text:
a je zřejmé z hodnocení dokumentace předložené podle § 4 odst. 3, 4 nebo 5, že s ohledem na obvyklé podmínky použití biocidního přípravku, na obvyklé podmínky použití přípravkem ošetřeného materiálu, na důsledky používání biocidního přípravku a možnosti jeho zneškodnění, biocidní přípravek
 3. nemá při doporučeném způsobu použití přímo nebo nepřímo, například prostřednictvím pitné vody, potravin nebo krmiv, vnitřního ovzduší nebo důsledků na pracovní prostředí, škodlivé účinky sám nebo jeho rezidua na zdraví člověka nebo zvířata,
 4. nemá, s ohledem na jeho přeměny a distribuci v životním prostředí, škodlivé účinky sám nebo jeho rezidua na životní prostředí, zejména na kontaminaci povrchových vod, podzemní a pitné vody,
 c) je možné analyticky stanovit podle údajů předložených v rámci žádosti o povolení povahu a kvantitu jeho účinných látek a v případě potřeby všech toxikologicky nebo ekotoxikologicky významných nečistot a přísad a jejich reziduí významných z hlediska účinku na člověka, zvířata a životní prostředí, které jsou důsledkem povoleného použití,
 (4) V případech, kdy opatření příslušných orgánů Evropské unie ukládá podmínky pro udělování povolení biocidního přípravku a pro používání biocidního přípravku, zvláště tam, kde se těmito podmínkami chrání zdraví distributorů, uživatelů, zaměstnanců a spotřebitelů, zvířata nebo životní prostředí, ministerstvo povolí uvedení biocidního přípravku na trh s podmínkou splnění těchto požadavků.
 (5) Před vydáním rozhodnutí o povolení k uvedení biocidního přípravku na trh si ministerstvo vyžádá stanovisko Ministerstva životního prostředí k hodnocení biocidního přípravku z hlediska ochrany životního prostředí a stanovisko Ministerstva zemědělství z hlediska účinnosti pro veterinární účely, ochrany hospodářských zvířat a rostlin a zdravotní nezávadnosti krmiv, živočišných a rostlinných produktů. Ministerstvo povolí biocidní přípravek jen v případě, že jsou stanoviska obou ministerstev k povolení biocidního přípravku kladná.
 (6) Ministerstvo vydá rozhodnutí o povolení k uvedení biocidního přípravku na trh do 180 dnů a v případě biocidního přípravku s nízkým rizikem nebo biocidního přípravku vyhovujícího požadavkům na rámcové složení do 60 dnů ode dne zahájení řízení. Povolení biocidního přípravku je nepřenosné na jinou fyzickou nebo právnickou osobu. Ministerstvo životního prostředí a Ministerstvo zemědělství zašlou ministerstvu svá písemná stanoviska podle odstavce 5 nejpozději do 90 dní a v případě biocidního přípravku s nízkým rizikem nebo biocidního přípravku vyhovujícího požadavkům na rámcové složení do 30 dní po obdržení žádosti od ministerstva.
 (7) Rozhodnutí o povolení k uvedení biocidního přípravku na trh se vydává nejvýše na dobu do skončení platnosti zařazení některé účinné látky biocidního přípravku do seznamu účinných látek nebo seznamu účinných látek s nízkým rizikem. Doba platnosti však nesmí přesáhnout dobu 10 let od prvního nebo obnoveného zařazení účinné látky do seznamu účinných látek nebo seznamu účinných látek s nízkým rizikem pro daný typ biocidního přípravku. Rozhodnutí o povolení k uvedení biocidního přípravku na trh může být obnoveno při dodržení ustanovení věty první a druhé tohoto odstavce a po ověření, že podmínky uvedené v odstavcích 1 a 3 jsou splněny. Platnost obnoveného rozhodnutí o povolení k uvedení biocidního přípravku na trh může být v případě potřeby omezena pouze na období, které je nezbytné, aby ministerstvo mělo možnost takové ověření provést.
 (8) Současně s povolením biocidního přípravku


text:
ministerstvo stanoví rámcové složení, jestliže o to žadatel požádá.
 (9) Ministerstvo vede evidenci povolených biocidních přípravků a zveřejňuje průběžně jejich seznam ve Věstníku Ministerstva zdravotnictví.
 (10) Držitel povolení biocidního přípravku je povinen oznámit ministerstvu nové údaje, které by mohly ovlivnit další trvání povolení, jakmile se je dozví; jedná se zejména o následující údaje týkající se účinné látky nebo biocidního přípravku obsahujícího tuto látku:
 a) nové poznatky o účincích účinné látky nebo biocidního přípravku na člověka, zvířata nebo na životní prostředí,
 Uvedení účinné látky na trh
 (1) Fyzická osoba oprávněná k podnikání nebo právnická osoba uvádějící na trh účinnou látku, která není uvedena v seznamu identifikovaných účinných látek nebo v seznamu notifikovaných účinných látek, je povinna před jejím uvedením na trh oznámit ministerstvu základní údaje o účinné látce uvedené v § 4 odst. 3 a doplňkové údaje o účinné látce podle § 4 odst. 5 a prohlásit, že látka je určena k použití jako účinná látka biocidního přípravku a doložit, že účinná látka bude klasifikována, balena a označena podle zvláštního právního předpisu.8)
 (2) Osoba uvedená v odstavci 1 je povinna oznámit ministerstvu i údaje uvedené v § 4 odst. 2.
 (3) Ministerstvo zapíše do Registru chemických látek účinnou látku podléhající registraci podle zvláštního právního předpisu9) na základě údajů předložených podle odstavce 1.
 (4) Údaje podle odstavců 1 a 2 může předložit i fyzická osoba oprávněná k podnikání nebo právnická osoba, která má místo trvalého pobytu nebo povolení k trvalému pobytu, sídlo, místo podnikání nebo obchodního zástupce na území jiného členského státu.
 (5) Seznam identifikovaných účinných látek a seznam notifikovaných účinných látek stanoví ministerstvo vyhláškou.
 Dočasné povolení biocidního přípravku
 (1) Ministerstvo povolí biocidní přípravek, který nesplňuje podmínky tohoto zákona, na období nepřesahující 120 dnů, jestliže se takové opatření ukáže nezbytné v důsledku nepředvídaného nebezpečí, které není možno zvládnout jinými prostředky. Ministerstvo povolí biocidní přípravek neprodleně.
 (2) Ministerstvo povolí biocidní přípravek obsahující účinnou látku, která není v seznamu účinných látek nebo seznamu účinných látek s nízkým rizikem, jestliže ministerstvo na základě hodnocení předložené dokumentace účinné látky dospěje k závěru, že účinná látka vyhovuje požadavkům pro zařazení do seznamu účinných látek nebo seznamu účinných látek s nízkým rizikem a biocidní přípravek vyhovuje podmínkám § 7 odst. 1 písm. b) až d). Doba platnosti tohoto rozhodnutí nesmí přesáhnout dobu 3 let. Po uplynutí tříleté lhůty může být toto povolení prodlouženo o další rok.
 (3) Před vydáním rozhodnutí o povolení k uvedení biocidního přípravku na trh podle odstavce 1 nebo 2 si ministerstvo vyžádá stanovisko podle § 7 odst. 5. Ministerstvo povolí biocidní přípravek podle odstavce 2 jen v případě, že jsou stanoviska obou ministerstev k povolení kladná, a to ve lhůtách uvedených v § 7 odst. 6.
 (4) O povolení biocidního přípravku podle odstavce 1 informuje ministerstvo neprodleně ostatní členské státy a Komisi spolu se zdůvodněním vydání povolení. Ministerstvo vydané povolení změní nebo zruší, jestliže to požaduje příslušný orgán Evropské unie.
 (5) Před vydáním rozhodnutí o povolení k uvedení biocidního přípravku na trh podle odstavce 2 ministerstvo zašle všem členským státům souhrn předložené dokumentace. Biocidní

type: other


text:
přípravek povolí jen za předpokladu, že žádný z členských států neuplatní námitky proti úplnosti dokumentace. Pokud některý z členských států námitky uplatní a příslušný orgán Evropské unie rozhodne, že účinná látka nevyhovuje požadavkům uvedeným v § 13, ministerstvo biocidní přípravek nepovolí.
 Vzájemné uznávání povolení biocidních přípravků
 (1) Biocidní přípravek, který byl povolen v jiném členském státě, povolí ministerstvo na základě žádosti osoby, která má bydliště, sídlo nebo trvalé zastoupení v některém členském státě, do 120 dnů, v případě biocidního přípravku s nízkým rizikem do 60 dnů od obdržení žádosti za předpokladu, že účinné látky biocidního přípravku jsou uvedeny v seznamu účinných látek nebo seznamu účinných látek s nízkým rizikem a splňují podmínky tam uvedené.
 (2) Žádost podle odstavce 1 musí obsahovat ověřený doklad o prvním povolení biocidního přípravku, souhrn a hodnocení údajů uvedených v § 4 odst. 2 nebo 3, v případě biocidního přípravku s nízkým rizikem údaje uvedené v § 4 odst. 4 s výjimkou údajů o účinnosti biocidního přípravku, kde postačuje souhrn.
 (3) Pokud ministerstvo zjistí, že podmínky používání, jako je podnebí nebo podmínky rozmnožování cílového organismu, se podstatně liší v České republice od podmínek v členském státě, kde byl biocidní přípravek poprvé povolen, nebo je prokázána rezistence cílového organismu vůči biocidnímu přípravku, upraví v povolení odpovídajícím způsobem podmínky uvedené v § 20 odst. 1 písm. e), f), g), i), k) a písm. l) bodu 2.
 (4) V případě, že ministerstvo na základě posouzení žádosti předložené podle odstavce 1 dospěje k závěru, že biocidní přípravek nevyhovuje požadavkům § 7 odst. 1 a v důsledku toho navrhuje povolení k uvedení na trh omezit nebo odmítnout, povolení nevydá a uvědomí o tom ostatní členské státy a Komisi. Současně jim zašle zdůvodnění svého stanoviska, název biocidního přípravku a jeho specifikaci. Dále ministerstvo postupuje v souladu s rozhodnutím příslušného orgánu Evropské unie.
 (7) Před vydáním rozhodnutí o povolení k uvedení biocidního přípravku na trh podle odstavce 1 nebo zahájením postupu podle odstavců 3 až 6 si ministerstvo vyžádá stanovisko podle § 7 odst. 5. Ministerstvo životního prostředí a Ministerstvo zemědělství písemně sdělí svá stanoviska ministerstvu do 60 dní a v případě biocidního přípravku s nízkým rizikem do 30 dní po obdržení žádosti. Ministerstvo povolí biocidní přípravek podle odstavce 1 jen v případě, že jsou stanoviska obou ministerstev k povolení biocidního přípravku kladná.
 Změna nebo zrušení povolení biocidního přípravku
 b) s ohledem na nové poznatky vědy a techniky nebo nové požadavky na ochranu zdraví lidí a zvířat a ochranu životního prostředí, nebo
 c) jestliže to požaduje držitel povolení, uvede pro změnu důvody, a jsou-li i po změně splněny podmínky uvedené v § 7 odst. 1.
 (2) Jestliže se změnou povolení k uvedení biocidního přípravku na trh upravuje rozsah používání biocidního přípravku, musí být tato změna v souladu se specifickými podmínkami uvedenými pro účinnou látku v seznamu účinných látek nebo seznamu účinných látek s nízkým rizikem.
 (3) Jestliže změna povolení k uvedení biocidního přípravku na trh zahrnuje změnu specifických podmínek uvedených pro účinnou látku v seznamu účinných látek nebo seznamu účinných látek s nízkým


text:
rizikem, může se taková změna povolení provést pouze po novém zhodnocení účinné látky podle § 12.
 a) účinná látka již není uvedena v seznamech podle § 3 odst. 5,
 (5) Při zrušení povolení k uvedení biocidního přípravku na trh stanoví ministerstvo lhůtu na zneškodnění, uskladnění, prodej nebo použití existujících zásob biocidního přípravku. Obdobně se postupuje při skončení platnosti povolení k uvedení biocidního přípravku na trh, jestliže o to držitel povolení požádá.
 (6) Před vydáním rozhodnutí o změně nebo zrušení povolení k uvedení biocidního přípravku na trh podle odstavce 1 nebo 4 si ministerstvo vyžádá stanovisko podle § 7 odst. 5. Ministerstvo životního prostředí a Ministerstvo zemědělství písemně sdělí svá stanoviska ministerstvu do 30 dní po obdržení žádosti. Ministerstvo změní povolení k uvedení biocidního přípravku na trh podle odstavce 1 jen v případě, že jsou stanoviska obou ministerstev k této změně kladná.
 (7) O změně nebo zrušení povolení k uvedení biocidního přípravku na trh informuje ministerstvo Komisi a ostatní členské státy s udáním důvodů.
 (1) Dovozce nebo výrobce účinné látky, který navrhne ministerstvu zařazení této látky do seznamu účinných látek, seznamu účinných látek s nízkým rizikem nebo seznamu základních látek (dále jen "navrhovatel") je povinen současně předložit za podmínek stanovených v § 4
 b) základní údaje alespoň o jednom biocidním přípravku, který obsahuje účinnou látku, o jejíž zařazení do seznamu žádá.
 (2) Ministerstvo může požadovat, aby navrhovatel předložil v případech uvedených v odstavci 1 písm. b) kromě základních údajů o biocidním přípravku i doplňkové fyzikálně chemické, toxikologické a ekotoxikologické údaje, nebo některé z nich, jestliže je to potřebné pro hodnocení biocidního přípravku s ohledem na charakter účinných látek, typ biocidního přípravku, způsob použití a očekávanou expozici člověka, zvířat a životního prostředí.
 (3) Ministerstvo posoudí úplnost zaslané dokumentace a sdělí své stanovisko navrhovateli. Jestliže je zaslaná dokumentace úplná, zašle ministerstvo souhrn dokumentace ostatním členským státům a Komisi. Současně může požádat Komisi, aby hodnocení dokumentace provedl jiný členský stát.
 (4) Ministerstvo vyhodnotí dokumentaci podle § 6 nejpozději do 12 měsíců od jejího obdržení. Kopii hodnocení zašle ministerstvo navrhovateli, ostatním členským státům a Komisi spolu s doporučením pro zařazení nebo nezařazení účinné látky do seznamu účinných látek, seznamu účinných látek s nízkým rizikem nebo do seznamu základních látek.
 (5) Ministerstvo přeruší hodnocení a požádá navrhovatele, aby předložil další údaje, jestliže zjistí, že hodnocení účinné látky nelze bez těchto údajů dokončit. Doba od přerušení hodnocení do obdržení požadovaných údajů se do dvanáctiměsíční lhůty podle odstavce 4 nezapočítává. O důvodech přerušení hodnocení ministerstvo informuje ostatní členské státy a Komisi.
 (6) Komise rozhoduje o zařazení nebo nezařazení účinné látky do seznamu účinných látek, seznamu účinných látek s nízkým rizikem nebo seznamu základních látek. S rozhodnutím Komise seznámí ministerstvo navrhovatele.
 (7) Před zahájením postupu podle odstavce 3, 4 nebo 5 si ministerstvo vyžádá stanovisko Ministerstva životního prostředí a Ministerstva zemědělství.
 (1) Účinná látka se zařadí na základě současných vědeckých a technických poznatků do seznamu účinných látek, seznamu účinných látek s nízkým rizikem nebo seznamu základních látek na období nepřesahující 10 let, jestliže lze předpokládat, že biocidní přípravky, v


text:
nichž je účinná látka obsažena, splní požadavky § 7 odst. 1 písm. b) až d). Přitom se berou v úvahu případné kumulativní účinky při používání biocidních přípravků obsahujících stejnou účinnou látku.
 (2) Zařazení účinné látky do seznamu podle odstavce 1 může být rovněž podmíněno
 h) stanovením údajů o přeměnách a chování účinné látky v životním prostředí a dopadu na zvířata,
 (3) Do seznamu účinných látek s nízkým rizikem nesmí být zařazena účinná látka, která je podle zvláštních právních předpisů karcinogenní, mutagenní, toxická pro reprodukci nebo senzibilizující nebo má schopnost k hromadění v životním prostředí a není snadno rozložitelná. Zařazení účinné látky do seznamu účinných látek s nízkým rizikem může být rovněž podmíněno rozsahem koncentrací, ve kterých se smí používat.
 (4) Zařazení účinné látky do seznamu podle odstavce 1 se omezí na typy biocidních přípravků uvedených v příloze tohoto zákona, pro které byla předložena dokumentace podle § 12 odst. 1 písm. b).
 (5) Doba stanovená pro zařazení účinné látky do seznamu podle odstavce 1 se může jednou i vícekrát prodloužit, vždy na období nejvýše 10 let. Počáteční zařazení stejně jako obnovené zařazení může být kdykoliv přezkoumáno, jestliže ministerstvo nebo Komise získá poznatky svědčící pro to, že některá z podmínek uvedených v odstavci 1 nebo 3 není plněna.
 (6) Zařazení účinné látky do seznamu účinných látek, seznamu účinných látek s nízkým rizikem nebo seznamu základních látek, nebo prodloužení doby zařazení může být odmítnuto nebo zařazení do seznamu zrušeno, jestliže
 a) z hodnocení provedeného podle § 12 odst. 4 vyplyne, že za obvyklých podmínek použití biocidního přípravku obsahujícího danou účinnou látku by mohlo dojít k ohrožení člověka, zvířat nebo životního prostředí, nebo
 b) v seznamu účinných látek nebo seznamu účinných látek s nízkým rizikem se nachází jiná účinná látka pro stejný typ přípravku, která představuje podstatně menší nebezpečí pro člověka, zvířata nebo životní prostředí.
 (7) Před podáním návrhu na zahájení postupu podle odstavce 6 ministerstvo posoudí alternativní látku nebo látky, zda se mohou používat s podobným účinkem na cílový organismus bez významných ekonomických a aplikačních nevýhod pro uživatele a bez zvýšení rizika pro zdraví nebo pro životní prostředí. Toto posouzení zašle ministerstvo ostatním členským státům a Komisi.
 (8) Při uplatnění postupu podle odstavce 6 musí být dodrženy následující podmínky:
 (1) Pro potřeby výzkumu, aplikovaného výzkumu a vývoje a pro provádění zkoušek nezbytných pro podání žádosti podle § 4 nebo návrhu podle § 13 lze uvést na trh biocidní přípravek bez povolení ministerstva a účinnou látku bez splnění požadavků uvedených v § 8 odst. 1 a 2.
 (2) Fyzické osoby oprávněné k podnikání a právnické osoby provádějící výzkum nebo zkoušky nezbytné pro podání žádosti podle § 4, oznámení podle § 8 nebo pro podání návrhu podle § 13 jsou povinny po celou dobu provádění pokusů vést a po dobu 15 let od ukončení pokusů uchovávat záznamy o biocidním přípravku nebo účinné látce, které obsahují
 b) údaje o označování, dodávaných množstvích, jménech, příjmeních, trvalém pobytu a místu podnikání fyzických osob oprávněných k podnikání nebo názvech nebo obchodních firmách a sídlech právnických osob, které biocidní přípravek


text:
nebo účinnou látku obdržely,
 c) všechny dostupné údaje o možných účincích na zdraví člověka, zvířata a životní prostředí.
 (4) Fyzické osoby oprávněné k podnikání a právnické osoby provádějící aplikovaný výzkum a vývoj jsou povinny oznámit ministerstvu údaje uvedené v odstavci 2 písm. a) až c) před uvedením účinné látky nebo biocidního přípravku na trh.
 (5) V případě, že by při provádění pokusů nebo zkoušek mohlo dojít k úniku biocidního přípravku nebo účinné látky do životního prostředí, je osoba, která hodlá pokusy provádět, povinna požádat ministerstvo o povolení těchto pokusů nebo zkoušek a předložit údaje nutné pro posouzení žádosti a stanovení podmínek, které omezí nepříznivý vliv pokusů na životní prostředí na přijatelnou míru.
 (6) Ministerstvo může prováděné pokusy a zkoušky zakázat nebo stanovit pro ně omezující podmínky, jestliže zjistí, že jejich provádění ohrožuje zdraví člověka, zvířata nebo životní prostředí.
 (7) Před vydáním rozhodnutí o povolení pokusů a zkoušek podle odstavce 5 a vydáním rozhodnutí podle odstavce 6 si ministerstvo vyžádá stanovisko podle § 7 odst. 5. Ministerstvo životního prostředí a Ministerstvo zemědělství písemně sdělí svá stanoviska ministerstvu do 30 dní po obdržení žádosti. Ministerstvo povolí pokusy a zkoušky podle odstavce 5 jen v případě, že jsou stanoviska obou ministerstev k povolení kladná.
 Ochrana údajů žadatele nebo navrhovatele
 (1) Žadatel nebo navrhovatel a osoba podávající oznámení podle § 8 mohou v dokumentaci předkládané ministerstvu označit údaje, které nemají být sdělovány třetím osobám.
 d) fyzikální a chemické údaje o biocidním přípravku nebo účinné látce, s výjimkou identifikačních čísel, chemického vzorce a přesného chemického názvu jiných látek v něm obsažených, než jsou látky uvedené v písmenech b) a c),
 f) souhrn výsledků zkoušek požadovaných za účelem stanovení účinnosti účinné látky nebo přípravku a jejich účinku na člověka, zvířata a životní prostředí,
 (3) Ministerstvo nesdělí údaje označené podle odstavce 1 jiným osobám než
 a) osobám provádějícím hodnocení biocidního přípravku nebo účinné látky podle tohoto zákona,
 c) Ministerstvu životního prostředí a Ministerstvu zemědělství,
 d) Ministerstvu vnitra pro účely požární ochrany,
 e) příslušným orgánům ostatních členských států,
 f) Komisi.
 (4) Osoby uvedené v odstavci 3 nesmějí údaje označené podle odstavce 1, s výjimkou údajů uvedených v odstavci 2, sdělovat dalším osobám.
 (5) Jestliže se žadatel nebo navrhovatel rozhodne, že některé údaje, původně označené podle odstavce 1, lze sdělovat třetím osobám, je povinen to oznámit ministerstvu.
 (1) Ministerstvo může použít údaje předložené žadatelem nebo navrhovatelem podle § 4, 8 a 13 ve prospěch druhého a dalších žadatelů nebo navrhovatelů, jestliže tento žadatel předloží ministerstvu ověřený písemný souhlas prvního žadatele nebo navrhovatele s takovým použitím těchto údajů.
 (2) Ministerstvo nesmí použít bez písemného souhlasu prvního žadatele nebo navrhovatele následující údaje ve prospěch druhého a dalších žadatelů nebo navrhovatelů
 a) údaje o účinné látce, která nebyla na trhu před 14. květnem 2000 a je uvedena v seznamu účinných látek nebo seznamu účinných látek s nízkým rizikem méně než 15 let od prvního zařazení do seznamů,
 b) údaje o účinné látce, která byla na trhu před 14. květnem 2000
 1. po dobu stanovenou zvláštními právními předpisy10) na ochranu údajů o účinné


text:
látce, nejdéle však do 14. května 2010,
 2. po dobu 10 let od prvního zařazení účinné látky do seznamu účinných látek nebo seznamu účinných látek s nízkým rizikem,
 c) údaje o biocidním přípravku, který nebyl na trhu před 14. květnem roku 2000 a od jehož povolení uplynulo méně než 10 let,
 d) údaje o biocidním přípravku, který byl na trhu před 14. květnem roku 2000
 1. po dobu stanovenou zvláštními právními předpisy10) na ochranu údajů o biocidním přípravku, nejdéle však do 14. května 2010,
 2. po dobu 10 let od prvního zařazení účinné látky obsažené v biocidním přípravku do seznamu účinných látek nebo seznamu účinných látek s nízkým rizikem,
 e) údaje, které byly předloženy pro účely změny povolení podle § 11 nebo prodloužení doby pro zařazení nebo změny požadavků na zařazení účinné látky do seznamu podle § 13 a od jejichž předložení uplynulo méně než 5 let; tím není dotčena povinnost dodržet lhůty uvedené v odstavci 2 písm. a) až d).
 (1) Do 30 dnů po skončení každého čtvrtletí zašle ministerstvo ostatním členským státům a Komisi informaci o všech biocidních přípravcích, které byly povoleny nebo pro které bylo povolení odmítnuto, zrušeno, změněno nebo obnoveno, s následujícími údaji:
 e) typ formulace, například smáčitelný prášek, popraš, emulgovatelný koncentrát, granulát,
 (3) V případě, že ministerstvo obdrží souhrn dokumentace podle § 9 odst. 5 nebo § 12 odst. 3 a dospěje k závěru, že dokumentace je neúplná, oznámí neprodleně tuto skutečnost příslušnému orgánu členského státu zodpovědnému za hodnocení dokumentace a informuje Komisi a ostatní členské státy o této záležitosti.
 Biocidní přípravky se balí podle zvláštního právního předpisu.11) Dále musí balení biocidních přípravků vyhovovat těmto podmínkám:
 3. u biocidních přípravků obsahujících mikroorganismy údaje nezbytné pro ochranu zdraví zaměstnanců před působením mikroorganismů v pracovním prostředí.
 (2) Údaje uvedené v odstavci 1 písm. c), e), f), i), j), k) a písm. l) bodu 2 mohou být místo na obalu uvedeny v písemných pokynech, které musí být předány současně s biocidním přípravkem. Údaj uvedený v odstavci 1 písm. b) se uvádí jen u biocidních přípravků povolených ministerstvem.
 (2) Propagační a reklamní materiály nesmějí zejména obsahovat slova "biocidní přípravek s nízkým rizikem", "netoxický", "neškodný" a nesmějí o biocidním přípravku informovat způsobem, který je klamavý s ohledem na rizika, která vyplývají z jeho vlastností a použití pro člověka, zvířata a životní prostředí.
 Hlášení otrav a výsledků kontrol
 (1) Lékař, který při poskytování zdravotní péče zjistí případ otravy nebo podezření na otravu biocidním přípravkem nebo účinnou látkou, je povinen to bezodkladně písemně ohlásit místně příslušnému okresnímu nebo městskému hygienikovi.15) V hlášení lékař uvede číselné označení, pod kterým postiženou osobu eviduje ve své dokumentaci, věk této osoby, název biocidního přípravku, který byl příčinou otravy, datum otravy, způsob otravy, například požití, polití, a zda se jednalo o otravu se smrtelným následkem.
 (2) Ve správních obvodech, kde není zřízen okresní hygienik, se hlášení podle odstavce 1 podává příslušnému krajskému hygienikovi.15)
 (3) Okresní nebo městský hygienik zašle každoročně do 30. června příslušnému krajskému hygienikovi zprávu o případech otrav biocidními přípravky a účinnými látkami a o


text:
výsledku kontrol prováděných podle § 27 a uložených pokutách v jeho správním obvodu.
 (4) Krajský hygienik zašle každoročně do 30. září ministerstvu souhrnnou zprávu o výsledku provedených kontrol a o případech otrav biocidními přípravky a účinnými látkami v jeho správním obvodu.
 (5) Počínaje rokem 2003 zašle ministerstvo do 30. listopadu každého třetího roku Komisi souhrnnou zprávu o stavu plnění ustanovení tohoto zákona a o případech otrav biocidními přípravky a účinnými látkami na území České republiky.
 Státní správu v oblasti uvádění biocidních přípravků a účinných látek na trh vykonává
 d) okresní hygienik a krajský hygienik jako orgány ochrany veřejného zdraví,16)
 a) je ústředním správním úřadem v oblasti hodnocení biocidních přípravků a účinných látek z hlediska ochrany zdraví člověka,
 b) vykonává vrchní státní dozor v oblasti uvádění biocidních přípravků a účinných látek na trh,
 c) přijímá žádosti o povolení biocidních přípravků, oznámení účinných látek a návrhy na zařazení účinných látek do seznamu účinných látek, seznamu účinných látek s nízkým rizikem a seznamu základních látek,
 d) vydává povolení k uvedení biocidních přípravků na trh, provádí změny a zrušení vydaných povolení, navrhuje zařazení účinných látek do seznamu účinných látek, účinných látek s nízkým rizikem a seznamu základních látek a uchovává po dobu 15 let veškerou dokumentaci s tím související,
 e) vyhodnocuje dokumentaci předloženou pro vydání povolení k uvedení biocidních přípravků na trh a dokumentaci pro návrh na zapsání účinných látek do seznamu účinných látek, seznamu účinných látek s nízkým rizikem a základních látek z hlediska ochrany veřejného zdraví,
 f) vede evidenci povolených přípravků a zveřejňuje každoročně jejich seznam, vede a zveřejňuje seznamy účinných látek, účinných látek s nízkým rizikem a základních látek schválených pro používání v biocidních přípravcích,
 g) stanoví rámcové složení biocidního přípravku,
 h) přijímá oznámení podle § 14 odst. 4 a vydává rozhodnutí podle § 14 odst. 5 a 6,
 i) zajišťuje mezinárodní výměnu informací s členskými státy a Komisí podle tohoto zákona,
 j) rozhoduje o odvolání proti rozhodnutím vydaným krajským hygienikem.
 (2) Ministerstvo může pověřit činnostmi podle odstavce 1 písm. e) organizaci, kterou zřídilo.
 (3) Ve věcech uvádění biocidních přípravků a účinných látek na trh vystupuje jako orgán ministerstva hlavní hygienik České republiky.17)
 a) vydává pro ministerstvo stanoviska k vydání rozhodnutí o povolení biocidních přípravků a k návrhu na zapsání účinných látek do seznamu účinných látek, seznamu účinných látek s nízkým rizikem a seznamu základních látek z hlediska ochrany životního prostředí,
 b) spolupracuje s ministerstvem na vyhodnocení dokumentace předložené pro vydání, změnu nebo zrušení rozhodnutí o povolení biocidních přípravků a dokumentace pro návrh na zapsání účinných látek do seznamu účinných látek, seznamu účinných látek s nízkým rizikem a seznamu základních látek z hlediska ochrany životního prostředí.
 a) vydává pro ministerstvo stanoviska k vydání rozhodnutí o povolení biocidních přípravků a k návrhu na zapsání účinných látek do seznamu účinných látek, seznamu účinných látek s nízkým rizikem a seznamu základních látek z hlediska ochrany hospodářských zvířat a rostlin a zdravotní nezávadnosti krmiv, živočišných a rostlinných produktů,
 b) spolupracuje s ministerstvem na vyhodnocení dokumentace předložené pro vydání, změnu nebo zrušení rozhodnutí o povolení biocidních


text:
přípravků a dokumentace pro návrh na zapsání účinných látek do seznamu účinných látek, seznamu účinných látek s nízkým rizikem a seznamu základních látek z hlediska ochrany hospodářských zvířat a rostlin a zdravotní nezávadnosti krmiv, živočišných a rostlinných produktů.
 a) kontroluje, jak jsou právnickými osobami a fyzickými osobami oprávněnými k podnikání dodržována ustanovení tohoto zákona,
 b) ukládá právnickým osobám a fyzickým osobám oprávněným k podnikání opatření k nápravě zjištěných nedostatků a pokuty za porušení povinností podle tohoto zákona,
 c) může právnickým osobám a fyzickým osobám oprávněným k podnikání, které uvádějí na trh biocidní přípravek nebo účinnou látku v rozporu s tímto zákonem, uložit, aby na své náklady provedly opatření k nápravě spočívající ve stažení biocidního přípravku nebo účinné látky z trhu nebo v jejich zneškodnění,
 d) může provést opatření podle písmen b) a c) sám, hrozí-li nebezpečí z prodlení, a to na náklady původce závad,
 e) eviduje a vyhodnocuje hlášení o případech otrav biocidními přípravky a účinnými látkami,
 f) podává každoročně krajskému hygienikovi zprávu podle § 22 odst. 3.
 (2) V Praze, Brně a Plzni vykonává působnost okresního hygienika podle odstavce 1 městský hygienik.15)
 (1) Krajský hygienik podává ministerstvu souhrnné zprávy podle § 22 odst. 4.
 (2) Ustanovení § 27 odst. 1, s výjimkou písmene f), platí obdobně pro krajského hygienika, do jehož správního obvodu spadá okres, ve kterém není zřízen okresní hygienik.15)
 a) dozírá, jak jsou fyzickými osobami oprávněnými k podnikání a právnickými osobami dodržována ustanovení § 19 až 21,
 b) stanoví podmínky a lhůty pro zjednání nápravy, zjistí-li při dozorové činnosti závady při dodržování ustanovení § 19 až 21,
 c) ukládá fyzickým osobám oprávněným k podnikání a právnickým osobám pokuty za porušení ustanovení § 19 až 21.
 a) nepropustí dovážený biocidní přípravek do navrženého celního režimu bez povolení ministerstva nebo písemného prohlášení dovozce, že biocidní přípravek je určen výhradně pro potřeby vědeckého výzkumu a vývoje nebo pro zkušební účely. V případě pochybnosti mohou požádat ministerstvo o odbornou pomoc,
 b) vedou evidenci dovezených biocidních přípravků a umožní zaměstnancům ministerstva, Ministerstva zemědělství a Ministerstva životního prostředí, okresnímu, městskému nebo krajskému hygienikovi do této evidence nahlížet, pořizovat si z ní opisy, výpisy, případně kopie, včetně digitálního přenosu dat.
 Ministerstvo obrany a Ministerstvo vnitra vykonávají státní dozor nad dodržováním tohoto zákona a plní úkoly podle § 28 odst. 1 v ozbrojených silách a ozbrojených bezpečnostních sborech, s výjimkou Vězeňské služby České republiky.
 (1) Orgán ochrany veřejného zdraví příslušný podle § 27 a 28 může uložit fyzické osobě oprávněné k podnikání nebo právnické osobě pokutu
 a) do výše 2 000 000 Kč, jestliže uvede na trh biocidní přípravek bez povolení ministerstva nebo účinnou látku v rozporu s ustanovením § 8 odst. 1,
 b) do výše 1 000 000 Kč, jestliže ve stanoveném termínu neprovede opatření uložená podle § 27 odst. 1 písm. b) nebo c),
 c) do výše 500 000 Kč, jestliže
 1. provádí pokusy v rozporu s ustanovením § 14 odst. 5 nebo 6, nebo
 2. nepodá oznámení podle § 35 odst. 1 nebo 2,
 d) do výše 100 000 Kč, jestliže
 1.


text:
nepodá oznámení podle § 14 odst. 4,
 2. nevede záznamy podle § 14 odst. 2, nebo
 3. nedeklaruje biocidní přípravek nebo účinnou látku podle § 3 odst. 3.
 (2) Česká inspekce životního prostředí může uložit fyzické osobě oprávněné k podnikání nebo právnické osobě pokutu do výše 1 000 000 Kč, jestliže neplní požadavky na balení nebo označování přípravku uvedené v § 19 a 20 nebo poruší ustanovení § 21.
 (1) Při rozhodování o uložení pokuty a její výši orgán ochrany veřejného zdraví nebo Česká inspekce životního prostředí přihlíží k závažnosti, způsobu, době trvání a následkům protiprávního jednání. V případě, kdy došlo k nápravě bezprostředně poté, kdy bylo zjištěno porušení povinnosti, orgánu ochrany veřejného zdraví nebo České inspekci životního prostředí byla poskytnuta účinná součinnost a nedošlo k poškození zdraví fyzických osob, úhynu zvířat nebo poškození životního prostředí, může orgán ochrany veřejného zdraví od uložení pokuty upustit.
 (2) Pokutu lze uložit do 1 roku ode dne, kdy orgán ochrany veřejného zdraví nebo Česká inspekce životního prostředí nesplnění nebo porušení povinnosti zjistil, nejdéle však do 3 let ode dne, kdy k nesplnění nebo porušení povinnosti došlo.
 (3) Při opakovaném nesplnění nebo porušení téže povinnosti do 3 let ode dne nabytí právní moci rozhodnutí o uložení předchozí pokuty může orgán ochrany veřejného zdraví nebo Česká inspekce životního prostředí uložit pokutu až do výše pětinásobku stanovených částek.
 (4) Pokuty vybírá a vymáhá ukládající orgán, přičemž postupuje podle zvláštního právního předpisu.18)
 (5) Výnos z pokut uložených orgánem ochrany veřejného zdraví je příjmem státního rozpočtu, výnos z pokut uložených Českou inspekcí životního prostředí je příjmem Státního fondu životního prostředí České republiky.19)
 S výjimkou lhůt uvedených v § 7 odst. 6 a možnosti vydané povolení změnit nebo zrušit z důvodů uvedených v § 11 nebo § 35 odst. 5 se na řízení podle tohoto zákona vztahuje správní řád.20)
 (1) Fyzické osoby oprávněné k podnikání a právnické osoby, které uvedly biocidní přípravek na trh a hodlají jej dodávat na trh i nadále, oznámí nejpozději do 1 roku od nabytí účinnosti tohoto zákona ministerstvu tyto údaje:
 (2) Fyzické osoby oprávněné k podnikání a právnické osoby, které po nabytí účinnosti tohoto zákona hodlají uvést na trh biocidní přípravek, oznámí ministerstvu údaje uvedené v odstavci 1 písm. a) až l) před uvedením biocidního přípravku na trh, pokud nepodaly žádost podle § 4.
 (3) Fyzické osoby oprávněné k podnikání a právnické osoby uvádějící na trh biocidní přípravek za podmínek odstavce 1 nebo 2 jsou povinny splnit požadavky § 3 odst. 1
 a) do 31. prosince 2009, jestliže biocidní přípravek určitého typu obsahuje výhradně účinné látky uvedené pro tento typ v seznamu notifikovaných účinných látek,
 b) do 31. prosince 2005, jestliže biocidní přípravek obsahuje výhradně účinné látky, které jsou uvedeny v seznamu identifikovaných účinných látek, nebo obsahuje jejich směs s účinnými látkami uvedenými v seznamu notifikovaných účinných látek,
 Dnem vstupu smlouvy o přistoupení České republiky k Evropské unii v platnost pozbývá platnosti ustanovení § 2 odst. 9.
 V Sazebníku správních poplatků se za položku 131c vkládá položka 131d, která zní:#
 a) § 3 odst.


text:
2 a 5, § 7 odst. 1 písm. a), § 7 odst. 7, § 11 odst. 2 a 3, § 11 odst. 4 písm. a), § 16 odst. 2 písm. a), § 16 odst. 2 písm. b) bodu 2 a § 16 odst. 2 písm. d) bodu 2, která nabývají účinnosti dnem 1. ledna 2010,
 5) § 14 zákona č. 157/1998 Sb.
 8) § 3, 11 a 12 zákona č. 157/1998 Sb.
 9) § 6 zákona č. 157/1998 Sb.
 15) § 82 odst. 1 zákona č. 258/2000 Sb., o ochraně veřejného zdraví a o změně některých souvisejících zákonů.
 16) § 78 zákona č. 258/2000 Sb.


text:
Denní komentáře politologa Bohumila Doležala k událostem v České republice i ve světě převážně podle českého denního tisku. Komentáře se vztahují jen ke dnům, kdy v ČR vycházejí hlavní deníky.
 Na sjezdu KSČM zazněla řada vzletných slov, které se jednou octnou v učebnicích pro žáky základních škol. Předseda Grebeníček konstatoval, že u nás vládne protilidový režim, ze řetězu sociálního státu utržený kapitalismus. Podle Exnera (převzal po Ransdorfovi zahraničněpolitické záležitosti) představuje KSČM obranu proti “nastupujícímu barbarství, ať už se projevuje prostřednictvím terorismu, nebo daleko většího barbarství, které přinášejí bohaté kapitalistické státy”. Ještě že nejsme bohatí! “Reformátor” Dolejš mluvil o “tzv. stalinismu” a sjezd se vyjádřil proti vytváření podmínek pro “kult osobnosti” (tak se za Chruščova jinotajně říkalo Stalinovým zvěrstvům). Otřesné panoptikum.
 V Pekingu prý přibývá denně tisíc aut. Autor informativního článku v Právu se nad tím upřímně raduje, stejně jako se nad pokrokem Číny před časem radoval prezident Klaus. Je totiž odedávna přesvědčen, že technická vyspělost za sebou automaticky táhne svobodu a demokracii. To je ovšem velmi hrubý omyl. Civilizace, v nichž se pracovitost obyvatel a technická pokročilost snoubí s mravním a politickým barbarstvím, znamenaly vždycky pro svět strašné nebezpečí: viz Hitlerovo Německo, viz Japonsko na sklonku třicátých let. Naproti tomu komunistické Rusko, kde se mravní a politické barbarství snoubilo s leností a technickou nedostatečností, se nakonec samo od sebe sesypalo.
 Českem otřásá vlna fotbalového násilí. Zdá se, že zdánlivě pasivní věc, jakou je přihlížení sportovním utkáním, se změnila v aktivitu, která násilníkům nahrazuje skutečnost, že Evropa obecně a tato země zvlášť už velmi dlouhou dobu nezažila válečné kataklysma a násilnictví se nemá kde vybít. Jediné fyzické utrpení, které známe z vlastní skutečnosti, nám způsobují (ovšemže nechtě) zubaři. Naposled v Opavě zmlátila skupina fotbalových rabiátů (fotbal hrát neumějí, umějí jen se na něj koukat) zjevně romského mladíka (že je Rom, se v novinách napsat nesmí, bylo by to diskriminující). Nepomohlo mu, že se před nimi chtěl schovat do kostela. To navozuje asociace, k nimž se ještě vrátíme.
 Ministr Kubinyi, poté co se pár dní choval podle zásady “nové koště dobře mete”, zahájil ústup do předem připravených ministerských pozic. Nešlo mu prý a nejde mu o odchod ředitelky Musílkové, které nakydal něco hnoje na hlavu, jde mu o to, aby se zlepšila VPZ. Ví (jako my všichni), že to na Musílkové nezáleží. Neřekne, že problém je v absurdních představách sociálních demokratů, že zdravotnictví obecně a VPZ zvlášť mohou vyprodukovat víc, než se do nich vloží. Pan ministr (a sociální demokraté všeobecně) v dětství příliš uvěřili pohádce “Oslíčku, otřes se”. Výsledkem je děsivě rostoucí státní zadlužení.
 Lidovci chtějí zřídit ministerstvo rodiny. Ministerstvo má pečovat o to, aby našinci nežili nemravně na hromádce, má provádět “prevenci a podporu rodin s více dětmi” a vůbec “směřovat vše k vývoji zdravé rodiny”. Kapacity se získají zrušením ministerstva informatiky (k čemu je, vystačíme s telegrafem a českou poštou) a sloučením ministerstva kultury a školství (souhlasil bych za podmínky, že ministryní bude paní Buzková: má vyšší IQ a větší poprsí než ministr Dostál). Je velmi pěkné, že naši


text:
klerikálové nechtějí v souvislosti se zřízením nového ministerstva zrušit ministerstvo vnitra nebo obrany. Populismus chtě nechtě naráží na jisté meze. Navíc strategie KDU-ČSL je v této věci tak říkajíc obranářská: tímhle způsobem si nanejvýš udrží svou voličskou základnu na jižní Moravě. Co je doma, to se počítá.
 US-DEU bude prosazovat na funkci “europrezidenta” Václava Havla. Sociální demokrat Škromach se domnívá, že by českých eurokandidátů mohlo být víc (myslí zjevně na Zemana). Vzhledem k obrovské autoritě US-DEU na evropské scéně (v době “opoziční smlouvy”, jak se dobře pamatujeme, o ni pečovala různými denunciacemi do Bruselu) se dá předpokládat, že Havlovy šance jsou nepřehlédnutelné.
 Michael Moore, americký dokumentarista, stvořil “antibushovský” snímek, týkající se války v Iráku. Triumfoval zejména na prostranství před americkým senátem. Položil tam řadě senátorů otázku: poslal byste své dítě do irácké války? Podle Práva většina senátorů poté zděšeně prchla. Nechme teď stranou podezření, že pan Moore, nebo Právo (jak je jeho zvykem) nebo oba dohromady lžou. Odpověď na otázku je jednoduchá a není třeba prchat: já bych nikdy nesouhlasil s tím, aby moje děti bojovaly v Iráku, a to z jednoduchého důvodu – nejpozději od dob dětské křižácké výpravy je zjevné, že posílat děti do války je zvěrstvo. Na druhé straně svému plnoletému synovi ani své plnoleté dceři bych si netroufl mluvit do toho, zda chtějí nebo nechtějí v Iráku bojovat, protože když je jednou potomek plnoletý, nemají se mu rodiče plést do života (pokud by se rozhodli pro, samozřejmě bych se o ně bál, ale to je asi tak všechno, čím mohu pana Moora a podobné uspokojit).
 US-DEU uvažuje o sloučení s Evropskými demokraty. Je otázka, zda věci nedospěly už tak daleko, že sloučení s US-DEU by Evropské demokraty kompromitovalo.
 Vláda se zjevně dohodne na podobě majetkových přiznání. Podle jedné varianty návrhu má občan sám dokazovat, že svůj majetek nabyl řádně. Má tedy dokazovat vlastní nevinu. Princip, který se v našem právním řádu poprvé uchytil v Benešových dekretech. Jsou nejspíš opravdu základním kamenem našeho právního řádu. Je tu ovšem jistý pokrok: zatímco dříve museli nevinu prokazovat jenom ti, co byli německé národnosti, dnes se to bude týkat i Čechů rodu slovanského.
 Policejní mluvčí učinil jakousi jemnou výtku mladíkovi, kterého v Opavě zmlátili fotbaloví výtržníci: kdyby se nepokoušel schovat se v kostele, byla by akci zaznamenala kamera policejního vrtulníku a viníci mohli být dopadeni. Policie ČR klade na občany dost vysoké nároky: když se na jednoho žene tlupa rozkurážených a nejspíš i ožralých hromotluků, kouká člověk spíš utéci a schovat se než se vystavit případným policejním kamerám.
 Šéf Evropských demokratů Kasl prohlásil, že existují dohody mezi malými stranami (US-DEU, Cestou změny, LiRa, ODA, nezávislými, Zelenými, KAN či SNK, nepochybně měl na mysli i vlastní stranu), “aby slušní kandidáti navzájem mezi sebou nesoupeřili a neotevřeli tím prostor jen pro mandáty velkých stran”. Kandidáti velkých stran tedy zjevně slušní nejsou. Čím mrňavější strana, tím slušnější kandidát. Domyšleno do důsledků to znamená, že pro českého voliče je přitažlivá neslušnost. Neměly by si pidistrany zvolit vlastní lid?
 Vláda údajně připravuje nové tažení proti


text:
korupci. Tažení proti korupci se vyhlašují a) v předvolebním boji, b) když vládě teče do bot. Je to jakýsi obranný reflex, jako když napadený tchoř začne smrdět. Útok je veden převážně proti komunální sféře, součástí útoku je úprava trestního zákona: neoznámení korupce by se mělo stát trestným. Jakkoli jsou taková opatření třeba dobře myšlená, podporují práskačství a povedou ne k odstranění korupce, ale k prohloubení morálního marasmu společnosti. Vláda má, pokud jde o korupci, dost omezené možnosti: živnou půdou korupce je právě morální marasmus, a s tím žádná vláda nic nenadělá, ostatně není to ani její věc.
 František Oldřich Kinský prohrál u Krajského soudu v Liberci spor o jakési málo lukrativní pozemky v katastru obce Prysk. Podle předsedkyně senátu Ivy Němečkové se Kinský sice majitelem pozemků stal, pozbyl k nim ovšem vlastnického práva na základě Benešových dekretů, poněvadž měl německou národnost. Kinský byl v roce 1945 malé dítě a žil s matkou celou válku v Argentině. Těžko dokázat hmatatelněji směšnou zrůdnost těchto právních norem. Navíc, jak může někdo tvrdit, že jsou “vyhaslé” (Zeman), nebo “pozbyly právní účinnosti” (Pithart). Novinářka z Práva k rozsudku dodává: “Majetek byl rodině Kinských po válce zkonfiskován kvůli její kolaboraci s německou okupační mocí”. Ať už byla poválečná situace a “právní normy”, které tehdy platily, jakkoli strašné, konfiskoval se majetek nikoli “rodinám”, ale fyzickým a právnickým osobám. Autorka výroku se snaží neobratně omluvit fakt, že majetek byl zkonfiskován malému dítěti, které dobu okupace strávilo mimo území ČSR. Na vině je rodina a vina tedy padá i na děti. Hnus.
 Senátor Bárta to s žalobou proti Klausovi trochu přehnal. Je nepochybné, že Klaus jmenování ústavních soudců vyčuraně sabotuje a že by tam hrozně rád nacpal vlastní lidi. Označit to za velezradu je všeobecně a v našich poměrech zvlášť na první pohled přitažené za vlasy. Navíc, aby Bárta mohl impeachment s prezidentem prosadit, potřebuje podporu třetiny Senátu. Zatím získal jediného a sám pochybuje, že se mu podaří patřičný počet podporovatelů sehnat. Snad by se dala najít přiměřenější forma, jak Klausovi jeho kverulování znesnadnit. Nicméně se zdá, že i tato forma je prezidentovi mírně nepříjemná. Sešel se s předsedou KDU-ČSL Kalouskem, jednali o kandidatuře Ivany Janů (bývalé poslankyně Kalouskovy strany, která pak na čas přesídlila do ÚS) a vůbec, ale vůbec nemluvili o Bártově iniciativě. Nato Kalousek zašel do senátního klubu KDU-ČSL, oznámil senátorům radostnou zvěst o chystané prezidentské nominaci paní Janů a zároveň údajně požádal Bártu, aby podání žaloby proti prezidentovi ještě zvážil. Že by Václav Klaus nebyl tím přísným, tvrdým chlapíkem, za něhož se už tolik let úspěšně vydává?
 Slovenská televize má problém. Stáhla totiž z programu dokumentární film o parádním pogromu, který proběhl v létě či na podzim roku 1945 v Topoľčanech. Generální ředitel STV to omlouvá nepřijatelnými vyjádřeními některých (dnešních) občanů města, které dokument zachycuje (“Židé a cikáni, to je ta největší havěť pod sluncem. Pamatujte, pokud budou na světě, pořádek nebude.”) Slovenská židovská obec se domnívá, že pro většinu slovenské veřejnosti je film nepřijatelný, protože vypráví o dosud nezvládnuté minulosti. Pogrom byl jedním článkem


text:
z řetězu krutostí poválečného období. Je smutné, že čeští a slovenští Židé většinou dosud nenahlédli, že český a slovenský antisemitismus a šovinistická nenávist k Němcům (hlavně sudetským, karpatským) a Maďarům (zejména k těm na Slovensku) jsou projevem jedné a téže zamindrákované středoevropské xenofobie.
 V tisku se mohutně diskutuje o případném zřízení muzea Salvadora Dalího v Praze. Mám Dalího obrazy velmi rád, jeho vystupování na veřejnosti mi připadá velmi originální (pamatuji se na fotografii, na níž vystupuje z metra, zřejmě newyorského, v doprovodu statného mravenečníka), ale vůbec nechápu, proč má mít v Praze muzeum. Je to stejná hloupost jako chtít tu uspořádat olympiádu, jen o něco méně nebezpečná, protože méně nákladná.
 Jan Rejžek cituje ve své čtvrteční úvaze v Lidových novinách výrok Vasila Biľaka o Američanech: “My sme už mali Karlovu univerzitu, a oni ešte na prérii naháňali bizonov” a zjevně netuší (mladý člověk!), že bolševický koryfej pouze cituje okřídlený výrok Stalinova dvorního tajtrlíka Ilji Erenburga, který nám coby dětem v rámci pěstování národní hrdosti komunisté na počátku padesátých let.
 Vláda většinovým rozhodnutím zamítla vývoz radiolokátoru Věra do ČLR, přesněji řečeno vyzvala odpovědné ministry (zahraničí, obrany a průmyslu a obchodu), aby změnili své kladné rozhodnutí. Obrana to mezitím už udělala, zahraničí zareagovalo ihned po vládním rozhodnutí. Sociálně demokratický expert na zahraniční politiku Laštůvka mluví o tom, že Češi mají v genech plnit přání velkých bratrů a že ČLR se nechystá nikoho napadnout. Takovým nejapným řečem by se vláda byla vyhnula, kdyby se do pochybného obchodu vůbec nebyla pouštěla. Nejde jen o to, že různí hlupáci teď vládě vytýkají, že po jánošíkovsku nevzdoruje USA, což není možné ze dvou důvodů: jednak je to náš spojenec, a jednak je to země podstatně jiné “váhové kategorie”, jak by řekl pan Zahradil. To, že slabší a menší musí vzít v úvahu sílu a velikost, je věc úplně přirozená: samozřejmě jsou situace, kdy je třeba se i většímu a silnějšímu postavit, ale to není tento případ. Dovoz radiolokátorů do Číny byla jakási miniparodie na Chruščovův export ruských raket s jadernými hlavicemi na Kubu. Vláda nevzala v úvahu americké zájmy (ohrožena mohla být americká vojenská letadla, operující mezi Tchaj-wanem a kontinentální Čínou), byla by nepřímo podpořila agresivní čínskou politiku vůči Tchaj-wanu a navíc se zbytečně a nešetrně dotkla i Číny, když jí slíbila, co nemohla splnit.
 Podle průzkumu STEM by se do Evropského parlamentu dostaly zavedené strany (ODS s obrovským náskokem, celkem 12 mandátů, komunisté o mandát před sociálními demokraty) a Nezávislí, přesněji řečeno senátor Železný, protože by získali právě jen křeslo pro svého vůdce. Těsně za 5% hranicí by zůstali Zelení a s větším odstupem koalice SNK – Evropští demokraté. V tom, kdo kromě zavedených stran překoná pětiprocentní hranici, tedy mezi agenturami nepanuje jednota, což může znamenat taky, že nikdo. Ještě zajímavější jsou zásady, které upřednostňují voliči všech stran. STEM uvádí na prvním místě jednak postulát rovnosti všech členů EU bez ohledu na velikost a počet obyvatel, jednak požadavek, aby základním kamenem EU byl současný model sociálního státu. Je pozoruhodné, že druhou zásadu upřednostňuje i většina


text:
voličů ODS (57%), ale v obou případech ze stoupenců všech stran nejrozhodněji ti komunističtí (77, respektive 76%). V nacionální (suverenita!) i sociální demagogii se všichni shodnou, ale na komunisty jsou v tomhle ohledu ostatní krátcí.
 V Aréně Sazky proběhlo jakési díkuvzdání za obchodní a organizační úspěch hokejového mistrovství světa. Shromážděným policistům, hasičům a záchranářům, kteří se na organizaci mistrovství podíleli, bylo sděleno, že Sazka vydělala čistých 430 milionů Kč. Přítomný pan Hušák pak navrhl, aby Gross se Sobotkou peníze použili na jejich platy. To je velmi pěkná demagogie, takřka volební. Pan Hušák má zjevně politické ambice.
 V nedělních prezidentských volbách v SRN má největší šance kandidát opozice Horst Köhler. Zaujal – a taky trochu překvapil – tím, že na veřejnosti ostře kritizoval Spojené státy: za politiku v Iráku, za “těžké chyby” a aroganci vůči zbytku světa. Zdá se, že se Německo pofrancouzšťuje, a antiamerikanismus zachvacuje i opozici. To je Jobova zvěst pro bezpečnostní zájmy České republiky.
 Americká tyčkařka Stacy Dragilaová prohlásila v souvislosti se zajištěním bezpečnosti sportovců i diváků na olympiádě v Řecku: “Musíme si uvědomit, že lidi skutečně nenávidí Američany.” Jak kdo. Já například ne.
 Kardinál Vlk kritizoval na nějakém veřejném vystoupení v Mnichově český stát za to, že šikanuje katolickou církev, a se zlou se potázal. Soudě podle toho, co zaznělo z Hradu a z ministerstva kultury, to vypadá na poškozování republiky v zahraničí. Jen je ještě třeba příslušný paragraf vrátit do hlavy 1. nově navrhovaného trestního zákona. Snad to ministr Čermák ještě stihne. Klaus a Dostál mu budou k ruce.
 Švédská ministryně Laila Freivalsová vyjádřila naději, že prezident Bush nebude zvolen do své funkce. “Myslím, že by bylo velmi dobré, kdyby zvolen nebyl.” To je ovšem drzost až na půdu. Švédské vládě není vůbec nic po tom, kdo bude v Americe prezidentem, a nemá žádné právo se do toho plést. Evropští levičáci mají dojem, že povinností USA, když už jsou tak nespravedlivě velké a silné, je nechat se od nich dirigovat.
 Zároveň má Evropa vlastní vážné starosti: bojuje proti obezitě. Prý budou zdaněny nezdravé potraviny. V Česku vzniká speciální Rada pro obezitu. Tlusťoši by ve skutečnosti měli být zatíženi daní z nadváhy. Po boji proti sexismu další nebetyčná hloupost. Je dobré, že se evropští a naši socialisté nedávají zmást strašákem terorismu a věnují se opravdovým problémům.
 V kampani k letošním trojím volbám se rozpoutal zuřivý zápas mezi dvěma skupinami Nezávislých. Nezávislí, za něž kandiduje senátor Železný, obviňují Nezávislé, za něž kandiduje senátor Zieleniec, že jim ukradli značku a lanaří zastupitele. Senátor Železný připisuje úspěch svých Nezávislých tomu, že lidé jsou unaveni stále stejnými tvářemi (respekťáci v MfD zlomyslně poznamenávají, že pan senátor je skutečně neznámá tvář, zapomněli totéž uvést o svém černém koni, taktéž, leč jinak nezávislém senátoru Zieleniecovi), Zieleniec zase hovoří o tom, že tu hlavně chybí moderní liberálně konzervativní síla (není jasné, proč musí být “nezávislá”). Nezávislost je ve skutečnosti podvod, prodej zajíce v pytli.
 ČR se prý připojila k zemím, které požadují, aby v preambuli euroústavy byla zmínka o křesťanství. To se nelíbí kryptokomunistovi


text:
Laštůvkovi (prý v civilizovaném státě nemůže mít takový návrh podporu). Česká vláda se podle Práva původně dohodla na tom, že v preambuli má být zmínka o řecké filozofii, římském právu, křesťansko-židovské tradici a tradici osvícenství. To je korektní a úplné vyjádření toho, z čeho evropské dějiny čerpají. Nic na tom nezmění ani miliony přistěhovalců z islámských zemí a nevím, proč by jim to mělo vadit: u nás se pořád žvaní o tom, že dějiny nelze přepsat, a tady by je najednou bruselští přepisovat chtěli.
 Vladimír Bystrov vyčítá Lucii Bílé, že se nechala na Rudém náměstí v Moskvě vyfotografovat s dvojníkem Lenina a Brežněva. Plynule přechází v urážení Američanů, kteří prý s oblibou činí totéž (urážení Američanů u nás dnes frčí). A kritizuje Karla Gotta, který při své návštěvě v Moskvě prohlásil, že nejde pořád vyčítat minulost. Motto článku pana Bystrova je fučíkovské: “lidé bděte”. Bolševismus, stejně jako nacismus, nesmí být zapomenut. Ty věci by ovšem zapomenuty neměly být – stejně jako zločiny na sudetských Němcích, o nichž pan Bystrov nikdy nechtěl ani slyšet – ale nelze je přece mlátit o hlavu, stejně jako nacistické a bolševické zločiny – ani Němcům, ani Čechům, ani Rusům do čtvrtého a pátého pokolení. Vzpomínám si, jak mne jednou v Budapešti poněkud nadzvedlo, když se dvě mladé Rusky na Kossutově náměstí se smíchem fotografovaly u nepříliš vydařené sochy Imre Nagye, kterého dal kdysi jejich rudý car Nikita Chruščov zamordovat. Pak sem si uvědomil, že ty holky vůbec nevědí o koho jde, a hlavně, že v době, kdy se to stalo, ještě nebyly na světě a jejich zodpovědnost za tu věc je velmi, velmi přenesená. Pan Bystrov je hlasatelem posttřídní a velmi selektivní nenávisti.
 Hysterické a sentimentální pro-romské sympatie českých disidentských intelektuálů vyvolaly reakci: Jakýsi psycholog jménem Bakalář napsal vědecké pojednání, v němž tvrdí, že Romové mají menší IQ než “bílí” Češi, protože mají menší mozek. Je to samozřejmě drzá a pobuřující hloupost. Což nic nemění na skutečnosti, že nepřizpůsobivost romské komunity je velký problém, s nímž si česká společnost zatím nedokázala poradit. Představa, že se s ním pohne, když se zatlučou údaje o romské kriminalitě nebo komicky zamlčí, že Češi, kteří teď nemají na zpáteční cestu z Británie, kam se vydali za prací, jsou v drtivé většině Romové, je směšný a nesmyslný projev pštrosí politiky.
 Hlavní cenu na festivalu v Cannes získal dokumentární film Michaela Moorea kritizující prezidenta Bushe mj. za to, že se stýkal s rodinou Usámy bin Ládina (rodina se od Usámy distancovala; přesvědčení, že rodiny – u nás šlechtické – mají být opovrhovány a trestány kolektivně se, jak vidno, ve světě prosazuje). Při předávání ceny se pan Moore rozplýval v národní sebekritice: “Věnuji toto ocenění své dceři, americkým a iráckým dětem a všem, kteří trpí akcemi Spojených států” a vemlouval se vlezle do přízně Francouzů, kterým by se prý Američané měli omluvit za to, že je vláčeli americkými médii, poté, co se k nim Francouzi kritikou války zachovali jako přátelé (!). Z festivalu v Cannes se stala politická šaškárna, něco jako karlovarský


text:
festival za totality.
 Díky iniciativě poslanců Vidíma (předseda výboru PS pro obranu a bezpečnost) a Vymětala (komise pro práci Poslanecké sněmovny) bude nutné vyřešit problém, jak zajistit práci Poslanecké sněmovny ve stavu zvýšeného ohrožení. Bylo by zapotřebí velkého bunkru, kam by se vešlo všech dvě stě poslanců. Takový bunkr ovšem zatím není k dispozici. Ministr Gross přišel se dvěma zlepšováky: buď zařídit, aby v takové situaci bylo zabezpečeno a drženo při životě pouze předsednictvo, složené ze zástupců všech parlamentních stran. To bude mít právo přijímat zákonná opatření, které, až nebezpečí pomine a zákonodárné těleso se doplní o uhynulé, PS dodatečně požehná. Druhý Grossův návrh je ještě úspornější: PS jednoduše předá v krizi všechny své pravomoce vládě, o jejíž přežití je postaráno.
 Právo referuje o situaci v Iráku se stejnou vášnivou úporností jako v minulosti o imperialistických rejdech v Koreji, Vietnamu, na Grenadě, v Indonésii, v Súdánu a kde všude ještě. Titulky z dnešní zahraniční rubriky: Armáda USA neuznává ženevskou konvenci (ve skutečnosti odmítá některým vězňům přiznat statut, který by dovolil na ně ženevskou konvenci vztáhnout; ženevská konvence se týká válečných zajatců, ne teroristů), Saddámův generál zřejmě ubit ve věznici, Zničena mešita v Kúfě, Británii vadí taktika v Iráku, atp. atp. Zdá se, že po přechodné oblevě v letech 1989 – 2001 se u nás situace pomalu, ale jistě vrací zase do normálu.
 Bílý dům se odmítl vyjádřit k vítězství Mooreova filmu v Cannes s tím, že ve Spojených státech má každý právo na svůj názor. Když už se Francii a spol. nepodařilo Spojené státy porazit jinak, učinili tak “na poli kultury” a teď vítězně pokřikují: tak co tomu říkáte? Jde zjevně o pokus rozpoutat intelektuálskou hysterii, jako byla ta v době vietnamské války. Tenkrát to byla spíš vnitroamerická záležitost, dnes se má rozjet “kulturní revoluce” Evropy proti USA.
 Drobným příspěvkem k této kulturní revoluci a pomocí české veřejnosti trpícímu arabskému a muslimskému lidu by mohlo být zbudování “orientálního centra” v Teplicích. Jeho součástí má být i mešita. Teplickým pracujícím se to však kupodivu ani trochu nelíbí a sepisují protestní petici, kterou v tuto chvíli podepsalo už na pět tisíc lidí. Radnice, která původně neměla námitek, zavětřila a přichází s výhradami: “Stavba orientálního centra neodpovídá požadavkům na urbanistický a architektonický charakter prostředí, v němž má být umístěna.” Zapomněli podotknout, že odpovídající urbanistický a architektonický charakter prostředí lze podstatně snadněji než v ČR najít na rozsáhlém území od Maroka po Indonézii a že podobná “centra” neodpovídají také požadavkům na bezpečnost ČR. Jinak to budou mít v Teplicích těžké, stavba má vyrůst na soukromém pozemku.
 Ve vládním návrhu nového trestního zákona se počítá s vypuštěním paragrafu 206 (Pomluva) a 154 (Hrubá pomluva nebo urážka státního orgánu). Zejména s § 206 to prý ovšem vláda ve sněmovně nebude mít lehké (proti jsou mj. opoziční místopředsedové Poslanecké sněmovny Langer a Filip). V zásadě jde o to, má-li se domáhat práva ten, kdo se cítí být pomluvený, vůči tomu, kdo ho pomluvil, nebo má-li stát šmejdit za tím, zda někde náhodou někdo někoho nepomluvil, a to


text:
i v tom případě, že by si toho pomluvený nevšiml, že by mu to nevadilo nebo že by to za pomluvu nepovažoval. Přičemž zvláštní případ je situace (§ 154), kdy ten, za jehož práva se stát bere, je on sám.
 František Oldřich Kinský vyhrál spor o dva pozemky kdesi u Chrudimi. Je to jeho první vítězství od chvíle, kdy si boj proti jeho nárokům dali na prapor politici. Jedná se o pozemky velmi malé a jejich majitelem není stát nebo obec, ale “pouhý” soukromník, který je dostal náhradou za nějaký restituční nárok. Je velmi obtížné ubránit se nutkavému podezření, že jde o habaďuru, která má doložit nestrannost soudů v situaci, kdy to žalujícímu žádný faktický zisk nepřinese a “všechen náš pracující lid” žádnou škodu neutrpí – jen jakýsi hamižný restituent, který si to nepochybně tak nějak zasloužil.
 Senátor Daniel Kroupa sešikoval 81 tisíc horlivců (převážně prý katolíků, ale taky Ludvíka Vaculíka či Miloše Rajchrta) v tažení proti nemravnosti a surovosti na televizních kanálech. Žádají “regulaci” obého. Požadavky po takové regulaci jsou ovšem dvojsečné a dají se velmi snadno zneužít. Kdo stanoví hranici, kdy je třeba zasáhnout, a podle jakých kritérií? Upozornil na to docela věcně a správně ministr Dostál (a taky na to, že každý televizor má zabudovány dva účinné regulační nástroje, totiž přepínač kanálů a v krajní nouzi vypínač).
 Jak se dalo čekat, Právo začíná systematicky pracovat na vyhraném soudním sporu Františka Oldřicha Kinského, o němž jsme se zmínili včera. Pozastavuje se nad tím, že by se mělo něco vracet “potomkovi rodu, jehož majetek byl zabaven po válce za kolaboraci s Němci” (problém je v tom, že nebyl zabaven rodu, ale Kinského otci, který byl v té době již sedm let mrtev a majetek mu nepatřil). Nešťastníka, který spor prohrál, je mi líto a nemohu se zbavit dojmu, že byl předhozen jako důkaz objektivity rozhodování českých soudů (kdyby Národní galerie prohrála spor o Kinského palác, líto by my jí nebylo, stát by jí ostatně nějak vypomohl, kdežto onen chudák z Čankovic ho asi zajímat nebude).
 KSČM pokračuje v tažení za neposkvrněnost národního jazyka. Tentokrát se jí podařilo zvládnout ústavněprávní výbor Poslanecké sněmovny, aby kývl k jejímu návrhu novely ústavy. V ústavě by mělo být napříště řečeno, že čeština je národním a úředním jazykem. Národovecký populismus našich rudochů má však malou šanci, musel by být schválen sto dvaceti poslanci a je otázka, zda nacionalistický trojblok KSČM – ODS – ČSSD bude v této věci jednotný. V ODS a ČSSD se asi najde řada odpadlíků. A pak je tu ještě Senát, kde má komunistický populismus pramalou šanci.
 Amnesty International zahájila křížové tažení proti americkým imperialistům. Způsob, jakým Američané vedou válku proti teroru, je prý nejvytrvalejší útok na lidská práva za posledních padesát let (to je neuvěřitelná drzost, zrekapitulujte si, co všechno za posledních padesát let proběhlo, bolševickou invazí do střední a jihovýchodní Evropy počínaje, čínskou “kulturní revolucí” a kambodžskou genocidou konče). Generální tajemnice AI Khanová kritizovala mocné vlády, které obětují lidská práce v slepé honbě za bezpečností. Zdá se spíš, že


text:
Západ v slepé honbě za lidskými právy (leckdy maskují docela přízemní a vypočítavé politické cíle, jako je tomu v případě Francie a Německa) obětuje vlastní bezpečnost. Budou se instituce jako Amnesty International, nejrůznější zelené aktivity, výstřední feministické spolky apod. prosazovat tou měrou, že nakonec znemožní západní civilizaci přežití?
 A s tím trochu souvisí skličující zpráva, že Česká republika je na žebříčku porodnosti předposlední na světě (za námi je pouze Ukrajina). Vláda, odbory, politické strany uvažují o sociálních opatřeních, která by tento nepříznivý trend zvrátila. Je se obávat, že problém není v sociální oblasti (“dejte jim peníze a začnou se znovu množit”), ale v jakési životní nedostatečnosti české populace. Nemají proč mít děti.
 Právo zveřejnilo rozhovor svého normalizačního experta na německou problematiku Kovaříka s nastupujícím rakouským prezidentem Fischerem. Pozoruhodné je, co a jak budoucí rakouský prezident říká o úloze minulosti v česko-rakouských vztazích: i v nich prý bude možné “pochopit minulost jako fázi, která má pozitivní i negativní aspekty a říci, že se z nich musíme poučit. Musíme se učit z chyb minulosti a využít toho pro šance do budoucna. Historie nesmí mít roli jakési hypotéky, která zatěžuje současnost i budoucnost. Je třeba s ní zacházet otevřeně a pokusit se z ní vyvodit správné závěry.” Je zjevné, že otázka co a jak se redukuje na otázku jak, protože sdělná hodnota Fischerova výroku je nulová. Budoucí rakouská hlava státu se úporně snaží jednak neříci nic, co by poškodilo česko-rakouské vztahy, a jednak neříci nic, za čím by si nemohla stát. Výsledek je jako opsaný z projevů zahajovače Ferdy Plzáka z Havlovy zahradní slavnosti. Pan prezident neříká vůbec nic a činí to způsobem, který by si zasloužil zlatou medaili za verbální vykrucování. V tzv. česko-německém, respektive česko-rakouském dialogu, kterou vedou oficiózní čeští nacionalisté s německými a rakouskými politiky, se vyvinul zvláštní druh řeči, jakýsi nový volapük, který umožňuje české straně dialogu říkat strašné alibistické hlouposti a německým protějškům předstírat, že s nimi nejsou v rozporu. Fischerův výrok je krásnou ukázkou tohoto umělého jazyka.
 Při české vládě vznikla pod patronací ministra Kubinyiho Rada pro obezitu. Je to rada meziresortní, budou v ní specialisté z oblasti zdravotnictví, školství, zemědělství, životního prostředí. Budou obezitu vědecky studovat a hledat formy, jak jí čelit. Zároveň probíhá v Kongresovém centru pod heslem “dostatek pohybu a racionální strava” kongres o obezitě.
 Lidovým novinám patří uznání za to, že neuhnuly a připravily blok k výročí narození dr. Edvarda Beneše. Téma je předestřeno věcně, bez mlžení kolem problematičnosti Benešovy politiky. Pozoruhodné jsou stereotypy, s nimiž k tématu přistupují státně-vědečtí čeští historici. Jiří Pernes v úvodu svého jinak poněkud kritického textu praví, že “lidé” jsou “na jedné straně... schopni jej nekriticky uctívat a přijímají zákony, které mají bdít nad nedotknutelností jeho památky, na straně druhé jej démonizují a zatracují vše, co podnikl. Pro jedny je symbolem demokracie a národní nezávislosti, druzí jeho jméno spojují s Benešovými dekrety, které jsou pro ně ztělesněním veškerého zla. Není náhodou, že jméno Edvarda Beneše se stalo zbraní v lítých bojích politiků českých i německých, ale také slovenských,


text:
kteří do jeho činů promítají své vlastní politické postoje a skrývají za nimi své vlastní zájmy.” Čili: jedna krajnost, druhá krajnost, a uprostřed já, pasovaný učenec, který je rozsoudím. Je to směšný a nemravný balet, kterým se pan Pernes hlásí k peškovsko-pánkovskému praporu. Beneše je třeba za jeho politiku v letech 1939 - 1945 jednoznačně odsoudit.
 Americký vyšetřovatel obvinil polské vojáky z týrání iráckých vězňů. Rozrůstající se aféra zjevně nejen úplně ochromí akceschopnost amerických jednotek v Iráku, ale rozloží celou alianci. Spekulovat o tom, zda jde o samopohyb nebo jakýsi skrytý záměr je zbytečné, člověk se ničeho nedobere. Zdá se, že Západ ztratil schopnost dovádět do důsledků koordinované vojenské akce a okupovat nepřátelské teritorium. Okupace je leckdy nutná, jakkoli to slovo má pro spoustu lidí nesnesitelný přídech. Po Hitlerově porážce Spojenci okupovali Německo, co jim taky jiného zbývalo.
 Josef Zieleniec řekl v rozhovoru s Alexandrem Kramerem v Právu mj.: “Slovo “nezávislý” v jeho názvu je dnes spíše tradiční a odráží hlavně distanc od těch někdy viditelných, někdy skrytých vazeb celého politického establishmentu.” O viditelných a skrytých vazbách politického establishmentu ví Josef Zieleniec jako jeho někdejší a konec konců i současný účastník jistě své. Má ale, jak se zdá, přehnaně špatné svědomí: co je na takových vazbách špatné, v nich se uskutečňuje politika, existovat mimo vazby je utopický projekt a skončí krachem, jako ostatně všechno, kolem čeho se pan Zieleniec od své pozdní dezerce z ODS ochomýtal.
 Dvě studentky z Vojenské akademie v Brně byly krátce před dokončením magisterského studia vyloučeny, protože se nechaly vyfotografovat nahaté a v “choulostivých situacích” pro květnové číslo erotického časopisu Sextrém. Vlastně tak docela nahaté nebyly, měly prý na sobě části vojenské uniformy, ovšem bez hodnostního označení a státního znaku. Armádní velení je morálně pobouřeno. Celá věc je nesmírně legrační, přesto mám chuť obrátit se k vrchnímu veliteli naší armády s prosbou, aby obě nešťastnice (udělaly to prý ve finanční tísni) omilostnil. Myslím si, že naše uniformované složky se mohou dopouštět daleko strašnějších zločinů a že fotografování pro hambatý časopis nemuselo nutně podlomit bojového ducha obou uniformovaných studentek. A konečně si myslím, že pan prezident by vzhledem ke svému poměru se slečnou Lohniskou mohl mít pro tyto padlé (v přeneseném slova smyslu) vojačky jakési pochopení.
 Všechny noviny informují o teroristickém útoku ve městě Chubár v Saúdské Arábii. Teroristé (v Právu je ovšem nazývají “ozbrojení radikálové” a jednodušeji “ozbrojenci”) zadrželi padesát rukojmí, zabili 22 lidí (z toho devět jich podřezali, protože se pokusili o útěk) a zranili dalších dvacet pět. Právo i Mladá fronta Dnes odložily své zvyklosti a nemluví v tomto případě o “popravách”, ale o “vraždách”. Přece jen jsou schopny jakéhosi pomalého vývoje. Po zásahu saudsko arabských bezpečnostních sil (několik jejich příslušníků v boji s teroristy padlo) se podařilo zadržet jen šéfa banditů, další tři uprchli. Při samotné osvobozovací akci zahynulo pět rukojmích. V podobných případech je zjevné, že člověk, který se dostane darebákům do pařátů, je v podstatě v tu chvíli mrtvý a zachránit i jen několik ze zajatých je úspěchem. Proto nezbývá, než


text:
se smířit s velkými ztrátami na životech (jaké byly např. v moskevském případě). Svět se stal zase o něco surovějším. Jinak je nepochybné, že Saúdská Arábie se chová k různým organizacím, přes něž proudí k teroristům hmotná podpora, přinejmenším neopatrně.
 Zcela ve stínu této krvavé tragédie proběhlo parlamentní shromáždění NATO v Bratislavě. Za mohutného policejního nasazení se sešlo pouze třicet protestujících antiglobalistů. Jejich jedinou výraznou prezentací bylo vystrkování holé zadnice do objektivů televizních kamer. Jde zřejmě o jakýsi společný česko-slovenský zvyk, asi jediné pozoruhodné dědictví někdejšího soužití ve společném státě (viz oslavy českých hokejových úspěchů, které je bez podobných demonstrací národní hrdosti nepředstavitelné). Nebo je to tradice odvozující se již z doby praslovanské demokracie? Marná sláva, proti islámským fanatickým mordýřům jsou antiglobalisté směšnými břídily. Jejich sláva skončila 11. zářím 2001.
 MfD uvádí, že americký státní tajemník Powell varoval Špidlu osobním dopisem před prodejem radiolokátoru Věra do Číny. Jeho nejsilnější argument byl, že Číňané se nepochybně chystají Věru okopírovat a prodávat ji pak jako vlastní zboží. Mám jakési zkušenosti s tím, jak dopadla v sedmdesátých a osmdesátých letech minulého století ruská akce s kopírováním hardware a software počítače IBM 360. Vznikla třikrát větší (objemem, ne kapacitou) příšera, kterou bylo třeba každé ráno zaklínat, aby aspoň dvě hodiny fungovala. Obávám se ale, že Číňané jsou nesrovnatelně zručnější a schopnější než naši slovanští bratři z Východu. Brzy by to dokázali dělat lépe a levněji než my.
 Podle české vlády by příští prezident, volený plebiscitem, měl mít větší pravomoci než dnes. Uvažuje se prý o tom, že by měl pravomoc odvolávat ty, které jmenuje do funkcí (ústavní soudce, generálního guvernéra ČNB). Hradu narostly chutě a požaduje, aby prezident mohl navrhovat změny zákonů, jimiž by podmínil svůj podpis, a aby k přehlasování prezidentského veta byla zapotřebí ústavní většina. Tím by se staly parlament a vláda skoro zbytečnými a prošly by jen ty zákony, s nimiž by Nejvyšší souhlasil. Karel Steigerwald dnes v MfD píše: “Prezident může mít pravomocí víc nebo míň. Je to naprosto jedno. Jen musí něco trvale platit. Aspoň pro jeden lidský život.” Z tohoto hlediska jsme v letech 1948 – 1989 žili v ideálním světě: v detailech se systém sice proměňoval, ale základní parametry platily trvale od začátku do konce.
 Ministr Kostelka oznámil českým vojákům na základně v Iráku, že jejich mise do konce roku skončí. Není jasné, zda celá záležitost byla předtím projednána v Bezpečnostní radě státu, která se sešla minulý týden. Řada členů vlády (mj. místopředsedové Gross a Mareš) tvrdí, že vláda o ničem takovém nejednala, Mareš se cítí zaskočen. Ministerstvo zahraničí reaguje na Kostelkovy výroky dosti nevlídně. Ministrova iniciativa může být svérázným pokusem o šetření penězi přidělenými obraně ze státního rozpočtu. Na dotaz Petra Nečase, zda Kostelka rozhodnutí koordinoval se spojenci, ministr odvětil, že to “probírali s velitelem brigády”. Svatá prostoto, ještě že to neprobírali s jeho důstojnickým sluhou! Pokud české jednotky opravdu odejdou (potěšilo by to Miroslava Kalouska, Miroslava Grebeníčka a Radko Martínka), dali bychom velmi názorný doklad o naší totální politické nespolehlivosti ve chvílích relativní nepohody. Američané


text:
a Britové by poznali, zač stojí české spojenectví.
 Lidovci bojují proti legalizaci prostituce: prý by se naše země pak stala nevěstincem Evropy a vedlo by to k rozšíření obchodu s lidmi. Představy českých klerikálů (ale např. i severských socialistů) o prostituci vzbuzují dojem, že tito lidé se v minulosti příliš oddávali četbě brakových sentimentálních novel o padlých dívkách: např. ve Švédsku je prostituce trestná, ale stíhány nejsou provozovatelky, nýbrž pasáci a zákazníci. Proboha, proč? Devadesát devět procent prostitutek dělá svou profesi zcela dobrovolně. Stát by prostituci neměl podporovat, ale jen tolerovat a mít ji pod kontrolou. Prostituce byla u nás formálně zakázána po celou dobu ruského panství. Morálku společnosti to neposílilo, spíš poškodilo. Režimy jako ten bolševický hysterickou pruderií pokrytecky maskují svou krvelačnost.
 Václav Klaus se obul do výroků bavorského premiéra Stoibera na Sudetoněmeckých dnech. Stoiber řekl, že nyní, po vstupu ČR do EU, je třeba otevřít otázku Benešových dekretů. Klaus prohlásil jeho výroky za drzé (na drzost je náš prezident odborník, má jí sám tolik, že by mohl rozdávat), odmítl Špidlovo tvrzení, že by otázka Benešových dekretů byla definitivně uzavřena, a dal najevo, že se musíme připravit na nejhorší: to, že se záležitost opět otevře, je realita Evropské unie, na níž on sám v minulosti upozorňoval. Barvitě maluje nebezpečí a zároveň dává najevo, že on je ten, který mu umí čelit. Tím si sice posiluje popularitu, ale zároveň vytváří ve společnosti hysterickou atmosféru, v níž bude obtížné o vyhnání a dekretech věcně a kriticky hovořit. To je dost významná součást plíživého a sametového návratu před rok 1989, který se u nás zřejmě nezadržitelně rozjel. Nu což: na podobné poměry jsme zvyklí a nějak si s nimi poradíme.
 Ve Sněmovně probíhá zápas mezi ministrem Šimonovským a poslanci o navrhovaném bodovém systému a postihu neukázněných řidičů. Šimonovského návrh má své racionální jádro (nekázeň na českých silnicích je úděsná a je jí třeba čelit), ale zároveň se podobá populistickým iniciativám českých klerikálů v oblasti umělého přerušení těhotenství a v trestním právu. Například: ministr Šimonovský má nepochybně pravdu, když se brání tomu, aby řidičům bylo u nás tolerováno určité množství vypitého alkoholu, tak jako je tomu v některých západoevropských zemí. V zemi, kde po mnoho let platila při řízení absolutní prohibice, by to mělo za následek, že by se spousta řidičů úplně přestala kontrolovat. Avšak chtít, aby sebenepatrnější množství vypitého alkoholu znamenalo trestný čin, je nehorázně přehnané. Doufám, že to Sněmovna odmítne.
 Ministr Kostelka šlápl zjevně svým výrokem o stažení českých vojáků z Iráku do parádního lejna. Zastali se ho Gross se Špidlou (neřekl prý nic, co by nebylo předem známo, mandát českých vojáků letos končí, svůj názor konzultoval v Bezpečnostní radě státu). Ministerstvo zahraničí a ministr Svoboda jsou zjevně nespokojeni (a právem). Kostelku, jak to vypadá, motivovala vyhlídka, že by Česká republika mohla získat velení vojenské mise na Balkáně. To je dosti nebezpečné lákadlo. Jednak odejít z Iráku, byť i naše účast je symbolická na druhou, má v této situaci nevyhnutelně přídech jakési proradnosti. A jednak, balkánská mise, ač se dnes proti


text:
té irácké jeví jako idyla, je velmi problematická, Západ nenašel recept na vyrovnání a usmíření mezi národy bývalé Jugoslávie a nedostatek koncepce nahrazuje masivní vojenskou účastí. Tato politika se jednou nevyhnutelně zhroutí, a pokud tam budeme velet, budeme to především my, komu spadne na hlavu.
 V US-DEU se pomalu zvedá vlna návratů do ODS. Konverzi oznámili renomovaní politici Robert Kolář a Michael Hvížďala, něco podobného se prý rozjíždí i na regionální úrovni. Vzpoura proti Klausovi z roku 1997 nyní končí podobným způsobem jako povstání českých stavů proti Habsburkům. ODS si může vybírat, koho vezme na milost a koho ne. Rozdíl je jen v tom, že hlavy pánů Rumla, Kühnla, Pilipa a dalších neozdobí staroměstskou Mosteckou věž. Přece jen jsme se za posledních čtyři sta let trochu zcivilizovali.
 Mladá fronta Dnes přinese rozhovory s vůdci významných uskupení kandidujících do Evropského parlamentu, ovšem s výjimkou komunistů (zřejmě vliv petice S komunisty se nemluví). Proč? Povinnost novin je čtenáře informovat a to i o komunistech, a nikoli ho vychovávat tím, že mu něco programově zamlčíme. Pokud čtenáři nebudou o komunistech plně informováni, nebudou vědět, do jaké míry jsou nebezpeční.
 Stoiberovi kolegové z bavorské CSU prý při svých návštěvách v České republice o dekretech mlčí a jsou vstřícní, píší Lidové noviny. Nepochybně je to tím, že se bojí našeho čackého lidu a jeho politických reprezentantů. Rozdávají medové úsměvy a teprve doma za bukem si žlučovitě uleví. Nebo je to spíše tím, že dlouhou zkušeností nabyli dojmu, že mluvit s českými politiky o vyhnání Němců a o dekretech je věc veskrze zbytečná a totální ztráta času? Klaus se rozzuřil kvůli tomu, že Stoiber prý srovnával odsun Němců a hrůzy druhé světové války. Stoiber popírá, že by obojí srovnával. Odsun Němců samozřejmě nelze klást na roveň třeba holocaustu a pokud vím, nikdo politicky relevantní to taky nedělá. Ale byla to brutální tečka za brutální válkou, tyto brutality nebyly odpovědí na brutality války, nýbrž jejich pokračováním. A hlavně, tyto brutality jsou naše věc, protože za ně odpovídáme. Za brutality druhé světové války ne.
 Čech, který ve Švédsku zjevně z neopětované lásky zavraždil rovněž českou studentku, dostal od švédského soudu doživotí. U nás by vyvázl s nějakými deseti – dvanácti lety a po polovině trestu by byl za dobré chování propuštěn. Ve Švédsku, stejně jako v SRN, si víc cení lidského života. Za jeho úmyslné zmaření se tam tvrdě platí.
 Vrchní soud dospěl k závěru, že Vladimír Železný nemá nárok na 60% podíl v CET21. Celý případ se vrací opět k Městskému soudu v Praze, který někdy v prosinci rozhodl v Železného prospěch. Kdyby nabylo právní moci jeho někdejší rozhodnutí, způsobilo by novým vlastníkům Novy velké potíže. Ještě že si člověk může být stoprocentně jistý, že naše soudy jsou absolutně neovlivnitelné a úplně nezávislé na vládě a ministrech! Jinak by mohl nabýt přesvědčení, že soudní tahanice je (mimo jiné) jakési varování pro Novu a její majitele: buďte hodní, nebo...
 Poslanec Robert Kopecký, starosta Podsedic, kde padla historická facka, již vyťal přítel Wagner příteli Grulichovi, bojovník proti sudetoněmeckému revanšismu


text:
a proti oportunismu v řadách ČSSD, si nyní své ideové pozice upevní studiem na soukromé vysoké škole J. A. Komenského (měla by se jmenovat dr. E. Beneše, to by se mu tam jistě líbilo ještě víc). Přejeme panu poslanci, aby studium na vysoké škole přispělo k podstatnému zvýšení jeho IQ. Pan poslanec Kopecký patří k těm specifickým jevům naší politické scény, které kdysi vyvolal v život Miloš Zeman (a kterým dopomohla do sedla svou indolentní politikou Klausova ODS). V ČSSD je jich celá řada, a jediné pozitivum, které člověk může očekávat od příštích voleb, bude to, že se jejich vliv na praktickou politiku podstatně zeslabí a bude nadále odpovídat jejich skutečné politické podpoře ve veřejnosti. Nemyslím si, že by se nedostali do parlamentu – to hrozí spíš Špidlovým stoupencům. Ale dostanou se tam jako poslanci marginální strany, slabého souputníka KSČM.
 Prezidenta Bushe prý čekají při jeho návštěvě v Itálii bouřlivé demonstrace (demonstrovat bude pochopitelně socialistická a komunistická či kryptokomunistická levice). Zvlášť horlivě proti mučení iráckých zajatců protestují italští “bojovníci proti fašismu”. Nerad bych se mýlil, ale řekl bych, že tito bojovníci, kteří se rekrutovali převážně z komunistických řad, taky neměli zbytečné skrupule – ostatně, kdo nechal kromě italského diktátora (který byl ovšem válečný zločinec a provinil se vůči vlastní zemi) zastřelit a pak vystavit ve výkladu řeznického krámu i jeho životní partnerku?
 Slovenská obec Poniky se rozhoupala k nebývalému historickému gestu: na oslavu 720. výročí svého založení pozvala také tureckou velvyslankyni, a to jako smířlivé gesto: Poniky byly totiž v roce 1684 vypleněny tureckým vojskem. Analogicky lze usuzovat, že v roce 2265 nebudou mít čeští potentáti žádné potíže se smířlivými gesty vůči Němcům, a to i těm sudetským. V čele tohoto úsilí bude nepochybně stát Petr Pithart, a to přes svůj relativně vysoký věk (bude mu plných 324 let a bude moci jednat zcela svobodně, protože smířlivými gesty už nebude ohrožena jeho funkce předsedy Senátu).
 Ministr Dostál se před soudem zastal svého stranického kolegy Kavana: tvrdil, že ČT, kterou Kavan žaloval, exministra nepravdivou zprávou o tom, že neproclil zahraniční auto, poškodila natolik, že se politicky stáhl do pozadí. Pan ministr Kavan však už mnohokrát přesvědčivě dokázal české veřejnosti, že není žádný stydlín, a pokud jde o poškozování jeho jména, je sám skutečným přeborníkem: od kauzy Český dům a zaměstnávání pana Srby přes zahraničně politické iniciativy, jako byla ta česko-řecká, až po řízení auta v rozdováděném stavu. Zdá se tedy, že pan ministr kultury a informací poněkud přehání. A že se opět pokouší nevtíravě upozornit ČT, kdo je na české mediální scéně pánem. Což na ČT nepochybně platí.
 Městský soud v Brně dospěl (už po druhé) k závěru, že tři někdejší studenti brněnské techniky, podepsaní pod prohlášením, které mj. označilo jednoho jejich učitele, politicky angažovaného v předlistopadovém režimu, za arogantního kariéristu, se musí dotyčnému omluvit. Proces se vleče už čtrnáct let a zrcadlí způsob nevyrovnání se s minulostí, jaký u nás zavládl po listopadu 1989. Drzost lidí, kteří se nestyděli zastávat za totality různé partajní funkce, rok od roku roste, a


text:
stejně i alibismus těch, co kdysi do komunistické strany vstoupili. Většinou se považují očištěni tím, že tam vlezli nikoli z přesvědčení, ale kvůli kariéře (vyjádřili se tak jeden bývalý ministr a jedna současná senátorka). Pokud české soudy ty tři lidi odsoudí, dostane je do stejné situace, v jaké byli na počátku sedmdesátých let ti, které režim nutil udělat pokání. Podobnému požadavku je v současné době prakticky nemožné vyhovět.
 Kulturní výbor Poslanecké sněmovny se postavil proti návrhu, aby Radu České televize navrhoval z třetiny Senát, z třetiny PS a z třetiny prezident s kontrasignací premiéra. Na návrhu trvá prý pouze poslankyně Fischerová. Je nepochybně době míněný, ale vůbec neřeší otázku zpolitizovanosti rady: bude jen zaručeno, že tam (možná) budou zastoupena vyrovnanou formou různá politická uskupení, která se pak budou přetlačovat a zřizovat si ve vysílání pašalíky. Za předpokladu (docela pravděpodobného), že do roku 2006 získá PS i v Senátu většinu ODS, sestaví vládu a Klaus zůstane na Hradě, ovšem ani to nebude fungovat).
 V Třebíči mají soukromou Vysokou školu. Dva semestry na ní stojí 67 tisíc korun, studuje na ní deset studentů, letos se přihlásili čtyři, ale k přijímačkám dorazili už jen dva. Školu dotuje (mj.) město a podporuje kraj Vysočina. Jistěže je to soukromá záležitost provozovatelů. Ale smysl tohoto podivného rozmaru mi uniká.
 Kancléř Schröder dostal pozvání na oslavy invaze spojeneckých vojsk v Normandii a jásá. Považuje to za “definitivní tečku za poválečným obdobím”. “Německo je dnes uznávaným a zodpovědným partnerem, který se se svou minulostí vyrovnal.” Radost spolkového kancléře je zjevně předčasná. V Česku má veřejnost i relevantní politici docela jiný názor: Německo bylo, je a zůstane “poražené”.
 Kandidát číslo tři KDU-ČSL a český velvyslanec ve Vatikánu Jajtner zahájil tažení za preference, které by mu umožnily probít se před vůdkyni lidovecké kandidátky, senátorku Roithovou. Nechal prý vytisknout desetitisíce letáčků a těm, kteří uvedou jména sedmi lidí, co ho preferencemi obdařili, slibuje losování o zahraniční zájezd za deset tisíc Kč. Předsedovi strany Kalouskovi to připadá normální. Druhý návrh je nedomyšlený formálně - jak se dá ověřit, že uchazeč o slosování mluví pravdu? A pokud ano, porušuje princip tajné volby - a kromě toho je věcně neslýchaný, obludně nestydatý a navíc ještě směšný. Z voleb se stává plesová tombola.
 Strana Zelených chce před volbami vystoupit s prohlášením proti zneužívání minulosti. Jde o nacionalismus, komunismus i antikomunismus. Údajně se má jednat o kritiku “politiky vzájemně se posilujících nacionalismů”, ale vzhledem k tomu, že je ve věci zainteresován Jakub Patočka a ředitel Českého centra v Mnichově Šícha, dá se očekávat, že si Zelení budou chtít zvednou preference denuncováním domácích zrádců, kteří v žoldu Sudetoněmeckého Landsmannschaftu prodávají české národní zájmy.
 Mladá fronta Dnes se už několik dní zabývá špehováním řidiče ministra Grosse. Pečlivě registruje každý jeho dopravní přestupek a s velkou slávou ho sděluje čtenářům. Na ty to nepochybně působí, protože je to na první pohled frapantní porušení občanské rovnosti: zpupní páni si jezdí, jak chtějí, a pracující lid musí dodržovat dopravní předpisy, jinak bude tvrdě potrestán. Je to dětinské, líbivé a laciné. Navíc


text:
to není pravda, pracující lid nedodržuje dopravní předpisy o nic víc než řidič pana ministra. Cituji jediný rozumný ohlas z webové diskuse na iDNES: “Když jedu do Prahy, musím přiznat, že někde nelze jet předpisových padesát, protože bych si připadal jako osamělý exot a dříve nebo později by mne někdo sejmul.” To je slabě řečeno: v situaci, kdy nikdo dopravní předpisy nedodržuje (týká se to hlavně nejvyšší povolené rychlosti), si člověk nemůže vzpomenout, že je sám dodržovat bude. Je to i technicky neproveditelné. A navíc: vsadím se, že každý řidič, co jezdí po Praze, by byl schopen denně nahlásit minimálně deset aut, které jezdí přinejmenším stejně jako to ministrovo (MfD by to mohla zorganizovat po vzoru pana Jajtnera, ti, co nahlásí, budou slosováni a výherce obdrží zahraniční zájezd). Ministr je, jak vidno, pod veřejnou kontrolou. Tisíce mladých smradů v luxusních autech ne.
 Aféra s neukázněnou jízdou ministra Grosse, přesněji řečeno jeho řidiče, začíná zastiňovat volby do Evropského parlamentu. Sebeobhajoba ministerstva, mírně řečeno, není právě nejpřesvědčivější. Řidičův nadřízený tvrdí, že “porušení pravidel bezpečnosti silničního provozu policejním řidičem není přestupkem, pokud se to stane v zájmu plnění služebních povinností. Tím přeprava chráněné osoby na bezpečné místo je.” Řidič prý zvýšil rychlost a snažil se ujet poté, co zjistil, že je sledován. To velmi připomíná vykrucování, navíc kdo rozhodne, zda se porušení pravidel stalo v zájmu služebních povinností a zda bylo přiměřené situaci? Nebo to snad znamená, že se policejní řidiči smějí, když je to v zájmu plnění služebních povinností, před jízdou např. i zbumbrlíkovat? (Navozuje se situace poněkud podobnou té po vydání slavného amnestijního zákona č. 115/1946 Sb., podle něhož jednání, které by jinak bylo trestné, nelze za trestné považovat, pokud se stalo v zájmu spravedlivé odplaty za německé zločiny za války.) Navíc Gross namítá, že v inkriminovaném případě nevezl šofér jeho, ale jeho manželku, která má rovněž nárok na ochranu, on sám hrál na jiném místě kopanou. Bylo to ve čtvrtek ráno. Ministrova manželka má podle zákona nárok na ochranu a je to tak nepochybně správně, nevím jen, proč má ministr v pracovní den hrát někde kopanou, je to snad součástí jeho pracovní náplně? Přesto si pořád myslím, že by bylo sice méně efektní, ale možná užitečnější, kdyby noviny věnovaly kromě ministra Grosse pozornost i těm tisícům syčáků, kteří jezdí zcela beztrestně a úplně bezdůvodně přinejmenším stejně bezohledným způsobem (že ministr má občas nezanedbatelné důvody spěchat, se dá pochopit). V současné době se připravuje jakýsi ilegální závod v rychlé jízdě, který proběhne z Prahy do jižních Čech, a zpět spočívá v okázalém a cynickém nedodržování dopravních předpisů všeobecně a ohrozí spousty normálních lidí. Ministr Gross se ho nepochybně nezúčastní. Policie je proti akcím tohoto druhu údajně skoro bezmocná. I tato zpráva je zastíněna sledováním ministra a jeho šoféra.
 Čelní kandidáti ČSSD v eurovolbách Rouček a Falbr vytáhli do předvolebního boje s průraznou nacionalistickou municí. Vytýkají ODS, že nehájí dostatečně národní zájmy, protože neodpověděla náležitě sudetským Němcům a bavorskému premiérovi Stoiberovi na jejich kritiku české oficiální politiky, pokud jde o vyhnání sudetských