahájená před 1. lednem 2014 se nadále řídí uvedeným rozhodnutím. Pokud jde o tato opatření, je Komisi nápomocen výbor uvedený v článku 36 tohoto nařízení.
 1. Konečné hodnocení podle čl. 13 odst. 4 tohoto nařízení musí obsahovat závěrečné hodnocení stanovené v článku 9 rozhodnutí č. 283/2010/EU.
 2.


text:
Komise provede zvláštní závěrečné hodnocení osy týkající se mikrofinancování a sociálního podnikání nejpozději jeden rok po skončení platnosti dohod se subjekty.
 Změny k rozhodnutí č. 283/2010/EU
 Rozhodnutí č. 283/2010/EU se mění takto:
 „4. Po skončení doby platnosti nástroje mikrofinancování bude zůstatek splatný Unii poskytnut k dispozici pro mikrofinancování a podporu sociálních podniků v souladu s nařízením Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1296/2013 ze dne11. prosince 2013 o programu Evropské unie pro zaměstnanost a sociální inovace („EaSI“) (19).
 (19) Úř. věst. L 347, 20.12.2013, s. 238“"
 v článku 8 se zrušují odstavce 3 a 4.
 (1) Úř. věst. C 143, 22.5.2012, s. 88.
 (2) Úř. věst. C 225, 27.7.2012, s. 167.
 (3) Postoj Evropského parlamentu ze dne 21. listopadu 2013 (dosud nezveřejněný v Úředním věstníku)
 (4) Rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady č. 1672/2006/ES ze dne 24. října 2006, kterým se zavádí program společenství pro zaměstnanost a sociální solidaritu – Progress (Úř. věst. L 315, 15.11.2006, s. 1).
 (5) Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 492/2011 ze dne 5. dubna 2011 o volném pohybu pracovníků uvnitř Unie (Úř. věst. L 141, 27.5.2011, s. 1).
 (6) Prováděcí rozhodnutí Komise 2012/733/EU ze dne 26. listopadu 2012, kterým se provádí nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 492/2011, pokud jde o vyřizování nabídek volných pracovních míst a žádostí o zaměstnání a opětovné zřízení sítě EURES (Úř. věst. L 328, 28.11.2012, s. 21).
 (7) Rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady č. 283/2010/EU ze dne 25. března 2010, kterým se zřizuje evropský nástroj mikrofinancování Progress pro oblast zaměstnanosti a sociálního začleňování (Úř. věst. L 87, 7.4.2010, s. 1).
 (8) Rozhodnutí Rady 2010/707/EU ze dne 21. října 2010 o hlavních směrech politik zaměstnanosti členských států (Úř. věst. L 308, 24.11.2010, s. 46).
 (9) Nařízení (EU, Euratom) č. 966/2012 Evropského parlamentu a Rady ze dne 25. října 2012, kterým se stanoví finanční pravidla o souhrnném rozpočtu Unie a o zrušení nařízení Rady (ES, Euratom) č. 1605/2002 (Úř. věst. L 298, 26.10.2012, s. 1).
 (10) Doporučení Rady ze dne 22. dubna 2013 o zavedení záruk pro mladé lidi (Úř. věst. C 120, 26.4.2013, s. 1).
 (11) Úř. věst. C 373, 20.12.2013, s. 1
 (13) Doporučení Komise 2003/361/ES ze dne 6. května 2003 o definici mikropodniků a malých a středních podniků (Úř. věst. L 124, 20.5.2003, s. 36).
 (14) Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1303/2013 ze dne 17. prosince 2013 o společných ustanoveních ohledně Evropského fondu pro regionální rozvoj, Evropského sociálního fondu, Fondu soudržnosti, Evropského zemědělského fondu pro rozvoj venkova a Evropského námořního a rybářského fondu, jichž se týká společný strategický rámec, o obecných ustanoveních ohledně Evropského fondu pro regionální rozvoj, Evropského sociálního fondu a Fondu soudržnosti (Viz strana 320 v tomto čísle Úředního věstníku).
 (15) Nařízení Rady (ES, Euratom) č. 2988/95 ze dne 18. prosince 1995 o ochraně finančních zájmů Evropských společenství (Úř. věst. L 312, 23.12.1995, s. 1).
 (16) Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU, Euratom) č. 883//2013 ze dne 11. září 2013 o vyšetřování prováděném Evropským úřadem pro boj proti podvodům (OLAF)a o zrušení nařízení


text:
3 VSOL 876/2015-A-9
 KSBR 44 INS 19816/2015 3 VSOL 876/2015-A-9
 Vrchní soud v Olomouci rozhodl v senátě složeném z předsedkyně senátu JUDr. Věry Vyhlídalové a soudkyň JUDr. Ivany Wontrobové a JUDr. Heleny Krejčí v insolvenční věci dlužníků a) Rastislava anonymizovano , nar. 29.12.1986, bytem Otnice, Školní 480, PSČ 683 54, identifikační číslo: 74479300, a b) Markéty anonymizovano , anonymizovano , bytem Otnice, Školní 480, PSČ 683 54, identifikační číslo: 87929589, o insolvenčním návrhu dlužníků, o odvolání dlužníků proti usnesení Krajského soudu v Brně ze dne 3.8.2015, č.j. KSBR 44 INS 19816/2015-A-4,
 Krajský soud v Brně usnesením, označeným v záhlaví tohoto rozhodnutí, uložil dlužníkům, aby do tří dnů od právní moci tohoto usnesení zaplatili na blíže označený účet Krajského soudu v Brně nebo v hotovosti zálohu na náklady insolvenčního řízení ve výši 50.000 Kč.
 V odůvodnění svého rozhodnutí soud prvního stupně uvedl, že podáním, doručeným soudu dne 31.7.2015, se dlužník domáhá vydání rozhodnutí o úpadku a povolení oddlužení. Poté, co soud prvního stupně citoval ustanovení § 389 odst. 1 a odst. 2, ustanovení § 390 odst. 3 a § 396 odst. 1 zákona č. 182/2006 Sb., o úpadku a způsobech jeho řešení (insolvenční zákon), ve znění pozdějších předpisů (dále jen IZ ), dále uvedl, že podle údajů v příloze návrhu část závazků dlužníka vznikla v souvislosti s jeho podnikatelskými činnostmi, a z dalších příloh vyplývá, že se jedná minimálně o závazek vůči věřiteli Všeobecné zdravotní pojišťovně České republiky ve výši 182.778 Kč a o závazek vůči věřiteli Městské správě sociálního zabezpečení Brno ve výši 260.616 Kč. Dlužník však ve svém návrhu netvrdí žádné skutečnosti, z nichž by se dalo usuzovat, že se jedná o dluhy, které řešení jeho úpadku oddlužením ve smyslu ustanovení § 389 odst. 2 IZ nebrání. Soud prvního stupně dovodil, že vzhledem k tomu, že dlužník neprokázal svou aktivní legitimaci k podání návrhu na povolení oddlužení, je jediným možným způsobem řešení jeho úpadku konkurs. Pro krytí nákladů konkursu je třeba zajistit již v této fázi řízení finanční prostředky ve formě zálohy na náklady insolvenčního řízení. S ohledem na rozsahu majetku dlužníka, který v současné době nedisponuje pohotovými finančními prostředky k úhradě nákladů konkursu, a předpokládaným nákladům řízení při konkursu, postupoval podle ustanovení § 108 IZ a stanovil zálohu k jejich krytí, neboť prostředky k tomu nelze zajistit jinak.
 Proti tomuto usnesení podali dlužníci odvolání. Odvolatelé zdůraznili, že soud prvního stupně nesprávně interpretuje novelizované znění insolvenčního zákona, účinné od 1.1.2014, neboť z důvodové zprávy k této novele insolvenčního zákona vyplývá, že je možné, aby se úspěšně domáhala oddlužení také fyzická osoba mající závazky z podnikatelské činnosti, pokud s řešením podnikatelských závazků oddlužením budou souhlasit věřitelé. Insolvenční zákon však v žádném ze svých ustanovení nevyžaduje, aby spolu s návrhem na povolení oddlužení byl zároveň předkládán písemný souhlas věřitelů s tím, že podnikatelské závazky dlužníka budou řešeny formou oddlužení, takže i dlužník, který má závazky pocházející z podnikatelské činnosti, je legitimní podat návrh na povolení oddlužení. Ustanovení 403 IZ naopak vyžaduje aktivní projev vůle věřitelů, jejichž pohledávky pochází z podnikatelské činnosti


text:
dlužníka, že s oddlužením takového dlužníka nesouhlasí, což plyne jednak z § 397 IZ, tak i zejména z ustanovení § 403 odst. 2 IZ. Soud prvního stupně požadavkem k doložení souhlasu věřitelů peněžitých závazků, které pochází z dlužníkovy podnikatelské činnosti, s řešením dlužníkova úpadku oddlužením nerespektuje právní názory obsažené v ustálené rozhodovací praxi soudů vyšší instance. V této souvislosti odkázali odvolatelé na usnesení Vrchního soudu v Praze ze dne 2.9.2014, sen. zn. 4 VSPH 1277/2014-A-28, ze dne 18.7.2014, sen. zn. 3 VSPH 517/2014, a ze dne 23.6.2014, sen. zn. 1 VSPH 1211/2014-A-17, z jejichž závěrů v odvolání citovali. Odvolatelé poukázali i na faktickou a logickou neochotu věřitelů vyjádřit se k možnosti oddlužení u dlužníků, jejichž závazky pocházejí také z podnikatelské činnosti s tím, že věřitelé ve stavu, kdy nejsou přihlášeny pohledávky ostatních věřitelů, nemohou vyhodnotit poměr pohledávek vzniklých z podnikání, neznají celkovou výši závazků přihlášených věřitelů, přesný dlužníkův příjem, ocenění dlužníkova majetku, a nemohou tedy rozhodnout, který způsob oddlužení vzhledem k uvedeným faktorům bude pro ně výhodnější. Tyto informace však na přezkumném jednání, popřípadě na schůzi věřitelů, již budou známy, a tudíž se mohou jasně rozhodnout, zda navrhnou konkurs nebo oddlužení. V této souvislosti odvolatelé dále citovali ze závěrů v rozhodnutích vrchních soudů, podle odvolatelů zásadních, a to v usnesení Vrchního soudu v Olomouci ze dne 29.1.2014, sen. zn. 1 VSOL 1197/2013-A-17, ze dne 16.4.2014, sen. zn. 1 VSOL 297/2014-A-9, a ze dne 24.3.2014, sen. zn. 3 VSOL 15/2014-A-16, a v usnesení Vrchního soudu v Praze ze dne 15.5.2014, sen. zn. 2 VSPH 961/2014, z nichž vyplývá, že není zapotřebí, aby dlužníci předkládali souhlasy věřitelů s pohledávkami, pocházejícími z podnikatelské činnosti dlužníka, s oddlužením dlužníka. Odvolatelé navrhli, aby odvolací soud usnesení soudu prvního stupně zrušil, případně aby usnesení soudu prvního stupně změnil a uložil dlužníkům zálohu na náklady insolvenčního řízení ve výši maximálně 20.000 Kč.
 Odvolací soud po zjištění, že odvolání bylo podáno včas a osobou oprávněnou, přezkoumal usnesení soudu prvního stupně, jakož i řízení, které jeho vydání předcházelo (§ 212, § 212a odst. 1, odst. 5 a odst. 6 o.s.ř.), aniž nařizoval jednání (§ 94 odst. 2, písm. c/ IZ), a dospěl k závěru, že odvolání dlužníků není důvodné.
 Podle ustanovení § 108 IZ, insolvenční soud může před rozhodnutím o insolvenčním návrhu uložit insolvenčnímu navrhovateli, aby ve stanovené lhůtě zaplatil zálohu na náklady insolvenčního řízení, je-li to nutné ke krytí nákladů řízení a prostředky k tomu nelze zajistit jinak. Tuto zálohy nelze uložit insolvenčnímu navrhovateli, který je zaměstnancem dlužníka a jehož pohledávka spočívá pouze v pracovněprávních nárocích (odstavec 1). Výši zálohy může insolvenční soud určit až do částky 50.000 Kč. Je-li insolvenčních navrhovatelů více, jsou povinni zaplatit zálohu společně a nerozdílně (odstavec 2).
 Z obsahu spisu vyplývá, že dlužníci se insolvenčním návrhem spojeným se společným návrhem manželů na povolení oddlužení, doručeným soudu dne 31.7.2015, domáhají zjištění svého úpadku a povolení oddlužení plněním splátkového kalendáře. V návrhu uvedli, že jsou v úpadku, neboť mají více věřitelů, peněžité závazky více než 30 dnů po lhůtě splatnosti a tyto nejsou schopni plnit,


text:
řada věřitelů zahájila proces vymáhání svých závazků. Celková výše závazků vzniklých v rámci společného jmění manželů činí 643.911 Kč, jde o závazky nezajištěné. Dlužníci současně specifikovali jednotlivé závazky označením věřitele, druhu závazku , uvedli výši a splatnost jednotlivých závazků, ve vztahu ke všem závazkům uvedli, že se jedná o závazky nezajištěné, a že tyto závazky nepopírají co do důvodu a výše. Dále uvedli, že dlužník má příjem jako osoba samostatně výdělečně činná ve výši 15.700 Kč čistého měsíčně, dlužnice pobírá mzdu v průměrné výši 12.483 Kč čistého měsíčně, kromě vzájemné vyživovací povinnosti mají vyživovací povinnost k jednomu dítěti. S přihlédnutím ke svým příjmům a k celkové výši nezajištěných závazků jsou schopni za dobu 5 let uhradit svým věřitelům alespoň 30 % hodnoty jejich nezajištěných pohledávek. K návrhu dlužníci připojili, mimo jiné, seznam majetku, seznam závazků a seznam zaměstnanců, opatřené podepsaným prohlášením o jejich úplnosti a správnosti. V seznamu závazků dlužníci označili jednotlivé své věřitele, uvedli údaj k druhu závazku , údaj o výši a splatnosti jednotlivých závazků, ve vztahu ke všem označeným závazkům uvedli, že se jedná o závazky nezajištěné a že tyto závazky nepopírají co do důvodu a výše. Z údajů, uvedených v seznamu majetku, vyplývá, že dlužníci nevlastní žádné nemovitosti, jsou vlastníky movitých věcí-obvyklého vybavení domácnosti celkem v odhadované hodnotě asi 22.800 Kč a dvou automobilů-jeden automobil je v odhadované hodnotě 10.000 Kč a druhý automobil v odhadované hodnotě 40.000 Kč. Podle údajů uvedených v seznamu zaměstnanců nemají dlužníci žádné zaměstnance. K návrhu bylo dále připojeno tzv. prohlášení dlužníka Rastislava anonymizovano a prohlášení dlužníka Markéty anonymizovano , v prohlášení dlužníka Rastislava anonymizovano je uvedeno, že ke dni podání insolvenčního návrhu spojeného s návrhem na povolení oddlužení je podnikatelem a část závazků pochází z podnikatelské činnosti, v prohlášení dlužnice Markéty anonymizovano je uvedeno, že ke dni podání návrhu spojeného s návrhem na povolení oddlužení je podnikatelem a její současné závazky nepochází z podnikatelské činnosti. Na tomto základě rozhodl soud prvního stupně odvoláním napadeným usnesením.
 Po vyhodnocení údajů, uvedených dlužníky v insolvenčním návrhu a v zákonem vyžadované příloze-seznamu závazků, lze předběžně uzavřít, že dlužníci se nacházejí v úpadku ve formě platební neschopnosti, neboť mají peněžité závazky vůči více věřitelům, které jsou po dobu delší 30 dnů po lhůtě splatnosti a které nejsou schopni plnit, neboť je neplní (jak vyplývá z údajů o datu splatnosti jednotlivých závazků) po dobu delší tří měsíců po lhůtě splatnosti (§ 3 odst. 1 a odst. 2, písm. b/ IZ).
 Uložení povinnosti zaplatit zálohu dlužníkovi, který podal insolvenční návrh, je odůvodněno zejména v případě, kdy podle předběžného závěru insolvenčního soudu bude úpadek dlužníka řešen konkursem a struktura jeho majetku je taková, že po rozhodnutí o úpadku nebudou v majetkové podstatě dostatečné pohotové peněžní prostředky k zajištění činnosti insolvenčního správce. V konkursu-na rozdíl o oddlužení plněním splátkového kalendáře-totiž nejsou náklady řízení hrazeny postupně, ale vznikají ve větší míře krátce po rozhodnutí o úpadku a hradí se právě z majetkové podstaty.
 Ze shora citovaného ustanovení § 389 IZ vyplývá, že dlužníka-fyzickou osobu-nelze předem vylučovat z oddlužení jenom proto,


text:
že dlužník má, jako v této věci (což odvolatelé nezpochybňovali), dluhy z podnikání. I když tedy s účinností od 1.1.2014 insolvenční zákon připouští, aby soud povolil oddlužení i fyzické osobě, která je podnikatelem, případně již nepodniká, avšak má (i) závazky z podnikání, musí zde být nicméně splněny podmínky uvedené v ustanovení § 389 odst. 2 IZ. Uvedené znamená, že pokud dlužník-fyzická osoba má závazky z podnikání, pak s jeho oddlužením musí souhlasit (každý) nezajištěný věřitel, o jehož pohledávku, pocházející z podnikání dlužníka, jde. Souhlasu není třeba pouze tehdy, jde-li sice o věřitele, který má vůči dlužníku pohledávku, pocházející z podnikatelské činnosti dlužníka, tato jeho pohledávka je však zajištěna, nebo jde o pohledávku, která zůstala neuspokojena po skončení (předchozího) insolvenčního řízení, ve kterém soud zrušil konkurs pro nedostatek majetku nebo po splnění rozvrhového usnesení (§ 308 odst. 1, písm. c/ nebo d/ IZ).
 Nutno ovšem zdůraznit, že tento postup (postup podle ustanovení § 397 odst. 1 IZ) se uplatní tehdy, jsou-li pochybnosti o tom, zda dlužník je skutečně oprávněn podat návrh na povolení oddlužení, to je, zda splňuje uvedená kritéria. Podle přesvědčení odvolacího soudu je proto nutno z tohoto důvodu již v návrhu na povolení oddlužení tvrdit takové skutečnosti, z nichž by bylo možno usuzovat,
 že se jedná o dluhy, které řešení úpadku oddlužením ve smyslu ustanovení § 389 odst. 2, písm. a), písm. b) nebo písm. c) IZ nebrání. Takové skutečnosti však dlužníci ve svém návrhu na povolení oddlužení současně neuplatnili, naopak je zjevné, že s věřiteli, vůči nimž mají závazky z podnikání (přičemž se nejedná o pohledávky věřitelů, které zůstaly neuspokojeny po skončení insolvenčního řízení, v němž insolvenční soud zrušil konkurs na majetek dlužníka a podle § 308 odst. 1, písm. c/ nebo d/ IZ, a nejde o pohledávky zajištěných věřitelů.) nejednali, a jejich stanoviska, pokud se týká jejich souhlasu s oddlužením, ani nezjišťovali.
 Za tohoto stavu se tak jeví pravděpodobným odmítnutí návrhu dlužníků na povolení oddlužení (§ 390 odst. 3 IZ) a prohlášení konkursu na jejich majetek (§ 396 IZ).
 Soud prvního stupně také správně uložil dlužníkům povinnost k zaplacení zálohy na náklady insolvenčního řízení.
 Záloha na náklady insolvenčního řízení je v případě řešení dlužníkova úpadku konkursem potřebná především pro počáteční činnost správce a je rovněž zárukou úhrady jeho odměny pro případ, že by ji nebylo možno hradit z majetkové podstaty (§ 38 odst. 2 IZ). Náklady insolvenčního řízení nelze totiž přenášet na stát, který by hradil odměnu a hotové výdaje správce v případě, pokud by prověřování majetkové situace dlužníka insolvenčním správcem nevedlo ke zjištění a zpeněžení majetku, případně majetku v potřebném rozsahu. Nelze rovněž přehlédnout, že pokud správce po prohlášení konkursu zpeněžuje, pak jen jeho minimální odměna, jak správně uvedl soud prvního stupně, činí 45.000 Kč a je nepochybné že správci vzniknou další hotové výdaje (cestovné, poplatky apod.). Pokud správce v rámci konkursu nezjistí žádný zpeněžitelný majetek a tedy nic nezpeněží, pak mu ovšem zůstává nárok na odměnu z počtu jím přezkoumaných přihlášek pohledávek, nejméně opět ve výši 45.000 Kč (viz § 1, § 2a vyhlášky č.


text:
313/2007 Sb., ve znění účinném od 1.1.2014).
 K argumentaci odvolatelů, v níž odkázali na citovaná rozhodnutí Vrchního soudu v Praze a Vrchního soudu v Olomouci, považuje odvolací soud za potřebné uvést, že zálohu na náklady insolvenčního řízení může insolvenční soud požadovat jen do doby, než rozhodne o insolvenčním návrhu, tedy do rozhodnutí o úpadku, nikoliv v pozdější fázi insolvenčního řízení. Pokud by se věřitelé s pohledávkou pocházející z podnikání dlužníka vyjádřili až v pozdější fázi insolvenčního řízení, tj. na schůzi věřitelů (§ 403 IZ) tak, že s řešením jejich pohledávek v rámci oddlužení dlužníka nesouhlasí a insolvenční soud by musel z tohoto důvodu rozhodnout o řešení úpadku dlužníka konkursem, nemohl by dlužníkovi zaplacení zálohy uložit, neboť mu to v pozdější fázi insolvenčního řízení již zákon neumožňuje (§ 108 odst. 1 IZ). V takovém případě by pak správce jednak zůstal bez potřebných finančních prostředků, které jsou nutné bezprostředně po rozhodnutí o úpadku (je-li úpadek řešen konkursem) a v případě, že by nebyl zpeněžen žádný majetek, či majetek v potřebném rozsahu, náklady na odměnu a výdaje správce by hradil stát z rozpočtových prostředků. Tomu má předejít právě institut zálohy na náklady insolvenčního řízení.
 Soudní praxe insolvenčních soudů (prvního stupně) a Vrchního soudu v Olomouci, která se po novele insolvenčního zákona účinné od 1.1.2014 postupně vyvíjela, se proto ustálila na závěru, že dlužník, který hodlá řešit svůj úpadek oddlužením a má závazky z podnikání [které nejsou zajištěny majetkem dlužníka a ani nejde o pohledávky, které zůstaly neuspokojeny po skončení předchozího insolvenčního řízení, ve kterém soud zrušil konkurs na majetek dlužníka dle ust. § 308 odst. 1 písm. c) nebo d) IZ], by měl s věřiteli pohledávek, jež mají původ v podnikatelské činnosti dlužníka, jednat, seznámit je podrobně se svou majetkovou situací, včetně nabídky pro zvažované oddlužení a v dostatečném časovém předstihu souhlas s oddlužením od nich vyžádat, tak aby ve svém návrhu na oddlužení byl schopen tuto právně významnou skutečnost (tj. souhlas věřitelů dle ustanovení § 389 odst. 1, písm. a/ IZ) tvrdit a případně také i doložit. Jinak řečeno, hodlá-li se dlužník v rámci oddlužení poctivě vyrovnat i s věřiteli, kteří mají vůči němu pohledávky z podnikání, neměl by pouze spoléhat na to, že se tito věřitelé se svými pohledávkami do insolvenčního řízení nepřihlásí (ať již vědomě či v důsledku neinformovanosti), nebo že v důsledku jejich pasivity v průběhu insolvenčního řízení založí svůj souhlas s oddlužením dlužníka.


text:
Nejasnosti zleva i zprava | Niki a její cesta za štěstím F-64.0 MtF
 Nejasnosti zleva i zprava
 10. dubna 2017 v 10:02 | Názory druhých
 Ještě před uveřejněním článku, který chystám na konec týdne, bych tady ráda zveřejnila článek Mgr.Lenky Chalupské, který vyšel na webu "Právní prostor" a mou reakci na něj.
 A dále...v nějaké diskuzi na některých blozích už zazněly také názory, že diagnóza F-64 je zastaralá a brzy zanikne.
 Dne 1.března tohoto roku jsem zaslala na zastoupení WHO v ČR dotaz v tomto znění: Dobrý den,chtěla jsem se jen zeptat, zdali v novelizované ICD-11, je nějaká úprava, která se dotkne dosavadních diagnóz transsexuality v ČR, tedy F 64.0 - F 64.1 apod. ? A pokud je...bude právně závazná pro ČR?
 S pozdravem a přáním hezkého dne, Nikola ....
 Přišla mi odpověď:
 Vážená paní, děkujeme za Vaše emaily a dotaz.
 Novelizace MKN-10 na verzi 11 je ve finální fázi projednávání. V současné době není tento dokument dostupný mimo odbornou skupinu a konzultanty.
 Národním odborným zástupcem MKN pro WHO a držitelem licence k překladu je MZ ČR a ÚZIS. Poslední aktualizace verze 10 si můžete stáhnout na webových stránkách ÚZIS: http://www.uzis.cz/cz/mkn/index.html , kde naleznete I více informací v této oblasti.
 S pozdravem, Pavla Korpusová
 Prozatím to nebudu komentovat, to bych nechala až na ten příští článek.
 Pojem transsexualita je v dnešní době již velice rozšířeným označením pro stav rozporu mezi psychickým a anatomickým pohlavím u člověka. Ačkoli se tento pojem v soudobé společnosti vžil velmi rychlým tempem, o to pomaleji jsou do této sféry reflektovány moderní lidskoprávní přístupy. Jednoznačným ukazatelem současné české tendence se v našem právním prostředí stal občanský zákoník.
 Problematiku změny pohlaví občanský zákoník upravuje v § 29, tedy již v části první, hlavě druhé. Jelikož hlavním účelem občanského zákoníku má být zejména obecná a podpůrná úprava soukromého práva, přináší i toto ustanovení důsledky změny pohlaví ve sféře soukromoprávní. Předně je však nutno podotknout, že nový občanský zákoník zvolenou úpravou nevykročil nejšťastnější cestou. Hned první odstavec § 29 představuje asi nejvýraznější kontroverzi, neboť pro dosažení změny pohlaví vyžaduje kumulativní splnění dvou podmínek, a to chirurgický zákrok při současném znemožnění reprodukční funkce a přeměně pohlavních orgánů. Zaměřme nyní pozornost právě na toto ustanovení.
 Ačkoli občanský zákoník vešel v účinnost teprve nedávno, k 1. lednu 2014, a dalo by se tedy očekávat, že bude svým obsahem odpovídat současným lidskoprávním standardům, v případě změny pohlaví zákoník zvolil zcela opačný přístup. Zákonodráce stanovil jako obligatorní chirurgický zákrok, bez nějž nelze z právního hlediska jedince uznat jako osobu opačného pohlaví, to vše i přes to, že nejen některé evropské státy, resp. jejich právní úpravy, ale také judikatura Evropského soudu pro lidská práva, naznačují v posledních letech značný posun v nahlížení na problematiku transsexuálů, avšak směrem opačným než právní úprava česká. Kupříkladu německý Spolkový ústavní soud ve svém rozhodnutí ze dne 11.1.2011[1] rozhodl mimo jiné o neústavnosti podmínky provedení chirurgického zákroku. Dle jeho odůvodnění není u transsexuálů rozhodující touha po fyzické změně, a tedy operaci, nýbrž stabilita transsexuální touhy. Touha po operativní změně, která


text:
by jedince fyzicky připodobnila opačnému pohlaví, není spolehlivým diagnostickým indikátorem. Je nutné také zvážit samotnou operaci, která může přinést mnohá zdravotní rizika. Vědecké společenství podle něj dospělo v poslední době k poznání, že operace směřující ke změně pohlaví, nejsou nezbytně doporučovány ani v případech velmi spolehlivé diagnózy transsexuality. Zda je z lékařského pohledu změna pohlaví podložená a lze ji doporučit, by mělo být stanoveno podle lékařské diagnózy individuálně u každého jedince. Pokud je tedy právními předpisy operace stanovena jako nezbytný předpoklad změny osobního statusu, je nutno tuto podmínku hodnotit jako nepřiměřenou, která navíc dostatečně nezohledňuje chráněná základní práva člověka.[2]
 Též rakouské soudy se již problematikou chirurgického zákroku zabývaly. Nejvýznamnějším se stalo rozhodnutí Správního soudu (Verwaltungsgerichtshof) ze dne 3.12.2009[3], ve kterém soud dospěl k závěru, že odstranění primárních pohlavních znaků není nutnou podmínkou k přiblížení se vnějšímu vzhledu opačného pohlaví. Naopak, soud zdůraznil zejména psychickou složku pocitu přináležitosti k opačnému pohlaví a jeho nezvratnost.
 Problematickým se začíná jevit též požadavek na znemožnění reprodukční funkce. Občanský zákoník stanovil tuto podmínku shodně se zákonem o specifických zdravotních službách.[4] Na první pohled se zdá být tento požadavek zcela legitimním, neboť zákonodárce se jím bezpochyby snaží zabránit takovému stavu, kdy by muži (podle práva) mohli rodit děti a naopak ženy děti plodit. Nutno však podotknout, že tato úprava je v čirém rozporu s doporučením komisaře Rady Evropy pro lidská práva z roku 2009, který v čl. V bodě 4 výslovně uvádí doporučení členským státům, aby byly zrušeny sterilizace a další povinné lékařské zákroky jako nezbytné právní požadavky pro uznání změny pohlaví.[5]
 Neméně diskutovaným jevem se zdá být též zánik manželství nebo registrovaného partnerství v okamžiku změny pohlaví[6], který občanský zákoník podle § 29 odst. 1 in fine formou vyvratitelné domněnky stanoví jako den uvedený v potvrzení o změně pohlaví vydaném poskytovatelem zdravotních služeb. I tomuto tématu se již v minulosti věnoval německý Spolkový ústavní soud, který rozhodnutím ze dne 27.5.2008[7] shledal požadavek na to, aby osoba, jíž má být změněno pohlaví, nebyla vdaná/ženatý, neslučitelný se Základním zákonem, zejména s ústavně zaručenou ochranou manželství a rodiny. Soud dospěl k názoru, že není rozumné "nutit" transsexuální osoby k rozvodu manželství, chtějí-li zůstat v partnerství se svým dosavadním manželem nebo manželkou a nemohou-li s tímto partnerem zároveň žít v jiném svazku, který by zajišťoval partnerům stejnou právní ochranu jako manželství. Takovýmto způsobem by existujícímu manželství byla odepřena ústavní ochrana.[8]
 Problematice manželství transsexuálních osob věnoval pozornost i Evropský soud pro lidská práva. Ve věci Wena a Anita Parry vs. Spojené království[9] byli stěžovateli manželé, kteří měli společně tři děti. Jeden ze stěžovatelů podstoupil hormonální léčbu i chirurgický zákrok ke změně pohlaví, avšak oba stěžovatelé chtěli i nadále zůstat partnery v manželství. Soud nakonec porušení čl. 12 Úmluvy[10] neshledal, a to z toho důvodu, že právo Spojeného království umožňuje, aby partneři žili ve svazku registrovaného partnerství, které v sobě zahrnuje téměř ta samá práva jako práva partnerů ve svazku manželském.[11],[12] Dá se tedy usuzovat, že otázka legitimity zákonného zániku manželství by měla být odvislá od toho, zda daný právní řád


text:
zaručuje jedincům svazek s obdobným rozsahem souvisejících práv a povinností. Zůstává tedy otázkou, nakolik legitimní je obligatorní zánik manželství a registrovaného partnerství v českém právním řádu. I v případě, že by po právním uznání změny pohlaví a s tím souvisejícím zánikem manželství jedinci vstoupili do registrovaného partnerství, je také otázka, zda by bylo možno takový svazek považovat za vyvažující v porovnání se zaniklým manželstvím.
 Občanský zákoník svou úpravou otevřel dveře pro další diskuze ohledně právní úpravy tzv. translidí a jejich ústavně zaručených práv. Je jisté, že svou úpravou přivede k jednomu stolu zejména odborníky vyjadřující nesouhlas s obsahem příslušných ustanovení, domáhajících se takové právní úpravy, jež by byla v souladu s právními standardy vyspělých evropských zemí. Zcela jistě bude zajímavé pozorovat, zda se tendence právního uznávání pohlaví ubere směrem naznačovaným již v Rakousku, tedy k tzv. psychickému pohlaví, které není závislé na fyzických charakteristikách, nýbrž na pocitu přináležitosti k určitému pohlaví. V českém právním prostředí lze každopádně očekávat tlaky na změnu příslušných ustanovení občanského zákoníku.
 Na závěr je vhodné podotknout, že moderní přístupy v oblasti změny pohlaví lze pozorovat i v dalších evropských státech. Dne 1. září 2014 vešel v Dánsku v účinnost nový zákon, jenž umožňuje, aby jedinci byly vydány úřední dokumenty, které odrážejí jeho genderovou identitu, a to aniž by musel být diagnostikován s duševní poruchou nebo podstoupit operace vedoucí k nevratné sterilizaci. Dle Amnesty International se jedná o obrovský pokrok, který by měl být příkladem pro ostatní země. "Všechny státy by měly zajistit, aby transgender lidé mohli získat právní uznání jejich pohlaví rychlým, dostupným a transparentním postupem v souladu s jejich vlastní genderovou identitou." Jak uvedla samotná Amnesty International, jedinou další zemí, kde existuje podobný model, je Argentina.[13] Obdobnou cestou se však postupně vydávají i další země, příkladem může být Nizozemsko či Irsko.[14] Zda se k těmto moderním pojetím přidá v blízké budoucnosti i Česká republika, však současná právní úprava nikterak nenaznačuje.
 Mgr.Lenka Chalupská
 Niki | 10.03.2017 06:38
 Budu věřit, že tento článek napsala Mgr.Chalupská jen s čistými úmysly a opravdu cítí potřebu, aby se některé záležitosti a postoje v článku zmiňované, v ČR změnily ku prospěchu TS komunity. Já sama, tedy transgender či transsexuální žena, mám k této problematice opravdu velice blízko, ale bohužel nevidím vše tak jednoznačně. Dle mého názoru musí být zákonem stanoveny určité podmínky pro úřední změnu pohlaví a měla by být nějaká pravidla pro určení kdo je a kdo není TS osobou, jinak by v tom mohl nastat určitý chaos a zmatek. A chaos a zmatek má málokdo rád. Z mého pohledu bych mohla být ráda, kdybych nemusela absolvovat 6 vyšetření u psychologa, 8 vyšetření u sexuologa, dále vyšetření pletysmografické, genetické a endokrinologické a následně čekat na povolení komise a finální SRS, tedy operaci, která změní mé pohlaví a je nevratná. Tedy zhruba 2 až 2,5 roku života. Pokud by mi na úřadech stačilo jen nahlásit, že se cítím být ženou a dostala bych příslušné nové doklady, které odrážejí mou genderovou identitu. V krajním případě bych se ani nemusela nijak snažit o


text:
to, abych jako žena vypadala. Přece by tady šlo jen o to, že se dlouhodobě cítím být ženou a jsem o tom hluboce přesvědčena - viz rakouský a dánský model. Otázka je, jak eliminovat osoby které by této situace chtěly využít a zneužít ji ve svůj prospěch? Jak by probíhaly naše hospitalizace? Jak by se na to dívaly ostatní pacientky, kdyby s nimi na pokoji ležela osoba, která jako žena nevypadá a navíc má mužské genitálie? A Jak by to probíhalo v českých a potažmo i jiných věznicích na světě? Jak by vypadala situace u letištních kontrol? Jaké by to vyvolalo reakce v šatnách na plovárnách? A naskýtá se mnoho dalších otázek, na které nejsou jednoduché odpovědi. Jsem přesvědčena, že většinová společnost ještě není natolik vstřícná a chápající, a není na tak svobodný a otevřený přístup k TS (a jim podobným) lidem připravena. Niki
 1 Dušan | 10. dubna 2017 v 16:55
 Já bych to asi neměl komentovat, vlastně tady nepatřím, jen občas nahlédnu a něco si přečtu, protože mě to téma tak trochu z určitých důvodů zajímá. Jen jsem chtěl říci, že to máte dost komplikované a určitě dost lidí vůbec neví kdo je kdo a v té problematice se neorientuje, pak neví co si o to má myslet a třeba vás všechny považuje (bohužel) za nějaké úchyláky.
 2 Niki | 10. dubna 2017 v 20:47
 [1]: Dnes jsem si užívala sluníčka a teplého dne, takže jsem byla skoro celý den venku a měla jiné starosti.
 Tvůj komentář měl být spíše u minulého článku, ale máš svým způsobem pravdu, je to dost nepřehledné.
 3 bluemoon | E-mail | Web | 10. dubna 2017 v 20:58
 Do právního prostoru píšou advokátní kanceláře svoje analýzy a závěry, které někdy nemusí odrážet realitu kvůli tomu, aby získali další klienty. V tomhle případě to platí a jsou ilustrovány pěkné případy. Otázkou je, jakým způsobem je tu v česku aplikovat a prosadit.
 Sama vím, jak soudy nižších instancí pracují. Rozhoudnou si jak chtějí, klidně xenofóbně a jestli se to někomu nelíbí, tak ať se odvolá. Zase nebuď plná optimismu, nikdo se za nás bít a lobovat nebude než my samy/i.
 Tlaky už tu jsou dlouhou dobu a někteří se už jen svezou na tom, co dosáhli jiní. Viz třeba nové rozhodnutí ESLP, o kterém jsem psala.
 4 Niki | 10. dubna 2017 v 21:53
 [3]: Dnes jsem si tvůj článek přečetla, ale stejně mi vrtá hlavou jak to např. v tom Dánsku nebo Rakousku probíhá...jaké to je v praxi, jaké mohou nastat problémy a obtížně řešitelné situace.
 To rozhodnutí Evropského soudu pro lidská práva je nějak právně závazné pro ČR nebo je to stále v kompetenci jednotlivých států a to je jen nějaké doporučení nebo něco v tom smyslu?
 Plná optimismu nejsem, stejně by mi to už nebylo k ničemu...a běhat po tomto světě s mužskými genitáliemi stejně nechci.
 5 bluemoon | E-mail | Web | 10. dubna 2017 v 22:39
 [4]: Je to závazné natolik, že bez žalobce není soudce. S nespokojeností ostatních


text:
se budou ale muset všechny státy tomu přizpůsobit a respektovat to, neboť jakýkoliv spor je pro ně již předem prohraný.
 Myslíš Dánsko, Malta, Irsko, Francie apod.? Tam kde úřední změnu povolili? Podle některých studií se status transgenderů nezneužívá a to ani ve věznicích, kde transgenderům umožnili příznivější podmínky a oddělili je od nebezpečných spoluvězňů. Nezvýší se ani o to víc transgenderů než jich je skutečně zastoupených v populaci. Stále platí, že být transgenderem není jen tak z rozmaru nebo z nějaké prospěchu a exhbice. Obtížné situace jsou většinou jen v hlavách lidí, kteří se nedovedou přenést přes to, že je někdo transgender.
 Většinou se však nic nezměnilo k lepšímu a ani k horšímu, akorát translidé v těchto zemích si víc stěžují na nedostupnost péče a dlouhé čekací doby(až tři roky na první sezení u sexuologa) a stát těmihle ústupky dal akorát ruce pryč od toho, aby byla nějaká péče zajištěna. Nepřímo tím vzkazuje: Na co chcete hormony a operace, když si dnes můžete dojít na úřad a vyřešit si svoje pohlaví? V Polsku často transsexualitu stále spojují s pedofílií a index homofóbie a transfóbie je tam horší než u nás. V podstatě se tím jen vyhoví pár jedincům, některým se podmínky ztíží, vlk se nažere a koza zůstane celá.
 6 domca | 13. dubna 2017 v 9:52
 jo jo uzit si hlava nehlava
 a rozsivat semeno..
 pak se spamatovat..
 ve vsem hledat vyhody
 ze jo niki..45 let:))
 7 Niki | 13. dubna 2017 v 12:55
 [6]: Aneto, proč vystupuješ pod tolika předzdívkami ?? Zůstaň u té jedné - Aneta - a je klid.
 A nad těmi komentáři co píšeš, se trochu zamysli...snad to zvládneš i ty.
 8 anita angelb | 13. dubna 2017 v 13:51
 mas pravdu jsem
 anita a ne aneta..
 :) nezamyslim jsem
 blondyna :))
 a ztp..;)) neznas..:)
 podle papiru budes
 stalo ti za to??...
 preju ti veselou
 tolik nicku jelikoz
 se te desim
 9 Niki | 13. dubna 2017 v 14:44
 [8]: Jejda, promiň... jasně že Anita, chybka se vloudila.
 I blondýny se mohou zamyslet.
 I blondýny co mají ZTP se mohou zamyslet.
 Kdo nebo co bude podle papírů navždy?
 Komu a co stálo za to?
 Ty se mě děsíš? No já snad ještě nikoho nevyděsila a děti mě mají rády...
 I tobě přeji veselé a pohodové Velikonoce.
 10 anita angelb | 13. dubna 2017 v 14:53
 [9]: ses Z zena nema!!!
 P.. dite z tebe nevyslo!!!
 dodala si muzsky softwa
 re..i kdyz zmenis pohlavi
 v rodnym budes tata!!!
 ja mam premyslet
 a co ty 10 let pozdeji??
 zvala s ty na sex
 rande .mas odpor k
 adopci??
 ja jsem blond..nemusim
 premyslet 10 let
 mela insomnii z ..
 a ne honila holky ..
 at premysleji brunety :)
 muj nazor ..
 2 U NIKI..©
 11 anita angelb | 13. dubna 2017 v 15:02
 [9]: oops preju ti
 12 anita angelb | 13. dubna 2017 v 15:05
 spoustu darecku
 pod velikoniki strome
 ckem niki;0))?
 13 Miriam | 13. dubna 2017 v 17:33
 Anita: s Tebou nemá a neměl nikdo


text:
sex, protože jsi dementní... Niki bude vždycky nejmíň tisíckrát víc ženská než Ty...
 14 anita angelb | 13. dubna 2017 v 18:04
 [13]: ehm? ?tebe
 do toho nic jestli
 sex nebo ne .ja
 aids neroznasim
 holkam nelzu ze
 jsem ts a zenskost
 se ukazuje jinak
 ..ja prosla u cis
 co je vic nez
 zenate lesby
 a ze je vsude
 sex a ze ti neva
 tvuj nazor. no
 tak lacina zoufala
 nejsem..vis mako
 vy miriam jen
 si uzit a o tom
 sex neni..
 15 anita angelb | 13. dubna 2017 v 18:09
 je to me telo ja rozhodnu
 s kym .za to ze ty ses
 miriam *** ze*** tva
 vec.jsou lepsi veci nez
 sex..ver.. myslite si naivne
 ze vladnout sexem se
 oplati??;))))
 ani niki rodice jako
 ty miriam..:)
 zeny maj migreny ze
 sexu nechtej na vec..
 co vis o tom miro??
 16 Miriam | 13. dubna 2017 v 19:28
 [15]: Mno... tak myslím, že o životě normálních lidí toho vím asi víc než Ty...
 Jakož i o jiných věcech... například o smysluplném psaní bez neustálého urážení ostatních...
 17 anita angelb | 13. dubna 2017 v 20:13
 [16]: ja taky..zdani lze..
 kolikaty ses nick??..
 :) urazite se samy ja
 jsem o jinem ..se spamatuj
 jo:))??mmm.
 znamej fakt jest husy
 vini jine ze samotne..
 niki by rekla..no commentik
 18 Niki | 14. dubna 2017 v 8:33
 No jo, zase mi nezbývá nic jiného než to uzavřít.
 Ano, raději bez komentáře...všechny víme své...


text:
Rozsudek - Právo na informace: soukromoprávní společnost jako veřejná instituce
 ze dne 16. 3. 2016
 Právo na informace: soukromoprávní společnost jako veřejná instituce
 2 As 155/2015-84
 § 2 odst. 1 zákona č. 106/1999 Sb.
 Publikováno v 6/2016 Sbírka rozhodnutí Nejvyššího správního soudu
 Zásadním kritériem pro podřazení soukromoprávní společnosti pod pojem veřejná instituce podle § 2 odst. 1 zákona č. 106/1999 Sb., o svobodném přístupu k informacím, je efektivní ovládání této společnosti státem.
 Věc: Spolek V havarijní zóně jaderné elektrárny Temelín proti akciové společnosti ČEZ o poskytnutí informací, o kasační stížnosti žalované.
 Městský soud v Praze rozsudkem ze dne 1. 4. 2015, čj. 7 A 251/2011-125, zrušil rozhodnutí představenstva žalované ze dne 23. 5. 2011 a rozhodnutí žalované ze dne 7. 9. 2006, o neposkytnutí žalobcem požadovaných informací týkajících se kompletní technické a technologické dokumentace vsázek paliva (tzv. pasporty paliva) a analýzy vhodnosti paliva VVANTAGE - 6 dodavatele Westinghouse pro reaktor VVER 1000 v jaderné elektrárně Temelín, a věc vrátil žalované k dalšímu řízení.
 Městský soud dospěl k závěru, že uvedená rozhodnutí jsou nepřezkoumatelná, neboť v nich bylo uvedeno toliko, že žalobcem požadované informace nebyly poskytnuty proto, že představují obchodní tajemství. Tento závěr však nebyl nikterak odůvodněn, a není proto zřejmé, o jaké skutečnosti jej žalovaná opřela a na základě jakých úvah k němu dospěla. Městský soud proto zrušil rozhodnutí obou stupňů a věc vrátil žalované k dalšímu řízení. V dalším řízení má pak žalovaná znovu rozhodnout o žádosti žalobce (a to po sdělení stanoviska dotčené osoby, tj. dodavatele). Pokud žalovaná dovodí důvody pro odmítnutí požadované informace z důvodu ochrany obchodního tajemství, je povinna řádně specifikovat skutečnosti, ze kterých lze tento závěr dovodit.
 Proti rozsudku městského soudu podala žalovaná (stěžovatelka) kasační stížnost. Stěžovatelka především namítala, že byla nesprávně posouzena otázka povahy Stěžovatelky jako veřejné instituce, a tedy povinného subjektu podle zákona o svobodném přístupu k informacím.
 Stěžovatelka nejprve poukázala na skutečnost, že pojem veřejná instituce není v českém ani evropském právním řádu definován. Poukázala též na úmysl zákonodárce a okolnosti, za kterých byl tento pojem do § 2 odst. 1 zákona o svobodném přístupu k informacím doplněn zákonem č. 39/2001 Sb. Zákonem č. 61/2006 Sb. byl navíc odstraněn dodatek hospodařící s veřejnými prostředky, což učinilo tento pojem ještě obtížněji uchopitelným. Stěžovatelka poukázala na směrnici Evropského parlamentu a Rady 2003/98/ES o opakovaném použití informací veřejného sektoru, kterou zapracovává také zákon o svobodném přístupu k informacím. Dle této směrnice je informační povinnost vázána pouze na subjekty veřejného sektoru, kterými se rozumí "státní, regionální nebo místní orgány, veřejnoprávní subjekty a sdružení vytvořená jedním nebo několika takovými orgány nebo jedním nebo několika takovými veřejnoprávnímu subjekty". Veřejnoprávním subjektem se pak rozumí "jakýkoli subjekt a) zřízený za zvláštním účelem uspokojování potřeb veřejného zájmu, který nemá průmyslovou nebo obchodní povahu a b) který má právní subjektivitu a c) je financován převážně státem, regionálními nebo místními orgány nebo jinými veřejnoprávními subjekty nebo je těmito subjekty řízen, nebo v jeho správním, řídícím nebo dozorčím orgánu je více než polovina členů jmenována státem, regionálními nebo místními orgány nebo jinými veřejnoprávními subjekty".


text:
S ohledem na to, že tato kritéria musí být splněna současně, měla stěžovatelka za to, že právnická osoba, jejímž účelem je podnikání a která není vůbec financována státem a ani její představenstvo ani dozorčí rada nejsou jmenovány jinými veřejnoprávními subjekty (jmenování těchto orgánů valnou hromadou je rozhodnutím orgánu příslušné obchodní společnosti, a nikoliv přímo jednoho z akcionářů), nemůže být povinným subjektem dle směrnice 2003/98/ ES. Stěžovatelka nesouhlasila s tím, že směrnice představuje Unijní standard. Členské státy mají možnost rozšířit okruh povinných subjektů. Citovaný bod 8 směrnice 2003/98/ES totiž zjevně míří pouze na rozsah poskytovaných informací, nikoliv na okruh povinných subjektů.
 Stěžovatelka dále poukázala na další kritéria pro výklad pojmu veřejná instituce, jak plynou z judikatury Ústavního soudu a odborné nauky. Subjekt lze považovat za veřejnou instituci, splňuje-li minimálně tato kritéria: a) musí vykonávat veřejnou správu, b) musí splňovat hledisko pro kvalifikaci zkoumané instituce jako veřejné, c) způsob vzniku a zániku instituce (hledisko zřizovatele), d) kreace převážné části orgánů státem, e) státní dohled a f) veřejný účel. Stěžovatelka zdůraznila, že nesplňuje ani jedno z uvedených kritérií.
 Za prvé, stěžovatelka nevykonává veřejnou správu. Z § 2 odst. 1 zákona o svobodném přístupu k informacím plyne, že všechny povinné subjekty mají povinnost poskytovat pouze informace vztahující se "k jejich působnosti". Stěžovatelka však nemá zákonem vymezenou žádnou působnost ani jí nebyla svěřena žádná pravomoc, a tudíž nemůže být považována za vykonavatele veřejné správy ani za veřejnou instituci.
 Stěžovatelka pak uvádí, že nesplňuje ani hledisko pro kvalifikaci instituce jako veřejné, neboť není vykonavatelem veřejné správy. V této souvislosti poukazuje na nálezy Ústavního soudu ze dne 27. 2. 2003, sp. zn. III. ÚS 686/02, č. 30/2003 Sb. ÚS, a ze dne 24. 1. 2007, sp. zn. I. ÚS 260/06, č. 10/2007 Sb. ÚS. Ústavní soud v nich mj. vymezil určité společné znaky veřejných institucí, které musí být dle Stěžovatelky naplněny kumulativně a jimiž jsou a) způsob vzniku (zániku) z pohledu přítomnosti či nepřítomnosti soukromoprávního úkonu, včetně osoby zřizovatele, b) subjekt vytvářející jednotlivé orgány instituce (tj. jestli dochází ke kreaci orgánů státem), c) existence či neexistence státního dohledu a d) veřejný nebo soukromý účel instituce. Ústavní soud v posledně uvedeném nálezu také uvedl, že není možné "argumentovat v tom duchu, že pokud by měl být subjektem povinným k poskytování informací státní podnik, měla by jím být analogicky obchodní společnost s majetkovou účastí státu".
 Stěžovatelka dále dle svého tvrzení nesplňuje ani hledisko zřizovatele, resp. způsobu vzniku a zániku. Stěžovatelka byla založena v rámci první vlny velké privatizace, jejímž účelem byl převod veřejného majetku do soukromého vlastnictví, rozhodnutím Fondu národního majetku České republiky ze dne 30. 4. 1992. Stěžovatelka je soukromoprávní společností hospodařící s vlastním majetkem, jejíž akcie jsou kótovány na burzách. Pokud jde o zánik Stěžovatelky, dle jejích stanov platí, že "valná hromada je schopna se usnášet, pokud přítomní akcionáři mají akcie, jejichž jmenovitá hodnota přesahuje 30 % základního kapitálu společnosti", a o zrušení společnost s likvidací rozhoduje valná hromada alespoň dvoutřetinovou většinou hlasů přítomných akcionářů. O zrušení společnosti tedy rozhoduje valná hromada, nikoliv stát.
 Pokud jde o