text:
postavení účastníka řízení, tedy i podání řádného opravného prostředku, ale poskytl jí některá důležitá práva, která přísluší účastníkovi řízení, např. navrhovat důkazy, nahlížet do spisu, obdržet oznamované rozhodnutí. Ohledně zahájení řízení dochází k zásadní změně, neboť řízení o předmětném přestupku nebude zahájeno dnem podání návrhu, ale výhradně z moci úřední (byť podmíněně se souhlasem), tj. až dnem doručení oznámení o zahájení řízení podezřelému, samozřejmě, pokud nebude mít správní orgán možnost věc vyřídit jinak. Vzhledem k tomu, že zmiňovaná osoba není účastník řízení, může být vyslechnuta jako svědek a nově se objevuje v ZOP i ustanovení § 76 odst. 4 o možnosti odložit věc, aniž se zahájí řízení, usnesením, jestliže osoba přímo postižená spácháním přestupku vzala souhlas k zahájení řízení zpět, nejedná-li se o přestupek, který lze projednat i bez takového souhlasu.
 Jak se osvědčí nová úprava problematiky dříve návrhových přestupků, stejně jako přínos nového zákona o přestupcích, bude možno zhodnotit po delší době aplikační praxe, na níž se budou podílet nejen správní orgány, ale i samotní občané.


text:
II. ÚS 904/16 — Ústavní soud — Iudictum.cz
 II. ÚS 904/16
 Ústavní soud rozhodl mimo ústní jednání bez přítomnosti účastníků v senátu složeném z předsedy Vojtěcha Šimíčka (soudce zpravodaj) a soudců Ludvíka Davida a Jiřího Zemánka ve věci ústavní stížnosti stěžovatelky Mileny Frenclové, zastoupené Mgr. Pavlem Svobodou, advokátem se sídlem Jungmannova 7, Jablonec nad Nisou, směřující proti usnesení Okresního soudu v Semilech ze dne 26. 9. 2013, č. j. 0 Nc 1619/2006-68, usnesení Krajského soudu v Hradci Králové ze dne 17. 4. 2014, č. j. 25 Co 117/2014-81, a usnesení Nejvyššího soudu ze dne 8. 12. 2015, č. j. 26 Cdo 1879/2015-112, za účasti Okresního soudu v Semilech, Krajského soudu v Hradci Králové a Nejvyššího soudu jako účastníků řízení, takto:
 1. Včas podanou ústavní stížností (§ 72 odst. 3 zákona č. 182/1993 Sb., o Ústavním soudu, ve znění pozdějších předpisů, dále jen "zákon o Ústavním soudu"), splňující i ostatní zákonem stanovené podmínky řízení [§ 75 odst. 1 a contrario; § 30 odst. 1, § 72 odst. 1 písm. a) zákona o Ústavním soudu], se stěžovatelka domáhá zrušení v záhlaví citovaných rozhodnutí obecných soudů, neboť má za to, že postupovaly v rozporu s čl. 2 odst. 2 a čl. 4 odst. 1 Listiny základních práv a svobod (dále jen "Listina") a porušily jimi její základní práva, zaručená v čl. 11 a čl. 36 odst. 1 Listiny.
 2. Jak vyplynulo z ústavní stížnosti a z připojených listin, Krajský soud v Hradci Králové k odvolání stěžovatelky ústavní stížností napadeným usnesením jako věcně správné (§ 219 občanského soudního řádu, dále jen "o. s. ř.") potvrdil usnesení Okresního soudu v Semilech, rovněž napadené nyní projednávanou ústavní stížností, jímž okresní soud zamítl návrh stěžovatelky (povinné) na zastavení exekuce, nařízené usnesením téhož soudu ze dne 2. 6. 2006, č. j. 0 Nc 1619/2006-8, na majetek stěžovatelky k uspokojení pohledávky oprávněné, Ing. Magdaleny Malečkové, ve výši 135.790 Kč s příslušenstvím (0,5 % úrok z prodlení denně). Stěžovatelka svůj návrh na zastavení exekuce podle ustanovení § 268 odst. 1 písm. h) o. s. ř. a následně i své odvolání odůvodňovala tím, že příslušenství vymáhané pohledávky již činí čtyřnásobek dlužné jistiny a je tedy nezákonné, v rozporu s dobrými mravy a v konečném důsledku nepřiměřeně zasahující do jejích základních práv.
 3. Jak okresní soud, tak i krajský soud se s uvedenými námitkami neztotožnily, neboť shodně dospěly k závěru, že "exekuční soud není oprávněn přezkoumávat věcnou správnost vykonávaného rozhodnutí, jehož obsahem je vázán a je povinen z něj vycházet." Stěžovatelka tak dle jejich názoru měla své námitky, jimiž zpochybňovala oprávněnost samotné pohledávky, uplatnit již v nalézacím řízení. Exekučním titulem byl v daném případě rozsudek Okresního soudu v Semilech ze dne 17. 2. 2005, č. j. 5 C 709/2001-204, ve spojení s rozsudkem Krajského soudu v Hradci Králové ze dne 23. 1. 2006, č. j. 24 Co 345/2005-224.
 4. Proti usnesení krajského soudu podala stěžovatelka dovolání, které Nejvyšší soud ústavní stížností napadeným usnesením odmítl podle ustanovení § 243c odst. 1 věty první o. s. ř., když (s odkazem na ustálenou judikaturu Nejvyššího

type: other


text:
soudu) konstatoval, že "odvolací soud otázku procesního práva ohledně neoprávněnosti soudu výkonu rozhodnutí (exekuce) přezkoumávat věcnou správnost - zahrnující aplikaci předpisu hmotného práva na vztah účastníků - vykonávaného rozhodnutí, jehož obsahem je vázán a je povinen z něj vycházet, jakož i otázku nepřípadné argumentace dobrými mravy ve vykonávacím (exekučním) řízení řešil v souladu s konstantní rozhodovací praxí dovolacího soudu (...), a není důvod, aby rozhodná právní otázka byla posouzena jinak."
 5. Stěžovatelka v ústavní stížnosti nicméně závěry obecných soudů i nadále zpochybňuje a na podporu tvrzení o porušení ústavních principů a svých základních práv předkládá obdobnou argumentaci, která byla již obsahem nejen výše uvedeného dovolání, ale též odvolání i návrhu na zastavení exekuce. Stěžovatelka tak setrvává na stanovisku, že ze strany obecných soudů došlo k porušení principů materiálního právního státu a výše exekuované částky coby příslušenství k pohledávce je v rozporu s ustanovením § 2 občanského zákoníku, přičemž na podporu své argumentace jednak obsáhle cituje z Důvodové zprávy k uvedenému ustanovení občanského zákoníku ("přirozená práva jako limit pro zákon, nikoliv naopak", "kritika bezhodnotového právního formalismu" či "předpoklad, že úmysl zákonodárce je vždy spravedlnost"), jednak poukazuje na judikaturu Nejvyššího soudu (rozsudek ze dne 25. 1. 2010, sp. zn. 23 Cdo 1462/2008, dostupný na www.nsoud.cz) a Ústavního soudu [nález sp. zn. I. ÚS 523/07 ze dne 7. 5. 2009 (N 113/53 SbNU 409), dostupný na http://nalus.usoud.cz].
 6. Ústavní soud posoudil obsah ústavní stížnosti a dospěl k závěru, že tato představuje zjevně neopodstatněný návrh ve smyslu ustanovení § 43 odst. 2 písm. a) zákona o Ústavním soudu. Uvedené ustanovení v zájmu racionality a efektivity řízení před Ústavním soudem dává tomuto soudu pravomoc posoudit "přijatelnost" návrhu ještě předtím, než dospěje k závěru, že o návrhu rozhodne meritorně nálezem, přičemž jde o specifickou a relativně samostatnou část řízení, která nemá charakter řízení kontradiktorního, kdy Ústavní soud může obvykle rozhodnout bez dalšího, jen na základě obsahu napadených rozhodnutí orgánů veřejné moci a údajů obsažených v samotné ústavní stížnosti. Pravomoc Ústavního soudu je totiž v řízení o ústavní stížnosti podle čl. 87 odst. 1 písm. d) Ústavy ČR založena výlučně k přezkumu rozhodnutí či namítaného zásahu z hlediska ústavnosti, tj. zda v řízení, respektive v rozhodnutí je završujícím, nebyly porušeny ústavními předpisy chráněné práva a svobody účastníka tohoto řízení, zda řízení bylo vedeno v souladu s ústavními principy, zda postupem a rozhodováním obecných soudů nebylo zasaženo do ústavně zaručených práv stěžovatele a zda je lze jako celek pokládat za spravedlivé. Takové zásahy či pochybení obecných soudů soudu však Ústavní soud v nyní projednávané věci neshledal.
 7. Jak již bylo naznačeno výše, Ústavní soud není povolán k přezkumu správnosti aplikace podústavního práva; jeho úkolem je v řízení o ústavní stížnosti ochrana ústavnosti [čl. 83, čl. 87 odst. 1 písm. d) Ústavy ČR], nikoliv "běžné" zákonnosti. Ústavnímu soudu proto nepřísluší, aby prováděl přezkum rozhodovací činnosti obecných soudů ve stejném rozsahu, jako činí obecné soudy; v posuzovaném případě v exekučním řízení vedeném proti stěžovatelce, konkrétně pak o jejím návrhu na zastavení exekuce, resp. v řízení o stěžovatelkou podaném odvolání či


text:
dovolání. Stěžovatelka nicméně svou argumentací, obsaženou v ústavní stížnosti, staví Ústavní soud právě do pozice další instance v systému obecného soudnictví, která mu nepřísluší, neboť její námitky jsou ve svém obsahu toliko pouze obecným zpochybněním právního názoru obecných soudů, k němuž dospěly při posouzení splnění zákonných podmínek [§ 268 odst. 1 písm. h) o. s. ř.] na zastavení exekuce vedené proti ní a v němž se neztotožnily s její námitkou rozporu výše exekuované částky (příslušenství pohledávky) s dobrými mravy, resp. ústavněprávními principy. Nadto nelze odhlédnout od skutečnosti, že stěžovatelka se sice domáhá zrušení v záhlaví citovaných rozhodnutí obecných soudů vydaných v rámci exekučního řízení, z obsahu předestřených námitek je ovšem zcela zřejmé, že jimi i nadále zpochybňuje především postup nalézacího soudu v řízení ústícího do vydání předmětného exekučního titulu.
 8. Navíc, po důkladném seznámení se s napadenými rozhodnutími obecných soudů, Ústavní soud konstatuje, že jak okresní, tak i krajský soud věc po právní stránce hodnotily přiléhavě a řádně zdůvodnily svůj právní názor, v němž shodně konstatovaly, že nebyly splněny zákonné podmínky pro zastavení exekuce podle ustanovení § 268 odst. 1 písm. h) o. s. ř., a s ohledem na povahu stěžovatelkou uplatněných námitek zdůraznily, že "exekuční soud není oprávněn přezkoumávat věcnou správnost vykonávaného rozhodnutí, jehož obsahem je vázán a je povinen z něj vycházet." Jejich názor jako věcně správný a souladný s ustálenou judikaturou nadto aproboval i Nejvyšší soud v ústavní stížností napadeném usnesení, kterým odmítl dovolání stěžovatelky, v němž ovšem předestřela téměř totožné námitky, jako v předchozích řízeních před soudy nižších instancí, a nijak tak svou argumentaci nepřizpůsobila specifickému charakteru dovolání jako mimořádného opravného prostředku. Rozhodování obecných soudů proto nelze označit za svévolné, nepředvídatelné či jinak nepřípustně vybočující a Ústavní soud je hodnotí jako ústavně konformní, neporušující ústavní principy či základní práva stěžovatelky, jak tvrdila v ústavní stížnosti.
 9. Pokud stěžovatelka poukazuje na závěry z citovaných rozhodnutí Nejvyššího soudu a Ústavního soudu, je třeba zdůraznit, že se skutkově i právně týkaly odlišných věcí, neboť v nich byla řešena otázka rozporu smluvené výše úroků z prodlení s dobrými mravy a možného šikanózního výkonu práva, tj. otázka, která by případně (pokud by měla vůbec relevanci k okolnostem daného případu) mohla být řešena toliko v nalézacím řízení při hodnocení oprávněnosti žalobou uplatňované pohledávky, nikoliv však v exekučním řízení, jak ostatně konstatovaly i obecné soudy.
 Zdroj: Rozsudek Ústavního soudu ze dne 12. 7. 2016, sp. zn. II. ÚS 904/16, dostupné na nalus.usoud.cz. Jedná se o neautentické znění, které bylo soudem poskytnuto bezplatně.


text:
Úvod Úřad Úřední deska Nabídka zaměstnání Krajský úřadVýběrové řízení na pracovní pozici referent/ka na úseku působnosti speciálního stavebního úřadu pro dopravní stavby odboru dopravy a silničního hospodářství
 Výběrové řízení na pracovní pozici referent/ka na úseku působnosti speciálního stavebního úřadu pro dopravní stavby odboru dopravy a silničního hospodářství
 19. listopadu 2019 Ing. Klára Smetáková
 Ředitel krajského úřadu vyhlašuje výběrové řízení na pracovní pozici:
 • referent/ka na úseku působnosti speciálního stavebního úřadu pro dopravní stavby odboru dopravy a silničního hospodářství
 Druh práce: referent
 Nástup: leden, únor 2020
 výkon působnosti speciálního stavebního úřadu v rámci vedení územních řízení staveb dopravní infrastruktury v souladu se zákonem 416/2009 Sb., o urychlení výstavby dopravní, vodní a energetické infrastruktury a infrastruktury elektronických komunikacích, ve znění pozdějších předpisů, zákona č. 183/2006 Sb., o územním plánování a stavebního řádu, ve znění pozdějších předpisů (stavební zákon)
 rozhodování o opravných prostředcích proti rozhodnutím obecních úřadů obcí s rozšířenou působností v oblasti speciálního stavebního úřadu
 metodická a odborná pomoc obecním úřadům obcí s rozšířenou působností v oblasti stavebního úřadu
 dle § 4 zák. č. 312/2002 Sb., o úřednících územních samosprávných celků, ve znění pozdějších předpisů
 Požadavky kladené na uchazeče o uvedenou pozici:
 střední vzdělání s maturitní zkouškou nebo vysokoškolské vzdělání
 praxe v oblasti stavebního zákona (problematika územního a stavebního řízení)
 znalost zákona č. 183/2006 Sb., o územním plánování a stavebního řádu, ve znění pozdějších předpisů (stavební zákon), zákona č. 416/2009 Sb., o urychlení výstavby dopravní, vodní a energetické infrastruktury a infrastruktury elektronických komunikacích, ve znění pozdějších předpisů a zákona č. 13/1997 Sb., o pozemních komunikacích, ve znění pozdějších předpisů, zákona č. 500/2004 Sb., správní řád, ve znění pozdějších předpisů
 pečlivost, zodpovědnost, spolehlivost a samostatnost
 Výhodou uchazečů je:
 vzdělání stavebního nebo technického směru
 osvědčení o zvláštní odborné způsobilosti v příslušném oboru
 místo trvalého pobytu, tel. nebo e-mailové spojení uchazeče
 datum možného nástupu uchazeče
 životopis, ve kterém se uvedou údaje o dosavadních zaměstnáních a odborných znalostech a dovednostech
 výpis z evidence Rejstříku trestů ne starší 3 měsíců (u cizích státních příslušníků též obdobný doklad osvědčující bezúhonnost vydaný domovský státem, pokud takový doklad domovský stát nevydá, doloží čestným prohlášením)
 další doklady, které se týkají odborné způsobilosti uchazeče
 Platová třída odpovídající druhu práce: 9 - 11
 Přihlášku s požadovanými doklady zašlete nejpozději do 10. 12. 2019 na adresu:
 inzerát - referent na úseku SSÚ DSH_dopr_stavby_listopad2019.pdf (228,6 kB)


text:
4Ads71/2008
 4 Ads 71/2008-63
 Nejvy11í správní soud rozhodl v senátì slo3⁄4eném z pøedsedkynì JUDr. Marie Turkové a soudcù JUDr. Dagmar Nygrínové a JUDr. Petra Prùchy v právní vìci 3⁄4alobce: Dr. Ing. J. H., zast. Prof. JUDr. Zbyòkem Kiesewetterem, DrSc., advokátem, se sídlem Zavadilova 1888/22, Praha 6, proti 3⁄4alovanému: Ministerstvo obrany, se sídlem Tychonova 1, Praha 6, o kasaèní stí3⁄4nosti 3⁄4alobce proti usnesení Mìstského soudu v Praze ze dne 15. 2. 2008, è. j. 10 Ca 245/2006 -33,
 Usnesení Mìstského soudu v Praze ze dne 15. 2. 2008, è. j. 10 Ca 245/2006-33, s e z r u 1 u j e a vìc s e v r a c í tomuto soudu k dal1ímu øízení.
 Rozhodnutím ze dne 19. 6. 2006, è. j. 360302/05-R/2006-7542, ministr obrany zamítl rozklad podaným 3⁄4alobcem a potvrdil rozhodnutí 3⁄4alovaného ze dne 28. 4. 2006, è. j. 360302/05/2006-7542, kterým nebylo vydáno potvrzení o úèasti 3⁄4alobce v povstání v kvìtnu 1945.
 Mìstský soud v Praze usnesením ze dne 15. 2. 2008, è. j. 10 Ca 245/2006-33, 3⁄4alobu 3⁄4alobce proti uvedenému rozhodnutí odmítl, dále rozhodl, 3⁄4e 3⁄4ádný z úèastníkù nemá právo na náhradu nákladù øízení, a vrátil 3⁄4alobci soudní poplatek. V odùvodnìní soud uvedl, 3⁄4e se nejprve zabýval tím, zda jsou splnìny v1echny podmínky stanovené pro to, aby 3⁄4aloba mohla být vìcnì projednána, pøièem3⁄4 dospìl k závìru, 3⁄4e napadené rozhodnutí je z pøezkumu soudem vylouèeno. Konstatoval, 3⁄4e za rozhodnutí ve smyslu ustanovení § 65 odst. 1 zákona è. 150/2002 Sb., soudní øád správní, ve znìní pozdìj1ích pøedpisù (dále jen s. ø. s. ), lze pova3⁄4ovat pouze takové úkony správního orgánu, jimi3⁄4 se zakládají, mìní, ru1í nebo závaznì urèují práva nebo povinnosti. Ustanovení § 70 s. ø. s. vyluèuje ze soudního pøezkumu úkony správního orgánu, které jsou pøedbì3⁄4né povahy a které samy o sobì nezakládají, nemìní, neru1í ani závaznì neurèují práva, resp. hmotnìprávní nároky, anebo povinnosti a jsou pouze jednou ze zákonných podmínek pro pøiznání dávky. Na tom nic nemìní skuteènost, 3⁄4e z formálního hlediska rozhodnutími jsou, by» ne takovými, která zakládají 3⁄4alobní legitimaci podle § 65 odst. 1 s. ø. s. Právì takovým úkonem je podle soudu rozhodnutí 3⁄4alovaného, kterým 3⁄4alobce nemohl být zkrácen na svých právech, proto3⁄4e se jím dosud o 3⁄4ádných jeho právech nerozhodovalo. Zvlá1tní pøíspìvek k dùchodu mù3⁄4e být pøiznán za podmínek stanovených v § 5 zákona è. 357/2005 Sb.; jednou z tìchto podmínek je vydání potvrzení ministerstvem podle § 7 tého3⁄4 zákona. Øízení o vydání tohoto potvrzení pøedchází správnímu øízení o zvlá1tním pøíspìvku k dùchodu, teprve rozhodnutí vydané v tomto øízení zasáhne do subjektivních oprávnìní a povinností 3⁄4alobce a je rozhodnutím ve smyslu legislativní zkratky uvedené v § 65 odst. 1 s. ø. s. Soud shledal, 3⁄4e napadené rozhodnutí, kterým 3⁄4alovaný nepotvrdil úèast 3⁄4alobce v povstání v kvìtnu 1945, nezasáhlo do subjektivních hmotnìprávních oprávnìní a povinností 3⁄4alobce. Toto rozhodnutí je ve správním soudnictví pøezkoumatelné pouze v souvislosti s pøezkumem rozhodnutí pøíslu1ného orgánu sociálního zabezpeèení, jím3⁄4 byla zamítnuta 3⁄4ádost o pøiznání zvlá1tního pøíspìvku k dùchodu (§ 75 odst. 2 s. ø. s.). Z uvedeného je


text:
podle soudu zøejmé, 3⁄4e 3⁄4alobci v posuzované vìci chybí legitimace k 3⁄4alobì ve správním soudnictví, proto3⁄4e výrokem napadeného rozhodnutí nebylo zasa3⁄4eno 3⁄4ádné jeho subjektivní právo. Mìstský soud v Praze proto 3⁄4alobu podle § 46 odst. 1 písm. d) s. ø. s. jako nepøípustnou odmítl.
 Proti tomuto usnesení podal 3⁄4alobce (dále jen stì3⁄4ovatel ) vèas kasaèní stí3⁄4nost z dùvodù podle § 103 odst. 1 písm. a) a b) s. ø. s. Namítal, 3⁄4e zvlá1tní pøíspìvek k dùchodu je v jeho pøípadì podmínìn potvrzením 3⁄4alovaného, bez kterého se nemohl na orgány sociálního zabezpeèení obrátit. Rozhodnutí 3⁄4alovaného vychází z toho, 3⁄4e stì3⁄4ovatel nesplòuje podmínky pro vydání potvrzení, pøièem3⁄4 ministr obrany pova3⁄4oval úèast stì3⁄4ovatele na povstání v kvìtnu 1945 za prokázanou, jeho èinnost v povstání oznaèil za vysoce záslu3⁄4nou a vlasteneckou, za ni3⁄4 mu byly udìleny pamìtní medaile a uznání, ale nepova3⁄4oval za prokázané, 3⁄4e se stì3⁄4ovatel povstání zúèastnil za podmínek uvedených v zákonì è. 357/2005 Sb. Negativní rozhodnutí 3⁄4alovaného proto podle stì3⁄4ovatele úèelovì obchází po3⁄4adavky tohoto zákona. Stì3⁄4ovatel namítal, 3⁄4e za této situace, která je v rozporu s principy správního øízení i ústavními principy, ani nemohl uplatnit odpovídající hmotnìprávní nároky. Tento druh práv byl stì3⁄4ovateli podle jeho názoru napadeným usnesením upøen. Stì3⁄4ovatel konstatoval, 3⁄4e pøi rozhodování 3⁄4alovaného a Mìstského soudu v Praze nebyly zohlednìny základní zásady správního øízení, zejména zásada zákonnosti, materiální pravdy, rovnosti úèastníkù, apod. Domníval se proto, 3⁄4e napadené usnesení vychází z nesprávného posouzení právní problematiky související s pøedchozím správním øízením a tomu odpovídají i vady øízení, které k tomuto usnesení vedly. Stì3⁄4ovatel navrhl, aby Nejvy11í správní soud napadené usnesení zru1il a vìc vrátil Mìstskému soudu v Praze k dal1ímu øízení.
 ®alovaný ve vyjádøení ke kasaèní stí3⁄4nosti podotkl, 3⁄4e zákon è. 357/2005 Sb. nespojuje nárok na pøíspìvek se skuteèností, zda 3⁄4adatel je nebo není dr3⁄4itelem osvìdèení, ale s tím, zda dotyèný je èi není úèastníkem národního boje za vznik a osvobození Èeskoslovenska. Nárok na pøíplatek k dùchodu vzniká tomu, kdo splòuje hmotnìprávní podmínky stanovené zákonem, nikoliv tomu, kdo pøedlo3⁄4í osvìdèení o úèasti v povstání. Ustanovení § 5 zákona è. 357/2005 Sb. je podle názoru 3⁄4alovaného zjevnì procesního charakteru a jeho smyslem je urychlit øízení tím, 3⁄4e prùkaz úèasti bude øe1en provedením zákonem oznaèeného dùkazu, který bude k dispozici. ®alobou napadené rozhodnutí proto podle 3⁄4alovaného nezasáhlo do hmotnìprávních oprávnìní a povinností 3⁄4alobce, kterému tudí3⁄4 chybí legitimace k 3⁄4alobì ve správním soudnictví. ®alovaný uzavøel, 3⁄4e rozhodnutí o vydání osvìdèení je pouze otázkou pøedbì3⁄4nou, o ní3⁄4 si mù3⁄4e uèinit úsudek správní orgán, který rozhoduje o nároku na pøíspìvek. ®alovaný navrhl, aby Nejvy11í správní soud kasaèní stí3⁄4nost zamítl.
 Nejvy11í správní soud pøedesílá, 3⁄4e stì3⁄4ovatel kasaèní stí3⁄4ností napadl usnesení o odmítnutí 3⁄4aloby, pøedmìtem posuzování kasaèního soudu tak nemù3⁄4e být správnost 3⁄4alobou napadeného správního rozhodnutí, ani zákonnost postupu správních orgánù. Nejvy11í správní soud je v dané situaci povolán pouze k tomu, aby posoudil, zda byl dán zákonný dùvod pro odmítnutí 3⁄4aloby; námitky akcentující pochybení správních orgánù jsou proto irelevantní.
 Podle konstantní judikatury Nejvy11ího správního soudu aktivní 3⁄4alobní legitimace v øízení o 3⁄4alobì proti rozhodnutí správního orgánu (§


text:
65 a násl. s. ø. s.) bude dána v3⁄4dy tehdy, pokud s ohledem na tvrzení 3⁄4alobce není mo3⁄4né zjevnì a jednoznaènì konstatovat, 3⁄4e k zásahu do jeho právní sféry v 3⁄4ádném pøípadì dojít nemohlo (srov. usnesení roz1íøeného senátu Nejvy11ího správního soudu ze dne 21. 10. 2008, è. j. 8 As 47/2005-86, publikované ve Sbírce rozhodnutí Nejvy11ího správního soudu pod è. 1764/2009, www.nssoud.cz). Ze závìrù vyslovených v tomto judikátu Nejvy11í správní soud vychází i v dal1ím odùvodnìní.
 Listina základních práv a svobod (èl. 36 odst. 2 Listiny), stejnì jako ustanovení § 6 s. ø. s., obsahují obecnou klauzuli ve prospìch pøípustnosti soudního pøezkumu. Pro oblast správního soudnictví má tato klauzule dvojí význam: výètový a výkladový. Výètový význam znamená, 3⁄4e pro vylouèení vìci ze soudního pøezkumu je zapotøebí výslovného ustanovení zákona. Význam vý1e uvedené obecné klauzule ve prospìch soudního pøezkumu jde v1ak nad rámec prostého výètu; stanoví také výkladové vodítko pro stanovení 1íøe jednotlivých výjimek ze soudního pøezkumu. Výjimky mají být vykládány zu3⁄4ujícím zpùsobem, v pochybnostech má být pøezkum umo3⁄4nìn. Jak ji3⁄4 Nejvy11í správní soud konstatoval kupøíkladu v rozsudku ze dne 15. 12. 2005, è. j. 3 As 28/2005-89, publikovaném ve Sbírce rozhodnutí Nejvy11ího správního soudu pod è. 809/2006, www.nssoud.cz, je-li sporné, zda se na rozhodnutí správního orgánu vztahuje kompetenèní výluka ve smyslu § 70 s. ø. s. [ ], je zapotøebí zvolit výklad maximálnì dbající zachování práva na pøístup k soudu. Stejné po3⁄4adavky formuluje takté3⁄4 judikatura Ústavního soudu (napø. nález ze dne 3. 11. 1999, sp. zn. Pl. ÚS 8/99, publikovaný ve Sbírce nálezù a usnesení pod è. 291/1999).
 Podle názoru roz1íøeného senátu má soudní øád správní zajistit poskytování právní ochrany v pøípadech, kdy veøejná správa vstupuje do právní sféry fyzických nebo právnických osob. ®alobní legitimace ve správním soudnictví by proto nemìla být svázána s existencí ex ante pøesnì specifikovaných veøejných subjektivních hmotných práv 3⁄4alobce, ale s tvrzeným zásahem do právní sféry 3⁄4alobce. Tak tomu bude v3⁄4dy v situaci, kdy se jednostranný úkon orgánu moci výkonné, vztahující se ke konkrétní vìci a konkrétním adresátùm, závaznì a autoritativnì dotýká právní sféry
 3⁄4alobce. (srov. rozsudek Nejvy11ího správního soudu ze dne 21. 5. 2008, è. j. 4 Ans 9/2007-197, publikovaný ve Sbírce rozhodnutí Nejvy11ího správního soudu pod è. 1717/2008, www.nssoud.cz).
 Podobnì v usnesení ze dne 23. 3. 2005, è. j. 6 A 25/2002-42, publikovaném ve Sbírce rozhodnutí Nejvy11ího správního soudu pod è. 906/2006, www.nssoud.cz, roz1íøený senát konstatoval neudr3⁄4itelnost takové interpretace § 65 odst. 1 s. ø. s., která omezuje pøístup k soudu tím, 3⁄4e striktnì vy3⁄4aduje v ka3⁄4dém jednotlivém pøípadì hledání poru1eného subjektivního hmotného práva, jako3⁄4 i úkonu, který subjektivní hmotné právo zalo3⁄4il, zmìnil, zru1il èi závaznì urèil. Vyskytují se toti3⁄4 pomìrnì zhusta situace, kdy se správní úkon dotýká právní sféry 3⁄4alobce, a pøesto 3⁄4ádné právo striktnì vzato nezalo3⁄4il, nezmìnil nebo závaznì neurèil. Stejnì tak nelze v3⁄4dy 3⁄4alobní legitimaci podmiòovat zkrácením na hmotných subjektivních právech Nejde tedy o to, zda úkon správního orgánu zalo3⁄4il, zmìnil, zru1il èi závaznì urèil práva a povinnosti 3⁄4alobce, nýbr3⁄4 o to, zda se-podle tvrzení 3⁄4alobce v 3⁄4alobì-negativnì projevil v


text:
jeho právní sféøe.
 Roz1íøený senát ve vìci sp. zn. 8 As 47/2005 dále vyslovil, 3⁄4e úlohou správního soudnictví je pøezkum èinnosti veøejné správy a jí svìøené úvahy v pøípadech, kdy dochází do zásahu právní sféry fyzických nebo právnických osob. Tento pøezkum má být vykonáván v prvé øadì vùèi tomu orgánu, který reálnou mírou úvahy v konkrétním pøípadì disponuje. tento výklad dále respektuje hranice pøíslu1nosti jednotlivých správních orgánù. Opaèný pøístup èiní odpovìdným správní orgán vydávající koneèné rozhodnutí také za úkony èi pochybení orgánu, který vydal stanovisko, ani3⁄4 by v1ak mìl prvnì jmenovaný správní orgán pravomoc rozhodovací èinnost poslednì jmenovaného reálnì ovlivnit.
 V projednávané vìci stì3⁄4ovatel 3⁄4alobou napadl rozhodnutí, kterým ministr obrany zamítl rozklad podaným stì3⁄4ovatelem a potvrdil rozhodnutí 3⁄4alovaného è. j. 360302/05/2006-7542, ze dne 28. 4. 2006, jím3⁄4 nebylo vydáno potvrzení o úèasti stì3⁄4ovatele v povstání v kvìtnu 1945. Základním právním pøedpisem, který upravuje otázky související s vydáním tohoto potvrzení a jeho úèel, je zákon è. 357/2005 Sb., o ocenìní úèastníkù národního boje za vznik a osvobození Èeskoslovenska a nìkterých pozùstalých po nich, o zvlá1tním pøíspìvku k dùchodu nìkterým osobám, o jednorázové penì3⁄4ní èástce nìkterým úèastníkùm národního boje za osvobození v letech 1939 a3⁄4 1945 a o zmìnì nìkterých zákonù.
 Podle § 5 odst. 1 písm. b) zákona è. 357/2005 Sb. obèan Èeské republiky, který pobírá starobní dùchod nebo plný invalidní dùchod nebo èásteèný invalidní dùchod z èeského dùchodového poji1tìní a kterému Ministerstvo obrany (dále jen ministerstvo ) na základì splnìní podmínek stanovených v § 7 vydalo potvrzení o jeho úèasti na povstání v kvìtnu 1945 (dále jen potvrzení ) na 3⁄4ádost podanou ministerstvu do jednoho roku po nabytí úèinnosti tohoto zákona (dále jen oprávnìný ), má nárok na zvlá1tní pøíspìvek k dùchodu (dále jen zvlá1tní pøíspìvek ).
 Z citovaného ustanovení jednoznaènì vyplývá, 3⁄4e potvrzení o úèasti stì3⁄4ovatele na povstání v kvìtnu 1945 je jednou z podmínek nezbytných k tomu, aby stì3⁄4ovateli mohl být pøiznán zvlá1tní pøíspìvek k dùchodu. Zákon è. 357/2005 Sb. neumo3⁄4òuje, aby 3⁄4adatel o tento pøíspìvek svou úèast na povstání v øízení o jeho 3⁄4ádosti o pøíspìvek prokázal jiným zpùsobem, ne3⁄4 právì pøedlo3⁄4ením potvrzení vydaného 3⁄4alovaným. Zákon è. 357/2005 Sb. souèasnì upravuje samostatné øízení, ve kterém 3⁄4alovaný rozhoduje o 3⁄4ádosti o vydání potvrzení o úèasti v povstání v kvìtnu 1945.
 Podle § 7 odst. 1 zákona è. 357/2005 Sb. potvrzení o úèasti v povstání v kvìtnu 1945 ministerstvo vydá obèanu Èeské republiky, který v dobì mezi 30. dubnem a 12. kvìtnem 1945 alespoò po dobu 3 dnù na stranì povstalcù proti nacistické moci a) se zúèastnil bojù se zbraní, b) se podílel na zpravodajské a spojovací
 èinnosti, c) konal zdravotní èi zásobovací slu3⁄4bu v terénu v souvislosti s bojovými akcemi, nebo d) byl èlenem Revoluèní èeské národní rady anebo povstaleckého velitelství.
 Ka3⁄4dé z uvedených øízení je vedeno u jiného správního orgánu a má zcela jiný pøedmìt. Obì øízení jsou zahajována výhradnì na 3⁄4ádost a z hlediska èasové posloupnosti øízení o vydání potvrzení pøedchází øízení o 3⁄4ádosti o pøíspìvek, v nìm3⁄4 musí být k dùkazu pøedlo3⁄4eno potvrzení o úèasti


text:
v povstání.
 Pokud tedy stì3⁄4ovatel se svou 3⁄4ádostí o vydání potvrzení neuspìl a 3⁄4alovaný rozhodl, 3⁄4e se mu potvrzení o úèasti v povstání nevydává, stì3⁄4ovatel nemù3⁄4e být úspì1ný s pøípadnou 3⁄4ádostí o zvlá1tní pøíspìvek k dùchodu. Právní názor obsa3⁄4ený v napadeném usnesení Mìstského soudu v Praze v1ak i pøes tuto zjevnou neúspì1nost nutí stì3⁄4ovatele, aby 3⁄4ádost o pøíspìvek podal a následné nevyhnutelnì zamítavé rozhodnutí napadl 3⁄4alobou ve správním soudnictví, kde by soud souèasnì k námitce pøezkoumal i rozhodnutí Ministerstva obrany jako subsumovaný správní akt.
 S tímto právním názorem Nejvy11í správní soud nesouhlasí. Pøedev1ím pova3⁄4uje za neefektivní vést øízení s jasným negativním výsledkem, aby mohl soud pøezkoumat rozhodnutí, které by mohlo a z dùvodù dále uvedených i mìlo být pøezkoumáno samostatnì.
 S odkazem na shora citované argumenty roz1íøeného senátu a ustanovení § 5 odst. 1 písm. b) zákona è. 357/2005 Sb. Nejvy11í správní soud zdùrazòuje, 3⁄4e orgán sociálního zabezpeèení, který je pøíslu1ný k rozhodování o zvlá1tním pøíspìvku k dùchodu, není oprávnìn k samostatné úvaze o tom, zda se 3⁄4adatel o tento pøíspìvek úèastnil povstání èi nikoliv, a je vázán potvrzením vydaným Ministerstvem obrany. Z tohoto pohledu se nezdá být logickým, aby soud pøezkoumávající rozhodnutí o zamítnutí 3⁄4ádosti o zvlá1tní pøíspìvek k dùchodu vyslovoval nezákonnost rozhodnutí Ministerstva obrany za situace, kdy orgán sociálního zabezpeèení (zpravidla Èeská správa sociálního zabezpeèení) nemá pravomoc rozhodování Ministerstva obrany o potvrzení úèasti v povstání jakkoliv ovlivnit.
 K povaze rozhodnutí Ministerstva obrany o 3⁄4ádosti o vydání potvrzení o úèasti v povstání v kvìtnu 1945, resp. rozhodnutí o rozkladu podanému proti tomuto rozhodnutí, Nejvy11í správní soud podotýká, 3⁄4e v ustanovení § 70 s. ø. s., které upravuje kompetenèní výluky, neshledal 3⁄4ádný dùvod, který by takové rozhodnutí ze soudního pøezkumu vyluèoval.
 Podle § 70 s. ø. s. ze soudního pøezkoumání jsou vylouèeny úkony správního orgánu a) které nejsou rozhodnutími, b) pøedbì3⁄4né povahy, c) jimi3⁄4 se upravuje vedení øízení pøed správním orgánem, d) jejich3⁄4 vydání závisí výluènì na posouzení zdravotního stavu osob nebo technického stavu vìcí, pokud sama o sobì neznamenají právní pøeká3⁄4ku výkonu povolání, zamìstnání nebo podnikatelské, popøípadì jiné hospodáøské èinnosti, nestanoví-li zvlá1tní zákon jinak, e) o nepøiznání nebo odnìtí odborné zpùsobilosti fyzickým osobám, pokud sama o sobì neznamenají právní pøeká3⁄4ku výkonu povolání nebo zamìstnání nebo jiné èinnosti, f) jejich3⁄4 pøezkoumání vyluèuje zvlá1tní zákon.
 Z vyjmenovaných kompetenèních výluk pøicházejí v projednávané vìci v úvahu pouze ustanovení pod písmeny a) a b).
 Judikatura Nejvy11ího správního soudu dovozuje, 3⁄4e charakteristickým rysem rozhodnutí pøedbì3⁄4né povahy je jeho doèasnost (srov. kupø. rozsudek Nejvy11ího správního soudu ze dne 28. 4. 2005, è. j. 5 Afs 162/2004-61, publikovaný ve Sbírce rozhodnutí Nejvy11ího správního soudu pod è. 613/2005, www.nssoud.cz; rozsudek Nejvy11ího správního soudu ze dne 30. 9. 2004, è. j. 5 As 29/2003-68, publikovaný ve Sbírce rozhodnutí Nejvy11ího správního soudu pod è. 790/2006, www.nssoud.cz; usnesení Nejvy11ího správního soudu ze dne 5. 10. 2004, è. j. 6 A 119/2001-74, publikované ve Sbírce rozhodnutí Nejvy11ího správního soudu pod è. 434/2005, www.nssoud.cz). To jednak znamená, 3⁄4e samotné vìcné posouzení je vyhrazeno koneènému rozhodnutí, a dále pak, 3⁄4e doèasné rozhodnutí tradiènì


text:
pozbývá svých úèinkù s nabytím právní mocí koneèného rozhodnutí ve vìci samé.
 Tak tomu ov1em v projednávané vìci není, potvrzení o úèasti v povstání, vydané podle § 7 zákona è. 357/2005 Sb. neztrácí své právní úèinky s právní mocí rozhodnutí o 3⁄4ádosti o zvlá1tní pøíspìvek, které se samo o sobì úèastí 3⁄4adatele v povstání v kvìtnu 1945 nezabývá. ®alobou napadené rozhodnutí proto není rozhodnutím pøedbì3⁄4né povahy a nemù3⁄4e být ze soudního pøezkumu vylouèeno podle § 70 písm. b) s. ø. s.
 Z hlediska výluky uvedené pod písm. a) citovaného ustanovení je rozhodující, zda 3⁄4alobou u napadený akt správního orgánu je rozhodnutím ve smyslu § 65 odst. 1 s. ø. s., tedy zda se jím zakládají, mìní, ru1í nebo závaznì urèují práva nebo povinnosti 3⁄4alobce, resp. jak vylo3⁄4il roz1íøený senát Nejvy11ího správního soudu, zda pøedstavuje zásah do právní sféry 3⁄4alobce.
 Zákon è. 357/2005 Sb. v § 7 stanoví podmínky, pøi jejich3⁄4 splnìní musí Ministerstvo obrany potvrzení vydat, zákon tedy v takových situacích zakládá nárok na vydání potvrzení. Pøípadné negativní rozhodnutí tak pøinejmen1ím zasahuje do práva 3⁄4adatele, který zákonné podmínky splnil, na vydání pøíslu1ného potvrzení; soudní pøezkum je tedy základním prostøedkem pro vylouèení libovùle pøi posuzování, zda byly podmínky pro vydání potvrzení splnìny.
 Podle názoru Nejvy11ího správního soudu lze zásah do právní sféry stì3⁄4ovatele zpùsobený rozhodnutím o nevydání potvrzení o úèasti podle § 7 zákona è. 357/2005 Sb. spatøovat v tom, 3⁄4e toto potvrzení je nezbytnou podmínkou pro pøiznání zvlá1tního pøíspìvku podle § 5 tého3⁄4 zákona, který bez pøedlo3⁄4ení potvrzení nemù3⁄4e být 3⁄4adateli pøiznán. Pøímým dùsledkem negativního rozhodnutí o 3⁄4ádosti podané podle § 7 zákona je tak nemo3⁄4nost pøiznání zvlá1tního pøíspìvku. Pøedmìtné potvrzení nemù3⁄4e být nahrazeno jiným dokumentem ani jiným dùkazním prostøedkem; jeho jediným úèelem je prokázat splnìní podmínek pro pøiznání zvlá1tního pøíspìvku. ®adatel se tedy na Ministerstvo obrany se svou 3⁄4ádostí obrací jen proto, aby následnì mohl po3⁄4ádat o tento pøíspìvek. Pøíslu1ná ustanovení zákona è. 357/2005 Sb. toti3⁄4 de facto staví na tom, 3⁄4e teprve potvrzení vydané podle § 7 tohoto zákona zakládá (pøi splnìní dal1ích podmínek) právo na pøiznání zvlá1tního pøíspìvku k dùchodu podle § 5 odst. 1 písm. b) tého3⁄4 zákona.
 Pro soudní pøezkum svìdèí i skuteènost, 3⁄4e soud na rozdíl od správních orgánù není vázán zásadou legality a mù3⁄4e v urèitých situacích s ohledem na historické souvislosti a èasový odstup pøihlédnout i ke smyslu a úèelu od1kodòovacího pøedpisu, a pøeklenout tak mo3⁄4ný nedostatek pøímých dùkazù, pokud by negativní, jakkoliv liteøe zákona odpovídající, rozhodnutí zakládalo nespravedlnost.
 Nejvy11í správní soud uzavírá, 3⁄4e nevydání potvrzení podle § 7 zákona è. 357/2005 Sb. brání stì3⁄4ovateli v úspì1ném uplatnìní jeho hmotnìprávního nároku na zvlá1tní pøíspìvek k dùchodu podle § 5 odst. 1 písm. b) zákona, negativním rozhodnutím Ministerstva obrany o potvrzení úèasti v povstání v kvìtnu 1945 je tak pøímo dotèena právní sféra 3⁄4adatele. Takové rozhodnutí nemù3⁄4e být ze soudního pøezkumu vylouèeno.
 Argumentu 3⁄4alovaného, 3⁄4e zákon è. 357/2005 Sb. nespojuje nárok na pøíspìvek se skuteèností, zda je 3⁄4adatel dr3⁄4itelem osvìdèení (potvrzení), nýbr3⁄4 s tím, zda je úèastníkem národního odboje, Nejvy11í správní soud nepøisvìdèil.


text:
Z vý1e citovaného ustanovení § 5 odst. 1 písm. b) zákona jednoznaènì vyplývá, 3⁄4e nárok na zvlá1tní pøíspìvek podle tohoto ustanovení má pouze ten, komu Ministerstvo obrany vydalo potvrzení podle § 7 tého3⁄4 zákona. Pøíslu1né potvrzení proto pøedstavuje hmotnìprávní podmínku nároku na pøíspìvek k dùchodu, její3⁄4 nesplnìní nelze nahradit pøedlo3⁄4ením jiného dokumentu ani samostatnou úvahou orgánu rozhodujícího o zvlá1tním pøíspìvku. Umo3⁄4nìní autonomního uvá3⁄4ení orgánu sociálního zabezpeèení o tom, zda se 3⁄4adatel za podmínek v zákonì stanovených úèastnil povstání, by ostatnì v dané situaci popíralo smysl potvrzení, je3⁄4 má Ministerstvo obrany vydávat.
 Nejvy11í správní soud tedy nezjistil 3⁄4ádný zákonný dùvod pro vylouèení rozhodnutí 3⁄4alovaného, resp. ministra obrany, ze soudního pøezkumu, stì3⁄4ovateli proto nemù3⁄4e být pøístup k soudu odepøen a jeho 3⁄4aloba musí být vìcnì projednána.
 Na okraj nutno poznamenat, 3⁄4e jiná situace nastává v pøípadì potvrzení èi osvìdèení, která nejsou nezbytnou podmínkou pro pøiznání urèité dávky (napø. jednorázová penì3⁄4ní èástka v pøípadì oprávnìných osob uvedených v § 1 odst. 3 zákona è. 261/2001 Sb.). Nevydání takového potvrzení èi osvìdèení nepøedstavuje zásah do právní sféry 3⁄4adatele, nebo» v øízení o jeho 3⁄4ádosti o pøíslu1nou dávku mù3⁄4e skuteènosti, je3⁄4 mìly být potvrzením èi osvìdèením prokázány, dolo3⁄4it jinými dùkazními prostøedky.
 S ohledem na vý1e uvedené dospìl Nejvy11í správní soud k závìru, 3⁄4e napadeným usnesením bylo stì3⁄4ovateli odepøeno právo na pøístup k soudu, napadené usnesení Mìstského soudu v Praze ze dne 15. 2. 2008, è. j. 10 Ca 245/2006-33, je z tohoto dùvodu nezákonné, a Nejvy11í správní soud je proto podle § 103 odst. 1 písm. e) s. ø. s. zru1il a vìc vrátil tomuto soudu k dal1ímu øízení.
 Podle § 110 odst. 3 s. ø. s. zru1í-li Nejvy11í správní soud rozhodnutí krajského soudu a vrátí-li mu vìc k dal1ímu øízení, je krajský soud vázán právním názorem vysloveným Nejvy11ím správním soudem ve zru1ovacím rozhodnutí. Na Mìstském soudu v Praze tedy nyní bude, aby 3⁄4alobu stì3⁄4ovatele proti rozhodnutí ministra obrany è. j. 360302/05-R/2006-7542, ze dne 19. 6. 2006, v mezích 3⁄4alobních bodù vìcnì projednal.
 O náhradì nákladù øízení o kasaèní stí3⁄4nosti rozhodne podle § 110 odst. 2 s. ø. s. v novém rozhodnutí ve vìci Mìstský soud v Praze.


text:
Zelení a ČSSD hledají kličku, jak prorazit Klausovu blokádu Lisabonu - iDNES.cz
 2. října 2009 10:03, aktualizováno 10:03
 Prezident Václav Klaus zatím tlaku na podpis Lisabonské smlouvy čelí. Pokud by vydržel do případného referenda v Británii - ujmou-li se moci tamní konzervativci - mohli by Britové smlouvu definitivně zamítnout. | foto: Michal Šula, MF DNES
 Zelení i socialisté dávají Klausovi čas, dokud Ústavní soud nerozhodne o stížnosti senátorů proti evropské smlouvě, do té doby stejně podepsat nemůže. Jakmile by však byla stížnost zamítnuta a Klaus dál váhal s podpisem, udeří.
 Úřadující předseda zelených Ondřej Liška plánuje postavit Klause před Nejvyšší správní soud a žalovat ho za nečinnost. "Nyní zpracováváme analýzu toho, zda by taková žaloba měla šanci na úspěch," říká Liška.,
 O LISABON BOJUJE I IRSKO
 Průzkumy říkají, že v opakovaném referendu Irové smlouvu přijmou
 Lubomír Zaorálek z ČSSD by kvůli Klausovi změnil ústavu. "Pevně věřím, že prezident podepíše, jakmile soud stížnost zamítne. Pokud by však odmítal, byl by to důvod zauvažovat nad ústavou," říká Zaorálek.
 ČSSD by neposlušného prezidenta chtěla zkrotit zpřísněním ústavy, kterým by zúžila jeho pravomoci.
 "Ve slušné demokracii tohle nemá co dělat," říká kancléř prezidenta Jiří Weigl. K tomu, zda Klaus podepíše smlouvu, se vyjádřit nechce.
 Správní soud už v minulosti prezidenta Klause "odsoudil". Před dvěma lety mu přikázal, aby okamžitě jmenoval soudcem čekatele Petra Langera, který si stěžoval, že Klaus nemá co otálet s jeho jmenováním.
 Podle právníků by však tentokrát šlo o něco jiného. "V případu čekatele Langera vystupoval prezident jako správní orgán, který nemůže být nečinný. V případě podpisu mezinárodní smlouvy je však prezident ústavním orgánem, o kterém nemůže správní soud rozhodovat," myslí si znalec ústavního práva Jan Kysela.
 Navíc není jasné, kdo by žalobu ke správnímu soudu vlastně podal, protože na rozdíl od čekatele Langera neexistuje v případu "Lisabon" nikdo přímo poškozený. "Teoreticky to může podat kdokoliv, klidně Ondřej Liška, otázka však je, zda by to na soudu neskončilo za dvě hodiny v koši," říká Kysela.
 I kdyby však soudci Liškovi vyhověli, může se Klaus zachovat stejně, jako když mu soud nařídil jmenovat Langera. Rozhodnutí může ignorovat. "Prezident totiž není člověk, ale orgán. Nad ním není nikdo, kdo by ho mohl nutit. Nemůžete ho pokutovat, zatknout ani zavřít. Má širokou imunitu," říká Kysela.
 Sestoupí Česko do druhé ligy?
 Plán, který zvažují sociální demokraté, je daleko realističtější. Tři pětiny poslanců a senátorů by mohly odhlasovat, že prezidentova pravomoc podepsat vyprší po třiceti dnech a pak stačí podpis premiéra. Nebo by mohly schválit zákon "na jedno použití", který by určoval, že Lisabonskou smlouvu podepisuje premiér.
 Podle Kysely by takové obcházení ústavy nesvědčilo o dobrém stavu české demokracie, žádným jiným opatřením však prezidenta nejde obejít. Za Klause by se mohl postavit jedině Ústavní soud, na který by se musela obrátit skupina poslanců nebo senátorů.
 V tu chvíli už by Evropská unie řešila, co s českými rebely. Žádný plán pro případ, že by Česko odmítlo, neexistuje. Teoreticky by měla Unie na Lisabonskou smlouvu zapomenout, protože by ji musely schválit všechny státy, aby začala platit. Evropa by


text:
se tak dál měla řídit smlouvou z Nice, kterou však většina evropských politiků považuje za nedostatečnou.
 Velké státy už začínají do Česka vysílat stejné vzkazy, jaké znají vzdorovití Irové nebo Britové. Italský premiér minulý týden zmínil, že se Unie může rozdělit na dva spolky. "Konstruktivní" státy by se rychle integrovaly a prohlubovaly spolupráci, kdežto ty neposlušné by zůstaly na okraji a postupem času by byly součástí Unie jen formálně.
 Témata: lisabonská smlouva, Lisabonská smlouva, průzkum, ČSSD, Evropská unie, Jan Kysela, Lisabon, Lubomír Zaorálek, Nejvyšší správní soud, Nice, Ondřej Liška, Podpis, referendum, Spolek, Strana zelených, Ústav, Ústavní soud, Václav Klaus


text:
BAREVNÝ SVĚT CZ s.r.o. IČO: 26314851, Jihlava, výpis z rejstříku (13.07.2020) | Euro.cz
 Firma BAREVNÝ SVĚT CZ s.r.o. IČO 26314851
 BAREVNÝ SVĚT CZ s.r.o. má aktuální nebo historický záznam v těchto rejstřících: obchodní rejstřík, živnostenský rejstřík.
 BAREVNÝ SVĚT CZ s.r.o. (26314851) je Společnost s ručením omezeným. Sídlí na adrese Havlíčkova 206, 586 01 Jihlava Česká republika. Do obchodního rejtříku byla zapsána dne 8. 3. 2003 a je stále aktivní. BAREVNÝ SVĚT CZ s.r.o. má více provozoven a tři živnosti.
 Jako zdroj dat o BAREVNÝ SVĚT CZ s.r.o. nám sloužily tyto stránky:
 Detailní informace o BAREVNÝ SVĚT CZ s.r.o. na Justice.cz
 Detailní informace o BAREVNÝ SVĚT CZ s.r.o. na rzp.cz
 Výpis dat pro BAREVNÝ SVĚT CZ s.r.o. na portále firmy.euro.cz obsahuje pouze takové informace, které lze dle zákona č. 101/2000 Sb., o ochraně osobních údajů, zveřejňovat i bez souhlasu subjektu těchto údajů.
 Základní údaje BAREVNÝ SVĚT CZ s.r.o.
 C 42889
 26314851
 Aktuální kontaktní údaje BAREVNÝ SVĚT CZ s.r.o.
 Kapitál BAREVNÝ SVĚT CZ s.r.o.
 Sídlo BAREVNÝ SVĚT CZ s.r.o.
 Havlíčkova 206 , 586 01 Jihlava Česká republika
 Nové sady 177/6 , Jihlava 586 01 25.9.2003 - 30.12.2009
 Srázná 20 , 586 01 Jihlava Česká republika
 8.3.2003 - 25.9.2003
 Předmět podnikání BAREVNÝ SVĚT CZ s.r.o.
 Silniční motorová doprava - nákladní vnitrostátní provozovaná vozidly o největší povolené hmotnosti do 3,5 tuny včetně, - nákladní mezinárodní provozovaná vozidly o největší povolené hmotnosti do 3,5 tuny včetně 4.1.2010
 návrhářská, designerská a aranžérská činnost 9.4.2004 - 4.1.2010
 podlahářství 9.4.2004 - 4.1.2010
 silniční motorová doprava nákladní 9.4.2004 - 4.1.2010
 správa a údržba nemovitostí 9.4.2004 - 4.1.2010
 specializovaný maloobchod 8.3.2003 - 4.1.2010
 velkoobchod 8.3.2003 - 4.1.2010
 výroba oděvů a oděvních doplňků (kromě kožešinových) 8.3.2003 - 4.1.2010
 vedení firmy BAREVNÝ SVĚT CZ s.r.o.
 Statutární orgán BAREVNÝ SVĚT CZ s.r.o.
 Způsob jednání: Za společnost jedná a podepisuje každý z jednatelů samostatně. 30.12.2009
 Způsob zastupování: Za společnost jedná a podepisuje samostatně jednatel. 8.3.2003 - 30.12.2009
 Martina Křížová 30.12.2009
 Palackého 1290/31 , Jihlava 586 01
 Ladislav Mazač 18.8.2017
 Stará cesta 5230 24, 586 01 Jihlava Česká republika
 Vlastimil Petr 8.3.2003 - 25.9.2003
 Školní 684 , Luka na Jihlavou Česká republika
 Ladislav Urban 25.9.2003 - 30.12.2009
 Mahenova 2435/26 , Jihlava 586 01
 Ladislav Mazač 30.12.2009 - 18.8.2017
 Telečská 1820 , 586 01 Jihlava Česká republika
 Sbírka Listin BAREVNÝ SVĚT CZ s.r.o.
 C 42889/SL 18 účetní závěrka -k 31.3.2011 Krajský soud v Brně 30.9.2011 6.12.2011 7
 C 42889/SL 17 účetní závěrka -k 31.3.2010 Krajský soud v Brně 7.9.2010 6.12.2011 7
 C 42889/SL 16 účetní závěrka -k 31.3.2009 Krajský soud v Brně 30.9.2009 6.12.2011 7
 C 42889/SL 15 podpisové vzory +ČP Krajský soud v Brně 21.12.2009 4.1.2010 2
 C 42889/SL 12 notářský zápis -spol. smlouva, NZ 329/09 Krajský soud v Brně 21.12.2009 4.1.2010 10
 C 42889/SL 11 účetní závěrka 2007 Krajský soud v Brně 30.9.2008 6.11.2008 7
 C 42889/SL 10 účetní závěrka 2006 Krajský soud v Brně 2.7.2007 29.7.2008 7
 C 42889/SL 9 účetní závěrka 2005 Krajský soud v Brně 17.3.2006 7.3.2007 7
 C 42889/SL 8 účetní závěrka 2004 Krajský soud v Brně 30.6.2005 7.3.2007 6


text:
C 42889/SL 7 účetní závěrka 2003 Krajský soud v Brně 30.6.2004 7.3.2007 4
 C 42889/SL 6 notářský zápis -spol. smlouva Krajský soud v Brně 18.2.2004 19.3.2004 12
 C 42889/SL 5 podpisové vzory - VP Krajský soud v Brně 10.4.2003 25.8.2003 1
 C 42889/SL 3 notářský zápis - rozhodnutí VH Krajský soud v Brně 10.4.2003 25.8.2003 13
 C 42889/SL 2 podpisové vzory +ČP Krajský soud v Brně 31.10.2002 1.4.2003 1
 C 42889/SL 1 notářský zápis -zakl. listina Krajský soud v Brně 31.10.2002 1.4.2003 8
 Havlíčkova 206/58, Jihlava 586 01
 Živnosti a provozovny BAREVNÝ SVĚT CZ s.r.o.
 1000828816
 1011934639


text:
67 ICm 851/2015
 č.j.: KSPH 67 ICm 851/2015-42 sp.zn. insolvenčního řízení: KSPH 67 INS 26981/2014
 Krajský soud v Praze, se sídlem Nám. Kinských 5, 150 75 Praha 5, rozhodl soudcem Tomášem Jirmáskem ve věci žalobce: M & M reality holding a. s., IČO: 274 87 768, se sídlem Praha 1-Nové Město, Krakovská 1675/2, PSČ 11000, zastoupen Mgr. Peterem Harmečkem, advokátem, se sídlem Macharova 302/13, 702 00 Ostrava, proti žalované: Věra Kostrounová, nar. 4.9.1972, IČO: 694 67 030, bytem a sídlem Husovo nám. 68, 266 01 Beroun, adresa pro doručování: Slavíky 433, 267 01 Králův Dvůr, o určení pravosti nevy-konatelné pohledávky žalobce přihlášené do insolvenčního řízení vedeného u Krajského soudu v Praze pod sp.zn. KSPH 67 INS 26981/2014, rozsudkem pro uznání,
 I. U r č u j e s e , že žalobce má za dlužnicí Věrou Kostrounovou, nar. 4.9.1972, IČO: 694 67 030, bytem a sídlem Husovo nám. 68, 266 01 Beroun, adresa pro doru- čování: Slavíky 433, 267 01 Králův Dvůr, pohledávku ve výši 100.000,-Kč z titulu smluvní pokuty dle Smlouvy o poskytování služeb Senior ze dne 7.11.2012 ve znění Dodatku č. 1.
 II. Žalovaná je povinna zaplatit žalobci náklady řízení ve výši 15.466,50 Kč, a to do tří dnů od právní moci tohoto rozsudku, k rukám Mgr. Petera Harmečka, advokáta.
 [1] Žalobou podanou dne 27.2.2015 u zdejšího soudu se žalobce domáhal určení pravosti nevykonatelné pohledávky žalobce přihlášené do insolvenčního řízení vedeného u Krajského soudu v Praze pod sp.zn. KSPH 67 INS 26981/2014.
 [2] Žalobce uvedl, že dne 7.11.2012 s dlužnicí uzavřel Smlouvu o poskytování služeb Senior , ve znění jejího dodatku č. 1. V čl. VII. Exkluzivita dlužnice uvedla, že bere na vědomí a souhlasí s tím, že během trvání citované smlouvy bude věnovat veškerý svůj pracovní čas a veškerou svou pozornost povinnostem, které jí z této smlouvy vyplývají a že nebude vykonávat v době trvání smlouvy a v době jednoho roku následujícího po ukončení smlouvy činnosti, které jsou předmětem smlouvy. To dlužni- ce porušila, a má tak povinnost zaplatit smluvní pokutu ve výši 100.000,-Kč, která je zakotvena v čl. VIII. smlouvy.
 [3] Žalobce dále uvedl, že svoji pohledávku řádně do insolvenčního řízení přihlásil. Dne 20.1.2015 se konalo přezkumné jednání, na kterém dlužnice pohledávku popřela, správce ji uznal.
 II. Tvrzení žalované (žalobní obrana)
 [4] Dne 24.7.2015 byla žalované doručena soudní výzva k vyjádření podle ust. § 114b o.s.ř. 1, která obsahovala výzvu žalované, aby se ve věci písemně vyjádřila a aby v pří- padě, že nárok uplatněný v žalobě zcela neuzná, ve vyjádření vylíčila rozhodující sku- tečnosti, na nichž staví svoji obranu, a k vyjádření připojila listinné důkazy, jichž se do- volává, popřípadě označila důkazy k prokázání svých tvrzení. Žalovaná byla poučena, že jestliže se bez vážného důvodu na výzvu soudu podle odstavce 1 včas nevyjádří a ani ve stanovené lhůtě soudu nesdělí, jaký vážný důvod jí v tom brání, má se za to, že nárok, který je proti ní žalobou uplatňován, uznává.
 [5] Žalovaná se ve stanovené lhůtě (do 24.8.2015, neboť poslední den lhůty připadl na neděli)


text:
ani později k žalobě nevyjádřila.
 [6] Podle ust. § 153a odst. 3 o.s.ř. rozhodne soud rozsudkem pro uznání tehdy, má-li se za to, že žalovaný nárok, který je proti němu žalobou uplatňován, uznal (§ 114b odst. 5 a § 114c odst. 6). Podle odst. 4 citovaného ustanovení jen pro vydání rozsudku pro uznání nemusí být nařízeno jednání.
 [7] Jelikož se žalovaná k žalobě včas nevyjádřila ani ve stanovené lhůtě soudu nesdělila, jaký vážný důvod jí v tom brání, uplatnila se fikce uznání nároku, jenž byl proti žalované žalobou uplatněn.
 [8] Vzhledem k tomu, že zákon v projednávané věci tento postup nevylučuje a uplatněný nárok neodporuje kogentním ustanovením právních předpisů, byly splněny podmínky pro postup podle ust. § 153a odst. 3 o.s.ř. ve spojení s ust. § 114b o.s.ř., soud tak bez nařízení ústního jednání rozhodl o nároku žalobce rozsudkem pro uznání.
 [9] Rozsudek pro uznání byl veřejně vyhlášen dne 8.9.2015.
 [10] O nákladech řízení rozhodl soud podle ust. § 151 odst. l za použití ust. § 142 odst. 1 o.s.ř., podle něhož soud přizná náhradu nákladů potřebných k účelnému uplatňování nebo bránění práva tomu účastníku, který měl ve věci plný úspěch, a to proti tomu účastníku, který ve věci úspěch neměl. Soud proto přiznal náhradu nákladů řízení ve výši 15.466,50 Kč žalobci, když náklady řízení se sestávají: ze zaplaceného soudního poplatku ve výši 5.000,-Kč (položka 13a) Sazebníku soudních poplatků 2), ze sazby mimosmluvní odměny za jeden úkon právní služby ve výši 3.100,-Kč (vypočtené z tarifní hodnoty 50.000,-Kč podle ust. § 9 odst. 4 písm. c) ve spojení s ust. § 7 Advokátního tarifu 3), přičemž žalobce učinil 2 úkony právní služby (§ 11 odst. 1 Advokátního tarifu): -převzetí a příprava zastoupení, -písemné podání soudu ze dne 27.2.2015 (žaloba), ze sazby 1/2 mimosmluvní odm za jeden úkon právní služby ve výši 1.550,-Kč ěny (vypočtené z 1/2 tarifní hodnoty 50.000,-Kč podle ust. § 9 odst. 4 písm. c) ve spojení s ust. § 7 Advokátního tarifu), přičemž žalobce učinil 1 úkon právní služby (§ 11 odst. 2 písm. c/ Advokátního tarifu): -písemné podání soudu ze dne 10.4.2015 (odvolání proti usnesení o odmítnutí žaloby, které není rozhodnutím ve věci samé), ze 3 režijních paušálů po 300,-Kč jako náhrady hotových výdajů (§ 13 odst. 3 Advokátního tarifu) za každý úkon právní služby, jak jsou uvedeny v předchozím bodě a z daně z přidané hodnoty 21 % z nákladů řízení (vyjma soudního poplatku) ve výši 1.816,50 Kč (§ 137 odst. 3 o.s.ř.).
 2 příloha zákona č. 549/1991 Sb., o soudních poplatcích, ve znění pozdějších předpisů 3 vyhláška č. 177/1996 Sb., o odměnách advokátů a náhradách advokátů za poskytování právních služeb (advokátní tarif), ve znění pozdějších předpisů (dále jen Advokátní tarif )
 [11] Lhůta k plnění byla podle ust. § 160 odst. l o.s.ř. určena třídenní, s povinností plnit k rukám advokáta podle ust. § 149 odst. l o.s.ř.-uvedená část výroku II., stanoví toliko splatnost konstituované pohledávky na náhradu nákladů řízení. Žalovaná-dlužnice, které bylo pravomocně schváleno oddlužení, tuto pohledávku však platit nebude, neboť tato pohledávka se


text:
ve smyslu ust. § 202 odst. 1 druhá věta insolvenčního zákona pokládá za přihlášenou a bude uspokojena ve stejném pořadí, jako pohledávka, o kterou se v tomto řízení vedl spor. To znamená, že po právní moci tohoto usnesení předloží insolvenční správce soudu k této nákladové pohledávce přezkumný list, bude nařízeno zvláštní přezkumné jednání a v případě zjištění pravosti a výše této pohledávky bude zařazena do splátkového kalendáře.
 Poučení: Proti tomuto rozsudku l z e podat odvolání do 15 dnů ode dne doručení tohoto rozhodnutí, a to k Vrchnímu soudu v Praze prostřednictvím Krajského soudu v Praze, a to ve dvou stejnopisech. Do běhu lhůty se nezapočítává den, kdy došlo ke skutečnosti určující počátek lhůty. Lhůta je zachována, je- li posledního dne lhůty učiněn úkon u soudu nebo podání odevzdáno orgánu, který má povinnost je doručit (§ 57 odst. 1 a 3 o.s.ř.). Podání učiněné tele- faxem nebo v elektronické podobě (bez uznávaného elektronického podpisu), je třeba ve lhůtě tří dnů doplnit předložením jeho originálu, případně písemným podáním shodného znění. K těmto podáním, pokud nebyla ve stanovené lhůtě doplněna, soud nepřihlíží (§ 42 odst. 2 o.s.ř.).
 V Praze dne 8. září 2015


text:
(K)očkování s miliony | Chrudimské noviny
 Chrudimské noviny (K)očkování s miliony
 Chrudimskenoviny.cz » (K)očkování s miliony
 Denikreferendum.cz - Kdyby dnes média informovala o novele zákona o ochraně veřejného zdraví, mohl by to někdo omylem považovat za silvestrovský vtip. Jenže je to realita a nezbývá nám, než si do Nového roku přát hodně radosti, lásky a zdraví, hlavně to zdraví.
 Nejvášnivější diskuze na internetu bývají pod články o muslimech, Romech, domácích porodech a očkování. Společným jmenovatelem je nebezpečí. Někteří lidé se cítí ohroženi, pokud by z jejich pohledu příliš liberální společnost dostatečně netrestala Romy za kriminalitu, muslimy za popírání západních hodnot, ženy za to, že hazardují se zdravím dítěte a neočkující za to, že ohrožují celou společnost chorobami. Návrh zákona, který se má 8. ledna projednávat ve zdravotním výboru poslanecké sněmovny, se týká právě očkování, a radikálně mění dosavadní zvyky. Myslím, že takovému kroku by měla předcházet veřejná debata. Stalo se v ČR nedobrým zvykem, že debata o důležitých tématech buď vůbec neprobíhá, nebo pokud se silou vůle vytvoří, zbytečně se polarizuje a přeměňuje na souboj dobra se zlem.
 Častý argument zastánců povinného očkování všech devíti nemocí u dětí bývá, že o očkování by měli rozhodovat odborníci, že rodiče tomu nerozumí, a jejich svévole pak ohrožuje veřejné zdraví. Problematická je však zodpovědnost, kterou za to kdo nese. Když už bych přijala argument, že hlavní slovo mají odborníci, ať tedy i oni nesou zodpovědnost za nežádoucí účinky, které vakcíny u některých jedinců vyvolávají. Současná praxe je taková, že zodpovědnost sice nese plně rodič (který rozhoduje o tom, jestli bude jeho dítě očkováno), avšak očkování je mu vnucováno a jeho odmítnutí má za následek např. nepřijetí dítěte do školky, někdy i nahlášení na „sociálku“. Rodiče dětí s trvalými následky po očkování si jen rvou vlasy a říkají: „My jsme si o tom tehdy nic nezjišťovali, dát dítě očkovat byla samozřejmost, a když přišly následky, všichni od toho najednou dali ruce pryč nebo tvrdili, že to s očkováním nesouvisí.“
 Návrh novely zákona o ochraně veřejného zdraví představuje radikální krok směrem k ještě většímu vynucování očkování, bez veřejné debaty, bez pozornosti médií, v době, kdy ještě lidé budou pomalu procitat ze sváteční atmosféry. Já se o jeho znění dočetla pouze na facebookové stránce Rozalia (tedy sdružení, které se očkováním zabývá) a na blogu Zuzany Candiglioty, od níž přejímám nejdůležitější body:
 - Mateřským školám a nově i provozovatelům tzv. dětských skupin a osobám provozujícím péči o děti do 3 let věku (fyzickým osobám na základě živnosti, právnickým osobám i bez podnikatelského oprávnění – tedy i neziskovým mateřským centrům nebo hlídacím klubům) bude hrozit pokuta až 500.000 Kč za přijetí dítěte, které není kompletně naočkované – § 50, § 92k odst. 4 a odst. 6 písm. d
 - Školám, organizátorům škol v přírodě, dětských táborů a dalších zotavovacích akcí bude hrozit pokuta až 100.000 Kč za vyslání nebo přijetí dítěte, které není kompletně naočkované, a za nesplnění povinnosti pořídit výpisy z posudků o zdravotní způsobilosti dětí a následně je uchovat po dobu 6 měsíců od skončení akce


text:
– § 9 odst. 1 písm. a), § 92d odst. 3 písm. b) a odst. 7 písm. b)
 - Praktickým dětským lékařům za nesplnění povinnosti provést povinné očkování bude hrozit pokuta až 3.000.000 Kč a za nesdělení informací hygienické stanici o jménu a bydlišti pacienta a datu a druhu jeho očkování či trvalé kontraindikaci až 2.000.000 Kč – § 45 odst. 2, § 51 odst. 1 písm. b), § 92k odst. 2 písm. c) a f) a odst. 6 písm. a), b)
 Hlavou se mi honí různé příběhy. Syn mé kamarádky má potvrzenou epilepsii jako následek očkování. Když se jí potom narodila holčička, lékař už jí očkování ani nenavrhoval. Bude muset tento lékař zaplatit tři miliony korun, pokud nepíchne injekci také sourozenci dítěte, které na očkování reagovalo špatně, a před očima matky, která už jednu špatnou zkušenost zažila a je za ni navždy zodpovědná (tj. bude si ji do konce života vyčítat)? Stejně tak se v každém příbalovém letáku píše, že je-li závažná reakce po první dávce vakcíny, nemá se už dávat další, to ji radši budou lékaři přehlížet, jen aby se nedostali do problémů? A co když rodič očkování odmítne – dostane lékař třímilionovou pokutu za to, že jeho vůli respektoval? Bude vůbec moci udělat něco jiného?
 Přestanou mít neočkované děti nárok na lékařskou péči? Budou muset být do budoucna „za trest“ izolovány od očkovaných dětí (tedy od těch, které před nemocemi přece chrání očkování)? Zřejmě jen v předškolním věku, školky neočkované sice nepřijímají (tato praxe běží už dlouho), ale povinnou školní docházku zatím ještě nikdo nezrušil. Tyto děti tedy budou potom chodit do školy a běžně se budou pohybovat mezi ostatními dětmi, ale nebudou smět na školu v přírodě, lyžařský výcvik nebo tábor. Jde tedy skutečně o „ochranné opatření“, nebo o zlovůli?
 Když pročítám různé informace o očkování, snažím se hledat věcné připomínky jako složení vakcín, nežádoucí účinky, příběhy rodičů (nejlépe skrze osobní kontakt), vyjádření pro a proti. Články zdůrazňující byznys s vakcínami tolik nevyhledávám, ne že by nemohly mít pravdu, ale nerada bych rozhodnutí o zdraví dítěte stavěla na konspiračních teoriích. Na druhou stranu dosahují-li pokuty za odmítnutí očkovací vakcíny řádu milionů korun, přestávají se slova o dlouhých prstech farmaceutické lobby jevit jako bláznivé konspirace. To, že jste paranoidní, ještě neznamená, že po vás nejdou... Na způsobu, jakým chce nová úprava udílet nepřímé milionové tresty za neočkování či pozměnění očkovacího kalendáře nebo volbu jiné vakcíny se ukazuje, že zákon o svobodě svědomí, myšlení a náboženského vyznání stále ještě platí. Proto nelze potrestat rodiče neočkovaného dítěte, ale každého, kdo mu napomáhá, i proto je částku nutné co nejvíc vyšponovat. (Je to podobný princip jako u zmíněných domácích porodů.)
 Neočkující rodiče bývají často napomínáni slůvkem „nezodpovědní“. Je to paradox, protože rodiče, kteří se nakonec rozhodnou dítě neočkovat, očkování odložit nebo dát pouze některá, mají většinou nastudovány čtyři a více knih, mnoho různých serverů od českých přes velké spektrum zahraničních, účastní se besed a studují příbalové letáky jednotlivých vakcín. Setkala jsem se dokonce s případem, kdy dotyčná prostudovala dopodrobna australský


text:
příbalový leták a porovnávala ho s letákem britským a českým. Výrobci vakcín totiž nejsou povinni psát do letáků obsah všech přídatných látek, proto je z pohledu alternativně očkujících či neočkujících rodičů bezpečnější prostudovat a porovnat příbalové letáky různých států, někdy může být rozdíl v délce až dvojnásobný. Rodiče, kteří si nezjišťují nic, ale udělají, co se jim řekne, jsou v očích společnosti zodpovědní.
 Každý člověk či organismus je jiný a reaguje jinak. Darování krve je stejně jako ochrana veřejného zdraví bohulibá věc, ale je nesmyslné vydávat plošné nařízení o povinnosti krev darovat. Spousta lidí, i když by moc ráda, darovat krev nemůže nebo nesmí. Kde je záruka, že očkování snese úplně každý organismus a zareaguje na něj dobře? A pokud jednou nezareaguje dobře a další vakcínu nedostane, nesmí dítě jet nikdy na tábor? Nebo proč má být např. sankcionováno okolí rodiče dítěte (a v důsledku dítě samotné), které je naočkováno pouze proti pěti nemocem z hexavakcíny - bez žloutenky typu B, kterou kojenec nemá jak chytit?
 Situace je odlišná oproti té před pěti, deseti lety. Nežádoucích účinků přibývá, lidé o tom čím dál víc otevřeně mluví a výrazně stoupá počet rodičů, kteří očkování buď odkládají, nebo dávají jen některá nebo si klidně připlatí za dovoz vakcíny schválené v zahraničí. Tito lidé si budou dobře pamatovat, která vláda takový zákon schválila a kdo jak hlasoval.
 Autor: Mariana Otterová


text:
30 Cdo 2711/2006
 JUDr. Pavla Pavlíka a soudců JUDr. Olgy Puškinové a JUDr. Karla Podolky v právní věci žalobce I. Z., proti žalované obchodní společnosti R. P., zastoupené advokátem, o uveřejnění odpovědi, vedené u Městského soudu v Praze pod sp. zn. 34 C 131/2003, o dovolání žalované proti rozsudku Vrchního soudu v Praze ze dne
 15. února 2005, č.j. 1 Co 304/2004-150, takto:
 Rozsudek Vrchního soudu v Praze ze dne 15. února 2005, č.j. 1 Co 304/2004-150, se zrušuje a věc se vrací tomuto soudu k dalšímu řízení.
 Městský soud v Praze rozsudkem ze dne 8. června 2004, č.j. 34 C 131/2003-131, výrokem I. uznal žalovanou povinnou uveřejnit v prvém čísle celostátně distribuovaného týdeníku R. připravovaném po právní moci tohoto rozsudku tiskovou odpověď: Tisková odpověď k článku Klausův přítel v hledáčku BIS ze dne 15. září 2003: Není pravdou, že miliarda, kterou poslala IPB na rozjezd N., byla rozdělena i mezi Z. firmy a přes ně byla financována N. I. Z. Výrokem II. pak zamítl žalobu, aby odpověď uvedená ve výroku I. rozsudku obsahovala i následující věty: Není pravdou, že I. Z. je obchodním spolupracovníkem A. R. Není pravdou, že I. Z. začínal kariéru v drobných firmách pro A. R. Rozhodl současně o náhradě nákladů řízení.
 Soud prvního stupně po provedeném řízení dovodil, že v dané věci byly splněny formální předpoklady pro uveřejnění odpovědi podle zákona č. 46/2000 Sb., o právech a povinnostech při vydávání periodického tisku (dále jen tiskový zákon ). Žalobu shledal důvodnou v případě tvrzení, že miliarda úvěru poskytnutá IPB na rozjezd N. byla rozdělena i mezi žalobcovy firmy, přes které byla financována N., jehož pravdivost nebyla v řízení prokázána. Naopak za nedůvodnou ji považoval u tvrzení
 o obchodní spolupráci žalobce s panem R., vzhledem k tomu, že po určitou dobu žalobce působil se jmenovaným v téže firmě, což s odkazem na obchodní zákoník posoudil jako obchodní spolupráci. U poslední navržené věty odpovědi dovodil, že vzhledem k absenci slova pracujících , s nímž byla věta publikována, ztrácí odpověď smysl.
 Vrchní soud v Praze rozsudkem ze dne 15. února 2005, č.j. 1 Co 304/2004-150, změnil rozsudek soudu prvního stupně v napadeném zamítavém výroku ve věci samé tak, že žalovaný je povinen uveřejnit v odpovědi uložené mu v odstavci I výroku
 i následující věty: Není pravdou, že I. Z. je obchodním spolupracovníkem A. R. Není pravdou, že I. Z. začínal kariéru v drobných firmách pro A. R. Konečně rozhodl
 Odvolací soud převzal skutková zjištění soudu prvního stupně, avšak neztotožnil se však s jeho právním posouzením věci (§ 10 odst. 1 věta první a odst. 2 tiskového zákona). Pravdivost tvrzení obsaženého v článku Klausův přítel v hledáčku BIS , uveřejněném v týdeníku R. dne 15. září 2003, že žalobce je obchodním spolupracovníkem A. R. , nelze podle názoru odvolacího soudu dovodit z pouhé skutečnosti, že žalobce byl od 1.11.1995 do 31.5.2000 předsedou dozorčí rady společnosti G. K. V. a.s., později G. R. K. V. a.s., v němž byl po stejnou dobu členem představenstva A. R. Toto postavení v řídících orgánech


text:
společnosti není obchodní spoluprací ve smyslu společné obchodní činnosti nebo vzájemných obchodů za účelem získání zisku. V textu článku je uveden i údaj o společném působení žalobce s panem R.ve statutárních orgánech jedné společnosti, přičemž se uvádí spolu působili pět let a nikoli, že obchodně spolupracovali . Nadto vzhledem k užitému přítomnému času je obchodním spolupracovníkem je třeba uvést, že od doby, kdy žalobce a pan R. byli v řídících orgánech uvedené společnosti, uplynula doba delší tří let. Uvedené nepravdivé skutkové tvrzení, stejně jako další tvrzení, že žalobce začínal kariéru v drobných firmách pracujících pro R. , jehož pravdivost rovněž nebyla v řízení prokázána, jsou vzhledem k evidentní snaze spojit žalobce s osobou trestně stíhanou a sledovanou tajnými službami, objektivně způsobilé dotknout se cti a důstojnosti žalobce. Odvolací soud dále uvedl, že nesdílí závěr soudu prvního stupně, že absencí slova pracujících ve větě začínal kariéru v drobných firmách (pracujících) pro R. , ztrácí žalobcem navržená odpověď smysl.
 Rozhodnutí Vrchního soudu v Praze bylo doručeno zástupci žalovaného dne
 25. března 2005 a téhož dne nabylo právní moci.
 Proti rozhodnutí odvolacího soudu podala žalovaná dne 25. května 2005 včasné dovolání (doplněné podáním ze dne 25. srpna 2006), jehož přípustnost odvozuje
 z ustanovení § 237 odst. 1 písm. a) občanského soudního řádu (dále jen o.s.ř. ).
 Má zato, že rozhodnutí odvolacího soudu má po právní stránce zásadní význam (§ 237 odst. 3 o.s.ř.) a uplatňuje dovolací důvod ve smyslu ustanovení 241a odst. 2 písm. b) o.s.ř. Namítá, že odvolací soud nesprávně vyložil výroky o obchodní spolupráci žalobce s A. R. a o tom, že tyto výroky se mohly dotknout žalobcovy cti. Žalovaný je přesvědčen, že k zásahu do práv na ochranu osobnosti žalobce nemohlo dojít zveřejněním pravdivé informace o kontaktech žalobce s osobou A. R. a o jeho obchodní spolupráci , neboť sama skutečnost, že se žalobce vyskytoval spolu s R.
 ve statutárních orgánech stejných společností, opravňuje k tomuto závěru. Závěry autora článku o těchto kontaktech získané z veřejné listiny Obchodního rejstříku jsou podle názoru žalované strany zcela legitimní.
 Pokud pak jde o druhou větu měnícího rozsudku odvolacího soudu, ztotožňuje se dovolatel zcela se závěry soudu prvního stupně o tom, že tisková oprava nepřichází
 v úvahu z formálních důvodů.
 Dovolatel navrhuje, aby dovolací soud rozsudek Vrchního soudu v Praze zrušil
 Dovolací soud uvážil, že dovolání bylo podáno oprávněnou osobou, zastoupenou advokátem podle ustanovení § 241 odst. 1 o.s.ř., stalo se tak ve lhůtě stanovené ustanovením § 240 odst. 1 o.s.ř., je charakterizováno obsahovými i formálními znaky požadovanými ustanovením § 241a odst. 1 o.s.ř. Je přípustné podle ustanovení § 237 odst. 1 písm. a) o.s.ř. Dovolací soud poté přezkoumal napadený rozsudek odvolacího soudu v souladu s ustanovením § 242 odst. 1 až 3 o.s.ř. a dospěl k závěru, že dovoláním napadené rozhodnutí odvolacího soudu není možno považovat za správné
 Právní úprava institutu dovolání obecně vychází ze zásady vázanosti dovolacího soudu podaným dovoláním. Dovolací soud je vázán nejen rozsahem dovolacího návrhu, ale i uplatněným dovolacím důvodem. V případech, je-li dovolání přípustné, je soud povinen přihlédnout


text:
i k vadám uvedeným v ustanovení § 229 odst. 1, § 229 odst. 2 písm. a/ a b/ a § 229 odst. 3 o.s.ř., jakož i k jiným vadám řízení, které mohly mít za následek nesprávné rozhodnutí ve věci, a to i tehdy, když nebyly uplatněny v dovolání. Ty však z obsahu spisu zjištěny nebyly.
 Dovolatelkou výslovně uplatněný dovolací důvod podle § 241a odst. 2 písm. b) o.s.ř. se vztahuje na případy, kdy dovoláním napadené rozhodnutí spočívá
 na nesprávném právním posouzení věci. Jde o omyl soudu při aplikaci práva
 Odpověď se musí omezit pouze na skutková tvrzení, kterými se tvrzení podle předchozího ustanovení uvádí na pravou míru nebo neúplné či jinak pravdu zkreslující tvrzení se doplňuje nebo zpřesňuje. Odpověď musí být přiměřená rozsahu napadeného sdělení, a je-li napadána jen jeho část, pak této části; z odpovědi musí být patrno, kdo ji činí (§ 10 odst. 2 tiskového zákona).
 Úprava práva požadovat uveřejnění odpovědi aktuálně zakotvená v tiskovém zákoně byla do našeho právního řádu zavedena v souladu s požadavky vyplývajícími z článku 23 Směrnice č. 89/552/EHS ve znění Směrnice č. 97/36/ES. Současně respektuje doporučení obsažená v rezoluci č. (74)26 Výboru ministrů Rady Evropy o právu na odpověď, přijaté dne 2. července 1974. Institut práva na odpověď předpokládá subjektivní pociťované poškození cti, důstojnosti nebo dobré pověsti dotčené osoby. Posuzování opodstatněnosti žádosti o uveřejnění odpovědi pak klade zvýšené nároky jak na vydavatele, tak na případné rozhodování soudu (obdobně srovnej důvodovou zprávu
 k tiskovému zákonu).
 V souzené věci se odvolací soud v napadeném rozsudku správně zabýval otázkou, zda uveřejněný sporný text představuje dotčení cti, resp. důstojnosti žalobce, a dále zda žalobcem požadovaná odpověď logicky reaguje na konkrétní údaje, které byly uvedeny v článku, zda je jim přiměřená a ve své podstatě též tím, zda je uvádí
 na pravou míru. Přes tuto skutečnost se však dovolací soud nemůže plně ztotožnit se závěry těchto úvah.
 Právo a svoboda jsou obsahově omezeny právy jiných, ať již tato práva plynou jako ústavně zaručená z ústavního pořádku republiky či z jiných zábran daných zákonem chránících celospolečenské zájmy či hodnoty. Právo vyjadřovat názory
 (a podávat informace) však mohou zbavit právní ochrany nejen obsahová omezení, ale i forma, jíž se názory navenek vyjadřují. Vybočí-li publikovaný názor (podávaná informace) z mezí obecně uznávaných pravidel slušnosti v demokratické společnosti, ztrácí tím charakter korektního úsudku (zprávy, komentáře) a jako takový se zpravidla ocitá mimo meze právní ochrany (obdobně srovnej nález sp. zn. III. ÚS 359/96, Ústavní soud ČR: Sbírka nálezů a usnesení, sv. 8, C.H. Beck, 1998, str. 367). Právo podle čl. 17 Listiny základních práv a svobod (dále jen Listina ) je zásadně rovno právům, jež mají svůj základ v obsahu čl. 10 Listiny (srovnej nález sp. zn. II. ÚS 357/96, Ústavní soud ČR: Sbírka nálezů a usnesení, sv. 9, C.H. Beck, 1998, str. 355), přičemž je třeba dbát na to, aby s přihlédnutím k okolnostem každého případu některému z těchto práv nebyla bezdůvodně dána přednost před právem druhým (obdobně srovnej nález sp. zn. IV. ÚS 154/96, Ústavní soud ČR: Sbírka nálezů a


text:
usnesení, sv. 10, C.H. Beck, 1998, str. 113).
 V konkrétním případě je vždy nezbytné zkoumat míru (intenzitu) tvrzeného dotčení osobní cti, důstojnosti resp. dobré pověsti, a to právě v kontextu se svobodou projevu a s právem na informace a se zřetelem na požadavek proporcionality uplatňování těchto práv (a jejich ochrany). Zároveň je nutné, aby příslušný zásah bezprostředně souvisel s porušením chráněného základního práva, tj. aby zde existovala příčinná souvislost mezi nimi. Takto je nutno interpretovat i právní názor (srovnej rozsudek Nejvyššího soudu ČR ze dne 19. 7. 1995, Cdon 24/95), podle něhož samo uveřejnění nepravdivého údaje, dotýkajícího se osobnosti fyzické osoby, je zpravidla zásahem do osobnostních práv. Každé zveřejnění nepravdivého (resp. více či méně nepřesného) údaje nemusí však současně automaticky znamenat neoprávněný zásah proti cti, důstojnosti resp. dobré pověsti konkrétní osoby. K takovému zásahu dochází pouze tehdy, jestliže mezi zásahem a porušením osobnostní sféry fyzické osoby existuje příčinná souvislost a jestliže tento zásah v konkrétním případě přesáhl určitou přípustnou intenzitu takovou mírou, kterou již v demokratické společnosti nelze tolerovat.
 V souvislosti s šířením informací a názorů je nutno respektovat určitá specifika běžného periodického tisku, určeného pro informování nejširší veřejnosti (na rozdíl např. od publikací odborných), který se v konkrétních případech musí (především
 s ohledem na rozsah jednotlivých příspěvků a čtenářský zájem) uchylovat k jistým zjednodušením. Nelze přitom bez dalšího tvrdit, že každé zjednodušení (či zkreslení) musí nutně vést k zásahu do osobnostních práv dotčených osob. V tomto případě nelze trvat na naprosté přesnosti skutkových tvrzení a klást tím ve svých důsledcích
 na novináře nesplnitelné nároky. Významné však je, aby celkové vyznění podávané informace odpovídalo pravdě (obdobně srovnej nález Ústavního soudu ČR sp.zn. I. ÚS 156/99).
 Předpokladem oprávnění domáhat se uveřejnění odpovědi podle tiskového zákona je, že
 Důvodem změny rozhodnutí soudu prvního stupně odvolacím soudem bylo především to, že pravdivost tvrzení článku Klausův přítel v hledáčku BIS , uveřejněném v týdeníku R. dne 15. září 2003, že žalobce je obchodním spolupracovníkem A. R. , nebylo možno dovodit z pouhé skutečnosti, že žalobce byl od 1.11.1995 do 31.5.2000 předsedou dozorčí rady společnosti G. K. V. a.s., později G. R. K. V. a.s., v němž byl
 po stejnou dobu členem představenstva A. R. s tím, že toto postavení v řídících orgánech společnosti není obchodní spoluprací ve smyslu buď společné obchodní činnosti nebo vzájemných obchodů za účelem získání zisku. Přes tento závěr však odvolací soud dostatečně nevážil míru možného (resp. předpokládaného a umožňovaného) zjednodušení, resp. zkreslení podávaných informací tiskem. Je nepochybné, že účelem předmětného článku nebylo přesně vymezit a striktně klasifikovat právní podstatu tvrzené spolupráce žalobce a A. R. Přitom v řízení nebylo zpochybněno, že žalobce byl od 1.11.1995 do 31.5.2000 předsedou dozorčí rady společnosti G. K. V. a.s., později G. R. K. V. a.s., v němž byl po stejnou dobu členem představenstva A. R. (což bylo konstatováno i v odůvodnění dovoláním napadeného rozsudku). Tato skutečnost proto zpochybňuje odvolacím soudem učiněný závěr o tom, že předmětné tvrzení je třeba posuzovat jako nepravdivé a dotýkající se cti, resp. důstojnosti žalobce. Ostatně sám odvolací soud (byť


text:
s odkazem, že se nejednalo
 o obchodní spolupráci) poukázal na to, že celkový kontext článku naznačoval společné působení žalobce a A. R. ve statutárních orgánech společnosti. Proto podle názoru dovolacího soudu nelze tvrzení (byť nepřesné, resp. zjednodušující) o obchodní spolupráci považovat za sdělení dotýkající se cti, resp. důstojnosti žalobce, které by odůvodňovalo požadovat v této souvislosti uveřejnění odpovědi.
 Bylo uvedeno, že soud prvního stupně u poslední navržené věty odpovědi
 (ve znění že není pravdou, že I. Z. začínal kariéru v drobných firmách pro A. R. ) dovodil, že vzhledem k absenci slova pracujících , s nímž byla věta publikována, ztrácí odpověď smysl. Dovolací soud je přesvědčen, že je nutno důsledně vycházet ze zákonného požadavku, podle něhož úkolem požadované odpovědi je uvést příslušné skutkové tvrzení na pravou míru, resp. neúplné či jinak pravdu zkreslující tvrzení doplnit nebo zpřesnit. Pokud toho však navržené znění odpovědi není schopno (např. pro logické nedostatky kompozice textu), nemůže být žalobě na uveřejnění odpovědi v tomto znění vyhověno v důsledku nenaplnění předpokladů vyplývajících z ustanovení § 10 odst. 2 tiskového zákona. Není přitom věcí soudu, aby neúplné nebo ne zcela logické znění odpovědi sám domýšlel, resp. jinak dotvářel. Potud se proto dovolací soud neztotožňuje s faktickým závěrem odvolacího soudu, že uvedená věta odpovědi byla žalobcem uplatněna důvodně.
 Protože vzhledem k popsaným skutečnostem nelze dovoláním napadený rozsudek Vrchního soudu v Praze pokládat za správný (§ 243b odst. 2 o.s.ř.), Nejvyššímu soudu České republiky jako soudu dovolacímu (§ 10a o.s.ř.) nezbylo, než jej proto, včetně souvisejících výroků o nákladech řízení, zrušit a vrátit mu věc k dalšímu řízení
 (§ 243b odst. 2 a 3 o.s.ř.). K projednání věci nebylo nařízeno jednání (§ 243a odst. 1 o.s.ř.).


text:
87/1986 Sb. Zákon o pětiletém plánu na léta 1986-1990
 87/1986verze 1
 Zákon č. 87/1986 Sb.Zákon České národní rady o státním plánu rozvoje národního hospodářství České socialistické republiky na léta 1986 - 1990 (zákon o pětiletém plánu)
 Částka 27/1986
 Platnost od 23.12.1986
 Účinnost od 23.12.1986
 Aktuální znění 23.12.1986 (verze 1)
 ČÁST PRVNÍ - Základní úkoly pětiletého plánu (§ 1 - § 3)
 ČÁST DRUHÁ - Hlavní úkoly odvětví a úseků ekonomiky (§ 4 - § 14)
 ČÁST TŘETÍ - Podmínky a předpoklady pro realizaci pětiletého plánu (§ 15 - § 18)
 ČÁST ČTVRTÁ - Závěrečná ustanovení (§ 19 - § 21)
 ze dne 11. prosince 1986
 o státním plánu rozvoje národního hospodářství České socialistické republiky na léta 1986-1990
 (zákon o pětiletém plánu)
 Vycházejíc z generální linie výstavby rozvinuté socialistické společnosti, z hlavních směrů hospodářského a sociálního rozvoje Československé socialistické republiky na léta 1986-1990 a výhledu do roku 2000 schválených XVII. sjezdem Komunistické strany Československa, z výsledků rozvoje dosažených v minulém období, jakož i z měnících se vnitřních a vnějších podmínek současného a pokračujícího rozvoje národního hospodářství, v souladu se zákonem č. 81/1986 Sb., o státním plánu rozvoje národního hospodářství Československé socialistické republiky na léta 1986-1990, usnesla se Česká národní rada na tomto zákoně:
 Základní úkoly pětiletého plánu
 Poslání zákona
 Tento zákon stanoví základní úkoly státního plánu rozvoje národního hospodářství České socialistické republiky na léta 1986-1990 (dále jen "pětiletý plán") a rozhodující podmínky pro jeho realizaci jako závaznou směrnici pro řídící činnost vlády České socialistické republiky, ústředních orgánů, národních výborů a jiných orgánů České socialistické republiky a pro hospodářskou činnost orgánů středního článku řízení a socialistických organizací.
 Základní zaměření pětiletého plánu
 Pětiletý plán zabezpečuje realizaci dlouhodobé hospodářské strategie, založené na urychlení sociálně ekonomického rozvoje cestou intenzifikace a zvyšování efektivnosti společenské výroby, kvality veškeré práce a přísné hospodárnosti, na efektivním využívání výrobního a lidského potenciálu České socialistické republiky a na prohlubování účasti Československé socialistické republiky v mezinárodní dělbě práce a upevňování její obranyschopnosti.
 Ke splnění základního zaměření sociálně ekonomického rozvoje se stanoví zvýšit vytvořený hrubý národní důchod do roku 1990 o 17-18 % proti roku 1985 a jeho přírůstek krýt nejméně z 92 % zvýšením společenské produktivity práce; k tomu zejména
 a) urychlit vědeckotechnický pokrok na základě účinného zapojení národního hospodářství České socialistické republiky do realizace Komplexního programu vědeckotechnického pokroku členských zemí Rady vzájemné hospodářské pomoci do roku 2000; výrazněji a rychleji zavádět nejnovější výsledky vědeckotechnického rozvoje do výrobní a společenské praxe při realizaci společensky žádoucích strukturálních změn ekonomiky, včetně útlumu ekonomicky neefektivních výrob,
 b) dále snižovat energetickou náročnost národního hospodářství; v letech 1986-1990 dosáhnout poklesu spotřeby palivoenergetických zdrojů na jednotku vytvořeného hrubého národního důchodu průměrně ročně o 2,9 %,
 c) na všech úsecích národního hospodářství podstatně zlepšit hospodaření s kovovým fondem, ropnými produkty, cementem a dřevní hmotou; v letech 1986-1990 dosáhnout relativních úspor finální spotřeby železných i neželezných kovů,
 d) snížit přepravní náročnost v průběhu realizace pětiletého plánu zhruba o 10 % a postupně komplexně racionalizovat oběh zboží a modernizovat skladové hospodářství,
 e) dosáhnout předstihu dynamiky obratu zahraničního obchodu před dynamikou vytvořeného


text:
národního důchodu na základě širšího a efektivnějšího zapojení do mezinárodní dělby práce, především do socialistické ekonomické integrace,
 f) využívat neustále se zvyšující kvalifikace pracujících pro zrychlení růstu produktivity práce ve všech odvětvích národního hospodářství a zabezpečovat rychlejší růst produktivity práce než průměrných mezd při důsledném uplatňování principu zásluhovosti,
 g) podstatně zlepšit využívání kapacit a základních prostředků a urychlit likvidaci těch, které jsou zastaralé a neefektivní; výrazně zvýšit efektivnost investic,
 h) výrazně zlepšit vývoj a využívání zásob,
 i) prohloubit úlohu plánu jako základního nástroje řízení sociálně ekonomických procesů na všech stupních, podílet se na přípravě komplexní přestavby hospodářského mechanismu tak, aby výrazně usměrnila postup zdokonalování soustavy plánovitého řízení v letech 1987-1990 a byla plně využita při sestavování pětiletého plánu na léta 1991-1995; přitom účinněji než dosud využívat hodnotových vztahů a nástrojů,
 j) dále zdokonalovat plánování komplexního rozvoje oblastí, vytvářet racionální oblastní strukturu národního hospodářství a vyvážené hospodářské a sociální proporce v oblastním uspořádání výrobních a nevýrobních odvětví,
 k) soustředěnou pozornost věnovat dalšímu rozvoji hlavního města Prahy, zajišťovat rozvoj hlavních průmyslových aglomerací, zejména v Severomoravském a Severočeském kraji a přijmout účinná opatření ke zlepšení životních podmínek ve vybraných západních oblastech Západočeského a Jihočeského kraje; přitom prohlubovat spolupráci národních výborů s resorty.
 Hlavní úkoly odvětví a úseků ekonomiky
 Uplatnění vědeckotechnického rozvoje
 Ke zvýšení úlohy vědeckotechnického rozvoje jako rozhodujícího činitele intenzifikace ekonomiky se stanoví:
 a) podílet se na růstu účinnosti mezinárodní vědeckotechnické spolupráce, zejména se Svazem sovětských socialistických republik a ostatními státy socialistického společenství; zabezpečovat úlohy vyplývající z Komplexního programu vědeckotechnického pokroku členských států Rady vzájemné hospodářské pomoci do roku 2000,
 b) koncentrovat síly a prostředky vědy, výzkumu, vývoje a výroby především na perspektivní, efektivní a pro rozvoj národního hospodářství rozhodující akce a směry řešení,
 c) zkracovat lhůty řešení a realizace výzkumných a vývojových úkolů a zajišťovat dosahování výsledků srovnatelných se světovou úrovní a jejich urychlené uplatnění ve výrobě,
 d) zvýšit efektivní využívání licencí jako významného zdroje vědeckotechnického pokroku,
 e) rozšířit a zpřísnit hodnocení kvality výrobků v souladu s potřebami vnitřního a zahraničního trhu na základě náročných kritérií, podložených mezinárodním srovnáním.
 Rozhodující úsilí o intenzifikaci národního hospodářství vyvinout zejména v průmyslu, v jehož rozvoji se pro období pětiletého plánu stanoví:
 a) zvýšit objem průmyslové výroby o 13-14 % a produktivitu práce v průmyslu o 12-13 %; přitom prvořadou pozornost věnovat optimalizaci struktury výroby a jejímu efektivnímu užití, jakož i kvalitě a technické úrovni výrobků,
 b) posilovat ve struktuře průmyslové výroby úlohu strojírenství a elektrotechniky a zvýšit jejich výrobu na území České socialistické republiky v souhrnu nejméně o 26 %,
 c) zaměřit rozvoj hutnictví na území České socialistické republiky na intenzifikaci výroby a zlepšováním struktury a sortimentu hutní výroby dosáhnout lepšího využití kapacit a modernizace výrobní základny,
 d) vytvářet na území České socialistické republiky předpoklady pro těžbu uhlí a lignitu v roce 1990 v rozsahu 113,7 mil. tun a pro rozvoj jaderné energetiky, dbát o hospodárné získávání a využívání všech zdrojů paliv a energie a dále rozvíjet centralizované zásobování teplem,
 e) zvýšit výrobu chemického průmyslu do roku 1990 nejméně o 14 % a jeho rozvoj


text:
zaměřit na vyšší zhodnocování a plné využití vstupních surovin a energií; výrobu farmaceutického průmyslu zvýšit o 40 %,
 f) zvýšit v dřevozpracujícím průmyslu výrobu o 12,6 % a zaměřit se na vyšší zhodnocení dřevní hmoty, zejména jejím komplexním využitím,
 g) zvýšit výrobu v lehkém průmyslu nejméně o 14,5 % při zvyšování kvality a módnosti výrobků, rozšíření výroby zboží mimořádné jakosti a při soustavné inovaci výrobků spotřebního zboží,
 h) zabezpečit rozvojem výroby stavebních hmot krytí potřeb národního hospodářství a obyvatelstva v objemu, sortimentní skladbě a vysoké kvalitě výrobků.
 Rozvoj zemědělsko-průmyslového komplexu
 Základním úkolem zemědělsko-průmyslového komplexu je zabezpečovat a zkvalitňovat výživu lidu při současném zvyšování celkové míry soběstačnosti ve výrobě potravin. K zajištění tohoto úkolu se stanoví:
 a) orientovat zemědělsko-průmyslový komplex na zvyšování efektivnosti a snižování nákladovosti výroby; v odvětvích zajišťujících výrobní prostředky pro zemědělství a výrobu potravin zabezpečovat trvalý růst jejich technické úrovně, vyšší produktivnost, provozní spolehlivost a komplexnost dodávek,
 b) zvýšit hrubou zemědělskou výrobu v období pětiletého plánu ve srovnání s obdobím 1981 až 1985 o 6,1 % při zabezpečování přednostního růstu rostlinné výroby před živočišnou,
 c) důsledněji uplatňovat opatření k ochraně půdního fondu a ke zvyšování úrodnosti půd,
 d) zabezpečit vyšší stabilitu sklizní obilovin a dosáhnout v souhrnu za období pětiletého plánu produkce 37,6 mil. tun,
 e) rozvíjet živočišnou výrobu v souladu s celospolečenskými požadavky a reálnými zdroji krmiv,
 f) řešit disproporce mezi výrobou, skladováním a zpracováním zemědělské produkce; zvýšit kvalitu a rozšířit sortiment výrobků pro výživu a ochranu rostlin z vlastní produkce při podstatném zvýšení dodávek vápenatých hnojiv,
 g) zvýšit v potravinářském průmyslu do roku 1990 výrobu a dodávky do tržních fondů o 9 až 10 %; rozšiřovat sortiment výrobků ve všech cenových hladinách, jejich inovaci spojovat se zlepšováním užitných vlastností a kvality a s prodloužením jejich trvanlivosti; rozšiřovat sortiment výrobků pro dietní stravování a výživu dětí.
 Rozvoj lesního a vodního hospodářství
 (1) K zajištění podmínek v lesním hospodářství pro udržení produkčních a ostatních funkcí lesa se stanoví:
 a) zaměřit hlavní pozornost na intenzifikaci pěstební činnosti, na zvýšení péče o porosty do 50 let, zesílení prevence, ochrany a péče o čistotu lesa a na odstraňování škod způsobených škůdci, exhalacemi a ostatními civilizačními vlivy,
 b) výrazně zlepšit v národním hospodářství hospodaření s dřevem a vytvářet podmínky pro jeho zvýšené využití.
 (2) Ve vodním hospodářství se stanoví:
 a) zabezpečovat pro národní hospodářství a obyvatelstvo vodu v potřebném množství a kvalitě při důsledném prosazování racionálního hospodaření s vodou,
 b) rozšiřovat a chránit veškeré zdroje vody a zajišťovat ochranu vod před znečistěním,
 c) vytvářet předpoklady pro efektivní rozvoj závlah, využívání vodní energie a zvyšování ochrany před povodněmi.
 Rozvoj stavební výroby
 K rozvoji stavební výroby se stanoví:
 a) zabezpečit růst stavební výroby dodavatelských organizací téměř o 9 % a zvýšit její výkonnost, zvýšení objemu stavebních prací zabezpečit zhruba z 80 % růstem produktivity práce,
 b) důsledněji přizpůsobovat stavební kapacity stanoveným prioritám v zaměření investiční výstavby v tuzemsku a při vývozu včetně integračních akcí; zajistit potřeby modernizace, rekonstrukce, oprav a údržby základních prostředků, zejména bytového fondu,
 c) věnovat zvýšenou péči kvalitě stavebních prací; zvyšovat


text:
technologickou disciplínu a osobní odpovědnost za provedené práce, využití stavebních strojů, zařízení a dopravních prostředků a důsledněji využívat fond pracovní doby.
 (1) Rozhodujícím úkolem dopravní soustavy je zvyšovat kvalitu, spolehlivost, bezpečnost a hospodárnost při uspokojování přepravních potřeb národního hospodářství a obyvatelstva; k jeho zabezpečení se stanoví:
 a) posilovat veřejnou dopravu a v jejím rámci pak zejména železniční a vodní dopravu v souladu s dopravní politikou v nákladní dopravě,
 b) přednostně rozvíjet elektrickou trakci v železniční a městské hromadné dopravě při současném snižování měrných spotřeb pohonných hmot a elektrické energie na jednotku výkonu ve všech oborech dopravy, především v závodové dopravě,
 c) dosáhnout růstu efektivnosti dopravy zvýšeným využíváním dopravních prostředků, jejich modernizací, zkvalitněním opravárenské činnosti, zvýšením kázně a pořádku a rychlejším rozvíjením progresivních přepravních systémů,
 d) inovovat a modernizovat dopravní cesty, dopravní, přepravní a manipulační prostředky, rekonstruovat železniční tratě a stanice při další elektrizaci tratí a jejich vybavením automatickým zabezpečovacím zařízením a pokračovat ve výstavbě dálnic a rozhodujících pozemních komunikací.
 (2) K rozvoji spojů se stanoví pokračovat v rozšiřování a zkvalitňování spojových služeb; modernizovat, rekonstruovat a rozvíjet technickou základnu spojových sítí a připravovat podmínky pro zavádění nových služeb, včetně přenosu dat i textových informací pro potřeby řízení.
 Rozvoj hospodářských styků se zahraničím
 V rozvíjení hospodářských styků se zahraničím se stanoví:
 a) zlepšovat směnné relace především vyšším zhodnocením vynakládané práce a efektivní vývozně dovozní strukturou,
 b) zvýšit podíl strojírenství a odborů založených na domácí surovinové základně v mezinárodní dělbě práce,
 c) zvyšovat devizový přínos z poskytovaných služeb, zejména ze zahraničního cestovního ruchu, lázeňství a dalších forem nehmotného dovozu,
 d) trvale prohlubovat ve vztahu k socialistickým státům všestranné hospodářské styky a vědeckotechnickou spolupráci zejména s členskými státy Rady vzájemné hospodářské pomoci, především se Svazem sovětských socialistických republik,
 e) rozvíjet ve vztahu k nesocialistickým státům vzájemně výhodnou směnu při větším využívání kooperace a spolupráce na třetích trzích; prohlubovat hospodářskou spolupráci s rozvojovými státy, zajišťující oboustranně vyšší přínos ze vzájemné spolupráce a účast na jejich industrializaci.
 Rozvoj investiční výstavby
 V rozvoji investiční výstavby se stanoví:
 a) realizovat celkový objem investiční výstavby v souhrnu za léta 1986-1990 o 10-11 % vyšší než v období 1981-1985 při výraznější změně struktury ve prospěch podílu strojů a zařízení,
 b) zvýšit podíl investic na efektivní modernizaci a rekonstrukci výrobní základny a zabezpečovat včasné uvádění kapacit do provozu při dosažení projektovaných parametrů; nezahajovat nepřipravené a dodavatelsky nezajištěné akce a vytvářet podmínky pro důsledné snižování nadměrné rozestavěnosti a zkracování lhůt investiční výstavby,
 c) zabezpečit hospodárné vynakládání investic a zastavit neodůvodněný růst rozpočtových nákladů; výrazně urychlit obnovu opotřebených základních prostředků na vyšší technické úrovni a vyřazování zastaralých strojních základních prostředků.
 Rozvoj životní úrovně
 (1) V rozvoji životní úrovně se stanoví:
 a) spojovat další růst životní úrovně obyvatelstva a upevňování jeho životních jistot důsledně s výsledky, kterých bude dosahováno v rozvoji národního hospodářství; hlavní směry rozvoje životní úrovně orientovat na přednostní realizaci takových opatření, která povedou k výraznějšímu sepětí zájmu jednotlivých členů společnosti s celospolečenskými zájmy, a proto růst osobní spotřeby co nejtěsněji spojovat s výsledky práce,
 b) pružněji přizpůsobovat další rozvoj placených služeb