text:
Rozhodnutí se vydávalo ještě před uzavřením písemné smlouvy o závazku veřejné služby a podmínkou pro jeho vydání byla
 „naléhavá potřeba ve veřejném zájmu na zajištění základní dopravní obslužnosti území“.
 V důsledku novelizace provedené zákonem č. 150/2000 Sb. byla vypuštěna ze zákona o silniční dopravě možnost vydat rozhodnutí o závazku veřejné služby; v důvodové zprávě k zákonu č. 150/2000 Sb. (resp. v důvodové zprávě k zákonu č. 23/2000 Sb., novelizujícímu zákon č. 266/1994 Sb., o dráhách, na niž prve zmíněná důvodová zpráva odkazuje) se v tomto bodě dovolává nařízení Rady (EHS) č. 1191/69 [ve znění nařízení Rady (EHS) č. 1893/91].
 Nařízení Rady (EHS) č. 1191/69 ve svém článku 1 odst. 4 dává příslušným orgánům členských států možnost uzavřít s dopravním podnikem smlouvu na veřejné služby za účelem zajištění přiměřených dopravních služeb, současně však v odst. 5 téhož článku připomíná, že tytéž orgány mohou
 „zachovat nebo uložit závazky veřejné služby“
 v městské, příměstské a regionální přepravě cestujících. Zvláštní senát se ztotožňuje s Ústeckým krajem v tom, že význam pravidla obsaženého v čl. 1 odst. 5 nařízení je nepochybný. Ustanovení umožňuje jednak zachovat závazky stávající, jednak uložit závazky nové (tyto postupy tak doplňují uzavírání smluv na veřejné služby, zmiňovaných v čl. 1 odst. 4 a dále upravených v čl. 14 nařízení); proto nebylo ani na místě obracet se na Soudní dvůr Evropských společenství s předběžnou otázkou. Změnu provedenou nařízením Rady (EHS) č. 1893/91, které nově opatřilo oddíl V (původně nadepsaný
 „Uložení nových závazků veřejných služeb“
 ) názvem
 „Smlouvy na veřejné služby“
 , nepokládá zvláštní senát z hlediska probírané otázky za podstatnou. Výklad zmíněného článku 1 odst. 5, jakož i nařízení jako celku, totiž vede k závěru, že změna neměla znemožnit ukládání nových závazků veřejné služby, nýbrž měla spíše zdůraznit preferenci smluvního principu. O tom ostatně svědčí odůvodnění nařízení Rady (EHS) č. 1893/91, které poukazuje na zásadu obchodní nezávislosti dopravních podniků a uvádí, že poskytování dopravních služeb by mělo být upraveno smlouvou uzavřenou mezi příslušnými orgány členských států a daným podnikem, zároveň však zdůrazňuje, že členské státy by měly mít možnost zachovat nebo uložit určité závazky veřejné služby (a tu jim potom v článku 1 odst. 5 dává).
 Ústeckému kraji nutno přisvědčit i ohledně účinků nařízení, jehož pojmovým znakem je obecná závaznost a přímá použitelnost. Nelze tedy souhlasit s navrhovatelem, že uložení závazků veřejné služby podle nařízení by bylo možné jen v případě, že by vnitrostátní právo tento způsob samo stanovilo a podrobněji by jej rozvedlo. Takový požadavek popírá samotnou povahu nařízení a nesprávně je připodobňuje směrnici, která naopak od členských států vyžaduje přijetí vlastní úpravy. Navrhovatel ostatně nezpochybňuje, že před změnou provedenou nařízením Rady (EHS) č. 1893/91 opravňovalo nařízení Rady (EHS) č. 1191/69 příslušné orgány členských států k uložení nových závazků veřejných služeb. Je vhodné však upozornit na to, že úprava uložení závazků veřejné služby se i v původním znění nařízení Rady (EHS) č. 1191/69 omezovala (pomine-li se normativně nevýznamný nadpis oddílu V) na jedinou větu. Oproti současnému znění byla možnost uložit závazek veřejné služby rozhojněna o pravidlo, podle nějž lze závazek uložit


text:
pouze tehdy, je-li to nezbytně nutné k zabezpečení poskytování přiměřených dopravních služeb [čl. 14 odst. 1 nařízení Rady (EHS) č. 1191/69, v původním znění]. Současné znění nařízení již tuto podmínku neobsahuje; z toho však není možno usuzovat, že čl. 1 odst. 5 není způsobilý regulovat vztahy mezi orgány státu a dopravním podnikem. To, že ukládání závazků veřejné služby má nastoupit až v případě, že možnosti smluvní úpravy vztahů budou vyčerpány, lze pak volněji dovodit jak z odůvodnění nařízení Rady (EHS) č. 1893/91, tak ze systematického uspořádání článku 1 současného znění nařízení Rady (EHS) č. 1191/69.
 Smlouva o závazku veřejné služby ve veřejné linkové dopravě je tak z důvodů shora uvedených smlouvou subordinační ve smyslu § 161 odst. 1 správního řádu. Zvláštní senát proto vyslovil, že rozhodnout ve věci přísluší správnímu orgánu, určenému ustanovením § 169 odst. 1 písm. d) správního řádu. Otázku vzájemného vztahu odstavců 1 a 2 ustanovení § 178 správního řádu, k níž navrhovatel i Ústecký kraj argumentovali, ponechal zvláštní senát stranou. Zmíněné ustanovení obsahuje několik kritérií pro stanovení nadřízeného správního orgánu, a jeho výklad tedy může vést ke sporům mezi jednotlivými správními orgány, nemůže však mít vliv na to, zda určitá věc spadá do pravomoci správních orgánů, nebo do pravomoci soudů, a tedy na rozhodování zvláštního senátu podle § 1 odst. 1 písm. a) zákona č. 131/2002 Sb.

type: other


text:
1 Městský úřad Dvůr Králové nad Labem náměstí T. G. Masaryka 38, Dvůr Králové nad Labem Odbor životního prostředí vodoprávní úřad Č. j. : OŽP/ / s e a / s e a S p is. a s kart. z n a k: P o če t p ř í loh : 0 P o če t l is tů p ř í lo h : 0 V a š e č. j. : V yř i zuj e: M g r. A n d r e a Š é v l o v á T el ef o n : E - m a il: s ev l o v a. a n d r e m u d k.cz D a t u m : VEŘEJNÁ VYHLÁŠKA ROZHODNUTÍ Městský úřad Dvůr Králové nad Labem, odbor životního prostředí, jako příslušný vodoprávní úřad podle ustanovení 106 a 104 odst. 2 písm. c) zákona č. 254/2001 Sb., o vodách a o změně některých zákonů (vodní zákon), ve znění pozdějších předpisů a jako příslušný speciální stavební úřad dle ustanovení 15 zákona č. 183/2006 Sb., o územním plánování a stavebním řádu (stavební zákon), ve znění pozdějších předpisů, jako místně příslušný dle 11 odst. 1 písm. b) zák.č. 500/2004 Sb., správní řád, ve znění pozdějších předpisů, účastníkovi řízení dle 27 odst. 1 písm. a) správního řádu: Ing. Martin Černý, CSc. Imramovského čp Jílové u Prahy povoluje podle ustanovení 15 zákona č. 254/2001 Sb., o vodách a o změně některých zákonů (vodní zákon), ve znění pozdějších předpisů a ustanovení 118 zákona č. 183/2006 Sb., o územním plánování a stavebním řádu (stavební zákon), ve znění pozdějších předpisů změnu stavby před jejím dokončením, spočívající v prodloužení lhůty k dokončení stavby vodního díla Vodovod, kanalizace, zařízení pro požární zabezpečení zástavby RD, vodní zdroj na pozemcích - vodovod na p. p. č. 1910/4, 1913/1, jednotná kanalizace na p. p. č. 1913/1, 1906/2, 2382, 1908, 308/1, 2160, 324, 2406/2, vodní zdroj na p. p. č. 1910/4, zařízení pro požární zabezpečení zástavby (2 x pramenní jímky s krátkým zářezem, 2 x akumulační nádrž) na p. p. č. 1913/14 v k. ú. Horní Brusnice, v kraji: Královéhradeckém, obci: Horní Brusnice, katastrálním území: Horní Brusnice, č.h.p , HGR: 424 Královédvorská synklinála, povodí vodního toku - Brusnický potok ve správě Povodí Labe, s. p., Hradec Králové, orientační souřadnice stavby v systému S-JTSK: (X= , Y=646970) v následujícím rozsahu: Termín dokončení stavby vodního díla se mění ve výrokové části rozhodnutí pod bodem č. 4 (stavební povolení vydané MěÚ Dvůr Králové nad Labem - odborem ŽP - vodoprávním úřadem dne pod č.j.:ožp/ / /sea) takto: Stavba vodního díla bude dokončena do Ostatní podmínky stavebního povolení zůstávají nadále v platnosti. Město Dvůr Králové nad Labem BANKOVNÍ SPOJENÍ: IČ: Tel.: náměstí T. G. Masaryka 38 ČSOB, a. s., Dvůr Králové n. L. DS: mu5b26c Fax: Dvůr Králové nad Labem Č. ú.: /0300
 2 Účastník řízení dle 27 odst. 1 písm. a) správního řádu a 109 písm. a) stavebního zákona: Ing. Martin Černý, CSc., Imramovského čp. 473, Jílové u


text:
Prahy písm. c), d) stavebního zákona: Marcel Procházka, Chotovická 1788/12, Kobylisy, Praha 8 Ing. Tomáš Königsmark, Borovnice čp. 170, Borovnice Ing. Alexandra Königsmarková, Borovnice čp. 170, Borovnice Obec Horní Brusnice, Horní Brusnice čp. 284, Horní Brusnice Milada Tepperová, Ondrouškova 847/15, Bystrc, Brno Povodí Labe, s. p., Víta Nejedlého čp. 951, Hradec Králové Ing. Bohumila Černá, Imramovského čp. 473, Jílové u Prahy Česká telekomunikační infrastruktura, a. s., Olšanská čp. 2681/6, Praha 3 - Žižkov ČEZ Distribuce, a.s., Teplická 897/8, Děčín RWE Distribuční služby s.r.o., Plynárenská čp. 499, Brno Správa silnic Královéhradeckého kraje, Kutnohorská 59/23, Hradec Králové písm. e), f) stavebního zákona: v souladu s ustanovením 112 odst. 1 stavebního zákona se v případě řízení s velkým počtem účastníků v oznámení o zahájení řízení a v dalších úkonech řízení účastníci řízení podle ustanovení 109 písm. e) a f) identifikují označením pozemků a staveb evidovaných v katastru nemovitostí přímo dotčených vlivem záměru) p. p. č. 1912, 1932/4, 1913/13, 1913/3, 1913/2, 1933, 1911, 1932/1 (díl 1, díl 2), 1913/11, 1913/10, 1913/7, 1913/9, 1913/6, 1913/5, 1913/8, 1913/4, 1923/6, 1910/6, 1910/1, 1923/5, 1923/4, 1923/3, 1923/2, 1923/1, 1910/5, 1906/4, 1916/5, 1910/2, 1883, 1882, 1910/3, 1907, 1909, 314, 1880, 1918/1, 1871/2, 1871/1, 1868, 1869/3, st. p. č. 419, 420, 421, 418, 427, 425, 240, 239, 291, 387, čp. 276 v k. ú. Horní Brusnice Odůvodnění Městský úřad Dvůr Králové nad Labem, odbor životního prostředí obdržel dne pod č.j.: OŽP/ /sea /sea žádost žadatele: Ing. Martin Černý, CSc., Imramovského čp. 473, Jílové u Prahy o prodloužení lhůty k dokončení stavby vodního díla Vodovod, kanalizace, zařízení pro požární zabezpečení zástavby RD, vodní zdroj na pozemcích - vodovod na p. p. č. 1910/4, 1913/1, jednotná kanalizace na p. p. č. 1913/1, 1906/2, 2382, 1908, 308/1, 2160, 324, 2406/2, vodní zdroj (kopaná studna včetně akumulační nádrže a tlakové čerpací stanice) na p. p. č. 1910/4, zařízení pro požární zabezpečení zástavby (2 x pramenní jímky s krátkým zářezem, 2 x akumulační nádrž) na p. p. č. 1913/14 v k. ú. Horní Brusnice. Dnem podání žádosti bylo zahájeno vodoprávní řízení o změně stavby před jejím dokončením spočívající v prodloužení lhůty k jejímu dokončení v době platnosti stavebního povolení. Žádost byla podána z důvodu probíhajícího územního řízení týkajícího se změny projektu výstavby příjezdové komunikace, pod kterou je umístěn vodovod a kanalizace včetně kanalizačních šachet. MěÚ Dvůr Králové nad Labem, odbor životního prostředí - vodoprávní úřad podle ustanovení 115 zákona č. 254/2001 Sb., o vodách a o změně některých zákonů (vodní zákon), ve znění 2
 3 pozdějších předpisů oznámil písemnou formou zahájení vodoprávního řízení veřejnou vyhláškou na stavbu výše uvedeného vodního díla všem známým účastníkům řízení i dotčeným správním orgánům dne pod č.j.: OŽP/ /sea /sea, kterým nebylo stanoveno ústní jednání a ohledání na místě samém, vzhledem k tomu, že vodoprávnímu úřadu byly dostatečně známy místní poměry a žádost poskytovala dostatečné podklady pro posouzení s upozorněním, že účastníci řízení jsou v souladu s ustanovením 36 odst. 1 správního řádu oprávněni navrhovat důkazy a činit jiné návrhy po celou dobu řízení až do vydání rozhodnutí a dle


text:
ustanovení 36 odst. 2 správního řádu mají právo vyjádřit v řízení své stanovisko. V průběhu vodoprávního řízení nebyly uplatněny žádné námitky a rozhodnutí ve věci bylo vydáno po uplynutí 15 dnů po obdržení tohoto oznámení všemi účastníky řízení. V řízení o prodloužení lhůty k dokončení stavby nebyly zjištěny žádné okolnosti, které by bránily prodloužení lhůty k dokončení stavby. Proto bylo rozhodnuto tak, jak je uvedeno ve výroku rozhodnutí. Odůvodnění okruhu účastníků vodoprávního řízení: Účastníci vodoprávního řízení byli určeni podle ustanovení 27 odst. 1 písm. a) a odst. 2, 3 správního řádu a podle ustanovení 109 a), c), d), e), f) stavebního zákona. Účastníky vodoprávního řízení jsou žadatel a další dotčené osoby, které mohou být rozhodnutím přímo dotčeny ve svých právech nebo povinnostech, a rovněž osoby, o kterých to stanoví zvláštní zákon. Vodoprávní úřad tedy pojal za účastníka řízení dle ustanovení 27 odst. 1 písm. a) a dle ustanovení 109 písm. a) stavebního zákona stavebníka, tedy Ing. Martin Černý, CSc., Imramovského čp. 473, Jílové u Prahy. Dle ustanovení 27 odst. 2, 3 správního řádu a ustanovení 109 písm. c), d) stavebního zákona pojal vodoprávní úřad za účastníky stavebního řízení vlastníky pozemků, na kterém má být stavba prováděna, není-li stavebníkem, může-li být jeho vlastnické právo k pozemku prováděním stavby přímo dotčeno a vlastníky staveb na pozemku, na kterém má být stavba prováděna, a toho, kdo má k tomuto pozemku nebo stavbě právo odpovídající věcnému břemenu, mohou-li být jejich práva prováděním stavby přímo dotčena: ČEZ Distribuce, a. s., Teplická 897/8, Děčín (vlastník veřejné technické infrastruktury), RWE Distribuční služby, s. r. o., Plynárenská 499/1, Brno (vlastník veřejné technické infrastruktury), Česká telekomunikační infrastruktura, a. s., Olšanská čp. 2681/6, Praha 3 - Žižkov (vlastník technické infrastruktury), Povodí Labe, s. p., Hradec Králové (vlastník pozemku p. p. č. 2406/2 v k. ú. Horní Brusnice, na kterém má být stavba provedena), Marcel Procházka, Chotovická 1788/12, Kobylisy, Praha 8 (vlastník pozemku p. p. č. 1906/2 v k. ú. Horní Brusnice, na kterém má být stavba provedena), Ing. Tomáš Königsmark, Borovnice čp. 170, Borovnice u Staré Paky (vlastník pozemku p. p. č v k.ú. Horní Brusnice, na kterém má být stavba provedena), Ing. Alexandra Königsmarková, Borovnice čp. 170, Borovnice u Staré Paky (vlastník pozemku p. p. č v k. ú. Horní Brusnice, na kterém má být stavba provedena), Obec Horní Brusnice, Horní Brusnice čp. 284, Horní Brusnice (vlastník pozemku p. p.č. 308/1 v k. ú. Horní Brusnice, na kterém má být stavba provedena), Správa silnic Královehradeckého kraje, Kutnohorská čp. 59/23, Plačice, Hradec Králové (vlastník pozemku p. p. č v k. ú. Horní Brusnice, na kterém má být stavba provedena), Milada Tepperová, Ondrouškova 847/15, Bystrc, Brno (vlastník pozemku p. p. č. 324 v k. ú. Horní Brusnice, na kterém má být stavba provedena), Ing. Bohumila Černá, Imramovského čp. 473, Jílové u Prahy (spoluvlastník pozemku p. p. č. 1913/14 v k. ú. Horní Brusnice, na kterém má být stavba provedena). 3
 4 Dle ustanovení 27 odst. 2, 3 správního řádu a ustanovení 109 písm. e) a f) stavebního zákona vlastníky sousedních pozemků


text:
nebo staveb na nich, může-li být jejich vlastnické právo prováděním stavby přímo dotčeno, a ty, kteří mají k sousedním pozemkům právo odpovídající věcnému břemeni, může-li být toto právo prováděním stavby přímo dotčeno, identifikované dle ustanovení 112 odst. 1 stavebního zákona označením pozemků a staveb evidovaných v katastru nemovitostí: pozemky parcelní číslo p. p. č. 1912, 1932/4, 1913/13, 1913/3, 1913/2, 1933, 1911, 1932/1 (díl 1, díl 2), 1913/11, 1913/10, 1913/7, 1913/9, 1913/6, 1913/5, 1913/8, 1913/4, 1923/6, 1910/6, 1910/1, 1923/5, 1923/4, 1923/3, 1923/2, 1923/1, 1910/5, 1906/4, 1916/5, 1910/2, 1883, 1882, 1910/3, 1907, 1909, 314, 1880, 1918/1, 1871/2, 1871/1, 1868, 1869/3, st. p. č. 419, 420, 421, 418, 427, 425, 240, 239, 291, 387, čp. 276 v k. ú. Horní Brusnice. Podle sazebníku správních poplatků zák. č. 634/2004 Sb., o správních poplatcích, položky 18 odst. 5 byl vyměřen správní poplatek ve výši 1000,- Kč. Poplatek byl zaplacen vodoprávnímu úřadu dne na č. doklad Vodoprávní úřad při posuzování vycházel z doložených dokladů nezbytných pro rozhodnutí a neopominul skutečnost, že stavba se nachází na území Chopav (chráněná oblast přirozené akumulace vod) dle nařízení vlády ČSR č. 85/1981 Sb. ze dne východočeská křída) a v PHO II. b vnějším vodovodu Dvora Králové nad Labem (stanovené rozhodnutím Odboru vodního a lesního hospodářství ONV v Trutnově dne pod čj.: Vod 235/2177/85-Km). Poučení účastníků Proti tomuto rozhodnutí může účastník řízení podat podle ustanovení 81 odst. 1 zákona č. 500/2004 Sb., správního řádu, ve znění pozdějších předpisů, odvolání ke Krajskému úřadu Královéhradeckého kraje, odboru životního prostředí a zemědělství a to do 15ti dnů ode dne doručení rozhodnutí prostřednictvím Městského úřadu Dvůr Králové nad Labem, odboru životního prostředí. Otisk úředního razítka Mgr. Andrea Šévlová samostatná odborná referentka odboru životního prostředí Žadateli (účastník řízení dle 27 odst. 1 písm. a) správního řádu a 109 písm. a) stavebního zákona (doporučeně do vlastních rukou a k vyvěšení na obecní úřední desce): Ing. Martin Černý, CSc., Imramovského čp. 473, Jílové u Prahy Obec Horní Brusnice, Horní Brusnice čp. 284, Horní Brusnice písm. c), d) stavebního zákona (doručeno veřejnou vyhláškou): Marcel Procházka, Chotovická 1788/12, Kobylisy, Praha 8 Ing. Tomáš Königsmark, Borovnice čp. 170, Borovnice Ing. Alexandra Königsmarková, Borovnice čp. 170, Borovnice Obec Horní Brusnice, Horní Brusnice čp. 284, Horní Brusnice 4
 5 Milada Tepperová, Ondrouškova 847/15, Bystrc, Brno Povodí Labe, s. p., Víta Nejedlého čp. 951, Hradec Králové Ing. Bohumila Černá, Imramovského čp. 473, Jílové u Prahy Česká telekomunikační infrastruktura, a. s., Olšanská čp. 2681/6, Praha 3 - Žižkov ČEZ Distribuce, a.s., Teplická 897/8, Děčín RWE Distribuční služby s.r.o., Plynárenská čp. 499, Brno Správa silnic Královéhradeckého kraje, Kutnohorská 59/23, Hradec Králové písm. e), f) stavebního zákona (doručeno veřejnou vyhláškou): v souladu s ustanovením 112 odst. 1 stavebního zákona se v případě řízení s velkým počtem účastníků v oznámení o zahájení řízení a v dalších úkonech řízení účastníci řízení podle ustanovení 109 písm. e) a f) identifikují označením pozemků a staveb evidovaných v katastru nemovitostí přímo dotčených vlivem záměru) p. p. č. 1912, 1932/4, 1913/13, 1913/3, 1913/2, 1933, 1911, 1932/1 (díl 1, díl 2), 1913/11, 1913/10, 1913/7,


text: 1913/9, 1913/6, 1913/5, 1913/8, 1913/4, 1923/6, 1910/6, 1910/1, 1923/5, 1923/4, 1923/3, 1923/2, 1923/1, 1910/5, 1906/4, 1916/5, 1910/2, 1883, 1882, 1910/3, 1907, 1909, 314, 1880, 1918/1, 1871/2, 1871/1, 1868, 1869/3, st. p. č. 419, 420, 421, 418, 427, 425, 240, 239, 291, 387, čp. 276 v k. ú. Horní Brusnice Doporučeně dotčeným orgánům (na doručenku a datovou schránkou): MěÚ Dvůr Králové nad Labem (ÚP,OPK,ZPF,LPF,OH,ODP) k rukám koordinátora, nám. T.G.Masaryka čp. 38, Dvůr Králové nad Labem Krajská hygienická stanice Královéhradeckého kraje se sídlem v Hradci Králové, územní pracoviště Trutnov, Habrmanova 196/19, Pražské Předměstí, Hradec Králové 2 Hasičský záchranný sbor Královéhradeckého kraje, územní odbor Trutnov, nábřeží U Přívozu 122/4, Hradec Králové 3 Obecní úřad - stavební úřad Mostek, Mostek čp. 34, Mostek a.a. Vypraveno dne Toto oznámení musí být vyvěšeno na úřední desce po dobu 15 dnů MěÚ Dvůr Králové nad Labem a OÚ Horní Brusnice a současně zveřejněno způsobem umožňujícím dálkový přístup podle věty druhé 25 odst. 2 správního řádu. Patnáctý den je posledním dnem oznámení. Po sejmutí z úředních desek bude tato veřejná vyhláška doručena odboru životního prostředí MěÚ Dvůr Králové nad Labem s vyznačením data vyvěšení a sejmutí. Vyvěšeno dne: Sejmuto dne: (razítko a podpis orgánu, který potvrzuje vyvěšení a sejmutí písemnosti na úřední desce) Vyvěšeno na elektronické úřední desce (tj. způsobem umožňujícím dálkový přístup) Dne. Sejmuto dne: (razítko a podpis orgánu, který potvrzuje vyvěšení a sejmutí písemnosti na úřední desce) 5


text:
8 Tdo 215/2017
 8 Tdo 215/2017-26
 Nejvyšší soud rozhodl v neveřejném zasedání konaném dne 15. 3. 2017 o dovolání obviněného L. H. proti usnesení Krajského soudu v Ústí nad Labem pobočky v Liberci ze dne 16. 8. 2016, sp. zn. 55 To 238/2016, jako soudu odvolacího v trestní věci vedené u Okresního soudu v Liberci pod sp. zn. 34 T 220/2011, takto:
 1. Rozsudkem Okresního soudu v Liberci ze dne 31. 3. 2016, sp. zn. 34 T 220/2011, byl obviněný L. H. uznán vinným přečinem obecného ohrožení z nedbalosti podle § 273 odst. 1, 2 písm. b), c), odst. 3 písm. b) tr. zákoníku, kterého se dopustil skutkem popsaným tak, že
 dne 28. 12. 2010 kolem 11.20 hod. ve S. n. N., ulici N., jako řidič nákladního vozu zn. MAN, v rozporu s ustanoveními § 5 odst. 1 písm. b) a § 29 odst. 1 písm. a), b) zákona č. 361/2000 Sb., o provozu na pozemních komunikacích a o změnách některých zákonů (zákon o silničním provozu), ve znění pozdějších předpisů, dostatečně nesledoval situaci v provozu na pozemní komunikaci, přehlédl výstrahu dvěma červenými střídavě přerušovanými světly přejezdového zabezpečovacího zařízení, ani neslyšel jeho výstrahu přerušovaným zvukem zvonku, vjel na železniční přejezd a pravou stranou vozidla narazil do přijíždějícího vlaku, sestaveného z motorové jednotky a dvou vagónů, se zhruba šedesáti cestujícími, který pak vykolejil, strojvedoucí S. C., přitom utrpěl tržnou ránu na bradě, střepy v rohovce oka, zhmoždění levého kolena, s nutnou dobou léčení jednoho měsíce, a dále utrpěli cestující V. P., otřes mozku, zlomeninu 1. bederního obratle, s dobou léčení do 11. 1. 2012, V. D., pohmoždění hrudníku vpravo a pravého ramena, s nutnou dobou léčení přes sedm týdnů, V. S., pohmoždění hrudníku, s nutnou dobou léčení v trvání 14 dnů, vznik škody na voze zn. MAN ve výši 450.000 Kč firmě Bagro-Trans, s. r. o., a na drážních vozidlech ve výši 4.472.863 Kč Depu kolejových vozidel Česká Třebová Českých drah, a. s.
 2. Za tento přečin byl obviněný odsouzen podle § 273 odst. 3 tr. zákoníku k trestu odnětí svobody v trvání dvou let, jehož výkon mu byl podle § 81 odst. 1 a § 82 odst. 1 tr. zákoníku podmíněně odložen na zkušební dobu v trvání dvou let. Podle § 73 odst. 1, 3 tr. zákoníku mu byl uložen trest zákazu činnosti spočívající v zákazu řízení motorových vozidel na dobu dvou roků. Dále bylo podle § 228 odst. 1 tr. ř. rozhodnuto o povinnosti obviněného nahradit poškozeným Správa železniční a dopravní cesty, státní organizace, škodu ve výši 361.256 Kč, Kooperativě pojišťovně, a. s., škodu ve výši 22. 807 Kč, Vojenské zdravotní pojišťovně Česká republika, pobočce Ústí nad Labem, škodu ve výši 11. 423 Kč, V. D. škodu ve výši 3.000 Kč, V. P. škodu ve výši 50.000 Kč. Podle § 229 odst. 2 tr. ř. poškození V. D. a V. P. byli se zbytky svých nároků na náhradu škody odkázáni na řízení ve věcech občanskoprávních. 3. Krajský soud v Ústí nad Labem pobočka v Liberci jako soud odvolací usnesením ze


text:
dne 16. 8. 2016, sp. zn. 55 To 238/2016, z podnětu odvolání obviněného a státního zástupce, jenž tak učinil ve prospěch obviněného proti výroku o náhradě škody, rozhodl podle § 258 odst. 1 písm. e), f), odst. 2 tr. ř. a uvedený rozsudek soudu prvního stupně zrušil ve výroku, jímž byl obviněnému L. H. podle § 73 odst. 1, 3 tr. zákoníku uložen trest zákazu činnosti spočívající v zákazu řízení motorových vozidel na dobu dvou let, a ve všech výrocích o náhradě škody. Jinak ponechal rozsudek soudu prvního stupně nezměněn. II. Dovolání obviněného
 4. Proti tomuto usnesení odvolacího soudu podal obviněný L. H. prostřednictvím obhájce z důvodu podle § 265b odst. 1 písm. g) tr. ř. dovolání, neboť skutková zjištění považoval za extrémně nesouladná s provedenými důkazy. Soudu prvního stupně vytkl, že rozsudek založil na výpovědích svědků S. C. a L. Š., výsledcích šetření Českých drah, a. s., a znaleckém posudku Ing. Andreje Haringa, které hodnotil způsobem, který obviněný označil za nesprávný. 5. K jednotlivým svědectvím a uvedeným důkazním prostředkům obviněný vznesl výhrady. Vůči výpovědi svědka S. C. poukázal na pochybnosti o věrohodnosti zejména, pokud tvrdil, že vlak před nehodou houkal, neboť tuto skutečnost ostatní svědci nepotvrdili, a s ohledem na jeho postavení strojvedoucího by u něj jakákoli jiná výpověď prakticky znamenala doznání se ke spáchání trestného jednání či minimálně spoluzavinění na trestném činu. Shledal v ní i rozpory s ostatními svědeckými výpověďmi např. o způsobu jízdy vozidla obviněného. Obviněný setrval na své obhajobě, že pro zastavení vozidla před přejezdem neměl pro absenci jakéhokoli výstražného znamení důvod. 6. U výpovědi svědkyně L. Š. obviněný poukázal na její nevěrohodnost plynoucí především z dlouhé doby, která uplynula od nehody, a z prožitého šoku této svědkyně, jakož i pro nesprávnost tvrzení, že zastávka byla na znamení, ačkoli v předmětnou dobu tomu tak nebylo, nebo že se stmívalo, přestože ve skutečnosti se nehoda stala v dopoledních hodinách a prosvítalo slunce. Pro tyto nepřesnosti zpochybnil schopnost svědkyně se upamatovat na předmětnou událost, což vztáhl i k jejímu sdělení o funkčnosti zabezpečovacího zařízení na železničním přejezdu. 7. Výpovědi dalších svědků, kteří byli nehodě přítomni a tvrdili, že zabezpečovací zařízení nevysílalo signalizaci výstražnými světly ani zvukovým upozorněním, obviněný považoval za věrohodné, a zdůraznil především skutečnosti uváděné svědkem T. K., náhodným řidičem, který uvedl, že viděl na přejezd vjíždět nákladní vozidlo, avšak v tu chvíli pravděpodobně svítilo bílé světlo, v žádném případě však neblikalo ani nesvítilo světlo červené. Soudu vytkl, že k tomuto klíčovému důkazu nepřihlédl, přestože obdobně tuto okolnost popsali i svědci P. R. a L. Š., kteří rovněž tvrdili, že signalizace nefungovala. Na základě uvedeného nebylo možné, aby soud učinil závěr, že předmětné signalizační zařízení bylo v době činu obviněného funkční. 8. O tom, že zabezpečovací zařízení bylo v době činu v poruše, podle obviněného vypovídali svědci P. R., L. Š., R. N. a Bc. J. R. a J. Z., kteří poukázali hlavně na to, že v minulosti opakovaně došlo k jeho poruchám, a tedy že dlouhodobě nepracovalo správně, což svědčilo o tom, že bylo často


text:
poruchové. Na doložení svého tvrzení obviněný předložil soudu prvního stupně spolu s vyjádřením k obžalobě CD nosič s audiovizuálním záznamem, na němž bylo zachyceno zhruba 30 případů, kdy došlo k poruše předmětného zařízení, jímž však soud prvního stupně důkaz neprovedl, ani se s ním jinak nevypořádal. 9. Námitky obviněný vznesl i proti výsledkům šetření Českých drah, které důvody nehody samy ověřovaly, především brojil proti závěrům Inspektorátu bezpečnosti železniční dopravy Generálního ředitelství Českých drah, protože jde o orgán, který má vlastní zájem, aby ze šetření nevyplynula porucha zabezpečení přejezdu v době nehody, neboť tím by jeho pracovníci svědčili proti sobě a přiznali svoji odpovědnost za ni. S ohledem na širší souvislosti, ani výsledek tohoto šetření obviněný nepovažoval za věrohodný. 10. Obviněný výhrady soustředil i proti znaleckému posudku č. 38/2015 z oboru doprava vypracovaným znalcem Ing. Andrejem Haringem dne 5. 10. 2015, jenž označil za nepoužitelný, protože znalec při jeho zpracování vycházel z předpokladu, že zabezpečovací zařízení přejezdu v době dopravní nehody fungovalo, a tedy se vůbec nezabýval posouzením klíčového faktoru, tzn. funkčností zařízení, a možností jiného průběhu nehodového děje vycházejícího z předpokladu, že verze obviněného je o tom, že zabezpečovací zařízení nefungovalo, je pravdivá. Pokud soudy z tohoto důkazního prostředku vycházely, jednaly způsobem, který Ústavní soud ve svém nálezu ze dne 20. 5. 2008, sp. zn. I. ÚS 49/06, označil za nepřípustný. V dalších souvislostech obviněný shledal, že za stávajícího stavu dokazování měly soudy postupovat v souladu se zásadou in dubio pro reo a zprostit jej obžaloby. Tento svůj názor podložil též odkazem na nálezy Ústavního soudu ze dne 28. 6. 2012, sp. zn. I. ÚS 3741/11, a ze dne 14. 10. 2014, sp. zn. II. ÚS 658/14, s tím, že soudy pominuly jím uplatňovanou obhajobu, kterou dostatečně nerespektovaly, přestože v průběhu řízení uvedené vady opakovaně namítal. Odvolací soud však na jeho výhrady v odvolání nereagoval a obhajobu obviněného v tomto směru zcela pominul, přestože je zřejmé, že v posuzované věci existují dvě v úvahu přicházející, rovnocenné skutkové verze. Soudy se bez dalšího přiklonily k té, která je pro obviněného méně příznivá, při pomíjení důkazů svědčících v jeho prospěch, a protože nebyla jeho vina prokázána beze všech pochybností, při existenci extrémního nesouladu skutkových zjištění s provedenými důkazy, kdy nebylo s jistotou prokázáno, že zabezpečovací zařízení v době činu fungovalo, bylo povinností soudu jej obžaloby zprostit. 11. V závěru dovolání obviněný navrhl, aby Nejvyšší soud zrušil obě dovoláním napadená rozhodnutí a věc vrátil k dalšímu řízení, anebo aby jej sám zprostil obžaloby.
 12. Státní zástupce působící u Nejvyššího státního zastupitelství k podanému dovolání v souladu s § 265h odst. 2 tr. ř. poukázal na obdobnost obviněným uplatňované obhajoby, že signalizační zařízení na železničním přejezdu nebylo funkční, jimiž se již dříve zabývaly soudy obou stupňů, které se v obsahu svých rozhodnutí vypořádaly i s jeho námitkami o nevěrohodnosti svědků, kteří tuto jeho verzi potvrzovali, nebo zpochybňováním výpovědí svědků, kteří ji vyvraceli. K argumentaci soudů nevznesl žádné výhrady, ztotožnil se s ní a pro stručnost na ni odkázal, neboť ji považoval za dostatečnou a


text:
výstižnou. Zdůraznil, že obviněný jen předestíral svou verzi skutkového stavu, aniž by uvedl konkrétní skutečnosti, které by nasvědčovaly jím zmiňovanému extrémnímu rozporu, v čemž shledal námitky výhradně procesní, nikoliv hmotněprávní povahy, které nenaplňují žádný z důvodů dovolání podle § 265b tr. ř. S dovolatelem vyslovil souhlas pouze v tom, že přibraný znalec z oboru dopravy, odvětví silniční dopravy, Ing. Andrej Haring ve svém posudku vycházel z funkčnosti zabezpečovacího zařízení podle zprávy Českých drah, když sám znalcem v odvětví železniční dopravy není. Za této situace bylo buď možno spokojit se v této otázce se zprávou Českých drah, a. s., jak učinily soudy, nebo opatřit znalecký posudek od znalce specializovaného na dopravu železniční se znalostí zabezpečovacího zařízení AŽD 71. Jestliže takový posudek soudy neopatřily, dovolateli nic nebránilo, aby ho sám předložil za užití § 110a tr. ř., což však neučinil. K výhradám o porušení zásady in dubio pro reo jako procesní a nikoliv hmotněprávní skutečnosti poukázal na usnesení Nejvyššího soudu ze dne 6. 5. 2015, sp. zn. 11 Tdo 496/2015, ze dne 8. 1. 2015, sp. zn. 11 Tdo 1569/2014, a ze dne 26. 4. 2016, sp. zn. 4 Tdo 467/2016, nebo nález Ústavního soudu ze dne 10. 7. 2014, sp. zn. III. ÚS 888/14 (publikovaný pod č. 140/2014 Sb. nál. a usn. ÚS). Když neshledal podmínky pro extrémní nesoulad, s poukazem na nález Ústavního soudu ze dne 18. 11. 2004, sp. zn. III. ÚS 177/04 (publikovaný pod č. 172/2004 Sb. nál. a usn. ÚS), uzavřel, že důvody uvedené dovolatelem neodpovídají důvodu dovolání podle § 265b odst. 1 písm. g) tr. ř. Navrhl proto, aby Nejvyšší soud podle § 265i odst. 1 písm. b) tr. ř. dovolání odmítl, neboť bylo podáno z jiného důvodu, než je uveden v § 265b tr. ř. 13. Vyjádření státního zástupce bylo zasláno k případnému vyjádření obhájci obviněného, avšak do doby konání neveřejného zasedání Nejvyššího soudu na něj nebylo reagováno. III. Přípustnost a další podmínky dovolání
 14. Nejvyšší soud jako soud dovolací nejprve zjistil, že dovolání obviněného je přípustné podle § 265a odst. 1, 2 písm. a), h) tr. ř., bylo podáno osobou oprávněnou podle § 265d odst. 1 písm. b), odst. 2 tr. ř., v zákonné lhůtě a na místě, kde lze toto podání učinit (§ 265e odst. 1, 2 tr. ř.). Rovněž shledal, že byly splněny i další formální podmínky dovolání podle § 265f tr. ř., a proto dále zkoumal, zda dovolání obviněného obsahuje takové skutečnosti, které obsahově naplňují jím označený dovolací důvod podle § 265b odst. 1 písm. g) tr. ř., což je zásadní skutečnost pro to, aby napadená rozhodnutí a řízení jim předcházející mohla být podrobena věcnému přezkoumání, což může Nejvyšší soud učinit jen na pokladě dovolání relevantně opřeného o některý ze zákonných dovolacích důvodů. 15. Dovolání podle § 265b odst. 1 písm. g) tr. ř. dopadá na případy, když rozhodnutí spočívá na nesprávném právním posouzení skutku nebo jiném nesprávném hmotněprávním posouzení. Ve vztahu ke zjištěnému skutku je možné dovoláním vytýkat výlučně vady právní, tedy to, že skutek, jak byl soudem zjištěn, byl


text: nesprávně právně kvalifikován jako trestný čin, ačkoli o trestný čin nejde nebo jde o jiný trestný čin, než kterým byl obviněný uznán vinným. Na podkladě tohoto dovolacího důvodu nelze proto přezkoumávat a hodnotit správnost a úplnost skutkových zjištění, na nichž je napadené rozhodnutí založeno, ani prověřovat úplnost provedeného dokazování a správnost hodnocení důkazů ve smyslu ustanovení § 2 odst. 5, 6 tr. ř., poněvadž tato činnost soudu spočívá v aplikaci procesních, a nikoliv hmotněprávních ustanovení. Tyto nikoliv právní vady, ale nedostatky ve skutkových zjištěních nelze v rámci dovolání vytýkat prostřednictvím žádného důvodu podle § 265b tr. ř. [srov. usnesení Nejvyššího soudu ze dne 23. 4. 2002, sp. zn. 3 Tdo 68/2002 (uveřejněné pod č. 16/2002 T 369 v Souboru trestních rozhodnutí Nejvyššího soudu)]. 16. Tento dovolací důvod slouží zásadně k nápravě právních vad, které vyplývají buď z nesprávného právního posouzení skutku, anebo z jiného nesprávného hmotněprávního posouzení. Uvedená zásada je spojena s požadavkem na to, aby označený důvod byl skutečně obsahově tvrzen a odůvodněn konkrétními vadami, které jsou dovolatelem spatřovány v právním posouzení skutku, jenž je vymezen v napadeném rozhodnutí, a teprve v návaznosti na takové tvrzené a odůvodněné hmotněprávní pochybení lze vytýkat i nesprávná skutková zjištění. Pro naplnění uvedeného dovolacího důvodu nepostačuje pouhý formální poukaz na příslušné ustanovení obsahující některý z dovolacích důvodů, aniž by byly řádně vymezeny hmotněprávní vady v napadených rozhodnutích spatřované, což znamená, že dovolací důvod musí být v dovolání skutečně obsahově tvrzen a odůvodněn konkrétními vadami, které jsou dovolatelem spatřovány v právním posouzení skutku, jenž je vymezen v napadeném rozhodnutí, a teprve v návaznosti na takové tvrzené a odůvodněné hmotněprávní pochybení lze vytýkat i nesprávná skutková zjištění (srov. usnesení Ústavního soudu ze dne 1. 9. 2004, sp. zn. II. ÚS 279/03). 17. Podkladem pro posouzení správnosti právních otázek ve smyslu uvedeného dovolacího důvodu je skutkový stav zjištěný soudy prvního, příp. druhého stupně [srov. přiměřeně usnesení Ústavního soudu např. ve věcech ze dne 9. 4. 2003, sp. zn. I. ÚS 412/02, ze dne 24. 4. 2003, sp. zn. III. ÚS 732/02, ze dne 9. 12. 2003, sp. zn. II. ÚS 760/02, ze dne 30. 10. 2003, sp. zn. III. ÚS 282/03 (U 23/31 SbNU 343), ze dne 15. 4. 2004, sp. zn. IV. ÚS 449/03 (U 22/33 SbNU 445), aj.]. Důvodem dovolání ve smyslu tohoto ustanovení nemůže být samotné nesprávné skutkové zjištění, a to přesto, že právní posouzení (kvalifikace) skutku i jiné hmotněprávní posouzení vždy navazují na skutková zjištění vyjádřená především ve skutkové větě výroku o vině napadeného rozsudku a blíže rozvedená v jeho odůvodnění [srov. srovnávací materiál Nejvyššího soudu ze dne 29. 9. 2004, sp. zn. Ts 42/2003 (uveřejněný pod č. 36/2004, s. 298, 299 Sbírky soudních rozhodnutí a stanovisek), či usnesení Nejvyššího soudu ze dne 23. 4. 2002, sp. zn. 3 Tdo 68/2002 (uveřejněné pod č. 16/2002 T 369 v Souboru trestních rozhodnutí Nejvyššího soudu)]. Tato zásada je však limitována případy, kdy dovolatel namítá porušení práva na spravedlivý proces v oblasti dokazování, neboť v takovém případě je na základě článků 4, 90 a 95


text: Ústavy České republiky vždy povinností Nejvyššího soudu řádně zvážit a rozhodnout, zda dovolatelem uváděný důvod je či není dovolacím důvodem [srov. stanovisko Ústavního soudu ze dne 4. 3. 2014, sp. zn. Pl. ÚS-st. 38/14 (ST 38/72 SbNU 599), uveřejněné pod č. 40/2014 Sb.]. 18. V takovém případě jde o výjimku ze shora vymezených obecných zásad představovanou zjištěním extrémního nesouladu mezi skutkovými zjištěními a právním posouzením věci, o nějž by se jednalo tehdy, kdyby byly zjištěny a prokázány takové vady a nedostatky, které by svědčily o zásadním zjevném nerespektování zásad a pravidel, podle nichž mají být uvedené postupy realizovány. Jen v takovém případě by mohlo dojít k průlomu do uvedených kritérií vymezujících dovolací důvod podle § 265b odst. 1 písm. g) tr. ř. [srov. usnesení Ústavního soudu ze dne 3. 2. 2005, sp. zn. III. ÚS 578/04, a nález Ústavního soudu ze dne 20. 9. 2006, sp. zn. I. ÚS 553/05 (N 167/42 SbNU 407)], což může být za situace, že je zjištěna zjevná absence srozumitelného odůvodnění rozsudku, kardinální logické rozpory ve skutkových zjištěních a z nich vyvozených právních závěrech, opomenutí a nehodnocení stěžejních důkazů atp. [viz např. nálezy Ústavního soudu ze dne 17. 5. 2000, sp. zn. II. ÚS 215/99 (N 69/18 SbNU 115), dále ze dne 20. 6. 1995, sp. zn. III. ÚS 84/94 (N 34/3 SbNU 257), ze dne 30. 11. 1995, sp. zn. III. ÚS 166/95 (N 79/4 SbNU 255) nebo usnesení Ústavního soudu ze dne 14. 1. 2004, sp. zn. III. ÚS 376/03 (U 1/32 SbNU 451)]. K takovému pochybení dojde, postrádá-li určitý závěr soudu racionální, skutkovou či logickou oporu v provedeném dokazování, a není rozhodné, zda nějaký konkrétní důkaz je přesvědčivější než důkaz jiný. Typicky proto nemůže při přezkumu napadených rozhodnutí Nejvyšší soud přistoupit k vlastnímu hodnocení toho, který ze svědků je věrohodnější anebo které ze znaleckých vyjádření je přesvědčivější. Takové hodnocení provádí zásadně obecné soudy, které jsou k tomu díky závaznosti zásad ústnosti a přímosti důkazního řízení nejlépe způsobilé [srov. přiměřeně např. nález Ústavního soudu ze dne 28. 8. 2008, sp. zn. II. ÚS 445/06 (N 149/50 SbNU 311), nález Ústavního soudu ze dne 1. 4. 2015, sp. zn. I. ÚS 2726/14 (ve Sbírce nálezů a usnesení Ústavního soudu dosud neuveřejněný), či usnesení Ústavního soudu ze dne 11. 8. 2015, sp. zn. II. ÚS 1576/15]. 19. Extrémní nesoulad mezi zjištěným skutkem a jeho právním posouzením mohou založit i tzv. opomenuté důkazy, což je kategorie důkazů, které nebyly provedeny nebo hodnoceny způsobem stanoveným zákonem, tj. důkazy, o nichž v řízení nebylo soudem rozhodnuto, případně důkazy, jimiž se soud nezabýval při postupu podle § 5 odst. 6. tr. ř., protože takové důkazy téměř vždy založí nejen nepřezkoumatelnost vydaného rozhodnutí (§ 125 tr. ř.), ale současně též porušení pravidel spravedlivého procesu (články 36 odst. 1, 37 odst. 3, 38 odst. 2 Listiny základních práv a svobod). Za opomenuté důkazy lze považovat i procesní situace, v nichž bylo účastníky řízení navrženo provedení konkrétního důkazu, přičemž návrh na toto provedení byl soudem bez věcně adekvátního odůvodnění zamítnut, eventuálně zcela


text:
opomenut, což znamená, že ve vlastních rozhodovacích důvodech o něm ve vztahu k jeho zamítnutí nebyla zmínka buď žádná, či toliko okrajová a obecná, neodpovídající povaze a závažnosti věci [srov. např. nálezy Ústavního soudu ze dne 8. 11. 2006, sp. zn. II. ÚS 262/04 (N 208/43 SbNU 323), ze dne 8. 12. 2009, sp. zn. I. ÚS 118/09 (N 254/55 SbNU 455), či ze dne 18. 3. 2010, sp. zn. III. ÚS 3320/09 (N 60/56 SbNU 643), a další]. Nejedná se však o opomenuté důkazy, jestliže jsou dodrženy všechny podmínky procesního postupu, jak jsou zákonem vymezeny, a soudy tento postup dostatečně odůvodní a vysvětlí v přezkoumávaných rozhodnutích.
 20. Pokud není shledán extrémní nesoulad mezi skutkovými zjištěními a právním posouzením věci, na podkladě tohoto dovolacího důvodu nelze přezkoumávat a hodnotit správnost a úplnost skutkových zjištění (§ 2 odst. 5, 6 tr. ř.), poněvadž tato činnost soudu spočívá v aplikaci procesních, a nikoliv hmotněprávních ustanovení, na něž se zákonem stanovený dovolací důvod vymezený v § 265b odst. 1 písm. g) tr. ř. nevztahuje. 21. Vzhledem k tomu, že obviněný v dovolání s odkazem na důvod podle § 265b odst. 1 písm. g) tr. ř. brojil proti výroku o vině, jemuž vytýkal, že soudy závěr o přečinu obecného ohrožení z nedbalosti podle § 273 odst. 1, 2 písm. b), c), odst. 3 písm. b) tr. zákoníku založily na extrémním nesouladu mezi skutkovými zjištěními a provedenými důkazy, brojil proti postupu, jímž soudy vyhodnotily výpovědi svědků, a vytýkal nerespektování zásady in dubio pro reo , namítal výhradně vady v procesním postupu soudů a dovolával se porušení pravidel spravedlivého procesu, tedy poukazoval na procesní nedostatky, nikoliv na vady v hmotněprávním smyslu. Nejvyšší soud i přesto, že tyto nikoliv právní vady nelze v rámci dovolání vytýkat prostřednictvím žádného důvodu podle § 265b tr. ř. [srov. usnesení Nejvyššího soudu ze dne 23. 4. 2002, sp. zn. 3 Tdo 68/2002 (uveřejněné pod č. 16/2002 T 369 v Souboru trestních rozhodnutí Nejvyššího soudu)], posuzoval důvodnost skutkových výhrad z hlediska shora vymezených ústavně zaručených zásad, a to i když uvedené námitky samy o sobě ve smyslu uvedených zákonných ustanovení by důvodem pro posouzení správnosti těchto skutkových otázek nebyly.
 IV. K námitkám obviněného o extrémním nesouladu
 22. Nejvyšší soud shledal z obsahu přezkoumávaných rozhodnutí a připojeného spisu, že se v přezkoumávané věci nejedná o případ, kdy by soudy postupovaly v rozporu s pravidly spravedlivého procesu, protože pro takový závěr nesvědčí v této trestní věci žádné poznatky. Naopak podle dosavadního průběhu trestního řízení soudy obou stupňů v odůvodnění napadených rozhodnutí vysvětily důvody, které je k učiněným skutkovým i právním závěrům vedly, zejména uvedly, o jaké důkazy své závěry opřely a jak tyto důkazy hodnotily. Neopomenuly přitom reagovat ani na obhajobu obviněného. Ve vztahu k ní dostály všem svým povinnostem plynoucím z ustanovení § 2 odst. 6 tr. ř., a pokud uzavřely, že ji považují za vyvrácenou, toto konstatování opřely o podložené závěry plynoucí z výsledků provedeného dokazování. Konkrétně vysvětlily, o které další ve věci učiněné důkazy se opíraly, i jak je jednotlivě i


text: vzájemně hodnotily, a lze zmínit, že tak postupovaly komplexně a ve vzájemných souvislostech. 23. Pro úplnost Nejvyšší soud poukazuje na vzájemnou propojenost obsahově shodných tvrzení plynoucích z výpovědí strojvedoucího poškozeného vlaku S. C., výpravčího železniční stanice L. J. H., svědků L. Š., P. S., které korespondují i s obsahem listinných důkazů Vyhodnocení příčin a okolností vzniku mimořádné události (č. l. 329 až 334), plynou rovněž ze Zápisu o ohledání PZZ po MU (č. l. 78 až 89), z protokolu o nehodě v silničním provozu, včetně ohledání místa činu (č. l. 186 až 257), z vyhodnocení záznamů kotouče tachografu, ze zprávy o dodávkách a výpadcích elektrické energie v inkriminované době i ze záznamu monitoru JOB v návaznosti na rozbor dat záznamového zařízení. Lze jen dodat, že soudy řádnému a úplnému objasnění skutkového stavu věci, především tomu zda zabezpečovací zařízení na přejezdu v době činu obviněného fungovalo či nikoliv, věnovaly dostatečnou pozornost, o čemž svědčí mimo jiné i to, že napadená rozhodnutí jsou v pořadí již druhými rozhodnutími ve věci, když první odsuzující rozsudek nalézacího soudu byl soudem odvolacím zrušen (č. l. 424 až 429, 454 až 455). 24. K námitkám obviněného proti znaleckému posudku znalce z oboru doprava, odvětví dopravní nehody, technický stav motorových vozidel, Ing. Andreje Haringa (č. l. 486), je třeba uvést, že byl přibrán soudem prvního stupně pro posouzení jím položených otázek, které se netýkaly toho, zda v době činu bylo zabezpečení přejezdu funkční či nikoliv, neboť k takovému posouzení by nebyl s ohledem na svou odbornost ani způsobilý, jak správně podotkl ve svém vyjádření státní zástupce. Znalecký posudek vypracoval na podkladě požadavků položených v intencích rozhodnutí prvního zrušujícího usnesení soudu druhého stupně (viz č. l. 455 spisu) soudem prvního stupně. Je vhodné jen připomenout, že cílem těchto otázek pro znalce při konstatování soudem prvního stupně, že signalizace na přejezdu fungovala, bylo určit, v jaké pozici a v jakém místě se vozidlo obviněného nacházelo při počátku signalizace a zda vjel na přejezd, když ještě zabezpečovací zařízení bylo v provozu, a měl rovněž uvést své posouzení s ohledem na povětrnostní podmínky v rozhodné době. Jeho úkoly tedy byly tímto způsobem vymezeny a znalec tedy své závěry v souladu s nimi i svou odborností zodpověděl. Podle tohoto zadání je zřejmé, že úkolem znalce nebylo posudek vypracovat z hlediska všech v úvahu přicházejících alternativ skutkového děje (srov. rozhodnutí Nejvyššího soudu ze dne 8. 7. 1980, sp. zn. Tzv 17/80). Jeho závěry pak soud posuzoval ve smyslu konstantní judikatury vztahující se k postupu soudů při hodnocení znaleckého posudku. Ačkoli je znalecký posudek nepochybně významným druhem důkazních prostředků a v rámci dokazování v trestním řízení mu přísluší důležité místo, ze stěžejních zásad dokazování v trestním procesu vyplývá požadavek kritického hodnocení všech důkazů, včetně znaleckého posudku, jejž je nutno posuzovat stejně pečlivě, jako každý jiný důkaz. Ve smyslu nálezu Ústavního soudu ze dne 30. 4. 2007, sp. zn. III. ÚS 299/06 (N 73/45 SbNU 149) je znalecký posudek nutno hodnotit stejně pečlivě jako každý jiný důkaz, ani on nepožívá žádné větší důkazní síly, a


text: musí být podrobován všestranné prověrce nejen právní korektnosti, ale též věcné správnosti. V posuzované věci však soudy neponechaly bez povšimnutí věcnou správnost znaleckého posudku, ani jej jako důkaz neprivilegovaly, nýbrž veškeré případně vyvstalé pochybnosti v souladu se zásadou oficiality a zásadou vyhledávací (§ 2 odst. 4, 5 tr. ř.) odstranily obstaráním dalších důkazů, čímž dostály svým zákonným povinnostem [srov. přiměřeně např. nález Ústavního soudu ze dne 24. 7. 2013, sp. zn. I. ÚS 4457/12 (N 132/70 SbNU 221)]. 25. Se zřetelem na všechny ve věci soudem provedené důkazy je třeba zmínit, že tyto vytvářejí dostatečný podklad pro závěr o tom, že zabezpečovací zařízení v době nehody fungovalo, a to i přesto, že v průběhu předcházející doby cca jednoho roku vykazovalo opakované závady, jak soudy rovněž zjistily, což však nemůže být objektivním podkladem pro rozhodnutí v nyní posuzované věci, neboť ve vztahu k ní je třeba vycházet z konkrétních okolností zjištěných v souvislosti s touto dopravní nehodou, ve vztahu k níž soud prvního stupně zvažoval všechny potřebné a důležité skutečnosti (viz strany 3 až 8 rozsudku soudu prvního stupně). Odvolací soud, který správnost těchto závěrů, vyjma pochybení ve výroku o trestu a náhradě škody, potvrdil, se v zásadě s obdobnými námitkami obviněného vypořádal na stranách 4 až 6 svého rozsudku a v postupu soudu prvního stupně žádné nedostatky neshledal. 26. Vzhledem k tomu, že rozhodnutí soudů obou stupňů jsou dostatečně odůvodněna a reagují na zásadní výhrady obviněného vnášené v předchozích stadiích trestního řízení, Nejvyšší soud žádné známky libovůle nebo snahy vyhnout se plnění svých povinností ve vztahu k rozsahu a způsobu provedeného dokazování neobjevil, a proto uzavírá, že v projednávané věci se nejedná ani o případnou existenci tzv. deformace důkazů, tj. vyvozování skutkových zjištění, která v žádném smyslu nevyplývají z provedeného dokazování [srov. nález Ústavního soudu ze dne 14. 7. 2010, sp zn. IV. ÚS 1235/09 (N 144/58 SbNU 207), či ze dne 4. 6. 1998, sp. zn. III. ÚS 398/97 (N 64/11 SbNU 125)]. Soudy ve věci stanovený rozsah provedeného dokazování je dostatečný k řádnému objasnění všech rozhodných skutečností, a opatřené důkazy vinu obviněného v potřebné míře bez pochybností prokázaly, když je soudy posuzovaly ve vzájemném kontextu a dodržely všechny postupy předepsané § 2 odst. 5, 6 tr. ř. 27. Z obsahu přezkoumávaných rozhodnutí z uvedených důvodů plyne, že se soudy nezpronevěřily zásadě in dubio pro reo , jak obviněný vytýkal, neboť na základě provedeného dokazování nebylo možné dospět k několika přibližně stejně pravděpodobným skutkovým verzím, protože, kterou obviněný preferoval, byla provedeným dokazováním vyvrácena, a to nikoliv jen jedním důkazem, ale celou skupinou spolu souvisejících a vzájemně se doplňujících důkazních prostředků, jak soudy obou stupňů ve smyslu pravidel stanovených v § 125 tr. ř. dostatečně srozumitelně a logicky vysvětlily. 28. V odůvodnění dovoláním napadených rozhodnutí je dostatek podkladů pro závěr, že soudy nepominuly existenci rozporů mezi jednotlivými důkazy, ale naopak splnily svou povinnost podle § 2 odst. 6 tr. ř. zhodnotit věrohodnost a pravdivost každého důkazu jednotlivě, a poté v souhrnu s ostatními důkazy, a to vždy ve vztahu ke


text:
konkrétní skutečnosti. K výhradám obviněného se soud prvního stupně důsledně zabýval věrohodností jednotlivých svědeckých výpovědí, přičemž se stejnou pečlivostí hodnotil jak ty, jež svědčily ve prospěch obviněného, tak ty, které vyznívaly v jeho neprospěch. Soudy rovněž měly na zřeteli, že hodnocení toho, který ze svědků je věrohodnější, jaké ze znaleckých vyjádření je přesvědčivější, apod. provádí zásadně obecné soudy, jež jsou k tomu díky závaznosti zásad ústnosti a přímosti důkazního řízení nejlépe způsobilé [srov. přiměřeně např. nález Ústavního soudu ze dne 28. 8. 2008, sp. zn. II. ÚS 445/06 (N 149/50 SbNU 311), nález Ústavního soudu ze dne 1. 4. 2015, sp. zn. I. ÚS 2726/14, či usnesení Ústavního soudu ze dne 11. 8. 2015, sp. zn. II. ÚS 1576/15]. Právo na spravedlivý proces nezaručuje jednotlivci přímo nárok na rozhodnutí odpovídající jeho názoru, ale zajišťuje mu právo na spravedlivé soudní řízení, čemuž soudy v posuzované věci dostály, neboť provedly dostatek důkazů za účelem náležitého objasnění skutkového stavu bez důvodných pochybností (srov. např. usnesení Ústavního soudu ze dne 31. 1. 2013, sp. zn. II. ÚS 2800/11, ze dne 19. 10. 2010, sp. zn. II. ÚS 1067/10, či ze dne 4. 12. 2013, sp. zn. IV. ÚS 1326/13, aj.).
 29. Protože v dovolání obviněného nebyly namítány žádné vady týkající se nesprávného právního posouzení ani posouzení jiných hmotněprávních otázek podle dovolacího důvodu podle § 265b odst. 1 písm. g) tr. ř., a o porušení pravidel spravedlivého procesu v této trestní věci rovněž nešlo, Nejvyšší soud dovolání obviněného L. H. jako podané mimo označený, ale i jakýkoliv jiný dovolací důvod uvedený v § 265b odst. 1, 2 tr. ř. podle § 265i odst. 1 písm. b) tr. ř. odmítl.


text:
76 ICm 2194/2011
 76 ICm 2194/2011 76 ICm 93/2012 104 VSPH 337/2016-866 (KSLB 76 INS 766/2011)
 Vrchní soud v Praze jako soud odvolací rozhodl v senátu složeném z předsedkyně Mgr. Markéty Hudečkové a soudců JUDr. Ing. Jaroslava Zelenky, Ph.D. a JUDr. Tomáše Zadražila ve věci žalobců a) Radky anonymizovano , anonymizovano , b) Mgr. Jana anonymizovano , anonymizovano , oba bytem Na Královně 862, Praha 5, zastoupených Mgr. Milanem Polákem, advokátem, sídlem Karlovo náměstí 10, Praha 2, proti žalované JUDr. Mgr. Martině Jinochové Matyášové, sídlem Washingtonova 25, Praha 1, insolvenční správkyni dlužnice OVK, s.r.o., IČO 26212145, sídlem Josefův Důl 187, zastoupené JUDr. Romanem Andělem, advokátem, sídlem Washingtonova 25, Praha 1, o žalobě na vyloučení majetku z majetkové podstaty, a ve věci žalobkyně JUDr. Mgr. Martině Jinochové Matyášové, sídlem Washingtonova 25, Praha 1, insolvenční správkyni dlužnice OVK, s.r.o., IČO 26212145, sídlem Josefův Důl 187, zastoupené JUDr. Romanem Andělem, advokátem, sídlem Washingtonova 25, Praha 1, proti žalovaným 1) Radce anonymizovano , anonymizovano , 2) Mgr. Janu anonymizovano , anonymizovano , oba bytem Na Královně 862, Praha 5, zastoupených Mgr. Milanem Polákem, advokátem, sídlem Karlovo náměstí 10, Praha 2, 3) MTM Capital, s.r.o., IČO 28508144, sídlem Kubelíkova 1224/42, Praha 3, 4) Ing. Gabriele Burzové, sídlem Veleslavínova 39/48, Praha 6, insolvenční správkyni dlužnice MTM Invest, s.r.o., IČO 2839821, sídlem U Obecního dvora 801/6, Praha 1-Staré Město, zastoupené Mgr. Pavlem Ubrem, advokátem, sídlem Senovážné náměstí 24, Praha 1, za účasti státního zastupitelství, o žalobě na určení neplatnosti a neúčinnosti právních úkonů, o odvolání Radky anonymizovano a Mgr. Jana anonymizovano , proti usnesení Krajského soudu v Ústí nad Labem-pobočky v Liberci č. j.-797 ze dne 5. května 2015,
 Usnesení Krajského soudu v Ústí nad Labem-pobočky v Liberci č. j.-797 ze dne 5. května 2015 zrušuje a věc se vrací tomuto soudu k dalšímu řízení.
 Krajský soud v Ústí nad Labem-pobočka v Liberci ve výroku označeným usnesením uložil Radce anonymizovano a Mgr. Janu anonymizovano povinnost zaplatit isir.justi ce.cz 76 ICm 93/2012 104 VSPH 337/2016 (KSLB 76 INS 766/2011) společně a nerozdílně ČR, Krajskému soudu v Ústí nad Labem-pobočce v Liberci náhradu nákladů řízení (náhradu znalečného) ve výši 3.063,-Kč do 3 dnů od právní moci tohoto usnesení.
 V odůvodnění napadeného usnesení soud prvního stupně shrnul, že rozsudkem ze dne 10.4.2015 rozhodl o tom, že žaloba na vyloučení majetku z majetkové podstaty se zamítá a rozhodl rovněž o neplatnosti právních úkonů dlužnice OVK, s.r.o. (dále jen dlužnice), přičemž Radka anonymizovano a Mgr. Jan Ševčík byli ve věci plně neúspěšní. Rozvedl, že Radka anonymizovano a Mgr. Jan Ševčík navrhli zpracování znaleckého posudku, ten byl zpracován Českou znaleckou, a.s., které byla podle usnesení ze dne 3.6.2014 (č. l. 609) vyplacena částka 83.036,-Kč. Doplnil, že dne 23.9.2013 byla z účtu Mgr. Jana anonymizovano uhrazena záloha ve výši 80.000,-Kč. Soud proto rozdíl ve výši 3.036,-Kč uhradil znalci ze státního rozpočtu. Citoval § 148 odst. 1 o.s.ř. a uzavřel, že stát má vůči Radce anonymizovano a Mgr. Janu anonymizovano nárok na úhradu částky 3.036,-Kč.
 Proti tomuto usnesení podali Radka anonymizovano a Mgr. Jan Ševčík


text:
včas odvolání (č. l. 801) a navrhovali, aby je odvolací soud změnil tak, že insolvenční správkyně JUDr. Mgr. Martina Jinochová Matyášová je povinna zaplatit ČR, Krajskému soudu v Ústí nad Labem-pobočce v Liberci náhradu nákladů řízení (náhradu znalečného) ve výši 3.063,-Kč.
 Odvolací soud přezkoumal napadené rozhodnutí včetně řízení, které jeho vydání předcházelo, podle § 212 a § 212a občanského soudního řádu a dospěl přitom k závěru, že odvolání je opodstatněné:
 Napadené usnesení má základ v rozsudku soudu prvního stupně ze dne 10.4.2015 (č. l. 791), podle kterého byli Radka anonymizovano a Mgr. Jan Ševčík v řízení zcela neúspěšní. Tento rozsudek odvolací soud rozsudkem ze dne 25.4.2016 změnil tak, že Radka anonymizovano a Mgr. Jan Ševčík byli v řízení o vylučovací žalobě i v řízení o žalobě na určení neplatnosti event. neúčinnosti právních úkonů zcela úspěšní, neboť vyhověl jejich žalobě na vyloučení majetku z podstaty, zároveň zamítl žalobu na určení neplatnosti kupních smluv, které Radka anonymizovano a Mgr. Jan Ševčík uzavřeli s MTM Capital, s.r.o. a s MTM Invest, s.r.o. a potvrdil rozsudek soudu prvního stupně v části, kterou byla zamítnuta žaloba na určení neúčinnosti týchž smluv. Napadené usnesení tak pozbylo svého podkladu a odvolacímu soudu nezbylo než je zrušit.
 Z těchto důvodů postupoval odvolací soud podle § 219a odst. 1 písm. a) o.s.ř. ve spojení s § 221 odst. 1 písm. a) o.s.ř. a napadené usnesení zrušil a věc vrátil soudu prvního stupně k dalšímu řízení. O nákladech řízení státu soud prvního stupně rozhodně v konečném rozhodnutí ve věci o určení neúčinnosti kupních smluv uzavřených mezi dlužníkem a MTM Capital, s.r.o. a MTM Invest, s.r.o. a neopomene též rozhodnout o tom, jak bude naloženo se zálohou na náklady znaleckého posudku složenou Radkou anonymizovano a Mgr. Janem Ševčíkem.
 Pro úplnost považoval odvolací soud za vhodné dodat, že napadeným 76 ICm 93/2012 104 VSPH 337/2016 (KSLB 76 INS 766/2011) usnesením měl soud prvního stupně rozhodnout o nákladech řízení státu jako celku, tedy co do částky 83.036,-Kč nikoli pouze o povinnosti zaplatit částku, jež nebyla kryta složenou zálohou.


text:
Záhlaví Mapa stránek Výstup
 Oběť trestného činu má právo se účastnit trestního řízení:
 aktivně při výkonu svých práv nebo
 pasivně, tedy v pozici svědka, který je orgány činnými v trestním řízení k trestní věci vyslechnut.
 PRÁVO NA AKTIVNÍ ÚČAST V TRESTNÍM ŘÍZENÍ
 Právo nedat souhlas s trestním stíháním, resp. vzít souhlas zpět
 (§ 163 odst. 1 TŘ)
 Souhlas poškozeného k trestnímu stíhání (tzv. dispoziční právo) je zapotřebí pouze za splnění dvou podmínek:
 a) pachatel a poškozený jsou osobami blízkými ve smyslu zákona o rodině, u „osob na roveň postaveným” příbuzným rozhodne orgán činný v trestním řízení,
 b) pokud se jedná o zákonem výslovně stanovený trestný čin.
 Mezi trestné činy, u nichž je souhlas zapotřebí, patří například trestné činy násilí proti skupině obyvatel a proti jednotlivci, poškozování cizích práv, ublížení na zdraví v odstavci 1, omezování osobní svobody, vydírání, porušování domovní svobody, krádeže, zpronevěry, podvodu a některé další méně frekventované trestné činy. Dále je zapotřebí souhlasu poškozeného k trestnímu stíhání v případě trestného činu znásilnění, pokud poškozený je nebo v době spáchání trestného činu byl ve vztahu k pachateli manželem, partnerem nebo druhem.
 Souhlasu k trestnímu stíhání není však i za splnění uvedených podmínek zapotřebí, pokud byla trestným činem způsobena smrt, poškozený není schopen dát souhlas pro duševní chorobu či poruchu, popř. je mladší 15 let nebo je-li zřejmé, že souhlas nebyl dán (popř. byl vzat zpět) na základě výhrůžek, nátlaku, závislosti či podřízenosti poškozeného ve vztahu k pachateli.
 Jak lze toto právo uplatnit:
 poškozený neposkytne výslovný souhlas do protokolu (až k tomu bude vyzván policejním orgánem při jeho sepisování) nebo v rámci svého písemného podání;
 již udělený souhlas výslovně vezme zpět ústně do protokolu, popř. svým písemným podáním (lze tak ale učinit nejpozději do okamžiku, kdy se soud odebere k poradě o rozsudku).
 Pokud byl souhlas poškozeným již jednou výslovně odepřen, nelze jej opět udělit, resp. žádat, aby byl pachatel pro daný trestný čin stíhán.
 Toto právo lze uplatnit u policejního orgánu nebo státního zástupce.
 Není-li souhlas poškozeného ve stanovených případech výslovně poskytnut, nemůže trestní řízení pokračovat, resp. pachatel být za trestný čin souzen.
 Pokud se poškozený na výzvu policejního orgánu nevyjádří k tomu, zda poskytne svůj souhlas či nikoliv, policejní orgán mu poskytne přiměřenou lhůtu (max. 30 dní) k tomu, aby učinil rozhodnutí. Pokud do uvedené doby souhlas neposkytne (písemně či ústně do protokolu), nelze tak později již učinit.
 Právo činit návrhy na doplnění dokazování orgány činnými v trestním řízení
 (§ 43 odst. 1 TŘ)
 Toto právo může poškozený uplatnit v písemném či ústním oznámení učiněném do protokolu, popř. následně při své výpovědi u všech orgánů činných v trestním řízení.
 Zpravidla má větší váhu, pokud návrh na doplnění dokazování obsahuje nejen seznam
 důkazů, ale též skutečnosti, které mají být těmito důkazy prokázány.
 O tom, že byl učiněn návrh na doplnění dokazování, je dobré si pořídit kopii oznámení obsahujícího návrhy, potvrzení o převzetí podání apod.
 Pokud se rozhodne orgán činný v trestním řízení navržený důkaz neprovést, musí svůj postup poškozenému odůvodnit (např. proč považuje takový důkaz za nadbytečný).
 Právo žádat


text:
o odstranění závad či průtahů v činnosti policejního orgánu či státního zástupce (§ 157a TŘ)
 Toto právo dává poškozenému možnost upozornit na nesprávný postup orgánu činného v trestním řízení a žádat o nápravu tohoto stavu. Žádost by měla obsahovat upozornění na konkrétní nedostatky či nesprávný postup daného orgánu.
 Právo může poškozený uplatnit písemným či ústním podáním do protokolu:
 v případě žádosti směřující proti činnosti policejního orgánu – u státního zástupce vykonávajícího v dané věci dozor;
 v případě žádosti směřující proti činnosti státního zástupce – u státního zástupce bezprostředně vyššího státního zastupitelství.
 Právo podat stížnost proti usnesení
 (§ 142 TŘ)
 Stížnost lze podat písemně či ústně do protokolu proti jakémukoliv rozhodnutí policejního orgánu, které se poškozeného přímo dotýká, nebo k němuž dal podnět svým návrhem (např. návrh na dokazování). Nejčastěji směřuje stížnost poškozeného proti usnesení policejního orgánu o odložení věci, ale též např. proti usnesení o podmíněném zastavení trestního stíhání.
 O stížnosti proti rozhodnutí policejního orgánu rozhoduje státní zástupce, o stížnosti proti rozhodnutí státního zástupce rozhoduje státní zástupce bezprostředně vyššího státního zastupitelství.
 Stížnost proti usnesení státního zástupce či soudu lze podat pouze tehdy, pokud to zákon výslovně připouští. Stížnost je nutné podat do 3 dnů od doručení rozhodnutí!
 Právo podat stížnost lze uplatnit vždy jen u toho orgánu, proti jehož rozhodnutí stížnost směřuje.
 Právo podat odvolání proti rozsudku
 (§ 246 odst. 1 písm. d) TŘ)
 Odvolat se může poškozený pouze proti části rozsudku týkajícího se náhrady škody. Pokud jde o otázku viny a trestu pachatele, zde bohužel nemá poškozený právo podat odvolání.
 Toto právo může poškozený uplatnit písemným podáním u soudu, který rozhodnutí vydal, nejpozději do 8 dnů od doručení písemného vyhotovení rozsudku (odvolání by mělo obsahovat důvody, pro které poškozený nesouhlasí s výrokem rozsudku).
 Právo klást u hlavního líčení se souhlasem předsedy senátu svědkům otázky
 (§ 215 odst. 1 TŘ)
 Toto právo může poškozený uplatnit přímým kladením otázek svědkům v rámci hlavního líčení před soudem. Otázky by měly směřovat k prokázání viny a objasnění okolností spáchání trestného činu.
 Právo vyjádřit se k věci před skončením řízení se před soudem
 (§ 216 odst. 2 TŘ)
 Účelem tohoto práva je dát prostor poškozenému, aby vyjádřil své pocity, popř. sdělil pachateli i soudu jaký byl dopad trestného činu na jeho život. K těmto skutečnostem může soud přihlédnout při ukládání trestu.
 Toto právo dá soud poškozenému vždy v případě přítomnosti poškozeného u hlavního líčení, a to po závěrečné řeči státního zástupce – toto právo není třeba výslovně uplatňovat.
 Oběť trestného činu/poškozený má právo na aktivní účast v trestním řízení:
 Má právo činit návrhy na doplnění dokazování, které může uplatnit jak písemně, tak formou ústního oznámení učiněného do protokolu, popř. při své výpovědi u všech orgánů činných v trestním řízení. Pokud se poškozený rozhodne toto právo využít, měl by vždy uvést nejen jaké důkazy navrhuje, aby byl provedeny, ale také jaké skutečnosti mají být těmito důkazy prokázány. Pokud orgán činný v trestním řízení odmítne navržený důkaz provést, musí uvést, proč takto postupoval.
 Má právo klást u hlavního líčení se souhlasem předsedy senátu svědkům otázky. Tyto


text:
otázky musí směřovat k prokázání viny a objasnění okolností spáchání trestného činu.
 Má právo vyjádřit se k věci před skončením hlavního líčení. Má tak prostor sdělit soudu, ale i pachateli, jaký byl dopad trestného činu na jeho život, co se v důsledku jednání pachatele v životě poškozeného změnilo a s jakými následky se musel poškozený vyrovnat.
 Oběť trestného činu má jako poškozený v trestním řízení právo podat stížnost proti usnesením vydávaným orgány činnými v trestním řízení, avšak jen v těch případech, kde to výslovně zákon stanoví.
 O právu podat proti danému rozhodnutí stížnost musí být poškozený informován v rámci poučení.
 Stížnost je nutné vždy podat do tří dnů ode dne doručení rozhodnutí, proti kterému stížnost směřuje, a to přímo u orgánu, který takové rozhodnutí vydal.
 Nejčastěji je stížnost podávána proti usnesení policie o odložení věci a proti usnesení o zastavení trestního stíhání.
 Možnosti mediace a alternativní způsoby řízení
 V případě trestných činů méně závažného charakteru, které jsou trestním zákoníkem označovány za přečiny (tzn. trestné činy spáchané z nedbalosti a ty úmyslné trestné činy, za které je možné uložit maximálně trest odnětí svobody s horní hranicí trestní sazby do pěti let), je možné, aby došlo k podmíněnému zastavení trestního stíhání pachatele, příp. aby došlo k narovnání.
 Podmínkou pro využití obou těchto postupů je mimo jiné ta skutečnost, aby obviněný nahradil škodu, kterou způsobil svým činem poškozenému. V případě narovnání je rovněž třeba, aby s takovým postupem vyslovil souhlas poškozený.
 Restorativní justice je koncept trestního soudnictví, který se zaměřuje spíše na obnovení (anglicky restoration) poměrů než na represi. V tomto konceptu ustupuje zájem na potrestání pachatele do pozadí, naopak je upřednostňováno aktivní zapojení obětí trestných činů do řízení, jsou zdůrazňovány jejich práva a pachatelům se usnadňuje rozhodnutí převzít odpovědnost za své činy, napravit škody a obětem dát satisfakci za způsobenou újmu. Jde o odchylný koncept od klasického konceptu trestající (retributivní) justice.
 Je zde proto využívána hlavně probace a mediace.
 V samotném trestním řízení je pak umožněno trestní stíhání podmíněně na určitou zkušební dobu zastavit, pokud se obviněný přizná a nahradí způsobenou škodu, anebo je především zastavit úplně, pokud obviněný s poškozeným uzavře tzv. narovnání. Obětem je možno za určitých podmínek i ze strany státu finančně přispět. A v oblasti trestů lze za projev restorativní justice vnímat trest obecně prospěšných prací.
 Probační a mediační služba je organizační složkou České republiky, která v trestním řízení provádí úkony probace a mediace. Dohled nad její činností provádí Ministerstvo spravedlnosti, přičemž ministr spravedlnosti má jako svůj poradní orgán v této oblasti zřízenu Radu pro probaci a mediaci. Její právní úprava je obsažena v zákoně č. 257/2000 Sb., o Probační a mediační službě.
 Služba je organizována do středisek, které působí v sídlech okresních soudů a v jejichž čele stojí vedoucí střediska. Konkrétní úkoly v rámci probace nebo mediace pak provádí buď úředníci nebo asistenti Probační a mediační služby.
 V čele celé Probační a mediační služby pak stojí ředitel, kterého jmenuje a odvolává ministr spravedlnosti.
 Činnost služby se rozlišuje na probační a mediační. Probací je organizování a vykonávání dohledu


text:
nad obviněným, obžalovaným nebo odsouzeným, kontrola výkonu těch alternativních trestů, ve kterých byly uloženy nějaké povinnosti nebo omezení, dále sledování chování odsouzeného ve zkušební době podmíněného propuštění z výkonu trestu odnětí svobody, jakož i individuální pomoc obviněnému a působení na něj ve smyslu vedení řádného života.
 Mediací je pak mimosoudní zprostředkování řešení sporu mezi obviněným a poškozeným. Mediace, má široké uplatnění v trestní justici a je jedním z nástrojů řešení trestného činu a jeho následků mezi pachatelem a poškozeným. Mediace poskytovaná Probační a mediační službou je bezplatná a založená na souhlasu obou stran. Mediaci vede odborník na řešení konfliktů – mediátor, který jednání řídí, zachovává vstřícný a vyvážený přístup k oběma stranám a napomáhá jim nalézt řešení, nejen v oblasti náhrady škody, ale i vysvětlení, proč k trestnému činu došlo. Poškozenému mediace nabízí možnost pochopení situace, okolností a zvyšuje pravděpodobnost rychlé náhrady škody. Obviněnému umožňuje vyjádření omluvy poškozenému, vysvětlení svého jednání a odčinění důsledků spáchaného trestného činu. Mediace je provázaná s trestním řízením a její výsledky jsou v něm také zohledněny.
 V rámci probace vytváří PMS předpoklady k tomu, aby trestní věc mohla být projednána v některém ze zvláštních druhů trestního řízení, aby vazba byla nahrazena jiným opatřením, případně aby mohl být uložen a vykonán trest nespojený s odnětím svobody. Proto obviněnému poskytuje odborné vedení a pomoc, sleduje a kontroluje jeho chování a spolupracuje s rodinným a sociálním prostředím, ve kterém žije a pracuje, s cílem, aby v budoucnu vedl řádný život.
 Kromě toho se Probační a mediační služba podílí i na prevenci trestné činnosti.
 Veškeré informace o Probační a mediační službě: www.pmscr.cz
 (zdroj informací: wikipedie, www.pmscr.cz)
 Právo na pomoc a právní zastoupení
 Subjekty akreditované pro poskytování právních informací a Probační a mediační služba mohou poskytovat obětem trestných činů bezplatně právní informace. Právní pomoc obětem podle zákona mohou za úplatu poskytovat pouze advokáti.
 Poškozený má právo zvolit si pro trestní řízení zástupce – tzv. zmocněnce, který pak bude vykonávat jménem poškozeného jeho práva a hájit jeho zájmy.
 Zmocněncem může být v zásadě každá osoba, jejíž způsobilost k právním úkonům není omezena. Může to být nejen advokát, ale i kterýkoliv příbuzný či známý poškozeného. Zmocněnec je oprávněn činit na policii nebo u soudu za poškozeného návrhy, podávat žádosti či opravné prostředky, může se také účastnit všech procesních úkonů, kterých se může účastnit poškozený. Má zkrátka stejná práva jako poškozený, nemůže však za poškozeného podat svědeckou výpověď.
 Trestní řád nestanoví žádná přísná, dokonce ani příliš přesná pravidla, jakou formou si lze zmocněnce zvolit. Učinit tak lze již ve chvíli, kdy jde poškozený trestný čin oznámit nebo kdykoliv v průběhu trestního řízení. Písemně oznámí příslušnému útvaru policie nebo konkrétnímu soudu, že ho ta a ta osoba (včetně její adresy, data narození, popřípadě dalších údajů, potřebných k její identifikaci) bude nadále zastupovat v trestním řízení jako zmocněnec. Nebo s tímto člověkem přijde na policii či k soudu a policistovi nebo předsedovi senátu či samosoudci tuto okolnost sdělí a on ji uvede do vyšetřovacího spisu nebo v protokolu o hlavním líčení.
 Pokud si poškozený zvolí


text:
jako svého zmocněnce advokáta, což je leckdy nejvhodnější, ten si se všemi formálními náležitostmi poradí sám. Stejně jako kterákoliv jiná osoba, alespoň částečně znalá procesních otázek práva trestního. S advokátem poškozený předem uzavře písemnou smlouvu o zastupování a o jeho odměně. Pokud je zmocněnec poškozeného v právním postavení obecného zmocněnce, musí konat bezplatně. Obecného zmocněnce může předseda senátu z jednání před soudem odmítnout.
 Zmocněncem u hlavního líčení nemůže být svědek, znalec či tlumočník v dané věci.
 Pokud jsou s přibráním zmocněnce spojeny náklady a poškozený prokáže, že nemá prostředky na jejich úhradu, může soudce (popř. u hlavního líčení předseda senátu) rozhodnout, že má poškozený nárok na bezplatnou právní pomoc nebo sníženou odměnu zmocněnci. Podmínkou je, že poškozený uplatní nárok na náhradu škody (viz níže) a přibrání zmocněnce je účelné vzhledem k povaze a výši škody.
 Odůvodněná žádost doložená důkazy o poměrech poškozeného (např. o jeho příjmech) se v takovém případě podává prostřednictvím státního zástupce. Pokud si poškozený zvolil zmocněnce, doručuje soud písemnosti zmocněnci a nikoliv poškozenému (výjimkou může být např. předvolání poškozeného jako svědka).
 Důvěrníkem může být kdokoliv, v koho má poškozený důvěru, resp. jehož přítomnost při výslechu by vnímal jako podporu, např. někdo z rodiny, přátel, kolegů, popř. osoba z pomáhající organizace (podmínkou je způsobilost k právním úkonům). Optimální je, pokud je dotyčná osoba zároveň jeho zmocněncem, který je oprávněn za poškozeného vykonávat práva (viz výše).
 Přítomnost osob při výslechu či jiném úkonu však může být orgánem činným v trestním řízení vyloučena pouze výjimečně, pokud by mohla narušit průběh daného úkonu.
 Poškozený, který vystupuje v rámci trestního řízení jako svědek, má právo žádat, aby mu byly uhrazeny nutné výdaje spojené s účastí u příslušného orgánu činného v trestním řízení.
 Může se jednat o náklady cesty, ale také stravné a nocležné tak, jak je upraveno ve zvláštním zákoně. Mezi tyto náklady patří rovněž náhrada ušlého výdělku. Všechny tyto náklady se označují jako svědečné a je třeba je uplatnit u orgánu činného v trestním řízení, který výslech prováděl, nejpozději do tří kalendářních dnů od skončení výslechu. Pokud v této lhůtě není nárok na svědečné uplatněn u příslušného orgánu, zaniká.
 Příkladem může být např. svědek, který přijel do Prahy na hlavní líčení k soudu z Českých Budějovic vlakem, kdy za zpáteční jízdenku zaplatil 502,- Kč. V takovém případě po ukončení výslechu na dotaz soudu ohledně výše uplatněného svědečného, svědek uvede, že chce proplatit cestu k soudu vlakem ve výši 502,- Kč a předloží soudci zpáteční jízdenku, kterou si soud okopíruje, jízdenku vrátí zpět svědkovi, neboť se jedná o zpáteční jízdenku a svědek ji bude potřebovat pro cestu zpět, a svědkovi přizná svědečné ve výši 502,- Kč, které si svědek vyzvedne v pokladně soudu.
 Pokud bude svědek chtít, aby mu byla proplacena cesta k soudnímu jednání osobním vozidlem, musí získat předem souhlas předsedy senátu.
 Použití osobního vozidla je tedy třeba projednat se soudcem předtím, než se svědek osobním vozidlem vydá na cestu. Pokud soudce vysloví souhlas s použití osobního vozidla, svědek předloží soudci velký technický průkaz, který si soud okopíruje, a následně, po


text:
skončení hlavního líčení, rozhodne soud o výši svědečného, které za cestu osobním vozidlem k soudnímu jednání svědkovi přiřkne a příslušnou finanční částku zašle svědkovi buď poštou či na bankovní účet.
 V případě, že byla zajištěna orgány činnými v trestním řízení konkrétní věc, která již není pro další trestní řízení třeba, je tato věc vrácena tomu, kdo ji vydal, příp. komu byla odňata.
 Pokud na danou věc uplatňuje právo osoba jiná, než která věc vydala či které byla odňata, zásadně je věc orgánem činným v trestním řízení vydána tomu, o jehož právu na věc není pochyb.
 Oběť trestného činu může požádat policejní orgán o vrácení konkrétní věci písemnou žádostí.
 Jakmile orgány činné v trestním řízen takovou věci již k dalšímu trestnímu řízení nepotřebuji, vrátí takovou věc zpět oběti trestného činu.
 (§ 43 odst. 3 TŘ)
 Toto právo lze uplatnit písemně i ústně do protokolu u všech orgánů činných v trestním řízení (doporučujeme uplatnění již v přípravném řízení u policejního orgánu s odkazem na přesné vyčíslení škody později, konkrétně u soudu). Poškozený v něm může vyjádřit svůj požadavek na náhradu způsobené škody a navrhnout, aby soud uložil obžalovanému povinnost škodu nahradit.
 Toto právo lze však uplatnit nejpozději u hlavního líčení před zahájením dokazování, zpravidla ihned po zahájení jednání a přečtení obžaloby.
 Požadovanou náhradu škody je nutné vyčíslit v penězích a odůvodnit (to znamená, že je třeba uvést přesnou částku a na základě čeho je požadována). S připojením se s nárokem na náhradu škody vám může pomoci kterákoliv poradna Bílého kruhu bezpečí v ČR, a to bezplatně.
 Pokud soud o nároku nerozhodne v trestním řízení, lze jej následně uplatnit v civilním řízení (žalovat pachatele o náhradu škody).
 Co může zahrnovat nárok na náhradu škody?
 Zákon č. 89/2012, občanský zákoník, který nabývá účinnosti dne 1.1.2014 upravuje mnohé nároky v oblasti náhrady škody nově.
 I. V případě škody na majetku:
 Náhrada hmotné škody, která vznikla v důsledku trestného činu (např. částečně poškozené, zničené či odcizené věci)
 Způsob vyčíslení škody: na základě účtenek, faktur, popř. potvrzení od prodejce o ceně nového zboží. V případě věcí použitých by mělo být do výše škody promítnuto opotřebení věci oproti pořizovací ceně (např. v případě odcizeného vozidla jeho hodnota v době odcizení, v případě poškození vozidla cena opravy). Lze též uplatnit náhradu ceny zvláštní obliby.
 II. V případě škody na zdraví:
 Peněžitou náhradu, vyvažující plně vytrpěné bolesti (tzv. bolestné) a další nemajetkové újmy,
 Náhrada za ztížení společenského uplatnění, tj. za trvalé následky na zdraví mající negativní vliv na uplatnění v životě a ve společnosti (např. výkon dosavadního povolání, dalšího vzdělávání, uplatnění v rodinném, politickém, kulturním a sportovním prostředí), nelze-li výši náhrady takto určit, stanoví se podle zásad slušnosti,
 Náhrada nákladů spojených s péčí o zdraví
 Pro tento účel je třeba si pečlivě uschovat účty za výdaje spojené s léčením (např. zdravotní pomůcky, doplatek na lázeňskou péči, dojíždění do místa poskytování léčby). Lze požadovat i složení zálohy.
 Nárok na náhradu ztráty na výdělku v důsledku škody na zdraví – jedná se o peněžitý důchod (opakované peněžité plnění) v případě, že poškozený


text:
v důsledku trestného činu dosahuje nižšího příjmu než před spácháním trestného činu (např. v důsledku nutnosti změnit povolání či zařazení).
 Výši této škody lze vypočítat jako rozdíl mezi průměrným příjmem před spácháním trestného činu a průměrným příjmem po spáchání trestného činu. V případě, že je poškozený v pracovní neschopnosti, jedná se o doplacení rozdílu mezi průměrným příjmem před trestným činem a nemocenskými dávkami. V případě, že je poškozený v důsledku trestného činu částečně či plně invalidní, jedná se o rozdíl mezi jeho původním příjmem a invalidním důchodem.
 Pro výpočet průměrného výdělku poškozeného, popř. zemřelé osoby se pro účely náhrady škody vychází ze zákoníku práce (§ 351 a následující zák. č. 262/2006 Sb.), podklady by měla poskytnout mzdová účtárna. Pokud se jedná o osoby samostatně výdělečně činné, vychází se z příjmu doloženého v daňovém přiznání.
 III. V případě usmrcení:
 Nárok na odčinění duševních útrap způsobených pozůstalým usmrcením blízké osoby peněžitou náhradou
 Nelze-li výši náhrady určit peněžitou náhradou vyvažující plně jejich utrpení stanoví se podle zásad slušnosti.
 Nárok na výživné pozůstalým, kterým zemřelý poskytoval výživu
 Tento nárok lze vyčíslit jako rozdíl mezi průměrným výdělkem zemřelého a dávkami důchodového zabezpečení poskytovanými na výživu pozůstalých (např. sirotčí či vdovský důchod). Lze poskytnout též jednorázově jako tzv. odbytné.
 Náklady spojené s pohřbem poškozeného
 Lze uplatnit v plné výši předložením faktury za přiměřené náklady na pohřeb.
 IV. V případě vynaložení nákladů na uplatnění nároku proti pachateli (§ 154 TŘ)
 Pokud poškozený vynaložil v rámci trestního řízení náklady na uplatnění svého nároku proti pachateli, lze uplatňovat též nárok na úhradu těchto nákladů. Jedná se zejména o náklady spojené s přibráním zmocněnce, kterým byl advokát. Tyto náklady budou přiznány, pokud poškozený uspěje alespoň částečně se svým nárokem na náhradu škody proti pachateli v trestním řízení.
 Tento nárok lze uplatnit v plné výši předložením faktury za úhradu právních služeb uhrazených advokátovi.
 Soud může přiznat poškozenému proti pachateli též náklady, které jemu osobně vznikly v souvislosti s účastí na trestním řízení. Na přiznání tohoto nároku však není automaticky nárok – závisí na uvážení soudu dle konkrétních okolností případu.
 Tuto škodu poškozený pečlivě doloží jako skutečné náklady spojené s účastí u soudu (např. ušlá mzda, náklady na dopravu k soudu).
 Právo požadovat zajištění svého nároku na náhradu škody (§ 47 TŘ)
 Toto právo lze uplatnit v písemné žádosti či ústním podání do protokolu. Žádost by měla obsahovat označení movitých i nemovitých věcí, které navrhuje poškozený zajistit, je-li mu známo, že pachatel má takové věci mimo místo svého bydliště.
 V přípravném řízení by měl poškozený toto právo uplatnit u státního zástupce (ten může toto právo uplatnit ve prospěch poškozeného i z vlastní iniciativy, tzn. bez návrhu).
 Po nařízení hlavního líčení je toto právo třeba uplatnit u příslušného soudu.
 Smyslem tohoto práva je zajištění nároku poškozeného v případě rizika, že bude uspokojení jeho nároku mařeno.
 Zajištění nároku lze provést na majetku obviněného až do pravděpodobné výše škody. Zajistit lze pouze takový nárok, který lze uplatit proti pachateli
 v trestním řízení. Poškozený je vždy vyrozuměn v případě zajištění jeho nároku.
 Poškozený má právo žádat


text:
náhradu škody, která mu byla trestným činem způsobena.
 Toto právo lze uplatnit písemně i ústně do protokolu u všech orgánů činných v trestním řízení. Je vhodné toto právo uplatnit již v přípravném řízení u policejního orgánu s tím, že přesně bude vyčíslena výše škody později, např. u soudu. Nejpozději u hlavního líčení před zahájením dokazování, tedy ihned poté, co státní zástupce přečte obžalobu, je třeba uvést přesnou výši požadované škody v penězích a odůvodnit svůj požadavek (tedy na základě čeho je takováto škoda požadována).
 Pokud soud o nároku nerozhodne v trestním řízení, lze jej následně uplatnit v civilním řízení formou žaloby o náhradu škody podané na pachatele.
 Nárok na náhradu škody může v případě škody na majetku zahrnovat náhradu hmotné škody, která vznikla v důsledku trestného činu, např. částečně poškozené, zničené či odcizené věci. V případě způsobení škody na zdraví může nárok zahrnovat jednak jednorázové odškodnění bolesti (tzv. bolestné), a to jak za bolest způsobenou trestným činem na zdraví, tak i za škodu způsobenou jejím léčením či odstraňováním jejích následků, jednak odškodnění za ztížení společenského uplatnění, tj. za trvalé následky na zdraví mající negativní vliv na uplatnění v životě a ve společnosti, např. výkon dosavadního povolání, dalšího vzdělávání, uplatnění v rodinném, politickém, kulturním a sportovním prostředí.
 Dále může nárok obsahovat náhradu účelně vynaložených nákladů spojených s léčením a náhradu ztráty na výdělku v důsledku škody na zdraví. Jedná se o peněžitý důchod (opakované peněžité plnění) v případě, že poškozený v důsledku trestného činu dosahuje nižšího příjmu než před spácháním trestného činu.
 V případě, že došlo k usmrcení poškozeného, vzniká pozůstalým nárok na odčinění duševních útrap pozůstalým usmrcením blízké osoby formou peněžité náhrady, dále nárok na výživné pozůstalým, kterým zemřelý poskytovatel výživu a nárok na úhradu nákladů spojených s pohřbem poškozeného.
 V případě, že poškozený vynaložil náklady na uplatnění nároku proti pachateli podle § 154 trestního řádu, lze uplatňovat též nárok na úhradu těchto nákladů.
 Jedná se zejména o náklady spojené s přibráním zmocněnce, kterým byl advokát. Tyto náklady budou přiznány poškozenému v tom případě, že soud alespoň částečně přizná poškozenému nárok na náhradu škody proti pachateli v trestném řízení.
 Soud může přiznat poškozenému proti pachateli též náklady, které jemu osobně vznikly v souvislosti s účastí na trestním řízení. Přiznání tohoto nároku závisí na uvážení soudu dle konkrétních okolností případu.
 Poškozený může rovněž písemně či ústně do protokolu požádat, aby jeho nárok na náhradu škody byl zajištěn tak, aby nebylo uspokojení nároku poškozeného zmařeno.
 Kromě nároku na náhradu škody má oběť trestného činu právo požádat o peněžitou pomoc státu obětem trestné činnosti podle zákona č. 45/2013 Sb., o obětech trestných činů.
 Právo požádat o peněžitou pomoc státu obětem trestné činnosti
 Smyslem peněžité pomoci státu je poskytnout v případě závažných násilných trestných činů poškozeným včetně pozůstalých rychlou peněžitou pomoc k překlenutí zhoršené sociální situace. To znamená, že o ni lze žádat ihned po trestném činu. Podmínkou poskytnutí pomoci je, že podle výsledků trestního řízení není pochyb o tom, že byl spáchán trestný čin, v jehož důsledku vznikla poškozenému vážná újma.
 Toto právo


text:
lze uplatnit písemně prostřednictvím žádosti u Odboru odškodňování Ministerstva spravedlnosti ČR (Vyšehradská 16, 128 10 Praha 2). Formulář žádosti je umístěn na stránkách www.justice.cz pod odkazem „Ministerstvo spravedlnosti” a následně „odškodňování”.
 Ministerstvo spravedlnosti do tří měsíců od podání žádosti a předložení potřebných dokladů (které si v případě potřeby může ještě vyžádat) buď pomoc poskytne, nebo žadateli sdělí důvody, pro které pomoc nelze poskytnout.
 Komu je peněžitá pomoc státu poskytována?
 Peněžitá pomoc státu je poskytována
 a) oběti, které bylo v důsledku trestného činu ublíženo na zdraví,
 b) oběti, které byla v důsledku trestného činu způsobena těžká újma na zdraví,
 c) osobě pozůstalé po oběti, která v důsledku trestného činu zemřela, byla-li rodičem, manželem, registrovaným partnerem, dítětem nebo sourozencem zemřelého a zároveň v době jeho smrti s ním žila v domácnosti, nebo osobě, které zemřelý poskytoval nebo byl povinen poskytovat výživu,
 d) oběti trestného činu proti lidské důstojnosti v sexuální oblasti a dítěti, které je obětí trestného činu týrání svěřené osoby (§ 198 trestního zákoníku), kterým vznikla nemajetková újma.
 Peněžitá pomoc je v případě odůvodněné žádosti vyplacena:
 buď v paušální částce 10 000 Kč u ublížení na zdraví nebo 50 000 u těžkého ublížení na zdraví (v těchto případech není nutno výši nároku dokládat),
 nebo ve výši odpovídající skutečnému nároku poškozeného, maximálně však do výše 200 000 Kč (zde je nutné doložit všechna potvrzení o ušlých ziscích, výdajích a nákladech spojených s následky trestného činu).
 v případě trestného činu, v jehož důsledku došlo ke smrti, ve výši 200 000 Kč (175 000 Kč, jde-li o sourozence), je-li více pozůstalých, bude poskytnuta peněžitá pomoc celkově max. do výše 600 000 Kč.
 Co je třeba udělat, aby byla peněžitá pomoc poskytnuta:
 dát souhlas k trestnímu stíhání pachatele trestného činu v případě, kdy tento souhlas je podmínkou zahájení trestního stíhání,
 poskytnout orgánům činným v trestním řízení potřebnou součinnost,
 trestný čin neprodleně oznámit Policii ČR,
 písemně podat žádost na Odbor odškodňování Ministerstva spravedlnosti ČR.
 Je možné též volně formulovat žádost, která však musí obsahovat následující informace:
 jméno a příjmení poškozeného, jeho datum narození, bydliště, rodné číslo, kontaktní adresu, případně i telefonní spojení,
 označení útvaru Policie ČR nebo jiného orgánu činného v trestním řízení, který o trestném činu vede řízení + poslední rozhodnutí orgánu činného v trestním řízení,
 údaje o škodě a o jejím rozsahu, včetně informace o tom, co už bylo uhrazeno, a o tom, co poškozený učinil k vymáhání škody (máte-li doklady, přiložte jejich kopie),
 údaje o majetkových a výdělečných poměrech poškozeného,
 pokud o peněžitou pomoc žádá pozůstalý, musí též uvést, kolik dalších osob splňuje podmínky pro poskytnutí peněžité pomoci.
 Oběť trestného činu,
 která žije na území jiného státu než České republiky
 Obětem trestných činů, které pochází z jiného státu než České republiky, náleží stejná práva ve shodném rozsahu jako obětem trestných činů s trvalým pobytem hlášeným na území České republiky.
 Pro tyto oběti může být velkou pomocí právo jednat před orgány činnými v trestním řízení ve svém mateřském jazyce, včetně práva na překlad základních dokumentů, které jsou v rámci trestního řízení vydávány.
 Pokud se


text:
stane obětí trestného činu cizinec v době pobytu na území České republiky, může být policejním orgánem vyslechnut v rámci přípravného řízení, a to ještě před zahájením trestního stíhání, formou tzv. neodkladného a neopakovatelného úkonu, tak, aby výslech oběti trestného činu – cizince již nemusel být prováděn v rámci řízení před soudem.
 K tomuto postupu orgány činné v trestním řízení přistupují zejména tehdy, pokud hrozí zmaření, zničení nebo ztráta důkazu, kdy provedení důkazu nesnese z hlediska účelu trestního řízení odkladu, příp. se jedná o takový úkon, který nebude možné provést před soudem např. proto, že oběť trestného činu odcestuje zpět do své mateřské země. Provedení výslechu je v takovémto případě přítomen soudce, který dohlíží na zákonnost takového postupu.


text:
DotaceEU - Rada nebo odborný rada – manažer projektu v Oddělení realizace pro Zlínský kraj (CRR) - Zlín
 Rada nebo odborný rada – manažer projektu v Oddělení realizace pro Zlínský kraj (CRR) - Zlín
 Datum vystavení 26.06.2020
 Posuzovány budou žádosti (příloha č. 1) podané ve lhůtě do 13.7.2020, tj. v této lhůtě zaslané prostřednictvím provozovatele poštovních služeb na adresu služebního úřadu:
 Obálka, resp. datová zpráva, obsahující žádost včetně požadovaných listin (příloh) musí být označena slovy: „Neotvírat“ a slovy „607 Výběrové řízení na služební místo rada / odborný rada – manažer projektu OR Zlínský kraj Centra pro regionální rozvoj České republiky“.
 d) dosáhl vzdělání stanoveného zákonem pro toto služební místo [§ 25 odst. 1 písm. e) zákona], tj. v bakalářském nebo magisterském studijním programu. Splnění tohoto předpokladu se podle § 26 odst. 1 věta první zákona dokládá příslušnými listinami, tj. originálem nebo úředně ověřenou kopií dokladu o dosaženém vzdělání (vysokoškolského diplomu) Při podání žádosti lze podle § 26 odst. 2 zákona doložit pouze písemné čestné prohlášení o dosaženém vzdělání (příloha č. 1).; uvedenou listinu lze v takovém případě doložit následně, nejpozději před konáním pohovoru;
 f) má potřebnou zdravotní způsobilost [§ 25 odst. 1 písm. f) zákona]; Splnění tohoto předpokladu se podle § 26 odst. 3 zákona dokládá písemným čestným prohlášením[4]. U nejvhodnějšího žadatele vybraného podle § 28 odst. 2 nebo 3 zákona služební orgán ověří splnění tohoto předpokladu zajištěním vstupní lékařské prohlídky podle zákona o specifických lékařských službách