text:
úmyslně, jestliže vzhledem k povaze živnosti a osobě podnikatele je obava, že se dopustí stejného nebo podobného činu při provozování živnosti.“. Dle jeho přesvědčení tato zákonná dikce byla v souladu s Listinou, jelikož „šetřila jejich podstatu a smysl“ (čl. 4 odst. 4 ve spojení s čl. 26 odst. 1 Listiny) - omezení práva podnikat bylo důsledně vázáno na činnosti, které souvisely s trestnou činností, a to vycházejíc z odůvodnitelného zájmu společnosti na tom, aby alespoň po určitou dobu byla odsouzená osoba zbavena možnosti provádět aktivity v oblasti, v níž porušila zájmy chráněné trestním zákonem. Navzdory uvedenému konstatování krajský soud upozorňuje na možný rozpor možnosti správního orgánu rozhodnout o zrušení živnostenského oprávnění v situaci, kdy obecný soud rozhodující o vině a trestu za určité jednání neuložil trest zákazu činnosti (a to s poukazem na možný rozpor s čl. 40 odst. 1 Listiny).
 Navrhovatel dále poukazuje na zásadní změnu živnostenského zákona, provedenou zákonem č. 356/1999 Sb. s účinností dnem 1. března 2000, jež obsahovala i nové znění § 6 odst. 2 písm. a), dle něhož za bezúhonného se nepovažuje ten, kdo byl pravomocně odsouzen pro úmyslně spáchaný trestný čin k nepodmíněnému trestu odnětí svobody v trvání alespoň jednoho roku, přičemž po obsahové stránce je tato úprava shodná s úpravou současnou, jelikož následnými novelami došlo k ryze formálním formulačním změnám (zákon č. 167/2004 Sb., zákon č. 130/2008 Sb.). K účelům této zásadní změny krajský soud odkazuje na důvodovou zprávu k návrhu zákona, posléze přijatého pod č. 356/1999 Sb., dle které tímto účelem je „upřesnit stávající nedostatečná a nejednoznačná kritéria, která posuzování bezúhonnosti úzce vázala na souvislost mezi skutkovou podstatou trestného činu a předmětem podnikání nebo na existenci obavy z opakování trestné činnosti při provozování živnosti“, a dále dle níž je takto postupováno „s ohledem na současnou obvyklou úpravu bezúhonnosti v českém právním řádu“, přičemž „podle dosavadní právní úpravy se bezúhonnost posuzuje podle souvislosti skutkové podstaty trestného činu a konkrétního předmětu podnikání, eventuálně podle obavy z opakování trestné činnosti při provozování živností, což neumožňuje omezit podnikání těch osob, které se dopouštějí trestné činnosti obecně související s podnikáním“. V důvodové zprávě bylo konečně vytýkáno předchozí úpravě, že „umožňovala v rámci správní úvahy úřadu příliš subjektivní hodnocení“.
 Podle § 42 odst. 4 a § 69 zákona č. 182/1993 Sb., ve znění pozdějších předpisů, zaslal Ústavní soud předmětný návrh i Senátu Parlamentu České republiky. Úvodem svého vyjádření, doručeného Ústavnímu soudu dne 29. prosince 2008, jeho předseda MUDr. Přemysl Sobotka rekapituluje legislativní vývoj úpravy ustanovení § 6 odst. 2 písm. a) živnostenského zákona, tj. počínaje přijetím zákona č. 455/1991 Sb., přes přijetí zákonů č. 356/1999 Sb., č. 167/2004 Sb., až po přijetí zákona č. 130/2008 Sb., přičemž vyslovuje pochybnost, lze-li z navrhovaného petitu jednoznačně dovodit, jaké znění živnostenského zákona je navrhováno zrušit, neboť ke zrušení navrhovaná dikce § 6 odst. 2 písm. a) živnostenského zákona je označena „ve znění pozdějších předpisů“.
 V dalším se ve vyjádření uvádí, že ze stenozáznamu z projednávání senátního tisku č. 356/1999 návrhu zákona, kterým se mění zákon č. 455/1991 Sb., o živnostenském podnikání


text:
(živnostenský zákon), vyplývá, že na plénu Senátu byla bezúhonnost zmíněna ve zprávě ministra průmyslu a obchodu jako předkladatele tohoto návrhu zákona, který uvedl, že se jedná „o zpřísnění všeobecných podmínek k provozování živnosti, omezující podnikání osob odsouzených pro závažné trestné činy nebo majících daňové nedoplatky“. Dále ve společné zpravodajské zprávě, kterou přednesl zpravodaj výboru pro hospodářství, zemědělství a dopravu, tento kromě jiného uvedl, že „cílem bylo zejména nově vymezit podmínky pro vstup do podnikání u fyzických i právnických osob a rozšířit dosud stanovenou podmínku beztrestnosti o neodsouzení za úmyslný trestný čin, za který byl uložen nepodmíněný trest odnětí svobody delší než jeden rok, nebo o trestný čin, jehož skutková podstata souvisí s podnikáním“. Předseda Senátu v této souvislosti připomíná, že při projednávání návrhu zákona v jednotlivých výborech ani na plénu Senátu nezazněly pochybnosti o souladu úpravy všeobecných podmínek provozování živností s relevantními ustanoveními Listiny, a konstatuje, že shodně s usneseními výborů i plénum Senátu dne 9. prosince 1999 na své 12. schůzi přijalo usnesení (č. 232), jímž návrh zákona ve znění postoupeném Poslaneckou sněmovnou schválilo.
 Dle ustanovení § 44 odst. 2 zákona č. 182/1993 Sb. může Ústavní soud se souhlasem účastníků od ústního jednání upustit, nelze-li od něj očekávat další objasnění věci. Vzhledem k tomu, že jak navrhovatel ve svém návrhu ze dne 18. listopadu 2008, tak i účastníci řízení v přípise předsedy Poslanecké sněmovny Parlamentu České republiky ze dne 1. dubna 2009 a předsedy Senátu Parlamentu České republiky ze dne 31. března 2009, vyjádřili svůj souhlas s upuštěním od ústního jednání, a dále vzhledem k tomu, že Ústavní soud má za to, že od jednání nelze očekávat další objasnění věci, bylo od ústního jednání v předmětné věci upuštěno.
 Jak bylo již uvedeno v naraci, ve věci vedené u Krajského soudu v Plzni pod sp. zn. 30 Ca 98/2008 se žalobce žalobou domáhá zrušení rozhodnutí žalovaného správního orgánu, takto Krajského úřadu Plzeňského kraje, krajského živnostenského úřadu, ze dne 26. června 2008 č. j. VVŽÚ/5727/08, kterým bylo jeho odvolání proti rozhodnutí Městského úřadu v Domažlicích ze dne 17. dubna 2008 č. j. OŽ-6414/2007-11356/2008/See o zrušení živnostenského oprávnění podle § 58 odst. 1 písm. a) s přihlédnutím k § 6 odst. 1 písm. c) a odst. 2 písm. a) zákona č. 455/1991 Sb., o živnostenském podnikání (živnostenský zákon), zamítnuto a prvoinstanční správní rozhodnutí potvrzeno.
 Krajský soud v Plzni poté, co v souvislosti se svojí rozhodovací činností v souladu s čl. 95 odst. 2 Ústavy dospěl k závěru, že ustanovení § 6 odst. 2 písm. a) živnostenského zákona, jehož má být při řešení věci sp. zn. 30 Ca 98/2008 použito, je v rozporu s čl. 4 odst. 4 a čl. 26 odst. 1 Listiny, kmenové řízení dle § 48 odst. 1 písm. a) soudního řádu správního usnesením ze dne 18. listopadu 2008 č. j. 30 Ca 98/2008-19 přerušil a Ústavnímu soudu předložil předmětný návrh na kontrolu norem.
 Dle petitu návrhu se Krajský soud v Plzni domáhá, aby Ústavní soud nálezem „ustanovení § 6 odst. 2 písm. a) zákona č. 455/1991 Sb., o živnostenském

type: other


text:
podnikání (živnostenský zákon)“, zrušil.
 Dikce § 6 odst. 2 písm. a) živnostenského zákona, platná a účinná do 30. června 2008, čili do nabytí účinnosti zákona č. 130/2008 Sb., tj. zákona č. 455/1991 Sb., ve znění zákona č. 167/2004 Sb., byla následující: „Za bezúhonného se pro účely tohoto zákona nepovažuje ten, kdo byl pravomocně odsouzen k nepodmíněnému trestu odnětí svobody pro trestný čin spáchaný úmyslně, ať již samostatně nebo v souběhu s jinými trestnými činy, a byl mu uložen nepodmíněný trest odnětí svobody v trvání nejméně jednoho roku.“. Čl. I bod 16 zákona č. 167/2004 Sb. totiž stanovil: »V § 6 odst. 2 písmeno a) zní: „a) k nepodmíněnému trestu odnětí svobody pro trestný čin spáchaný úmyslně, ať již samostatně nebo v souběhu s jinými trestnými činy, a byl mu uložen nepodmíněný trest odnětí svobody v trvání nejméně jednoho roku,“.«.
 Dikce předmětného zákonného ustanovení ve znění novely provedené zákonem č. 130/2008 Sb. (čl. I bod 9) je pak následující: „Za bezúhonného se pro účely tohoto zákona nepovažuje ten, kdo byl pravomocně odsouzen pro trestný čin spáchaný úmyslně, ať již samostatně nebo v souběhu s jinými trestnými činy, a byl mu uložen nepodmíněný trest odnětí svobody v trvání nejméně jednoho roku, nebo“.
 Dle ustanovení § 75 odst. 1 soudního řádu správního při přezkoumání rozhodnutí vychází soud ze skutkového a právního stavu, který tu byl v době rozhodování správního orgánu. Z uvedeného plyne, že v obecným soudem projednávané a rozhodované věci relevantním právem je ustanovení § 6 odst. 1 písm. a) živnostenského zákona, ve znění platném a účinném do 30. června 2008.
 V mezidobí bylo tudíž relevantní zákonné ustanovení změněno či zrušeno. Souhrnně se k dopadu takovéto situace pro řízení o konkrétní kontrole norem vyslovil Ústavní soud v nálezu sp. zn. Pl. ÚS 38/06 ze dne 6. 2. 2007 (N 23/44 SbNU 279; 84/2007 Sb.). Odkázal v něm předně na nález sp. zn. Pl. ÚS 33/2000 ze dne 10. 1. 2001 (N 5/21 SbNU 29; 78/2001 Sb.) a nález sp. zn. Pl. ÚS 42/03 ze dne 28. 3. 2006 (N 72/40 SbNU 703; 280/2006 Sb.), dle kterých „dojde-li soudce obecného soudu k závěru, že zákon, jehož má být při řešení věci použito (tedy nikoli pouze v té době platný, ale také v té době již neplatný, avšak ještě aplikovatelný zákon), je v rozporu s ústavním zákonem, je povinen předložit věc Ústavnímu soudu (čl. 95 odst. 2 Ústavy). Odmítnutí poskytnout obecnému soudu svým rozhodnutím o ústavnosti či protiústavnosti aplikovatelného zákona pomoc Ústavní soud považoval za důvod vzniku neřešitelné situace umělého právního vakua, rozhodnutí obecného soudu samotného o protiústavnosti aplikovaných ustanovení pak kvalifikoval jako postup v rozporu s Ústavou, a to v rozporu se zásadou koncentrovaného ústavního soudnictví (čl. 83 a čl. 95 odst. 1 a 2 Ústavy).“. Jelikož uvedený postup otevírá prostor pro posuzování dřívějších právních jednání (případně právních událostí) dle pozdější, avšak již ústavně konformní právní úpravy, a vykazuje proto znaky pravé retroaktivity, Ústavní soud jej zásadně omezil na situace připouštějící regulaci pravou retroaktivitou [viz též nález sp. zn. Pl. ÚS 21/96 ze


text:
dne 4. 2. 1997 (N 13/7 SbNU 87; 63/1997 Sb.)] a konstatoval, že z principu ochrany důvěry občanů v právo vyplývá, že princip nepřípustnosti retroaktivity nelze vztáhnout na zpětné působení právních norem, jež nepředstavují zásah do právní jistoty, resp. nabytých práv, přičemž uvedená teze z pohledu členění základních práv a svobod s ohledem na jejich možné adresáty dopadá na případy, ve kterých je tímto adresátem veřejná moc. Pravá retroaktivita dle Ústavního soudu v případě vyslovení protiústavnosti již zrušeného zákona a posouzení předchozích skutkových jednání ústavně konformní právní úpravou s účinky ex tunc na straně veřejné moci tudíž nezakládá porušení principu ochrany důvěry občanů v právo, příp. zásah do právní jistoty, resp. nabytých práv. Ústavní soud v nálezu sp. zn. Pl. ÚS 38/06 rovněž upozornil na skutečnost, že situace odlišná nastává v případech horizontálního působení základních práv a svobod, na něž ve vztahu k třetím osobám nutno vztáhnout principy ochrany důvěry občanů v právo, právní jistoty, resp. nabytých práv - neomezená aplikace postupu založeného interpretací čl. 95 odst. 2 Ústavy obsaženou v nálezu sp. zn. Pl. ÚS 33/2000, potvrzeném nálezem sp. zn. Pl. ÚS 42/03 (všechny viz výše), by tudíž u nich založila pravou retroaktivitu, a tedy rozpor s principem právního státu (čl. 1 odst. 1 Ústavy). Za jediný možný případ průlomu zákazu zpětné účinnosti právní normy v řízení o kontrole norem u horizontálního působení základních práv a svobod Ústavní soud akceptoval ochranu hodnot, jež spadají do rámce materiálního jádra Ústavy dle jejího čl. 9 odst. 2, hodnot, podmínky jejichž ochrany, a to i za cenu prolomení zákazu pravé retroaktivity, obsahuje slavná „Radbruchova formule“.
 Pro uvedené nelze než interpretovat předmětný petit ve smyslu „návrhu na zrušení“ ustanovení § 6 odst. 2 písm. a) živnostenského zákona, platného a účinného do 30. června 2008. Předmětné zákonné ustanovení upravuje právní vztah, ve kterém adresátem tvrzeného důvodu protiústavnosti (čl. 4 odst. 4 a čl. 26 odst. 1 Listiny) je veřejná moc, a nikoli subjekt soukromého práva. Proto jsou v rozhodované věci splněny podmínky pro řízení o konkrétní kontrole norem dle čl. 95 odst. 2 Ústavy ve smyslu právního názoru Ústavního soudu vyjádřeného v nálezech sp. zn. Pl. ÚS 33/2000, sp. zn. Pl. ÚS 42/03 a sp. zn. Pl. ÚS 38/06 (všechny viz výše), a není tudíž dán důvod odmítnutí návrhu dle § 66 odst. 1 zákona č. 182/1993 Sb.
 Konečně se na tomto místě nabízí i otázka relevance legislativní změny pro řízení o kontrole norem. V nálezu sp. zn. Pl. ÚS 15/01 ze dne 31. 10. 2001 (N 164/24 SbNU 201; 424/2001 Sb.) Ústavní soud k této otázce, tj. k dopadu změny zákonného ustanovení v řízení o kontrole norem pro postup dle § 66 odst. 1 a § 67 odst. 1 zákona č. 182/1993 Sb., konstatoval, že změna ke zrušení navrhovaného zákonného ustanovení zakládá důvod odmítnutí návrhu, resp. zastavení řízení o kontrole norem toliko tehdy, je-li pro posouzení ústavnosti tohoto ustanovení rozhodná. Uvedený právní názor byl následně potvrzen řadou dalších nálezů Ústavního soudu [sp. zn. Pl. ÚS 38/04 (viz výše), nález sp. zn. Pl. ÚS


text:
43/04 ze dne 14. 7. 2005 (N 139/38 SbNU 59; 354/2005 Sb.), nález sp. zn. Pl. ÚS 5/05 ze dne 4. 4. 2006 (N 77/41 SbNU 11; 303/2006 Sb.), sp. zn. Pl. ÚS 38/06 (viz výše)]. Od uvedené je ale odlišná situace, v níž nedochází ke změně, nýbrž ke zrušení napadeného ustanovení a jeho nahrazení ustanovením (příp. právním předpisem) novým, a to i v případě jejich identického znění. Jelikož normativní existence právního předpisu (platnost) je utvářena jednotou normotvůrcovy vůle a jejího projevu (publikací předpisu), není u dvou obsahově identických a v čase po sobě následujících právních předpisů dána i jejich identita normativní (identita platnosti). Vycházeje z tohoto právního názoru, Ústavní soud ustanovení § 67 odst. 1 (příp. § 66 odst. 1) zákona č. 182/1993 Sb. v obdobných případech i aplikoval [viz např. usnesení sp. zn. Pl. ÚS 39/04 (ve SbNU nepublikováno, dostupné na http://nalus.usoud.cz)].
 V předmětné věci se rovněž jedná o případ odlišný. Novelou živnostenského zákona, provedenou zákonem č. 130/2008 Sb., nebyla totiž změněna toliko část ustanovení § 6 odst. 2 písm. a) živnostenského zákona, nýbrž celá jeho předchozí dikce zrušena a nahrazena dikcí novou (a to jakkoli by i dikce nová z hlediska důvodů posuzování ústavnosti celého ustanovení neobsahovala relevantní změnu). Z uvedeného plyne závěr, dle něhož navzdory obsahové totožnosti, v důsledku absence jednoty normotvůrcovy vůle a jejího projevu, jsou v rozhodované věci splněny podmínky pro řízení o konkrétní kontrole norem dle čl. 95 odst. 2 Ústavy ve smyslu právního názoru Ústavního soudu vyjádřeného v nálezech sp. zn. Pl. ÚS 33/2000, sp. zn. Pl. ÚS 42/03 a sp. zn. Pl. ÚS 38/06 (všechny viz výše), tj. přezkumu ústavnosti ustanovení § 6 odst. 2 písm. a) živnostenského zákona, platného a účinného do 30. června 2008.
 Obsahovou změnu vymezení pojmu bezúhonnosti spácháním úmyslného trestného činu, proti níž brojí navrhovatel svým návrhem, přinesla nová dikce ustanovení § 6 odst. 2 písm. a) živnostenského zákona, ve znění zákona č. 356/1999 Sb. Důvodová zpráva k vládnímu návrhu novely živnostenského zákona (tisk 263, 1999, III. volební období), přijatého Parlamentem České republiky a publikovaného pod č. 356/1999 Sb., na okraj nového znění ustanovení § 6 odst. 2 písm. a), jež ve srovnání s úpravou obsaženou v zákoně č. 455/1991 Sb. neomezilo pojem bezúhonnosti na souvislost spáchaného trestného činu s předmětem podnikání, konstatovala následující: „Nově se vymezuje bezúhonnost, a to s ohledem na její současnou obvyklou úpravu v českém právním řádu ve vazbě na pravomocné odsouzení pro trestný čin spáchaný úmyslně, přičemž je v návrhu rozlišen důsledek pravomocného odsouzení pro trestný čin podle jeho závažnosti. Pravomocné odsouzení pro úmyslný trestný čin, byl-li za něj uložen nepodmíněný trest odnětí svobody v délce alespoň jednoho roku, způsobí ztrátu bezúhonnosti vždy. Stejný důsledek bude mít i pravomocné odsouzení pro trestný čin, jehož skutková podstata souvisí s podnikáním nebo s předmětem podnikání, přičemž návrh blíže rozlišuje trestné činy spáchané úmyslně a z nedbalosti. Podle dosavadní právní úpravy se bezúhonnost posuzuje podle souvislosti skutkové podstaty trestného činu a konkrétního předmětu podnikání, event. podle obavy z opakování trestné činnosti při provozování živnosti, což


text:
neumožňuje omezit podnikání těch osob, které se dopouštějí trestné činnosti obecně související s podnikáním. Nadále se nebude při posuzování bezúhonnosti zjišťovat, zda je dána obava z opakování trestné činnosti při provozování živnosti, neboť tato právní úprava umožňovala v rámci správní úvahy úřadu příliš subjektivní hodnocení.“.
 Na 17. schůzi Poslanecké sněmovny Parlamentu České republiky ve druhém čtení konaném dne 13. října 1999 ke zdůvodnění nového znění § 6 odst. 2 živnostenského zákona ministr průmyslu a obchodu Miroslav Grégr uvedl: „Zpřísňují a zpřesňují se požadavky na bezúhonnost podnikatele, aby se účinněji zamezil přístup do podnikání osobám odsouzeným pro závažné trestné činy. Na závadu bezúhonnosti by měl napříště být nejen trestný čin, jehož skutková podstata souvisí s předmětem podnikání, ale každý úmyslný trestný čin, za nějž byl uložen nepodmíněný trest odnětí svobody v délce více než jeden rok.“.
 Návrhem Krajského soudu v Plzni napadená dikce předmětného zákonného ustanovení, přijatá zákonem č. 167/2004 Sb., pak vycházela z intence, jež se důvodu namítané protiústavnosti nedotýká. V důvodové zprávě k vládnímu návrhu novely živnostenského zákona (tisk 200, 2003, IV. volební období), přijatého Parlamentem České republiky a publikovaného pod č. 167/2004 Sb., se totiž v daném kontextu uvádí: „V § 6 odst. 2 písmeno a) se upřesňuje stávající právní úprava posuzování bezúhonnosti pro případy, kdy byla fyzická osoba pravomocně odsouzena pro úmyslný trestný čin spáchaný v souběhu s jinými trestnými činy.“.
 Problematikou bezúhonnosti ve vazbě na ustanovení čl. 26 Listiny se Ústavní soud zabýval v nálezu sp. zn. Pl. ÚS 38/04 (viz výše). Konstatoval v něm, že jakkoli čl. 26 odst. 2 Listiny předpokládá možnost omezení výkonu některých povolání nebo činností zákonem, aniž by specifikoval účel omezení, právní normy vydané na jeho základě však musí obstát v testu proporcionality. Z uvedeného plyne, že nejprve je třeba posuzovat i samotnou povahu cílů, jež omezení sleduje, a dále nutno zkoumat potřebnost zvoleného prostředku z pohledu jeho šetrnosti ve vztahu k základnímu právu - tj. ke svobodnému podnikání. Při posuzování ústavnosti § 2e odst. 1 písm. c) a odst. 5 zákona č. 252/1997 Sb., o zemědělství, ve znění pozdějších předpisů, pak dospěl k závěru, dle něhož již samotná podmínka bezúhonnosti neobstála z hlediska potřebnosti zvoleného prostředku, neboť je nešetrná k základní svobodě podnikat a žádoucího stavu (sledovaného cíle) lze dosáhnout jinak. Z těchto důvodů Ústavní soud rozhodl o zrušení ustanovení § 2e odst. 1 písm. c) zákona o zemědělství, vymezujícího podmínku bezúhonnosti, a jako související bylo zrušeno ustanovení § 2e odst. 5 zákona o zemědělství, které vymezuje pojem bezúhonnosti pro účely zákona o zemědělství.
 Může-li dle čl. 26 odst. 2 Listiny zákon stanovit podmínky a omezení pro výkon určitých povolání nebo činností, v tom rámci i omezení základního práva podnikat dle čl. 26 odst. 1 ve spojení s čl. 41 odst. 1 Listiny, musí přitom ve smyslu čl. 4 odst. 4 Listiny šetřit podstatu a smysl daného základního práva. Tuto tezi vyslovil Ústavní soud již v nálezu sp. zn. Pl. ÚS 24/99 ze dne 23. 5. 2000 (N 73/18 SbNU 135; 167/2000 Sb.), v němž konstatoval: „Jakkoli se základního práva


text:
obsaženého v čl. 26 odst. 1 Listiny lze ve smyslu čl. 41 odst. 1 Listiny domáhat pouze v mezích prováděcího zákona, pro zákonodárce, resp. pro normotvůrce platí i pro tento případ hranice stanovená čl. 4 odst. 4 Listiny, dle něhož při používání ustanovení o mezích základních práv a svobod musí být šetřeno jejich podstaty a smyslu.“.
 Jak ustáleně judikuje Ústavní soud [viz nález sp. zn. Pl. ÚS 4/94 ze dne 12. 10. 1994 (N 46/2 SbNU 57; 214/1994 Sb.), nález sp. zn. Pl. ÚS 15/96 ze dne 9. 10. 1996 (N 99/6 SbNU 213; 280/1996 Sb.), nález sp. zn. Pl. ÚS 16/98 ze dne 17. 2. 1999 (N 25/13 SbNU 177; 68/1999 Sb.), nález sp. zn. Pl. ÚS 41/02 ze dne 28. 1. 2004 (N 10/32 SbNU 61; 98/2004 Sb.) a další], princip proporcionality je založen metodologicky na třech krocích: Prvním je hodnocení jednoduchého práva hlediskem vhodnosti, jehož obsahem je posuzování zvoleného normativního prostředku z pohledu možného naplnění sledovaného účelu. Není-li daný normativní prostředek způsobilý sledovaného účelu dosáhnout, jde ze strany zákonodárce o projev svévole, jenž se považuje za rozporný s principem právního státu. Druhým krokem uplatnění principu proporcionality je posouzení jednoduchého práva hlediskem potřebnosti, jež sleduje analýzu plurality možných normativních prostředků ve vztahu k zamýšlenému účelu a jejich subsidiaritu z hlediska omezení Ústavou chráněné hodnoty - základního práva nebo veřejného statku. Lze-li zákonodárcem sledovaného účelu dosáhnout alternativními normativními prostředky, je pak ústavně konformní ten, jenž danou ústavně chráněnou hodnotu omezuje v míře nejmenší. Sleduje-li posuzované jednoduché právo na straně jedné ochranu určité z ústavně chráněných hodnot, na straně druhé však jinou omezuje, třetí hledisko principu proporcionality, jímž je poměřování, představuje metodologii zvažování těchto v kolizi stojících ústavních hodnot.
 - dle § 4a odst. 1 písm. a) zákona č. 553/1991 Sb., o obecní policii, ve znění pozdějších předpisů: „bezúhonným pro účely tohoto zákona není ten, kdo byl pravomocně odsouzen pro úmyslný trestný čin nebo byl v posledních 5 letech pravomocně odsouzen pro trestný čin spáchaný z nedbalosti, jestliže jeho jednání, kterým spáchal trestný čin, je v rozporu s posláním strážníka podle tohoto zákona“,
 - dle § 3 odst. 3 zákona č. 95/2004 Sb., o podmínkách získávání a uznávání odborné způsobilosti a specializované způsobilosti k výkonu zdravotnického povolání lékaře, zubního lékaře a farmaceuta: „za bezúhonného se pro účely tohoto zákona považuje ten, kdo nebyl pravomocně odsouzen k nepodmíněnému trestu odnětí svobody pro úmyslný trestný čin spáchaný v souvislosti s poskytováním zdravotní péče, nebo ten, na něhož se hledí, jako by nebyl odsouzen“,
 - dle § 7 písm. a) zákona č. 312/2006 Sb., o insolvenčních správcích, ve znění zákona č. 41/2009 Sb.: „podmínku bezúhonnosti podle § 6 odst. 1 písm. d) nesplňuje fyzická osoba, která byla pravomocně odsouzena za úmyslný trestný čin spáchaný v souvislosti s výkonem funkce insolvenčního správce, nebo jiný úmyslný trestný čin proti závazným pravidlům tržní ekonomiky“,
 - dle § 6 odst. 4 písm. a) zákona č. 245/2006 Sb., o veřejných neziskových ústavních zdravotnických zařízeních a o změně některých zákonů: „za bezúhonného se pro účely tohoto zákona nepovažuje ten,


text:
kdo byl pravomocně odsouzen pro trestný čin, jehož skutková podstata souvisí s poskytováním zdravotní péče“,
 - dle § 8 odst. 3 písm. b) zákona č. 417/2004 Sb., o patentových zástupcích a o změně zákona o opatřeních na ochranu průmyslového vlastnictví: „za bezúhonného se pro účely tohoto zákona nepovažuje ten, kdo byl pravomocně odsouzen pro trestný čin spáchaný z nedbalosti v souvislosti s poskytováním služeb patentového zástupce“,
 - § 6 odst. 2 písm. b) zákona č. 162/2003 Sb., o podmínkách provozování zoologických zahrad a o změně některých zákonů (zákon o zoologických zahradách): „podmínku bezúhonnosti nesplňuje ten, kdo byl v době 3 let před podáním žádosti pravomocně odsouzen za trestný čin, jehož skutková podstata souvisí s činností vykonávanou v zoologické zahradě, pokud se na něj nehledí, jako by odsouzen nebyl, nebo ten, kdo byl v uvedené době uznán vinen z přestupku či jiného správního deliktu podle právních předpisů o ochraně přírody a životního prostředí, veterinárních předpisů nebo předpisů na ochranu zvířat proti týrání“.
 Srovnáním dvou v právním řádu použitých normativních prostředků vymezení bezúhonnosti spácháním úmyslného trestného činu považuje Ústavní soud návrhem napadenou úpravu za jednak svými důsledky vybočující z mezí sledovaného účelu (tj. zahrnující rovněž případy, u nichž racionální vazba účelu a normativního prostředku absentuje) a jednak svojí intenzitou a rozsahem omezující v kolizi stojící základní právo v míře, jež zakládá i dotčení v třetím hledisku testu proporcionality, v hledisku poměřování. Neobstojí v této souvislosti ani případná námitka neurčitosti a nejasnosti vymezení pojmu bezúhonnosti spácháním úmyslného trestného činu, souvisejícího s předmětem aprobované činnosti. Rozhodnutí o zrušení živnostenského oprávnění správním orgánem je přezkoumatelné soudem, a soudem je tudíž přezkoumatelná i správněprávní interpretace pojmu bezúhonnosti spácháním úmyslného trestného činu souvisejícího s předmětem aprobované činnosti. Dále dosavadní judikatura soudů nijak nesignalizuje skutečnost, že by obecné soudy nebyly s to takovou interpretaci, opřenou o racionální argumentaci, nabídnout. Ilustrací tohoto závěru nechť je rozhodnutí Krajského soudu v Ostravě sp. zn. 22 Ca 137/2004, dle něhož „trestnými činy vedoucími ke ztrátě bezúhonnosti ve smyslu § 6 odst. 2 písm. b) zákona č. 455/1991 Sb., živnostenského zákona, nejsou pouze ty trestné činy, jejichž znakem skutkové podstaty je podnikání (trestné činy hospodářské): pro aplikaci citovaného ustanovení je podstatné, zda trestný čin má souvislost s podnikatelskými aktivitami konkrétní osoby. Za bezúhonného tak nelze považovat podnikatele, který jednáním, za něž byl pravomocně odsouzen v trestním řízení, vymáhá své pohledávky.“.
 Pro uvedené Ústavní soud dospěl k závěru, dle něhož ustanovení § 6 odst. 2 písm. a) zákona č. 455/1991 Sb., o živnostenském podnikání (živnostenský zákon), ve znění zákona č. 167/2004 Sb., bylo v rozporu s čl. 26 odst. 1 a 2 ve spojení s čl. 4 odst. 1 Listiny.
 Formulace výroku „derogačního“ nálezu a jeho právní důsledky
 Rozhodoval-li Ústavní soud v řízení o konkrétní kontrole norem dle čl. 95 odst. 2 Ústavy ve smyslu právního názoru vyjádřeného v nálezech sp. zn. Pl. ÚS 33/2000, sp. zn. Pl. ÚS 42/03 a sp. zn. Pl. ÚS 38/06 (všechny viz výše), po přijetí závěru o ústavní konformitě návrh „na zrušení“ zákonného ustanovení zamítl. V případě závěru


text:
o rozporu napadeného zákonného ustanovení s ústavním pořádkem vyslovil akademický výrok:
 - V nálezu sp. zn. Pl. ÚS 48/06 ze dne 9. 12. 2008 (54/2009 Sb.) tak učinil formou: »Ustanovení § 105 odst. 1 věty třetí zákona č. 235/2004 Sb., o dani z přidané hodnoty, ve znění před novelizací provedenou zákonem č. 296/2007 Sb., a to text „Prohlášením konkursu se daňové řízení nepřerušuje a po prohlášení konkursu se plátci vrátí vyměřený nadměrný odpočet, pokud nemá daňové nedoplatky vzniklé před prohlášením i po prohlášení konkursu.“, bylo v rozporu s čl. 11 odst. 1 Listiny základních práv a svobod.«.
 - V nálezu sp. zn. Pl. ÚS 72/06 ze dne 29. 1. 2008 (291/2008 Sb.) pak výrokem: „Ústavní soud ... dospěl k závěru, dle něhož ustanovení § 57 odst. 5 věty třetí zákona č. 337/1992 Sb., o správě daní a poplatků, ve znění před novelizací provedenou zákonem č. 230/2006 Sb., bylo v rozporu s čl. 1, čl. 11 odst. 1, čl. 36 odst. 1 a 2, čl. 37 odst. 3 Listiny, čl. 6 odst. 1 a čl. 13 Úmluvy, pročež návrhu Nejvyššího správního soudu dle čl. 95 odst. 2 Ústavy v této části vyhověl. S ohledem na čl. 89 odst. 2 Ústavy jsou důsledky shledané protiústavnosti orgány veřejné moci povinny promítnout do své rozhodovací praxe, tedy při řešení konkrétních případů citované ustanovení neaplikovat.“.
 - V nálezu sp. zn. Pl. ÚS 12/06 ze dne 2. 7. 2008 (342/2008 Sb.) tímto akademickým výrokem: »Návrh na vyslovení protiústavnosti ustanovení § 37a odst. 1 věty první zákona č. 588/1992 Sb., o dani z přidané hodnoty, ve znění pozdějších předpisů, a to textu: „Pokud vznikne v důsledku vyměření nadměrného odpočtu vratitelný přeplatek, vrátí se plátci bez žádosti do 30 dnů od vyměření nadměrného odpočtu, a to i v případě prohlášení konkursu. V tomto případě se postupuje podle zvláštního předpisu.“, se zamítá. Z čl. 11 Listiny nelze žádnou interpretací dovodit zvýšenou ochranu práv státu jako vlastníka (v daňových věcech reprezentovaného správcem daně), která by v konkrétní posuzované věci, tj. v případech vyhlášených konkursů, vedla k jeho zvýhodnění a de facto mu přiznávala privilegované postavení vůči ostatním věřitelům.«.
 Ústavní soud připomíná, že s uvedenou modalitou řízení o konkrétní kontrole norem v § 70 zákona č. 182/1993 Sb. obsažené typy výroků nekorespondují. Ústavní soud v řadě svých nálezů přijal rozšíření typologie výroků dle § 70 zákona č. 182/1993 Sb. Učinil tak např. v nálezech sp. zn. Pl. ÚS 41/02 ze dne 28. 1. 2004 (N 10/32 SbNU 61; 98/2004 Sb.), sp. zn. Pl. ÚS 34/04 ze dne 14. 7. 2005 (N 138/38 SbNU 31; 355/2005 Sb.) a sp. zn. Pl. ÚS 43/04 (viz výše), přičemž svůj postup zdůvodnil.
 Ústí-li dané řízení do závěru o ústavní konformitě předmětného zákonného ustanovení, pak zamítnutí návrhu na jeho zrušení nutno interpretovat ve smyslu zamítnutí návrhu na jeho neaplikovatelnost (§ 70 odst. 2 zákona č. 182/1993 Sb. per analogiam) - bylo-li z hlediska rozhodného okamžiku relevantní právo zákonodárcem již zrušeno, nelze ho posléze zrušit i Ústavním soudem. V případě závěru o rozporu daného zákonného ustanovení s


text:
ústavním pořádkem (při splnění kautel, jež z nálezů sp. zn. Pl. ÚS 33/2000, sp. zn. Pl. ÚS 42/03 a sp. zn. Pl. ÚS 38/06 plynou pro horizontální působení základních práv a svobod, čili pro ochranu základních práv třetích osob) je jeho nutným důsledkem akademický výrok o jeho rozporu s ústavním pořádkem. Důsledkem tohoto výroku je neaplikovatelnost předmětného zákonného ustanovení (je-li v rozporu s ústavním pořádkem nejen zákonné ustanovení, tj. legislativní prostředek, nýbrž i jeho účel), resp. vymezení podmínek, za jejichž splnění zákonodárcem zamýšleného účelu lze dosáhnout ústavně konformním postupem, tj. přímou aplikací ústavního pořádku (§ 70 odst. 1 zákona č. 182/1993 Sb., ve znění pozdějších předpisů, per analogiam).
 Účelu řízení o konkrétní kontrole norem v případech, v nichž z hlediska rozhodného okamžiku relevantní zákonné ustanovení bylo již zákonodárcem zrušeno, lze tudíž dosáhnout výrokem o jeho rozporu s ústavním pořádkem, v odůvodnění nálezu pak vymezením rámce (podmínky) pro přímou aplikaci ústavního pořádku (§ 70 odst. 1 zákona č. 182/1993 Sb., ve znění pozdějších předpisů, per analogiam). V předmětné věci s ohledem na čl. 26 odst. 1 a 2 ve spojení s čl. 4 odst. 1 Listiny lze zákonodárcem v ustanovení § 6 odst. 2 písm. a) zákona č. 455/1991 Sb., ve znění zákona č. 167/2004 Sb., sledovaného záměru v řízení před obecným soudem, z něhož řízení o konkrétní kontrole norem vzešlo, dosáhnout omezením podmínky bezúhonnosti pro účely živnostenského zákona na ty trestné činy spáchané úmyslně, ať již samostatně nebo v souběhu s jinými trestnými činy, za něž byl uložen nepodmíněný trest odnětí svobody v trvání nejméně jednoho roku a jejichž skutková podstata souvisí s předmětem podnikání, resp. s podnikáním obecně.
 Poznámky pod čarou * pozn. red.: Sbírka nálezů a usnesení Ústavního soudu, svazek 41, nález č. 125, str. 551, vyhlášen pod č. 409/2006 Sb.


text:
Vyjádření k rozhodnutí o zamítnutí registrace UPŘKC, které bylo vydáno OC MK dne - PDF
 Vyjádření k rozhodnutí o zamítnutí registrace UPŘKC, které bylo vydáno OC MK dne
 Download "Vyjádření k rozhodnutí o zamítnutí registrace UPŘKC, které bylo vydáno OC MK dne 13. 11. 2013"
 Eduard Staněk
 1 Vyjádření k rozhodnutí o zamítnutí registrace UPŘKC, které bylo vydáno OC MK dne Odbor církví Ministerstva kultury ČR vydal dne již druhé zamítavé rozhodnutí o registraci Ukrajinské pravověrné řecko-katolické církve (UPŘKC) působící v České republice. Naše UPŘKC je samostatnou křesťanskou církví východní katolické tradice s liturgií sv. Jana Zlatoústého. Jsme nezávislí jak na Vatikánu, tak na Ukrajině a na jakékoliv jiné místní či zahraniční církevní struktuře. Pramenem naší víry je Boží zjevení obsažené v Písmu svatém a tradici katolické církve. Rozhodnutí vydané MK OC dne naprosto postrádá úřední objektivitu, uvádí mnohé nepravdivé informace poškozující UPŘKC (viz poznámky dále v textu); nadto je radikálním projevem nesnášenlivosti a diskriminace nejen naší náboženské menšiny, ale také zavádí a uplatňuje ideologii, podle níž může být pronásledována jakákoliv skupina křesťanů, a to dle libovůle jakékoliv jinak smýšlející skupiny. Text rozhodnutí je absolutně odtržený od celkového kontextu průběhu registračního řízení UPŘKC, v němž měl OC MK v této fázi vydat rozhodnutí, při kterém byl vázán řídit se právními názory uvedenými ministryní Hanákovou v jejím rozhodnutí ve věci UPŘKC z Tyto právní názory a argumenty MK OC naprosto ignoruje, neboť obsah nového rozhodnutí i celé jeho zdůvodnění jim v plné míře protiřečí, což není zdůvodněno žádnými novými skutečnostmi. Také soudní výroky, které jsou v odůvodnění rozhodnutí uvedeny na podporu názoru MK OC, existovaly již v době rozhodnutí prvního ( ), přičemž je jasné, že jejich obsah se netýká postavení církve. Celý způsob argumentace v odůvodnění rozhodnutí vykazuje známky spíše demagogického ideologického pamfletu než úředního dokumentu. Tento ideologický text výrazně poškozuje naši náboženskou menšinu, proto se podrobně vyjadřujeme k celému jeho obsahu. Uvádíme přepis celého textu rozhodnutí (kromě osobních údajů) a naše poznámky k jednotlivým tvrzením a argumentacím. Přepis rozhodnutí s graficky oddělenými poznámkami UPŘKC: (poznámky UPŘKC jsou odsazeny do třetiny strany) Ministerstvo kultury Maltézské náměstí 471/ Praha 1 Telefon: Fax: Vážená paní Vlasta Jeníčková zmocněnec přípravného výboru Ukrajinské pravověrné řecko-katolické církve... 1
 2 Váš dopis značky Naše značka: MK 53440/2013 OC Vyřizuje/linka: Kišová Monika Mgr./573 V Praze dne: ROZHODNUTÍ Ministerstvo kultury České republiky (dále jen ministerstvo ) jako ústřední orgán státní správy pro věci církví a náboženských společností, určený zákonem č. 3/2002 Sb., o svobodě náboženského vyznání a postavení církví a náboženských společností a o změně některých zákonů (zákon o církvích a náboženských společnostech), ve znění pozdějších předpisů (dále jen zákon ), rozhodlo v řízení o návrhu přípravného výboru Ukrajinské pravověrné řecko-katolické církve, ve složení (dále jen navrhovatel ) o registraci církve a náboženské společnosti Ukrajinské pravověrné řecko-katolické církve podle ustanovení 14 odst. 3 zákona a podle ustanovení 67 zákona č. 500/2004 Sb., správní řád, ve znění pozdějších předpisů, t a k t o : registrace Ukrajinské pravověrné řecko-katolické církve se zamítá Odůvodnění Ministerstvo obdrželo dne 25. května 2011


text:
návrh přípravného výboru Ukrajinské pravověrné řeckokatolické církve na registraci Ukrajinské pravověrné řecko-katolické církve (dále jen návrh na registraci ). V souladu s ustanovením 47 zákona č. 500/2004 Sb., správní řád, ve znění pozdějších předpisů, zahájilo ministerstvo dnem 25. května 2011 správní řízení ve věci registrace Ukrajinské pravověrné řecko-katolické církve (dále jen UPŘKC ). V rámci registračního řízení byl ministerstvem přezkoumán podaný návrh na registraci a předložené podpisové archy. Pro účely registračního řízení byly dále na žádost ministerstva vypracovány znalecké posudky, a to znalcem v oblasti ochranných známek, JUDr. Petrem Přehnilem, PhD., na posouzení názvu církve z hlediska zaměnitelnosti s názvem jiné již registrované církve a náboženské společnosti, popřípadě s názvem jakékoliv jiné právnické osoby, dále znalcem Mgr. Františkem Fojtíkem pro oblast religionistiky a Filozofickou fakultou Ostravské univerzity pro oblast religionistiky. V průběhu řízení byly rovněž rozeslány osobám uvedeným v podpisových arších odpovědní dotazníky, zda jsou opravdu členy UPŘKC a podepsali předložené podpisové archy. Na závěr registračního řízení bylo dne 30. listopadu 2012 vydáno ministerstvem rozhodnutí o zamítnutí registrace UPŘKC. Tedy MK OC rok a půl zdržovalo rozhodnutí o registraci pod záminkou vypracovávání znaleckých posudků, jejichž obsahem se ale při svém rozhodnutí následně neřídilo. Důvody pro toto zamítnutí byly následující: 2
 3 1. Nebyl splněn požadavek zákona č. 3/2002 Sb., o církvích a náboženských společnostech, aby název církve nebyl zaměnitelný s jinou registrovanou církví a náboženskou společností nebo jinou právnickou osobou. Dle názoru ministerstva (podloženém znaleckými posudky) je název UPŘKC v rozporu s 4 odst. 4 zákona zaměnitelný s názvem jiné registrované církve a náboženské společnosti, a to Církve řeckokatolické. Vyjádření doc. Novotného, paní ministryně Hanákové i všeobecná praxe, ale svědčí, že název zaměnitelný není. 2. Nebyl splněn požadavek zákona č. 3/2002 Sb., o církvích a náboženských společnostech, neboť v základním dokumentu UPŘKC byla zatajena skutečná povaha vztahu UPŘKC k Ukrajinské pravověrné řeckokatolické církvi na Ukrajině a zejména Byzantskému katolickému patriarchátu na Ukrajině. Ministerstvo shledalo, že UPŘKC je napojena a začleněna do mezinárodní struktury sdružující církve s podobným vyznáním, jejíž sídlo je na Ukrajině. V tomto druhém rozhodnutí ale MK OC uznává, že nejde o vztah institucionalizovaný nýbrž o vztah tzv. faktický, který ovšem námi nikdy zatajován nebyl a pro registraci není relevantní. 3. Nebyl naplněn požadavek zákona č. 3/2002 Sb., o církvích a náboženských společnostech, aby údaj uvedený v základním dokumentu UPŘKC ohledně její organizační struktury odpovídal skutečnosti, neboť ve skutečnosti nemá UPŘKC žádné biskupy, monastýry, archimandrie, metropole ani diecéze, jak uvádí v základním dokumentu. Ministerstvo tudíž shledalo, že údaj v základním dokumentu UPŘKC v bodě podle 10 odst. 3 písm. f) neodpovídá skutečnosti. Toto hierarchické uspořádání naší církve je však součástí její nauky a kanonické tradice, a to přesto že jsou jmenované úřady neobsazené. Je pravděpodobné, že rovněž neuvedení tohoto uspořádání církve v základním dokumentu by bylo ministerstvem vykládáno jako zatajování organizačních složek církve a nesplnění zákonného požadavku. Ministryně Hanáková pak poukázala na skutečnost, že máli UPŘKC mít v budoucnu možnost navrhovat tyto organizační složky k registraci, musejí být v základním dokumentu uvedeny, jinak by tento dokument musel být


text:
opětovně měněn. Proti tomuto rozhodnutí podala UPŘKC v zákonné lhůtě dne 12. prosince 2012 rozklad. Rozkladová komise projednala podaný rozklad na svém jednání dne 7. února Ministryně kultury rozhodnutím vydaným dne 8. března 2013, čj. MK 12643/2013 OLP, rozhodla o zrušení rozkladem napadnutého rozhodnutí ze dne 30. listopadu 2012 a věc vrátila ministerstvu k novému projednání. V rozhodnutí o rozkladu ministryně kultury uvádí, že v řízení nebylo naplnění žádného z výše uvedených důvodů pro zamítnutí návrhu na registraci UPŘKC dostatečně odůvodněno ve smyslu 68 odst. 3 správního řádu a tudíž je rozkladem napadené rozhodnutí nepřezkoumatelné. V rozhodnutí o rozkladu bylo dále poukázáno na nefunkčnost procesních mechanizmů pro jmenování a ustavování osob do orgánů církve, neboť ze základního dokumentu UPŘKC vyplívá jejich nerealizovatelnost, a to zejména v případě volby či ustavování vyšších orgánů církve. Ministryně netvrdila, že procesní mechanizmy jsou nefunkční, ale uložila OC povinnost jejich funkčnost prověřit a poučit nás o tom, jak zákl. dokument vhodně opravit. Tuto povinnost OC nikdy nesplnil. 3
 4 Ministryně dále, v souladu se zákonnými ustanoveními o rozhodnutí o rozkladu, zavázala OC k respektování právních názorů uvedených v jejím rozhodnutí, což OC nejen nedodržel, ale dokonce tyto směrnice ministryně v novém rozhodnutí zamlčuje a jedná proti nim. Konkrétně ministryně stanovila, že napojení na zahraniční církev ve smyslu osobních kontaktů nemůže být vykládáno jako spojení obou církví; a že název UPŘKC není zaměnitelný s názvem Církve řeckokatolické. Rovněž konstatovala, že tvrzení OC o zaměnitelnosti názvu UPŘKC je ze strany OC porušením povinnosti stejného přístupu ke všem žadatelům o registraci, kterou zákon o církvích stanovuje. V návaznosti na výše uvedené byl dne ministerstvu doručen upravený základní dokument UPŘKC (čj. MK 16625/2013 POD), který obsahuje upravený funkční mechanismus pro jmenování statutárního orgánu a Rady věřících. Ministerstvo jako registrující orgán posoudilo opětovně všechny skutečnosti rozhodné pro registraci církve tak, jak mu to ukládá zejména ustanovení 3, 5, 10 a 14 odst. 1 zákona a zákon č. 500/2004 Sb., správní řád, ve znění pozdějších předpisů. Po posouzení předložené spisové dokumentace konstatujeme, že návrh na registraci podaly v souladu se zákonem tři fyzické osoby (přípravný výbor), které dosáhly věku osmnácti let, mají způsobilost k právním úkonům a jsou občany České republiky nebo cizinci s trvalým pobytem v České republice. Návrh je těmito osobami řádně podepsán a jsou uvedeny jejich osobní údaje. Návrh na registraci obsahuje základní charakteristiku církve, jejího učení a poslání v souladu s ustanovením 10 odst. 2 písm. b) zákona a základní dokument podle ustanovení 10 odst. 3 zákona. Ve spisovém materiálu jsou rovněž doloženy podpisové archy obsahující podpisy 300 zletilých občanů České republiky nebo cizinců s trvalým pobytem v České republice. V rámci registračního řízení ministerstvo provedlo rozsáhlá šetření nejen pro prokázání souladu návrhu na registraci s příslušnými ustanoveními zákona, ale rovněž šetření, zda podpisové archy obsahují podpisy 300 zletilých občanů České republiky nebo cizinců s trvalým pobytem v České republice, kteří jsou v souladu s ustanovením 3 písm. b) zákona osobami hlásícími se k UPŘKC. Uvedeným šetřením tak bylo prokázáno, že skutečný počet osob hlásících se k


text:
UPŘKC činí celkem 307 osob, a je tak naplněn zákonný požadavek podle 10 odst. 2 písm. c) zákona. Ostatní posuzované skutečnosti Odsud počínaje uvádí OC již jen věci, které vykládá zásadně v neprospěch UPŘKC, s tím, že od řešení otázky názvu a funkčnosti organizační struktury již upouští a koncentruje se jen na ideologickou diskvalifikaci naší náboženské menšiny ústící v konečných závěrech textu OC až k všeobecnému odsouzení křesťanské víry. V souladu s 14 odst. 1 písm. c) a odst. 2 zákona bylo dále posuzováno, zda činnost UPŘKC není v rozporu s podmínkami stanovenými zákonem a zda údaje v návrhu na registraci odpovídají skutečnému stavu věci. Jelikož k posouzení otázek především věrouky a organizace této církve bylo třeba odborných znalostí, které nemají úřední osoby a nelze je ani opatřit u jiného správního orgánu, ustanovilo ministerstvo znalce, a to pana Mgr. Františka Fojtíka. Vzhledem k obtížnosti zkoumaného případu vyžadujícího zvláštního 4
 5 vědeckého posouzení byla zpracováním znaleckého posudku pověřena také filozofická fakulta Ostravské univerzity v Ostravě. Ustanovením znaleckého ústavu se řízení protáhlo o další 4 měsíce, přičemž na samotném posudku pracoval doc. Novotný cca pouze měsíc. Čtvrt roku ležela věc na stole tajemníka fakulty v Ostravě. Ministerstvo na základě znaleckých posudků a přezkumem činnosti UPŘKC v rámci registračního řízení dospělo k názoru, že UPŘKC ve své věrouce a postojích čerpá z učení Ukrajinské pravověrné řeckokatolické církve na Ukrajině. Tento závěr byl přitom OC a jeho poradcem panem L. Hučkem predikován hned na začátku registračního řízení; v jeho průběhu už šlo jen o vyrobení potřebných důkazů, ovšem nepravdivých viz níže. Ta vznikla v roce 2009 odštěpením od registrované Ukrajinské řeckokatolické církve na Ukrajině. Důvodem odštěpení byl nesouhlas s věroukou hlásanou Ukrajinskou řeckokatolickou církví, kterou Ukrajinská pravověrná řeckokatolická církev na Ukrajině vnímá jako heretickou a popírající podstatu katolické víry a celého křesťanství. Ukrajinská pravověrná řeckokatolická církev na Ukrajině se dle svých slov snaží o reformu katolické církve, a to zejména odporem proti homosexualitě, juvenilní justici, tzv. gender ideologii, antipedagogice, eutanazii, atd. Předpoklad OC, že se činnost UP HKC na Ukrajině vyčerpává vyjádřeními k celospolečenským otázkám, je značně zkreslený. Jde především o křesťanskou církev, která se na prvním místě věnuje duchovním hodnotám evangelia Ježíše Krista skrze modlitbu a Boží slovo; což ale OC vnímá jako činnost ohrožující společenský pořádek viz dále. V roce 2011 byl pak pravověrným synodem biskupů Ukrajinské pravověrné řeckokatolické církve na Ukrajině založen Byzantský katolický patriarchát, jehož účelem je: zaštítit všechny věřící, kteří chtějí zachovat neporušený poklad katolické víry, nehledě na národnost či příslušnost do jakékoliv katolické církve či tradice. Naše UPŘKC však tomuto patriarchátu nepodléhá, i když se pokládá za dědičku pravé katolické víry, má totiž vlastní nezávislou církevní strukturu. V čele Ukrajinské pravověrné řeckokatolické církve na Ukrajině stojí arcibiskup P. Eliáš Antonín Dohnal (též patriarcha Eliáš) a v rámci církve rovněž figuruje biskup Metoděj Richard Špiřík, exkomunikovaní kněží Církve římskokatolické, kteří jsou českými občany a jsou zároveň i osobami, které podle svého přesvědčení a vnitřních předpisů UPŘKC přináleží k UPŘKC (jejich osobní údaje a podpisy jsou uvedeny na podpisovém archu


text:
č. 11 předloženém UPŘKC). Ukrajinská pravověrná řeckokatolická církev požádala v roce 2009 o registraci jako církev na Ukrajině. Tento pokus o registraci této církve na Ukrajině nebyl úspěšný a dodnes nebyla tato církev na Ukrajině registrována. Podle našich informací nebylo rozhodnutí ve věci registrace této církve na Ukrajině dosud vydáno. OC zde uvádí nepravdivou informaci, o níž nemá žádný dokument. Tím tuto církev, kterou uměle a nepravdivě spojuje s UPŘKC v ČR, poškozuje. 5
 6 Ukrajinská pravověrná řeckokatolická církev na Ukrajině typicky napadá Ukrajinskou řeckokatolickou církev, a to včetně jejích představitelů, homesexualismus a gender ideologii. Zejména ve vztahu k zastáncům genderu se objevují výzvy k omezení jejich občanských práv, konkrétně pak práva být volen a práva být zaměstnán ve veřejné správě. Zastánci genderové ideologie, mezinárodní organizace jako Evropská unie či OSN, svobodní zednáři a obhájci homosexuality jsou běžně označováni jako původci zla a současného úpadku lidstva. Činnost Ukrajinské pravověrné řeckokatolické církve na Ukrajině zahrnuje výzvy k odstoupení od mezinárodních konvencí o lidských právech a svobodách, vypuzení zahraničních charitativních organizací či zákazu organizací svobodných zednářů. Tyto postoje Ukrajinské pravověrné řeckokatolické církve na Ukrajině jsou v drtivé většině prezentovány členy UPŘKC, tj. patriarchou Eliášem, resp. biskupem Metodějem. V naší odpovědi OC ze dne jsme na adresu patriarchy Eliáše a biskupa Metoděje již vysvětlili: Co se týče vztahu k jmenovaným osobám v bodě č.1 a 2, (dopisu OC ze dne , čj. MK 27573/2013 OC) jako samostatná církev k nim máme podobný vztah, a to naprosté svobody a nezávislosti, jako k jiným představitelům církví, například k exarchovi Hučkovi. Co je u nich dobré, to uznáváme, co je pro nás nevhodné, to u všech tolerujeme, ale nepřijímáme. Jedním ze stěžejních prvků učení Ukrajinské pravověrné řeckokatolické církve na Ukrajině je výrazně negativní postoj k homosexualitě Takovéto vyjádření je urážkou náboženského přesvědčení křesťanské církve, která má za stěžejní víru v milost Boží v Kristu. (podle znalce Mgr. Fojtíka jsou vyjádření proti homosexualitě ve více než 400 prohlášeních) a dále problematika juvenilní justice. Na internetových stránkách Ukrajinské pravověrné řeckokatolické církve na Ukrajině je např. v českém jazyce uveřejněna Výzva ukrajinskému národu, především rodičům (http://uogcc.org.ua/cz/church/article/?article=11373), kde je mimo jiného uvedeno: 1994 byl v UE přijat dokument, kterým byla dána na stejnou úroveň zločinná zvrácenost a morální hodnoty. Oficiálně šlo o tzv. rovná práva homosexuálů a leseb v zemích EU ; Homosexuálové mohou zločinně porušovat skutečná lidská práva, protože je to nazváno jejich právem. Oběti jsou označeny za homofoby a trestány. V dalších prohlášeních uveřejněných na internetových stránkách Ukrajinské pravověrné řeckokatolické církve na Ukrajině je uvedeno: Homosexualismus je dnes spojen s celkovou morální devastací a s gender ideologií. ; Mládež dostala zlým příkladem a slovy apostaty Františka schválení na všechny destruktivní vlivy současnosti, tedy na praktikování homosexualismu, okultismu a nečistoty. Toto je viditelný znak ducha antikrista. a další. V prohlášeních ohledně juvenilní justice se Ukrajinská pravověrná řeckokatolická církev na Ukrajině vyjadřuje ke krádežím dětí sociální službou a jejich dalšímu prodávání do zahraničí, např. takto: Realitou je, že ukradené děti jsou přednostně dávány homosexuálům, pedofilům a psychopatům. ; Zločiny proti


text:
dětem, které koná juvenilní justice a sociální pracovníci, jsou těžšími zločiny proti lidskosti, než ty, kterých se dopouštěly fašistické bestie v koncentračních táborech. Z činnosti Ukrajinské pravověrné řeckokatolické církve na Ukrajině je zřejmé, že se jedná o církev a náboženskou společnost, jejíž činnost je v rozporu s principy lidskosti a snášenlivosti, a která podporuje omezování osobních, politických práv fyzických osob pro jejich smýšlení nebo náboženské vyznání a z těchto důvodů rozněcuje nenávist a nesnášenlivost ( 5 zákona). 6
 7 Odsouzení sexuálního zneužívání dětí a zločinů proti lidskosti pokládá OC za činnost odporující principům lidskosti a snášenlivosti. Co k tomu dodat!? V rámci řízení o registraci UPŘKC bylo zjišťováno, zda UPŘKC sdílí výše uvedené postoje Ukrajinské pravověrné řeckokatolické církve na Ukrajině. K otázce homosexuality se kněz a duchovní představitel UPŘKC Stanislav Cigánek pro znalce Mgr. Fojtíka vyjádřil tak, že pro UPŘKC není homosexualita aktuálním tématem, kterým by se církev musela zabývat. Současně však potvrdil, že UPŘKC s negativními vyjádřeními sesterské církve na Ukrajině souhlasí a ztotožňuje se s nimi. Některá výše jmenovaná vyjádření UP HKC byla vydána dlouho po napsání posudku na UPŘKC Mgr. Fojtíkem. OC neuvádí citát posudku Mgr. Fojtíka, který by měl toto přihlášení se o. Cigánka k údajným negativním postojům UP HKC dokazovat. To že křesťanské vyznání, ale např. také islám pokládají homosexualitu za zlo, je veřejně známý fakt, který není třeba nijak prokazovat. Naše UPŘKC proto vnímá negativně také zákony směřující k potírání veřejného vyznávání tohoto křesťanského přesvědčení, resp. tendence vykládat antidiskriminační legislativu v tomto smyslu. Jsme přesvědčeni, že kritika zákonů není trestná, a kdo by ji chtěl trestnou učinit, porušuje nejzákladnější principy demokracie a jakéhokoliv právního státu. Proto zdůrazňujeme, že je absurdní chtít někoho postihovat za to, o čem si úředník myslí, že si to dotyčný myslí. To už by nebylo jen porušením svobody slova, ale i svobody myšlení. Žádný boj proti homosexuálům ani proti jejich právům není v programu UPŘKC, my jsme věrni učení Bible. Rozhodně také odsuzujeme takovou interpretaci antidikrimanační legislativy, která popírá právo křesťanů na svobodu vyznávání jejich náboženského přesvědčení. UPŘKC se při své činnosti nesetkává s lidmi prezentujícími nějakou netradiční sexuální orientaci, ale velmi intenzivně se setkává se snahami omezit svobodu křesťanského vyznání (Mons. Hučko). Žádný problém homosexuality nebyl dosud na překážku našemu působení, ale narážíme na diskriminační činnost katolické instituce a jimi zmanipulovaných úřadů. Projevují pak nenávist vůči nám, jako nemilé konkurenci, toto nás velmi znepokojuje a to rozhodně odsuzujeme. Celkově je postava P. Eliáše Antonína Dohnala (patriarchy Eliáše) vnímána ze strany UPŘKC jako ideový vůdce, jak vyplývá z vyjádření p. Cigánka ze dne 28. října 2012, čj. MK 72693/2012 POD: Patriarcha Eliáš je hlasem svědomí pro církevní hierarchii, křesťanské politiky i všechny křesťany. Varuje před morální duchovní a fyzickou autogenocidou národů v Evropě i ve světě. Co konkrétně znamenají slova ideový vůdce? Kam tato manipulace s citovaným prohlášením směřuje? Dělí se svět jen na idoly a zavrženíhodné zločince? Nejsou kolem nás i obyčejní lidé, snažící se žít dle svého svědomí? Jen člověk plný netolerance, nakažený 7
 8 mentalitou totality může


text:
mít tak černobílé hodnocení světa a osob kolem sebe, jaké se nachází ve vyjádřeních OC. V tomto podání se p. Cigánek otevřeně hlásí k osobě patriarchy Eliáše: Patriarcha je charakterní člověk, o němž plně platí, spravedlivý žije z víry. Co se týká naší náboženské menšiny UPŘKC v ČR, pak já i věřící svobodně přijímáme všechny pozitivní hodnoty z Byzantského katolického patriarchátu i kohokoliv, pokud jsou v duchu evangelia a apoštolské tradice. V tomto podání se dále p. Cigánek k otázce homosexuality vyjadřuje, ve smyslu, že k této otázce má UPŘKC stejný postoj jako všechny ostatní křesťanské církve: Bible ji nazývá hříchem a ohavností... My... nemůžeme tento postoj Božího slova změnit. Homosexuálové mají ve společnosti tatáž práva jako každý občan, ne-li dnes ještě větší. Pokud je smyslem činnosti OC potírat křesťanství v ČR, moc jsme od dob komunismu nepokročili. Ve znaleckém posudku filozofické fakulty Ostravské univerzity v Ostravě je pak k otázce postoje UPŘKC k homosexualitě znalcem uvedeno: Typickým a veřejně deklarovaným rysem této skupiny je však zásadní a jednoznačné odmítání homosexuality a tolerance vůči ní. Toto tvrzení doc. Novotného není v jeho posudku nijak podloženo. Objevuje se na stránkách jeho práce jako blesk z čisté oblohy. UPŘKC žádnou takovou deklaraci či vyjádření nevydala. K tomuto vyjádření byl doc. Novotný iniciován následující otázkou OC: Lze v učení či činnosti církve vysledovat prvky národnostní, etnické nebo rasové nesnášenlivosti? Jaký má církev postoj k ostatním minoritám ve společnosti (např. sexuální menšiny) a jejich právům? Znalcova odpověď na tuto otázku je, oproti ostatním otázkám, maximálně stručná, uvádí: Doba mně daná na vypracování posudku (něco přes měsíc) je samozřejmě příliš krátká na to, abych mohl zodpovědně a se zárukou vynášet soudy o všech rysech učení a praxe této společnosti. Nikdy jsem však nenarazil na prvky národnostní, etnické nebo rasové nesnášenlivosti. Typickým a veřejně deklarovaným rysem této skupiny je však zásadní a jednoznačné odmítání homosexuality a tolerance vůči ní. Toto téma se často vrací jak v materiálech, tak i v rozhovorech členů UPŘKC. Pan doc. Novotný ovšem nebyl svědkem žádných rozhovorů členů UPŘKC, pouze 2x navštívil naši bohoslužbu. Jedenkrát odešel hned po ní a podruhé, krátce pohovořil s pár věřícími. Materiály, o nichž zde mluví, neexistují. Další klíčové téma Ukrajinské pravověrné řeckokatolické církve na Ukrajině juvenilní justice, se rovněž projevuje v činnosti UPŘKC, viz zpráva o manifestaci za Obnovu rodiny a vzkříšení národa (http://uprkccr.com/cz/clanky/zovot/obnova-rodiny---vzkriseni-naroda/ /zprava-zmanifestace.html). Na internetových stránkách UPŘKC dále nalezneme článek Neděle Krista Krále (http://uprkccr.com/cz/clanky/zivot/slovo/nedele-krista-krale.html), kde je uvedeno: Celý svět dnes odvrhl Boží zákony a vrhá se do davového šílenství: Rozvody, smilstva, potraty, eutanazie, pornografie, kradení dětí od rodičů, uctívání zvířat, protipřirozené obcování se stejným pohlavím a kdoví s čím vším... Je evidentní, že UPŘKC otevírá na území české republiky problematiku juvenilní justice jako první, neboť v současnosti není juvenilní justice v ČR obecně diskutovaným tématem. I z výše uvedeného lze konstatovat, že je v této rovině zřejmý vliv Ukrajinské pravověrné řeckokatolické církve na Ukrajině, kdy 8
 9 UPŘKC na výzvu Byzantského katolického patriarchátu přebírá jako jedno za svých klíčových témat téma, které není v


text:
zemi, kde UPŘKC působí svou povahou aktuální. Toto je fatální omyl ze strany OC. Otázka juvenilní justice je v ČR velmi aktuální. Zásadní změny do praxe ve státní péči o nezletilé přináší novela zákona o sociálně právní ochraně dětí účinná již od Novela byla předtím vetována a kritizována Václavem Klausem. (http://www.klaus.cz/clanky/3181) Jeho veto novely zákona bylo medializováno. Další úpravy přináší nový občanský zákoník, který má nabýt účinnosti od Česká média informovala o nebezpečí představovaném tím, že nový občanský zákoník připouští možnost zisku za zprostředkování adopce dítěte, což de facto legalizuje obchod s dětmi. (Viz např.: fond-ohrozenych-deti-fnf- /domaci.aspx?c=a131113_105619_domaci_maq) A) Stejný negativní až nesnášenlivý postoj jaký zastává Ukrajinská pravověrná řeckokatolická církev na Ukrajině vůči tamní Ukrajinské řeckokatolické církvi (viz např. exkomunikace bývalé a současné hlavy Ukrajinské řeckokatolické církve, patriarchů Huzara: a Ševčuka: zaujímá rovněž UPŘKC k Církvi řeckokatolické v České republice, exarchy Ladislava Hučka. Osobní útoky na osobu Ladislava Hučka se objevují ve velkém množství podání UPŘKC. Již spolu s podáním návrhu na registraci UPŘKC bylo ministerstvu doručeno první vyjádření UPŘKC ze dne 25. května 2011, čj. MK 28577/11 POD, ve kterém je L. Hučko obviňován z manipulace původního registračního řízení Ukrajinské řeckokatolické církve v České republice roce 2003, Je faktem, že návrh na registraci Ukrajinské řeckokatolické církve v ČR podaný r byl OC zamítnut, a to především z důvodu, že si existenci takové církve nepřál Vatikán reprezentovaný v tomto případě českým exarchou Hučkem. Nebyl důvod, aby se OC v této věci řídil zájmy Vatikánu. Nejde tedy o nějaké nepodložené a bezdůvodné obviňování L. Hučka z naší strany. Poukazujeme na jeho skutečnou činnost poškozující naši menšinu a odporující principům snášenlivosti a tolerance... dále v podání adresovanému pracovníkovi Filozofické fakulty Ostravské univerzity v Ostravě ze dne 8. června 2012, čj. MK 34907/12 POD, je uvedeno:... Hučko se vás bude snažit ovlivnit vylhanými informacemi, argumenty a zastrašováním, čímž je veřejně znám. Normální slušný člověk nečeká, že církevní hodnostář může tak hrubě očerňovat a veřejně lhát, a proto mu věří. A toho on zneužívá. Dá se očekávat, že Vám zašle spoustu podvržených materiálů s cílem očernit naši náboženskou menšinu. To se také stalo: Viz např. dopis paní Mandové z ; přílohy 1 a 2 Hučkova vyjádření z , kde jsou různá svědectví o destruktivní činnosti UPŘKC stažená z internetových diskuzí, přičemž tyto diskuze vůbec nejsou o UPŘKC; a dále různé články z ukrajinského bulvárního tisku zasílané na OC. 9
 10 V podání ze dne 10. června 2012 čj. MK 37219/12 POD, jsou proti L. Hučkovi vznesena tato obvinění: Hučko vymýšlí teorie o těžkých duchovních otřesech, rozbíjení rodin, a psychických poruchách, což je trestný čin hrubého očerňování... Toto obvinění z naší stryny je oprávněné. Teorie o zhoubné činnosti UPŘKC spatřily světlo světa v jeho vyjádření z , exarcha Hučko se je snaží podkládat internetovými diskuzemi zmíněnými v předešlé poznámce. Hučko je naprosto netolerantní a dokonce rozpaluje náboženskou nenávist, což je trestným činem. To, že je to trestný čin, potvrzuje i OC, když z téhož zločinu v tomto rozhodnutí obviňuje nás. Podání ze dne 30. dubna 2013


text:
obsahuje následující vyjádření: NE my, ale Hučko ve skutečnosti klame Ukrajince, aby chodili do jeho rusínské církve. Tedy podle jeho teorie ukrajinské věřící podvádí on. ; Z této citace našeho dopisu na OC je zřejmé, že prvním, kdo vznesl obvinění z klamání Ukrajinců je Hučko, my se v uvedeném citátu naopak proti jeho obvinění bráníme, to je ale podle OC už samo o sobě zločinem. Měli bychom tedy zřejmě mlčet a zahrabat se 10 km pod zem, abychom svou přítomností na povrchu zemském neomezovali výkon víry Hučkovi církve, jenž bezpodmínečnou likvidaci své konkurence považuje zřejmě za svou náboženskou povinnost. Články (jedná se o články z ukrajinského časopisu Expres popisující nezákonnou činnost Ukrajinské pravověrné řeckokatolické církve na Ukrajině, pozn. ministerstva) byly opublikovány na objednávku, podle podobného principu, jakým působí i Hučko k likvidaci své konkurence. To, že je činnost UP HKC na Ukrajině nezákonná, je tvrzeno ve vzpomínaných článcích, úřední doklady o tom OC nevlastní, neboť neexistují. V dopise adresovaném České biskupské konferenci, doručeném ministerstvu 7. května 2013, čj. MK 22723/13 POD, je uvedeno: Hučko není pouze pasivním členem tohoto řízení na objektivních zásadách, ale psychologicky manipuluje úředníky MK s cílem, aby přestupovali státní zákony. Pokud ČBK neodvolá Hučka, který veřejně prohlašuje, že za žádnou cenu nedovalí zákonnou registraci, Por. Hučkův dopis na OC z pak má spoluúčast na tomto procesu netolerance a diskriminace a není to už jen soukromou záležitostí Hučka, ale celé církve katolické, která se dopouští neoinkvizice a porušuje zákon o svobodě náboženského vyznání, který patří mezi základní lidská práva. Negativní je rovněž postoj UPŘKC k Církvi římskokatolické. Na svých internetových stránkách UPŘKC uveřejnila Otevřený dopis kardinálu Vlkovi, ve kterém je mimo jiné uvedeno: Jako předseda ČBK jste až fanaticky loboval za vstup České republiky do EU. I dnes když je už naprosto jasné, že politika EU nás zbavuje státní samostatnosti v ekonomické i v kulturní a morální oblasti a podrobuje náš národ diktatuře nemorálnosti nadále podporujete tuto globalizační politiku v osobě pana Schwarzenberga. Vy, a celá hierarchie vaší církve, jste zradili Krista i český národ, abyste získali pohodlná místečka v nové světové 10
 11 vládě pohrdající Kristem a Božími zákony. Přihlášením se k panu Schwarznebergovi (sic!) bohužel znovu potvrzujete svou velezradu. Náš citovaný dopis kritizuje nepřiměřenou politickou agitaci kardinála Vlka před prezidentskými volbami. UPŘKC nelobovala za žádného kandidáta, ale před prvním i druhým kolem voleb jsme poukazovali na to, že pan ministr Schwarzenberg nereprezentuje, křesťanské ani demokratické hodnoty, na něž se odvolává. Pan Schwarzenberg veřejně projevil diskriminační postoj k naší náboženské menšině UPŘKC, a to v pořadu Českého rozhlasu hledá se prezident. (http://www.youtube.com/watch?feature=player_embedded&v=r82mpuirop0). Nesnášenlivý postoj UPŘKC k Církvi řeckokatolické přitom neovlivňuje pouze písemná vyjádření UPŘKC, ale i jednání stoupenců UPŘKC. Zásahy do výkonu práva projevovat své náboženství nebo víru (čl. 16 Listiny základních práv a svobod) Církve řeckokatolické ze strany UPŘKC jsou doloženy svědeckou výpovědí paní Mgr. Olgy Mandové. To že správní řád uvádí možnost dokazování svědeckou výpovědí, neznamená, že každá svědecká výpověď je automaticky důkazem. Důkazem mohou být pouze prokazatelná fakta zjištěná např. výpovědí svědka či


text:
jinak. Výpověď paní Mandové ale obsahuje závažná nepravdivá obvinění UPŘKC. Podle svědecké výpovědi paní Mgr. Olgy Mandové ze dne 10. května 2013 byla paní Mandová dne 7. dubna 2013 svědkem toho, že věřící Církve řeckokatolické nemohli vyjít ani vstoupit do chrámu sv. Klimenta v Praze v Karlově ulici na bohoslužbu z důvodu demonstrační či agitační akce stoupenců UPŘKC. Žádná akce UPŘKC se zde toho dne ani jindy nekonala. Paní Mandová byla nucena použít jiný vchod do chrámu přes zákristii. V kostele poté byla svědkem toho, že poté, kdy byl z venku slyšet silný křik, musel otec Slivotský uvnitř kostela zvýšit hlas a vyzvat věřící, kteří byli zablokováni u vchodu, aby použili jiného východu směrem do nádvoří Klementina. Paní Mandová dále uvedla, že u příležitosti církevních svátků chodí na bohoslužby, do tohoto chrámu velké množství věřících, a proto je využíván pro demonstrační a agitační akce, které se pravidelně opakují. Jsou zde pronášena různá náboženská a politická hesla v ukrajinštině, rozdávány pozvánky na různá setkání. Některé rozdávané letáky byly vyslovenou propagací UPŘKC, Letáky propagující UPŘKC ani neexistují. Maximálně mohlo jít o pozvánky na shromáždění za obnovu rodiny jejich rozdávání před kostelem sv. Klimenta, ale UPŘKC neorganizovala. při agitaci byl na některé věřící vyvíjen nátlak, bylo i vyhrožováno, Kým, komu, jak a čím? pro rozšiřování letáků byly využívány i děti. Celkově lze shrnout, že v podáních UPŘKC se objevují soustavná obvinění exarchy L. Hučka a představitelů Církve řeckokatolické, která však nebyla doposud doložena žádnými odpovídajícími důkazy ze strany UPŘKC. 11
 12 Naše tvrzeni doložena jsou: viz předcházející poznámky, v nichž je poukázáno také na nepravdivost Hučkových obvinění proti UPŘKC. Dle názoru ministerstva je tedy zřejmé, že UPŘKC svůj negativní postoj vůči jiné církvi promítá do činností, které omezují výkon víry věřících Církve řeckokatolické a zasahují do jejích vnitřních záležitostí, Bylo by divné, kdyby z absurdních a nepravdivých tvrzení vyplýval pravdivý závěr. což mimo důkaz svědeckou výpovědí dokládá také podání trestního oznámení ze strany UPŘKC na představitele Církve řeckokatolické, exarchu p. Ladislava Hučka, a exkomunikace papežů Benedikta XVI. a Jana Pavla II. Trestní oznámení u policie ČR na Praze 6 jsme podali nejen na exarchu Hučka, ale i na ředitelku OC Ing. Bendovou z důvodu zaujatosti a nesnášenlivosti vůči naší náboženské menšině. Vzhledem k tomu, že v té době dosud probíhalo správní řízení o registraci UPŘKC policie po prošetření nakonec nezahájila trestní stíhání a odkázala nás na možnost vedení sporu u civilního soudu. UPŘKC nikdy žádného papeže a nikoho jiného neexkomunikovala. B) Netolerantní postoj se objevuje rovněž v přístupu UPŘKC k Pravoslavné církvi v českých zemích. I v tomto se shoduje s postojem Ukrajinské pravověrné řeckokatolické církve na Ukrajině k pravoslavným církvím na Ukrajině a v Rusku, který vyvrcholil vyhlášením kletby na patriarchu Kirilla (http://uogcc.org.ua/cz/letters/article/?article=7249). Ani nikoho z pravoslavných představitelů a duchovních jsme neexkomunikovali. UPŘKC se opakovaně domáhala sloužení svých bohoslužeb v chrámu sv. Kateřiny v Praze 2, který na základě nájemní smlouvy s hl. městem Prahou užívá pro konání bohoslužeb Pravoslavná církev v českých zemích. OC věc poněkud zjednodušuje. O chrám jsme žádali


text:
v době, kdy byl nevyužit. Magistrát jej dal k dispozici pravoslavným, kterým už v Praze dal několik chrámů, a to proto, že UPŘKC není dosud registrována na MK OC; až poté jsme žádali o spoluužívání chrámu. Ačkoliv bylo věřícím UPŘKC duchovním Pravoslavné církve v českých zemích opakovaně vysvětleno, že to není možné, vnikli věřící UPŘKC do chrámu sv. Kateřiny a odmítli ho na výzvy oprávněného uživatele opustit. I toto je zkresleno. Byli jsme posláni arcibiskupem Simeonem, hlavou pravoslavné církve v ČR, že se máme na místě domluvit o spoluužívání chrámu. Vstoupení do chrámu je označeno za vniknutí. Proč? Ze strany věřících UPŘKC posléze docházelo k výhrůžkám a slovním útokům směřovaným vůči osobě duchovního Pravoslavné církve v českých zemích. 12
 13 Což je nepravda. Upozornili jsme jej na to, že nebytové prostory kostela využívá nedovoleným způsobem - k ubytování. Přitom je nutno poznamenat, že magistrát hl. města Prahy nabídl UPŘKC k užívání jiný kostel, který leží v blízkosti Prahy, což však UPŘKC odmítla. Jde o kostel kdesi za Berounem a nešlo o oficiální nabídku, pouze o informaci. Výše uvedená činnost UPŘKC je doložena svědeckou výpovědí, kterou poskytl ministerstvu dne 20. června 2013 pan Mgr. Konstantin Moravenov, duchovní správce pravoslavného chrámu sv. Kateřiny v Praze a duchovní správce Pravoslavné církevní obce v Praze 2/VIII. Pan Moravenov byl ještě před třemi roky duchovním Církve řeckokatolické exarchy Hučka, jeho výpověď má podobnou hodnotu jako svědectví paní Mandové. P. Moravenov v této svědecké výpovědi dále uvedl: Jedná se o extrémistickou nacionalistickou skupinu, která je agresivní a jejíž členové šíří mezi ostatními církvemi pomluvy a neklid. P. Moravenov spolu s ostatními členy jiných církví Toto jeho nepodložené tvrzení je samo o sobě trestným činem. Rozuměj: spolu s exarchou Hučkem, u nějž sloužil jako diakon. jsou přesvědčeni, že v případě registrace této skupiny se její aktivity a agresivní chování jejích členů bude stupňovat. U příležitosti konání velkých církevních svátků (např. v Mikulčicích a na Velehradě) jsou vždy představitelé a členové jiných církví zasypáváni ze strany UPŘKC pomluvami a jsou jim zasílány výhružné a obviňující dopisy. Při letošní pouti v Mikulčicích jsme zde Moravenova potkali a pozdravili ho, zřejmě se tím cítil ohrožen, (?) podobně biskupové ČBK pokládali asi náš dopis při příležitosti cyrilometodějského výročí žádající o zastavení diskriminace naší církve za výhružné obviňování. Tato zmínka o Mikulčicích a Velehradě se v písemném záznamu z výpovědi Moravenova nenachází. Bylo by zajímavé zjistit, odkud ji OC čerpal. Zmínka o Velehradu se týká římskokatolických biskupů, proto je důvodné podezření, že někdo z ČBK určitým způsobem při vypracování tohoto fanatického pamfletu pomáhal. Členové UPŘKC také často hledají informace a záminky k tomu, aby mohli zastrašovat představitele jiných církví. Netušíme, na co zde Moravenov myslí, je ale možné, že zde mluví jeho nepokojné svědomí. Totiž Moravenov bydlí v chrámu sv. Kateřiny se svou ženou i dětmi, navíc, v nebytových prostorech. P. Moravenov dále uvedl, že: UPŘKC působí rovněž na Ukrajině a v dalších zemích a chce si v České republice vybudovat svou základnu. UPŘKC působí pouze v ČR a zde taky žádá


text:
o zákonnou registraci. 13
 14 Ministerstvo si rovněž vyžádalo oficiální vyjádření Pravoslavné církve v českých zemích k této věci (čj. MK 37914/2013 POD), které potvrzuje, že UPŘKC se opakovaně domáhá tlakem na vedení Pravoslavné církve v českých zemích možnosti užívat chrám sv. Kateřiny: Tlak představitelů UPŘKC na vedení pravoslavné církve je na hranici stalkingu. Ještě že jen na hranici. Archimandrita Krupica si zřejmě při svém vyjádření byl vědom, že kdyby napsal za hranicí, chtělo by se po něm, aby to nějak dokázal, ale kdyby zase řekl před hranicí, nesplnil by požadavek odsoudit konkurenční církev, proto asi zvolil právě ono přesné umístění na hranici. Tím se ale přidává k neoinkvizitorům, kteří nás právě na hranici posílají. Také z vyjádření Hlavního města Prahy, Magistrátu hl. m. Prahy (čj. MK 40869/2013 POD) vyplývá, že UPŘKC v průběhu roku 2012 usilovala o přidělení kostela sv. Kateřiny v Praze 2 ke každodenním aktivitám. Žádali jsme, abychom mohli používat chrám k nedělní liturgii sv. Jana Zl. a rovněž k bohoslužbám dva dny v týdnu v čase, kdy ho pravoslavná církev nevyužívá. V tomto vyjádření je dále uvedeno: Zástupci UPŘKC v neděli dne 21. dubna 2013 dopoledne násilně obsadili kostel sv. Kateřiny a dožadovali se, na základě předchozího dopisu, zaslaného hl. m. Praze, vykonat v kostele svoji mši, což jim nebylo současným vypůjčitelem umožněno. Po pohrůžce přivolání policie, opustili zástupci UPŘKC kostel sv. Kateřiny v odpoledních hodinách. Magistrát hl. m. Prahy v dopise dále uvádí, že takovéto jednání může být do budoucna skutečností, na základě které nemusí dojít k přidělení žádného sakrálního prostoru UPŘKC. Žádné násilí jsme nepoužili, ani nebyl kostel námi obsazen. Nikdo z Magistrátu nebyl popisované události přítomen... V našem vyjádření pro OC ze dne jsme k tomu uvedli:...jednotlivá vyjádření představitelů města jsou značně rozporuplná. Pan primátor Hudeček mi na můj dotaz sdělil, že sakrální prostor nám údajně nemůže být poskytnut z důvodu, že nejme registrovanou církví.... Panu R. Svobodovi bylo zřejmě hloupé uvádět nepravdivé odůvodnění (že nemůže poskytnout sakrální prostor neregistrované církvi), faktem totiž je, že kostely v majetku města či státu jsou běžně poskytovány občanským sdružením... I s námi pan Svoboda více než rok komunikoval s tím, že z důvodu, že naše církev není dosud registrována, byla úředně zastupována občanským sdružením Je nepřípustné, aby úřední osoba takto rozhodovala o diskriminování jedné církve na základě jakýchsi obvinění.... Kromě toho, s panem Ing. R. Svobodou osobně jednala paní M. Pylypiv v červnu 2013, kdy jí přislíbil, že se ještě zeptá pravoslavné církve, zda by na dohodu o spoluužívání nepřistoupili.... Dále jí při tomto rozhovoru sdělil, že v této záležitosti se na něj obrátil také kardinál Duka, a žádal ho, aby UPŘKC žádný kostel neposkytoval. Jde tady o vážnou diskriminaci naší náboženské menšiny, na níž se aktivně podepsal i MK OC, tím, že ve vyjádření pro Magistrát, ohledně UPŘKC, zamlčel existenci dvou 14
 15 posudků soudních znalců, dokládajících, že UPŘKC je křesťanskou církví. Veškeré výše uvedené skutečnosti (vyjádření Církve řeckokatolické, svědecké výpovědi, vyjádření Pravoslavné církve v českých zemích, vyjádření Hlavního města Prahy, Magistrátu hl. m. Prahy)


text:
však UPŘKC obvikle ve svých vyjádřeních bagatelizuje (např. podání UPŘKC ze dne , čj. MK 44577/13 POD), nepovažuje je za relevantní a naopak je považuje za podjaté, či učiněné na objednávku exarchy L. Hučka. Dle názoru ministerstva jsou výše uvedené skutečnostu doložené svědeckými výpověďmi a stanoviskem Magistrátu hlavního města Prahy projevem nesnášenlivosti vůči Pravoslavné církvi v českých zemích s cílem narušit její působení, které omezují víkon víry věřících této církve a negativně ovlivňují její fungování. Naše osobní setkání s představitelem církve, arcibiskupem Simeonem, proběhlo vždy ve vzájemném porozumění a ochotě k vzájemné domluvě. Umělé napětí vytváří pan Moravenov a archim. Krupica. S těmito jejich antiekumenickými aktivitami nesouhlasí jejich představený, pravoslavný arcib. Simeon. Tento závažný fakt nikde OC neuvádí. Dle názoru UPŘKC jsou výše uvedené výpovědi i dopis z Magistrátu HLMP, který byl sestaven na základě těchtýž výpovědí, zjevným činem diskriminace naší UPŘKC. C) Dalšími subjekty, které jsou terčem negativního a nesnášenlivého postoje UPŘKC jsou církve a náboženské společnosti, jejichž učení vychází z východních nauk, a to zejména buddhismus a hinduismus. V podáních UPŘKC ze dne 25. května 2011, čj. MK 28577/11 POD, ze dne 30. července 2012, čj. MK 50152/12 POD, a ze dne 30. července 2012, čj. MK 50238/12 POD, je pak opakovaně uvedeno, že UPŘKC není neznámou hinduistickou či buddhistickou sektou, která by musela být speciálně prověřována, zda neohrožuje morální hodnoty občanů, nebo jejich bezpečnost ; není neznámou hinduistickou organizací,... a zde (míněno v registraci pozn. ministerstva) není zapotřebí zvláštních odborníků ; My nejsme nějakou neznámou hinduistickou organizací, my máme přesně stanovené věroučné základy... V podání ze dne 12. prosince 2012, čj. MK 78599/12 POD, je uvedeno: MK rovněž zaregistrovalo organizace s velmi pochybným buddhistickým pozadím., v podání ze dne 27. ledna 2013 je dále uvedeno: Ministerstvo registruje náboženské skupiny na bázi buddhismu, hinduismu i islámu, ale registraci pravověrných křesťanů zamítlo. Tato naše vyjádření ukazují jak nerovný a diskriminační přístup aplikuje OC vůči naší menšině. OC jsou ale překrucována, jako bychom my diskriminovali jiná vyznání. My ale nijak proti jejich existenci nebojujeme. Naopak OC nám fakticky upírá naše zákonná práva. V dopise ze dne (MK 27572/2013 OC), nám OC opětovně položil otázku, jaký máme postoj k jiným náboženstvím. Odpověděli jsme ( ) následovně: Buddhismus, hinduismus a islám, jako i další nekřesťanská náboženství jsou samostatnými náboženskými naukami. Každá z nich obsahuje vlastní pohled na svět, na posmrtný 15
 16 život, na morální povinnosti člověka vůči sobě, bližním, rodině, společnosti a státu. Ve všech těchto oblastech se nauky jednotlivých světových náboženství více či méně rozcházejí. V mnohých morálních otázkách jsou podstatné rozdíly. Buddhismus a hinduismus se svou naukou o převtělování např. nepřiznávají lidskému životu zdaleka takovou hodnotu jako křesťanství. Islám hlásá svatou válku, mnohoženství, povinnost zabíjení jinověrců atd.... Křesťanská morálka je naopak právnímu řádu ČR nejbližší. Historie našeho státu začíná s počátkem křesťanství na našem území a podobně je tomu v celé Evropě. MK respektuje náboženské společnosti nekřesťanských náboženství podle spravedlivého principu presumpce neviny. Jestliže jejich příslušníci respektují české zákony, potom je to plně v pořádku. Proč ale MK nepřistupuje


text:
stejným způsobem i k naší křesťanské menšině!? Zde je nutno porovnat jak silně pejorativně je pojem sekta vnímán samotnou UPŘKC, kdy za použití tohoto pojmu ve vyjádření České biskupské konference (ČBK) hrozí UPŘKC kardinálu Dominiku Dukovi, jako předsedovi ČBK, v případě, že nedojde k veřejné omluvě za toto poškození UPŘKC, soudním řízením pro trestný čin rozpalování náboženské nenávisti. Tohoto poškození UPŘKC se dopustil exarcha Hučko svým tzv. pastýřským listem Varování před sektou, která samu sebe nazývá UPŘKC z , v něm mimo jiné píše: Kromě jasných bludů jsou znaky jejich falešné mystiky vzpurnost, zatvrzelost a neposlušnost. Sv. Faustýna Kowalská píše: Satan se může obléci i v šat pokory. Ale co nedokáže nosit a do čeho se neumí vmístit, to je poslušnost.... Oni upadli do velké pasti... I ďábel... je otcem lži, věří, ale třese se... Získávání věřících do jejich sekty... jde o promyšlený psychologický tlak... je pouze jakousi směsí magie a klamu. Zlý duch někdy může dočasně činit dojem uzdravení... Potom, co jme na exarchu Hučka podali za tato nařčení ze spolupráce se zlým duchem trestní oznámení pro rozněcování náboženské nesnášenlivosti, tvrdil, vyšetřovateli, že pojem sekta o UPŘKC použil pouze v tzv. věcném smyslu (skupina, která se oddělila od větší náboženské skupiny) a ne ve smyslu pejorativním. Jeho dělení na smysl věcný a smysl pejorativní je však zavádějící, protože právě v tom, co je a není věcné, se názory rozcházejí podle toho, jaké má kdo náboženské přesvědčení. Rozhodující je, zda dochází ke konkrétnímu skutku poškození určité skupiny. My se vyjadřujeme o jiných náboženstvích, ale nesledujeme tím poškození žádné konkrétní skupiny. Hučko však obviňuje nás konkrétní skupinu křesťanů ze spolupráce se zlým duchem, z psychického poškozování jedinců, rodin atd. a zahrnuje tato obvinění pod pojem sekta. Sleduje tím konkrétní cíl, aby se křesťané vyhýbali jakékoliv komunikaci s námi, 16
 17 aby před námi prchali jak před malomocnými. Z Hučkovy strany jde tedy o konkrétní rozněcování nenávisti a poškozování proti konkrétní skupině. Trestným není samotné použití slova, nýbrž konkrétní čin poškození určité menšiny, a toho se dopouští právě Hučko i OC vůči nám. Z textů UPŘKC je rovněž patrno porovnávání z pohledu UPŘKC nižších buddhistických, hinduistických a islámských náboženských skupin s pravověrnými křesťany v UPŘKC, jak se sama UPŘKC vnímá. Ve smyslu nižší a vyšší náboženství jsme se nikdy nevyjadřovali. Rovněž ve znaleckém posudku Mgr. Františka Fojtíka je vztah UPŘKC k jiným náboženským skupinám charakterizován jako rezervovaný, neboť UPŘKC neuznává mezináboženský dialog na oficiální úrovni, neboť jej vnímá jako tendenci k synkretismu, kdy se stírají rozdíly mezi jednotlivými náboženstvími a je tak popírána nenahraditelnost křesťanské cesty ke spasení, která je dle UPŘKC v podstatě cestou jedinou... Setkávání představitelů římskokatolické církve (např. papeže) s představiteli jiných náboženství (např. Dalajlámou) považují za oficiální postoj, kterým církev zpochybňuje jedinečnost křesťanské víry. Tento postoj UPŘKC k východním náboženstvím se opětovně shoduje s postojem Ukrajinské pravověrné řeckokatolické církve na Ukrajině, Ale také třeba s mnohými protestantskými církvemi, s tradicionalistickými skupinami katolíků, k nimž nás přirovnává tentýž posudek F. Fojtíka apod. Nikdy jsme při setkání s hinduisty nebo


text:
buddhisty neprojevovali nenávist a náboženskou nesnášenlivost, jak to dělá Mons. Hučko a jeho náboženská struktura vůči naší církvi. Rovněž jsme se nikdy nevměšovali do procesu jejich registrace a neprohlašovali jako Hučko, diskriminační výrok, že za žádnou cenu nedovolíme jejich registraci v ČR. která prezentovala i ideové zdůvodnění tohoto přístupu, z něhož je zřejmé, že tato náboženství jsou považována za démonická a srovnatelná se satanismem: Buddhistické mantry nelze v žádném případě srovnat s křesťanskou modlitbou, protože ony otvírají duši démonům. Podstata křesťanské modlitby je sjednocení se s Kristem. Meditující buddhista se naproti tomu sjednocuje s démony. Tato cesta vede do věčné záhuby. Skutečného buddhistu by tato charakteristika zřejmě neurážela, protože on v existenci ďábla nevěří a také peklo a zavržení v něm neuznává. To, co křesťan pokládá za působení ďábla, buddhista řadí do jedné kategorie duchovních energií apod. Tento postoj je tradiční postoj církve po dobu dvou tisíciletí a vychází jenom z reálného popisu buddhistické religie. Buddhisté a hinduisté tvrdí, že všechno je bůh. Jde o herezi panteismu. Dále tvrdí nesmysl, že všechno je jedno a přijetí tohoto nesmyslu pokládají za vykoupení. Důsledkem je ztráta rozumu a rozlišování dobra a zla, pravdy a lži, spravedlnosti a bezpráví. Na tomto spočívá i současná autogenocidní ideologie genderu, která tvrdí stejný nesmysl, že všechno je jedno: muž prý je ženou a opačně, dva homosexuály je prý možno nazvat rodiči, nejtěžší zločiny na dětech, kdy děti jsou kradeny milujícím rodičům, kolují mezi tzv. pseudorodinami pedofilů a homosexuálů a jsou jimi zneužívány, ba dokonce, když jsou dávány na orgány, 17
 18 jsou prý práva dědí. Normální existence rodiny je pokládána za diskriminaci homosexuálů. Toto je ďábelská politika buddhismu, satanismu a současných ideologií, které mají stejného ducha. Za to, že se tato ideologie šíří na křesťanském území, nese vinu církevní hierarchie, jak katolická, tak pravoslavná, která propaguje internáboženský dialog a pořádá tzv. mírová setkání v Assisi a Astaně. Z výše uvedené činnosti UPŘKC Zde ale OC necitovalo vyjádření UPŘKC, nýbrž jiné, od nás nezávislé skupiny BKP, o němž nepravdivě tvrdí, že jsme mu podřízeni. Ovšem, vzhledem k tomu, že se jedná o názory vyplývající z křesťanského věrovyznání, které OC klasifikuje jako nepřijatelné, volá za ně k zodpovědnosti i nás, a to jen z důvodu, že se někteří členové UPŘKC s jejich původci osobně znají. Pokud se ale jedná o jiné názory, např. příslušníků jiných náboženství, za ty, nejsou voláni k zodpovědnosti všichni, kdo se k témuž věrovyznání hlásí. Např. muslimové mají v ČR svou náboženskou obec, a to přes to, že mnozí jejich souvěrci v jiných státech se dopouštějí terorizmu, vyhrožování, nenávisti, vyvražďují celé křesťanské vesnice, přičemž provolávají Alláh je velký, vyhánějí křesťany z celých oblastí atd. V těchto skutečnostech OC nespatřuje důvod k zamítnutí či zrušení registrace muslimské obce v ČR, ani po jejích představitelných nevyžaduje, aby se zřekli pasáží Koránu, které přikazují vraždění jinověrců, a které urážejí křesťanskou víru v Nejsvětější Trojici. tedy považuje ministerstvo za zřejmé, že se jedná o církev a náboženskou společnost, která představuje konfliktní společenství, pro které je charakteristický výrazně negativní


text:
posto k vybraným církvím působícím na území České republiky (Církev řeckokatolická, Církev římskokatolická, Pravoslavná církev v českých zemích), Ukrajiny a jiných zemí, k východním naukám (buddhismus, hinduismus) a dalším smýšlením a názorovým hnutím (gender ideologie, svobodní zednáři, homosexualita aj.). Na tomto základě je potom ze strany UPŘKC rozněcována nenávist a nesnášenlivost k těmto skupinám. Zde OC evidentně aplikuje princip presumpce viny. Žádných skutků rozněcující nenávist se UPŘKC nedopouští, za zločin je ale pokládáno už jen to, že se nehodlá zříct svých věroučných postojů. Ministerstvo tudíž shledalo, že UPŘKC je svou povahou církví, jejíž činnost v rozporu 5 písm. b) zákona popírá nebo omezuje osobní, politická nebo jiná práva fyzických osob pro jejich národnost, pohlaví, rasu, původ, politické nebo jiné smýšlení, náboženské vyznání nebo sociální postavení, rozněcuje nenávist a nesnášenlivost z těchto důvodů, podporuje násilí nebo porušování právních předpisů. Tento nepravdivý závěr ostatně učinil OC hned na počátku řízení. 2) Základní dokument církve a náboženské společnosti předkládaný spolu s návrhem na registraci církve a náboženské společnosti musí podle 10 odst. 3 písm. i) zákona obsahovat informaci o začlenění církve a náboženské společnosti mimo území České republiky. V době, kdy byly vypracovávány znalecké posudky, bylo v základním dokumentu UPŘKC v bodě 9 uvedeno: V době svého vzniku UPŘKC není administrativně podřízena či začleněna do žádné církve/náboženské společnosti na území České republiky ani mimo ni. UPŘKC dále ve svém základním dokumentu uvádí, že:... UPŘKC je duchovně, ne však 18
 19 administrativně, spojena s Ukrajinskou pravověrnou řecko-katolickou církví na Ukrajině, jejíž proces registrace probíhá paralelně s procesem registrace UPŘKC ; V budoucnu, po registraci obou církví, je možná administrativní podřízenost UPŘKC Vrchnímu arcibiskupovi Ukrajinské pravověrné řeckokatolické církve na Ukrajině. V rámci nového projednání po zrušení rozkladem napadeného rozhodnutí Ministerstva kultury o zamítnutí registrace UPŘKC však došlo ze strany UPŘKC podáním ze dne , MK 16625/13 POD, ke změně ve znění bodu 9 základního dokumentu, kdy došlo k vypuštění celého textu odkazujícího na Ukrajinskou pravověrnou řeckokatolickou církev na Ukrajině. Ministerstvo se zabývalo vzájemným vztahem UPŘKC a Ukrajinské pravověrné řeckokatolické církve na Ukrajině a došlo k závěru o vzájemném propojení těchto skupin. Existuje důvodné podezření, že UPŘKC je v ideové rovině i v praktické rovině Ukrajinskou pravověrnou řeckokatolickou církví na Ukrajině silně ovlivňována. Tento závěr je založen na následujících skutečnostech. Odbor církví nevychází z reality ani z postojů, jaké my uvádíme. Ale vychází z nějakých svých intuicí, které ničím nepodkládá. Neustále vnucuje názor, že jsme podřízeni cizímu vedení mimo ČR. Notoricky nám upírá stokrát zdůrazňovanou realitu, že jsme samostatnou, na nikom nezávislou církví, a tak chceme být i zaregistrováni. V znaleckém posudku Filozofické fakulty Ostravské univerzity v Ostravě je v Příloze 2 posudku obsaženo obsáhlé vyjádření doc. PhDr. Zdeňka Vojtíška, Th.D., soudního znalce v oboru sociálních věd, odvětví politologie se specializací na náboženský extremismus a terorismus, který se dlouhodobě skupinou UPŘKC na vědecké úrovni zabývá. Vyjádření doc. Vojtíška bylo objednáno exarchou Hučkem. To mi sdělil pan Vojtíšek v osobní korespondenci z Toto manipulační vyjádření bylo už jednou vyjasněno a rozkladovou komisí uznáno za bezpředmětné. OC znovu


text:
uměle navozuje dojem, jako bychom byli nějakou extrémistickou skupinou. To je hrubá manipulace ze strany OC. Ve svém vyjádření mimo jiné uvádí, že: Těsný vztah mezi skupinou občanů, kteří žádají o registraci Ukrajinské pravověrné řeckokatolické církve na základě zákona 3/2002 Sb., a P. Eliášem Antonínem Dohnalem a jeho spolupracovníky a stoupenci považuji za nepochybný.... tento vztah je založen na osobních vazbách, shodných náboženských přesvědčeních, společné náboženské praxi a na sdílených postojích k církvi a celé společnosti. Z hlediska religionistiky je oprávněné hovořit o náboženském hnutí, které se utvořilo na základě duchovního působení P. Eliáše Antonína Dohnala a které sestává z několika organizací a z přesně neznámého počtu jednotlivců (patrně několika desítek). Je zřetelné, že Ukrajinská pravověrná řeckokatolická církev (ať bude její právní postavení jakékoliv) je součástí tohoto hnutí, jehož kořeny jsou v 80. letech minulého století a jež je neformálně nazývané dohnalovci či nověji a nepřesně basiliáni. Náboženská hnutí mohou zahrnovat rozličné církve odlišného vyznání, a naopak - v rámci jedné církve se mohou nacházet různá protichůdná hnutí. Tak máme hnutí charizmatická, tradicionalistická, mariánská... Např. hnutí Fokoláre sjednocuje příslušníky nejen různých církví, ale dokonce i různých náboženství. Letniční hnutí prostupuje téměř všechny křesťanské církve atd. 19
 20 Ministryně Hanáková k tomu uvádí:... z vyjádření UPŘKC... vyplývá jejich vzájemná propojenost, avšak pouze v rovině ideové (názorové) spřízněnosti... nikoliv že prokazatelně existuje konkrétní formální organizační propojení těchto církví. Mám tak za to, že existence organizačního začlenění UPŘKC do struktur... mimo území České republiky nebylo v tomto řízení řádně prokázáno konkrétními důkazy... (rozhodnutí ministryně z ) OC používá zvláštní metodu, podobně jako Mons. Hučko. Vyvrácenou námitku znovu a znovu opakuje, jakoby vyvrácena nebyla. A toto je hrubá manipulace s cílem dělat všechno proto, aby dosáhli svého cíle nedovolit za žádnou cenu registraci, a to je diskriminace naší náboženské menšiny nejen ze strany Mons. Hučka, ale i OC (Mgr. Kišová a Ing. Bendová). Tuto metodu neustálého opakování vyvrácených argumentů používá v celém dalším textu. Pokládáme za bezpředmětné už jednou vyvrácené argumenty znovu a znovu vyvracet. Také znalec F. Fojtík uvedl, že Církev na Ukrajině je z hlediska věrouky pro Cigánkovu UPŘKC inspirací, podle svého vlastního vyjádření je s ní v záležitostech věrouky v jednotě. ačkoli v zápětí uvádí, že UPŘKC chce být podle Cigánka z hlediska církevní struktury samostatná a na UOGCC (Ukrajinská pravověrná řeckokatolická církev na Ukrajině pozn. ministerstva) nezávislá. Znalec dále uvádí, že v dopise znalci ze dne 20. ledna 2012, který mu byl ze strany UPŘKC zaslán, zdůrazňuje zmocněnkyně přípravného výboru UPŘKC, že UPŘKC není podřízena řeckokatolické církvi na Ukrajině, avšak využívá na počátku její pomoci. V podpisovém archu č. 11, na kterém UPŘKC uvedla osoby, které k ní podle svého přesvědčení a vnitřních předpisů UPŘKC přináleží ( 3 písm. b) zákona), doloženém k návrhu na registraci UPŘKC je pod č. 1 podepsán pan Antonín Dohnal (tj. patriarcha Eliáš) a pod č. 2 pan Richard Špiřík blízký spolupracovník P. Eliáše Antonína Dohnala (toho času biskup Metoděj Ukrajinské pravověrné řeckokatolické církve na Ukrajině). Oba tito přední představitelé Ukrajinské pravověrné řeckokatolické církve na