text:
se navíc v napadeném rozhodnutí vůbec nevypořádal přezkoumatelným způsobem s otázkou kumulativního splnění zákonných podmínek pro uložení zákazu plnění smlouvy.
 91. Dle námitky vybraného uchazeče nejsou výroky VI. a VII. napadeného rozhodnutí (zákaz plnění dodatků č. 5 a 6) vykonatelné. Je dle vybraného uchazeče nemyslitelné, aby byl uložen zákaz plnění smlouvy pouze ve vztahu ke službám poskytnutým na základě dodatků č. 5 a 6. Provedení takového zákazu je totiž dle vybraného uchazeče technicky nemožné. Služby poskytované podle napadaných dodatků č. 5 a 6 tvoří jeden komplexní celek služeb spojených s implementací Microsoft licencí na základě prováděcí smlouvy a jejích dodatků, jsou vzájemně propojené a nelze je proto poskytovat samostatně. Jejich izolování od poskytnutých licencí k produktům Microsoft a ostatních služeb spojených s jejich implementací není možno prakticky provést. Úřad v napadeném rozhodnutí ani neposkytl vlastní pohled na to, jakým způsobem by jím uložený zákaz plnění smlouvy měl být proveden.
 92. Ve vztahu k výrokům VI. a VII. napadeného rozhodnutí vybraný uchazeč namítá, že uložení zákazu plnění smlouvy brání důvody hodné zvláštního zřetele. Úřad odmítl argumentaci dokládající existenci důvodů zvláštního zřetele hodných, které by ospravedlňovaly neuložení zákazu plnění smlouvy s tvrzením, že centrální zadavatel ani zadavatel jejich naplnění neprokázali, ačkoliv je dle vybraného uchazeče zřejmé, že tyto důvody zde bezpochyby jsou.
 93. Uložení zákazu plnění smlouvy dle vybraného uchazeče brání důvody hodné zvláštního zřetele spojené s veřejným zájmem, jež vyžadují pokračování plnění smlouvy. Služby poskytované na základě prováděcí smlouvy a jejích dodatků jsou dle vybraného uchazeče strategické pro zajištění řádného fungování agend spadajících do resortu zadavatele. Okamžikem účinnosti zákazu plnění dodatků č. 5 a 6 by dle vybraného uchazeče došlo k přerušení výplaty nepojistných sociálních dávek, v důsledku čehož dle vybraného uchazeče dojde k zásahu do práv občanů České republiky. Narušena mohou být i základní práva a svobody, zejména právo na sociální zabezpečení a pomoc v hmotné nouzi. Je dle vybraného uchazeče zcela nezpochybnitelné, že veřejný zájem na zachování ochrany základních práv a svobod je zájem nadřazený zájmům vymezeným v zákonných normách, které mu dle vybraného uchazeče musí ustoupit. Návrhy na uložení zákazu plnění smlouvy je tak dle vybraného uchazeče nutno považovat za nepřípustné.
 94. Ve vztahu k výrokům VI. a VII. napadeného rozhodnutí vybraný uchazeč namítá, že Úřad nezohlednil důsledky uložení okamžitého zákazu plnění smlouvy. Právní moc napadeného rozhodnutí dle vybraného uchazeče způsobí kolaps systému výplaty sociálních dávek. Úřad si dle vybraného uchazeče pravděpodobně zcela neuvědomuje důsledky uložení zákazu plnění dodatků č. 5 a 6. Okamžikem účinnosti zákazu plnění nebude dle vybraného uchazeče možné zajistit provozování agendových informačních systémů zadavatele. Zadavatel tak dle vybraného uchazeče nebude schopen zajistit výplatu sociálních dávek, což ve svém důsledku dle vybraného uchazeče povede ke kolapsu tohoto systému a k jen těžko napravitelnému zásahu do práv obyvatel České republiky závislých na výplatě sociálních dávek.
 95. K tomu vybraný uchazeč blíže shrnuje, že Úřad na celou záležitost nahlíží značně zjednodušeným pohledem. Úřad se dle vybraného uchazeče stále domnívá, že předmětem plnění jsou jen služby rutinního charakteru, které může poskytovat v zásadě každá IT společnost. Je navíc


text:
dle vybraného uchazeče zcela mimo realitu, že by zadavatel byl vůbec schopen - ve lhůtě, než napadené rozhodnutí nabude právní moci - precizně vymezit a zpracovat zadávací a kvalifikační dokumentaci a dokončit zadávací řízení na nového poskytovatele IT služeb.
 96. Ve vztahu k výrokům VI. a VII. napadeného rozhodnutí vybraný uchazeč namítá, že Úřad také ani nevysvětlil, proč uložil zákaz plnění smlouvy bez odkladného účinku, zatímco v původním rozhodnutí uložil zákaz plnění s účinností pět měsíců od nabytí právní moci rozhodnutí. Důvody pro takovou (opětovnou) nekonzistentnost jsou dle vybraného uchazeče utajeny a i v tomto ohledu je napadené rozhodnutí nepřezkoumatelné. Vybraný uchazeč namítá, že zákaz plnění smlouvy Úřad uložil, aniž by posoudil důsledky tohoto kroku. Dle vybraného uchazeče je tak zcela nutné, aby byl výrok Úřadu ohledně zákazu plnění v rozkladovém řízení přehodnocen.
 Návrh rozkladu vybraného uchazeče
 97. Na základě výše uvedeného vybraný uchazeč navrhuje, aby Úřad rozhodl o zastavení řízení nebo zamítnutí návrhů, případně aby rozhodl o zrušení napadeného rozhodnutí.
 VII. Rozklad navrhovatele STUDENT AGENCY
 98. Dne 2. 9. 2013 podal v zákonné lhůtě proti výrokům I., VI. a VII. napadeného rozhodnutí rozklad také navrhovatel STUDENT AGENCY (dále jen „rozklad navrhovatele STUDENT AGENCY“).
 99. K výroku I. napadeného rozhodnutí navrhovatel STUDENT AGENCY namítá následující. V části odůvodnění uvádějící závěry Úřadu k výroku I. rozhodnutí (body 181. až 187.) odkazuje Úřad na skutečnost, že navrhovatel nedoručil svůj návrh v části týkající se návrhu na uložení zákazu plnění prováděcí smlouvy a dodatku č. 1 ve lhůtě do 6 měsíců od jejich uzavření. Úřad proto nepovažuje návrh za doručený ve lhůtě dle § 114 odst. 4 zákona. Lhůtu 6 měsíců od uzavření smlouvy označuje Úřad za lhůtu, po jejímž uplynutí dochází k prekluzi oprávnění podat návrh na uložení zákazu plnění smlouvy. Poslední den lhůty pro podání návrhu na uložení zákazu plnění prováděcí smlouvy byl tak dle Úřadu den 16. 1. 2012 a lhůty pro podání návrhu na uložení zákazu plnění dodatku č. 1 den 1. 2. 2012. Navrhovatel doručil svůj návrh dne 3. 4. 2012.
 100. Navrhovatel nerozporuje skutečnost, že dle § 114 odst. 4 věty druhé zákona se návrh na uložení zákazu plnění smlouvy podle odstavce 2 tohoto ustanovení doručuje Úřadu do 30 kalendářních dnů ode dne, kdy zadavatel uveřejnil oznámení o uzavření smlouvy způsobem podle § 147 zákona s uvedením důvodu pro zadání veřejné zakázky bez uveřejnění oznámení zadávacího řízení, nejpozději však do 6 měsíců od uzavření této smlouvy. Navrhovatel i nadále trvá na tom, že dané ustanovení nelze v šetřeném případě aplikovat, resp. nelze jej s ohledem na přímo předcházející nezákonný postup zadavatele vykládat tak, že návrh je v části týkající se prováděcí smlouvy a jejího dodatku č. 1 podán opožděně.
 101. Navrhovatel zdůrazňuje, že je to zadavatel, kdo má primárně povinnost uveřejnit oznámení o uzavření smlouvy. Pokud zadavatel zmíněnou povinnost, ať již úmyslně či z nedbalosti nesplní, nemůže jít tato skutečnost k tíži navrhovatele. V daném případě přitom zadavatel nejen, že neuveřejnil oznámení o uzavření smluv způsobem podle § 147 zákona s uvedením důvodu pro zadání veřejné zakázky

type: other


text:
bez uveřejnění oznámení zadávacího řízení, jak mu ukládá zákon, ale nezveřejnil dostatečné informace týkající se existence a obsahu smluvních vztahů ani jiným způsobem. Stejně tak zadavatel nezveřejnil ani souhrnné oznámení o smlouvách uzavřených na základě rámcové smlouvy, ke kterému byl povinen dle § 83 odst. 2 zákona do 30 dnů od konce příslušného kalendářního čtvrtletí. Vzhledem k tomu, že navrhovatel ani ostatní dodavatelé se tak s prováděcí smlouvou a jejími dodatky nemohli z důvodů porušení povinnosti na straně zadavatele žádným způsobem seznámit, což v rozhodnutí připouští i Úřad, třicetidenní lhůta pro podání návrhu nemohla ani začít běžet a podání návrhu nelze posuzovat s ohledem na její uplynutí.
 102. Navrhovatel STUDENT AGENCY k tomu blíže namítá, že podpůrně nelze pro podání návrhu aplikovat ani šestiměsíční lhůtu počítanou od uzavření smlouvy. Bezvýjimečné uplatnění šestiměsíční lhůty bez toho, aby byly zohledněny konkrétní okolnosti případu, zejména předchozí nezákonný postup zadavatele, který svým jednáním fakticky a s největší pravděpodobností i úmyslně znemožnil podání návrhu ve lhůtě 6 měsíců od uzavření smlouvy, by totiž představovalo nepřiměřeně tvrdý zásah do zájmové sféry navrhovatele i ostatních dodavatelů, potenciálních zájemců o veřejnou zakázku. V této souvislosti odkazuje navrhovatel zejména na základní procesní zásadu rovnosti účastníků, která bývá rovněž označována jako rovnost zbraní. V souladu s touto zásadou musí mít každá strana sporu možnost uplatnit své námitky za podmínek, které ji oproti protistraně neznevýhodňují. Proti podpůrnému použití šestiměsíční lhůty dle navrhovatele STUDENT AGENCY hovoří i Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2007/66/ES ze dne 11. 12. 2007 (dále jen „směrnice“). Již mezi důvody, pro které byla měrnice přijata, je uvedeno, že přezkumné řízení by mělo být dostupné přinejmenším každé osobě, která má nebo měla zájem určitou zakázku získat a které v důsledku domnělého protiprávního jednání vznikla nebo hrozí škoda (bod 17 směrnice). Směrnice tak jednoznačně deklaruje a potvrzuje právo na přezkoumání protiprávního jednání zadavatele. Důvodová část směrnice dále stanoví, že vymahatelnost neúčinnosti smlouvy je z důvodu právní jistoty omezena určitou lhůtou (bod 27 směrnice). Předmětná lhůta byla do směrnice a následně i zákona zavedena tedy pouze za účelem právní jistoty zadavatele, resp. smluvních stran, které uzavřely smlouvu, nikoliv z důvodu, aby zabraňovala přezkumu postupu zadavatele a uložení nápravného opatření. Zadavatel, který si je vědom toho, že uzavřením smlouvy porušil zákon a smlouvy po dobu 6 měsíců od jejich uzavření proto nezveřejní, ačkoliv je k tomu povinen, se nemůže dovolávat své vlastní právní jistoty. Navíc v tomto případě, kdy je postup zadavatele šetřen i protikorupční policií a spolu se zástupci zadavatele byly obviněny i osoby podílející se na plnění veřejné zakázky, se na jakoukoliv právní jistotu objektivně nemůže odvolávat ani vybraný uchazeč.
 103. Pokud by předseda Úřadu potvrdil, že návrh byl v dotčené části zastaven v souladu se zákonem, znemožnil by tak navrhovateli i ostatním dodavatelům proti nezákonnému postupu zadavatele jakkoliv brojit, a to jak v tomto, tak i ve všech obdobných budoucích případech. Vzhledem k tomu, že po uzavření smlouvy se podle § 114 odst. 2 zákona lze návrhem domáhat pouze uložení zákazu plnění smlouvy a návrhy s jiným petitem jsou


text:
tak ex lege vyloučeny, bezvýjimečná povinnost doručit návrh v daných lhůtách by v konečném důsledku znamenala, že by nebylo možné postup zadavatele v tomto (ani v obdobných případech) návrhem jakkoliv napadnout. Tato možnost by byla navrhovateli zcela odňata. Navrhovatel by mohl v takovém případě podat pouze podnět, aby bylo zahájeno řízení z moci úřední ve smyslu § 42 správního řádu. Možnost podání podnětu k Úřadu přitom nelze považovat za dostatečný způsob kontroly jednání zadavatele, protože v případě podnětu je pouze na uvážení Úřadu, zda sám shledá důvody pro zahájení správního řízení. Ani v případě zahájení správního řízení se podatel podnětu nestává jeho účastníkem a nemůže tak uplatňovat práva, která by mu jako účastníku správního řízení náležela. Navíc, stávající ustanovení § 110 odst. 9 zákona vylučuje, aby stěžovatel, který nevyužil možnosti podat námitky, podal v téže věci k Úřadu podnět. Lze tak předpokládat, že i podnět podaný navrhovatelem by byl Úřadem s odkazem na toto ustanovení odmítnut.
 104. Pokud by bylo možné lhůty stanovené v § 114 odst. 4 zákona vykládat obecně, bez zohlednění konkrétního postupu zadavatele, jako prekluzivní, tedy jako lhůty, po jejichž uplynutí se již nelze návrhem domáhat uložení zákazu plnění smlouvy, ačkoliv zadavatel nesplnil svoji uveřejňovací povinnost, znamenalo by to faktickou likvidaci kontroly zadavatelů ze strany dodavatelů. Každý zadavatel, který uzavře smlouvu bez realizace řádného zadávacího řízení, ačkoliv k jeho provedení byl povinen, a informaci o existenci smlouvy zveřejní až po uplynutí 6 měsíců od jejího uzavření, případně ji nezveřejní vůbec, může tímto způsobem snadno obcházet svoji povinnost postupovat podle zákona. Při takovém výkladu by dodavatelé neměli žádnou možnost, jak návrh na přezkoumání postupu zadavatele podat, a to ani za účelem uložení zákazu plnění smlouvy. Zákaz plnění smlouvy navíc nelze podle stávající právní úpravy uložit ve správním řízení zahájeném z moci úřední, ale pouze na návrh, takže ani Úřad by nemohl ex offo plnění nezákonné smlouvy zabránit.
 105. Navrhovatel považuje za absurdní, aby za situace, kdy je prostředí zadávání veřejných zakázek v České republice zásadně deformováno jevy jako korupce, manipulace zadávacích řízení a zadávání zakázek mimo režim zákona, by v případě utajení nezákonně uzavřené smlouvu po dobu pouhého půl roku již nemohlo jejímu plnění nic zabránit, a to i pokud by byla uzavřena na dobu více let či na dobu neurčitou. Je zřejmé, že případná pokuta uložená za takový postup zadavateli Úřadem nepředstavuje reálnou nápravu, a už vůbec ne ve vztahu k dodavatelům, kteří by byli nevratně připraveni o možnost ucházet se o veřejnou zakázku v zadávacím řízení. Byl by tak zcela popřen smysl začlenění zákazu plnění smlouvy do zákona, kterým je v souladu s důvodovou částí směrnice obnovení hospodářské soutěže a vytvoření nových obchodních příležitostí pro hospodářské subjekty, které byly protiprávně zbaveny možnosti účastnit se soutěže (bod 14 směrnice).
 106. Navrhovatel dále namítá, že zamítnutím návrhu v části, v níž namítal nezákonný postup zadavatele při uzavření prováděcí smlouvy a dodatku č. 1 k prováděcí smlouvě došlo k zásadnímu a závažnému zásahu do jeho práva na obranu proti postupu zadavatele. Úřad nejen, že neuložil zákaz plnění z těchto


text:
dvou smluvních vztahů, ale postup zadavatele při jejich uzavření ani nijak nepřezkoumal. Veškeré námitky navrhovatele byly ponechány bez jakéhokoliv komentáře. Navrhovateli tak bylo v konečném důsledku odepřeno jeho právo, aby se ucházel o plnění veřejné zakázky.
 107. Navíc se Úřad nijak nezabýval ani námitkou navrhovatele, že zadavatel porušil zákon, když neuveřejnil oznámení o uzavření smluv způsobem podle § 147 zákona s uvedením důvodu pro zadání veřejné zakázky bez uveřejnění oznámení zadávacího řízení a nezveřejnil ani souhrnné oznámení o smlouvách uzavřených na základě rámcové smlouvy, ke kterému byl povinen dle § 83 odst. 2 zákona do 30 dnů od konce příslušného kalendářního čtvrtletí. Takto namítané porušení zákona není v předmětném rozhodnutí Úřadu vůbec zmíněno, natož argumentačně vypořádáno.
 108. K výrokům VI. a VII. napadeného rozhodnutí navrhovatel STUDENT AGENCY namítá následující. Navrhovatel konstatuje, že v obecné rovině zcela souhlasí s výrokem VI. i VII. napadeného rozhodnutí, nesouhlasí však se závěrem Úřadu, že v rámci rozhodnutí není třeba postavit najisto, že zákaz plnění dodatků je ukládán s účinností ex tunc, tedy zpětně ke dni jejich uzavření. Ačkoliv dle názoru navrhovatele je nepochybné, že účinky zákazu plnění (vyslovení neplatnosti smlouvy) jsou ex tunc (slovy § 118 odst. 6 zákona „smlouva je neplatná“), vzhledem k tomu, že o účincích zákazu plnění se nezmiňuje výslovně ani odůvodnění rozhodnutí, má navrhovatel za to, že výrok V. a VI. je třeba v tomto smyslu změnit, resp. doplnit. Lze sice souhlasit s názorem Úřadu, že následky rozhodnutí – uložení zákazu plnění smlouvy, tj. neplatnost předmětné smlouvy, jsou stanoveny přímo zákonem (viz níže citovaný § 118 odst. 6 zákona v odpovídajícím znění), s ohledem na to, že k dané otázce však neexistuje ustálená rozhodovací praxe ani oficiální stanovisko Úřadu, považuje navrhovatel z důvodu právní jistoty účastníků za nutné, aby se Úřad k dané otázce v rozhodnutí vyjádřil a jednoznačně konstatoval, že právní účinky ukládaného zákazu plnění, resp. neplatnosti smlouvy, nastávají ex tunc.
 109. Navrhovatel STUDENT AGENCY k tomu blíže namítá, že ustanovení § 118 odst. 6 zákona v příslušném znění hovoří v souvislosti se zákazem plnění smlouvy o její „neplatnosti“. Dané ustanovení konkrétně zní: „Smlouva na plnění veřejné zakázky je neplatná z důvodu nedodržení postupu podle tohoto zákona pouze v případech, kdy Úřad uloží zákaz jejího plnění podle odstavce 2. Neplatnost z jiných důvodů tím není dotčena“. Zákon v citovaném ustanovení tedy v souvislosti se zákazem plnění smlouvy hovoří o neplatnosti z důvodu porušení zákona a dále zmiňuje rovněž neplatnost z jiných důvodů, čímž přímo odkazuje na zákon č. 40/1964 Sb., Občanský zákoník, ve znění pozdějších předpisů (dále jen „Občanský zákoník“).
 110. Občanský zákoník upravuje jak neplatnost pro rozpor se zákonem, tak i další důvody pro její vyslovení, pracuje přitom s neplatností ex tunc. Na smlouvy stižené neplatností se tak pohlíží, jakoby nikdy nevznikly a neexistovaly. Pokud by neplatnost smlouvy vyslovená Úřadem podle zákona měla mít účinky ex nunc, jednalo by se o průlom do účinku neplatnosti smluvních vztahů, jak ji pojímá Občanský zákoník, resp. obecně celý český právní řád, jimž se obecná úprava neplatnosti právních úkonů dle Občanského zákoníku


text:
prolíná.
 111. Deklarace neplatnosti dodatků (zákazu jejich plnění) z důvodu rozporu se zákonem s účinky ex nunc by dle navrhovatele STUDENT AGENCY znamenala nepřijatelný exces v právním řádu České republiky s nepřiměřenými dopady nejen do sféry navrhovatele, ale i všech ostatních potenciálních soutěžitelů o veřejnou zakázku. Zejména v daném případě a jemu obdobných, kdy plnění, které bylo smluvně sjednáno, bylo již v podstatě zcela realizováno a další jeho významná část bude ještě plněna, než rozhodnutí ve věci nabude právní moci. Účinky ex nunc by tak zcela zmařily smysl vedeného správního řízení i samotný důvod pro zavedení možnosti uložit neplatnost smlouvy do zákona. Neplatnost dodatků ex nunc by zcela vyloučila obnovení hospodářské soutěže a vytvoření nových obchodních příležitostí pro hospodářské subjekty, které byly protiprávně zbaveny možnosti účastnit se soutěže. Plnění jinými subjektem by bylo v podstatě znemožněno, vyloučeno. Účel zákazu plnění jako výjimečné sankce by dle navrhovatele STUDENT AGENCY byl zcela pominut, protože by neměl odpovídající, resp. v podstatě žádný, vliv.
 112. Zákaz plnění dodatků s účinky ex nunc by dle navrhovatele STUDENT AGENCY měl rovněž nepřiměřený dopad do veřejných rozpočtů. Finanční odměna vyplacená vybranému uchazeči a jeho subdodavatelům na základě nezákonně zadané veřejné zakázky se pohybuje řádově ve stovkách milionů korun, ačkoliv by se dalo pořídit za násobně nižší cenu. Škoda, která by vznikla na veřejných prostředcích při vyslovení neplatnosti ex nunc by tak byla škodou velkého rozsahu. Neplatnost smluvních vztahů s účinky ex nunc by byla v příkrém rozporu se základním smyslem a účelem zákona, kterým je zajištění hospodárnosti, efektivity a účelnosti nakládání s veřejnými prostředky, čehož je dosahováno zejména prostřednictvím efektivní hospodářské soutěže a konkurenčního prostředí mezi dodavateli.
 113. Navrhovatel odkazuje v této souvislosti rovněž na § 2 písm. m) až o) zákona č. 320/2001 Sb., o finanční kontrole ve veřejné správě a o změně některých zákonů (zákon o finanční kontrole), ve znění pozdějších předpisů, který explicitně vymezuje principy hospodárnosti, efektivnosti a účelnosti. Tyto principy jsou z podstaty věci obecně závazné pro vynakládání veřejných prostředků, přičemž není rozhodující, zda tyto prostředky vynakládá subjekt, jenž je v působnosti zákona o finanční kontrole či nikoli. Hospodárností se rozumí takové použití veřejných prostředků k zajištění stanovených úkolů s co nejnižším vynaložením těchto prostředků, a to při dodržení odpovídající kvality plněných úkolů. Efektivností se rozumí takové použití veřejných prostředků, kterým se dosáhne nejvýše možného rozsahu, kvality a přínosu plněných úkolů ve srovnání s objemem prostředků vynaložených na jejich plnění. Účelností se rozumí takové použití veřejných prostředků, které zajistí optimální míru dosažení cílů při plnění stanovených úkolů.
 114. Uložení zákazu plnění (neplatnosti) smlouvy (dodatků) s účinky ex tunc dle navrhovatele STUDENT AGENCY nepřímo potvrzuje i Úřad v části odůvodnění věnovanému uložené pokutě. Její nízkou výši totiž odůvodňuje právě odkazem na současně ukládaný zákaz plnění dodatků, který označuje za zásadní opatření k nápravě (bod 489 rozhodnutí). Pokud by bylo toto opatření k nápravě ukládáno s účinky ex nunc, tj. až od právní moci rozhodnutí, v době, kdy bude v podstatě již veškeré plnění realizováno, rozhodně by se nedalo hovořit o nijak zásadním opatření a


text:
pokuta by musela být násobně vyšší.
 Návrh rozkladu navrhovatele STUDENT AGENCY
 115. S ohledem na výše uvedené skutečnosti navrhovatel žádá, aby předseda Úřadu napadené rozhodnutí změnil tak, že
 · nahradí výrok I. výrokem, v němž konstatuje následující:
 o „Centrální zadavatel se dopustil správního deliktu podle § 120 odst. 1 písm. a) zákona tím, že nedodrželi postup stanovený v § 21 zákona, když veřejnou zakázku na poskytování služeb obsažených prováděcí smlouvě a dodatku č. 1, nezadali některou z forem zadávacích řízení uvedených v § 21 odst. 1 zákona, přičemž tento postup mohl podstatně ovlivnit výběr nejvhodnější nabídky a dne 15. 7. 2011 došlo k uzavření prováděcí smlouvy a dne 1. 8. 2011 došlo k uzavření smlouvy - dodatku č. 1.
 o Centrálnímu zadavateli a zadavateli se podle § 118 odst. 2 písm. c) zákona ukládá zákaz plnění prováděcí smlouvy a dodatku č. 1. Zákaz plnění smlouvy - prováděcí smlouvy a dodatku č. 1, se ukládá s účinností od 5 měsíců od nabytí právní moci tohoto rozhodnutí, a to s účinky ex tunc.“,
 · ve výroku VI. změní (doplní) poslední větu výroku následovně:
 o „Zákaz plnění smlouvy – dodatku č. 5, se ukládá s účinností od 5 měsíců od nabytí právní moci tohoto rozhodnutí, a to s účinky ex tunc.“,
 · ve výroku VII. změní (doplní) poslední větu výroku následovně:
 o „Zákaz plnění smlouvy – dodatku č. 6, se ukládá s účinností od 5 měsíců od nabytí právní mocí tohoto rozhodnutí, a to s účinky ex tunc.“
 116. Pouze v případě, že by z objektivních důvodů nemohl výše navrženou změnu provést (což by se mohlo dotknout pouze výroku I. napadeného rozhodnutí), aby rozhodnutí v této části (ve výroku I. napadeného rozhodnutí) zrušil a věc vrátil Úřadu k novému projednání a ve vztahu k výrokům VI. a VII. napadené rozhodnutí změnil dle výše uvedeného návrhu.
 VIII. Řízení o rozkladech
 117. Úřad neshledal důvody pro zrušení nebo změnu napadeného rozhodnutí v rámci autoremedury postupem podle § 87 zákona č. 500/2004 Sb., správní řád, ve znění pozdějších předpisů (dále jen „správní řád“) a v souladu s § 88 odst. 1 správního řádu předal spis se svým stanoviskem odvolacímu správnímu orgánu k rozhodnutí o podaných rozkladech.
 118. Po projednání rozkladu a veškerého spisového materiálu rozkladovou komisí jmenovanou podle § 152 odst. 3 správního řádu a po posouzení případu ve všech jeho vzájemných souvislostech jsem podle § 89 odst. 2 správního řádu přezkoumal soulad napadeného rozhodnutí a řízení, které vydání napadeného rozhodnutí předcházelo, s právními předpisy a s přihlédnutím k návrhu rozkladové komise jsem dospěl k následujícím závěrům.
 119. Úřad postupoval správně a v souladu se zákonem, když výrokem I. napadeného rozhodnutí Úřad rozhodnul, že se správní řízení o návrhu STUDENT AGENCY ze dne 3. 4. 2012 v části, jíž se tento účastník domáhal uložení zákazu plnění prováděcí smlouvy a jejího dodatku č. 1 uzavřených mezi centrálním zadavatelem a vybraným uchazečem na účet zadavatele podle § 117a písm. c) zákona zastavuje, neboť návrh nebyl doručen Úřadu ve lhůtě podle § 114 odst. 4 zákona.
 120. Úřad postupoval


text:
správně a v souladu se zákonem, když výrokem II. napadeného rozhodnutí Úřad rozhodnul, že se centrální zadavatel dopustil správního deliktu podle § 120 odst. 1 písm. a) zákona tím, že nedodržel postup stanovený v § 21 zákona, když veřejnou zakázku na poskytování služeb obsažených v dodatku č. 5 k prováděcí smlouvě uzavřené mezi centrálním zadavatelem a vybraným uchazečem na účet zadavatele nezadal některou z forem zadávacích řízení uvedených v § 21 odst. 1 zákona, přičemž tento postup mohl podstatně ovlivnit výběr nejvhodnější nabídky a dne 28. 11. 2011 došlo k uzavření smlouvy – dodatku č. 5.
 121. Úřad postupoval správně a v souladu se zákonem, když výrokem III. napadeného rozhodnutí Úřad rozhodnul, že se centrální zadavatel dopustil správního deliktu podle § 120 odst. 1 písm. a) zákona tím, že nedodržel postup stanovený v § 21 zákona, když veřejnou zakázku na poskytování služeb obsažených v dodatku č. 6 k prováděcí smlouvě uzavřené mezi centrálním zadavatelem a vybraným uchazečem na účet zadavatele nezadal některou z forem zadávacích řízení uvedených v § 21 odst. 1 zákona, přičemž tento postup mohl podstatně ovlivnit výběr nejvhodnější nabídky a dne 27. 12. 2011 došlo k uzavření smlouvy – dodatku č. 6.
 122. Úřad postupoval správně a v souladu se zákonem, když výrokem IV. napadeného rozhodnutí Úřad rozhodnul, že se centrálnímu zadavateli za spáchání správních deliktů uvedených ve výrocích II. a III. napadeného rozhodnutí podle § 120 odst. 2 písm. a) zákona ukládá pokuta ve výši 500 000 Kč splatná do dvou měsíců od nabytí právní moci napadeného rozhodnutí.
 123. Úřad postupoval správně a v souladu se zákonem, když výrokem V. napadeného rozhodnutí Úřad rozhodnul, že se správní řízení zahájené z moci úřední v části vedené ve věci možného spáchání správního deliktu zadavatelem při uzavření dodatku č. 5 a dodatku č. 6, podle § 117a písm. d) zákona zastavuje, neboť ve vztahu k zadavateli nebyly zjištěny důvody pro uložení sankce.
 124. Úřad postupoval správně a v souladu se zákonem, když výrokem VI. napadeného rozhodnutí Úřad rozhodnul, že se centrálnímu zadavateli a zadavateli podle § 118 odst. 2 písm. c) zákona ukládá zákaz plnění dodatku č. 5.
 125. Úřad postupoval správně a v souladu se zákonem, když výrokem VII. napadeného rozhodnutí Úřad rozhodnul, že se centrálnímu zadavateli a zadavateli podle § 118 odst. 2 písm. c) zákona ukládá zákaz plnění dodatku č. 6.
 126. V další části odůvodnění tohoto rozhodnutí jsou v podrobnostech rozvedeny důvody, pro které jsem nepřistoupil ke změně či zrušení napadeného rozhodnutí.
 IX. K námitkám rozkladů
 K oprávnění navrhovatele STUDENT AGENCY k podání návrhu
 127. K námitkám centrálního zadavatele a vybraného uchazeče směřujícím vůči oprávnění navrhovatele STUDENT AGENCY k podání návrhu na uložení zákazu plnění prováděcí smlouvy, dodatku č. 1, dodatku č. 5 a dodatku č. 6, uvádím následující.
 128. Úřad se touto otázkou zabýval v bodech 129. až 163 odůvodnění. Úřad námitky tohoto obsahu v napadeném rozhodnutí vypořádal. V rámci přijatých závěrů dospěl k výkladu relevantních částí zákona, tj. zejména § 113, § 110 odst. 1 a § 17 písm. a) souladnému se zněním


text:
směrnice 89/665/EHS, o koordinaci právních a správních předpisů týkajících se přezkumného řízení při zadávání veřejných zakázek na dodávky a stavební práce a přiléhavé judikatury Soudního dvora Evropské unie, ale také zásadních skutkových okolností relevantních pro posouzení věci. Těmito okolnostmi byla absence zadávacího řízení a absence překážek znemožňujících navrhovateli STUDENT AGENCY mít zájem na získání určité veřejné zakázky. Ze závěrů Úřadu ohledně oprávnění navrhovatele STUDENT AGENCY k podání návrhu je zřejmé, že Úřad výklad zákona provedl právě s ohledem na tyto okolnosti. Tento výklad byl Úřadem proveden v konkrétní věci tohoto konkrétního správního řízení a byla pro něj limitní právě úvaha ve vztahu k potenciálnímu „zájmu na získání určité veřejné zakázky“ a k eventualitě vzniku újmy v jeho sféře, to vše za situace, kdy žádné zadávací řízení podle § 21 zákona vůbec neproběhlo.
 129. Dílčí závěr Úřadu v bodě 152. odůvodnění, že aktivní legitimace by měla svědčit i potenciálnímu dodavateli, který byl oprávněn a případně též objektivně schopen předmětnou veřejnou zakázku plnit, považuji za správný a souladný se zákonem, resp. se zněním směrnice 89/665/EHS. Postup Úřadu, který v této souvislosti přezkoumatelně odůvodnil své úvahy ohledně toho, zda by navrhovatel STUDENT AGENCY alespoň potenciálně mohl příslušné plnění ve prospěch zadavatele objektivně realizovat, považuji za správný a zákonný.
 130. Úřad v průběhu správního řízení zjistil stav věci ohledně podmínek veřejnoprávního charakteru, které navrhovateli STUDENT AGENCY objektivně neznemožňovaly plnění předmětů veřejných zakázek odpovídajících předmětům dodatků č. 5 a 6. Stejně tak Úřad v průběhu správního řízení zároveň zjistil stav věci ohledně alespoň potenciální možnosti realizovat předmět plnění veřejných zakázek odpovídající předmětům dodatků č. 5 a 6.
 131. To, co je v postupu Úřadu nepochybné, je správnost jeho postupů a jeho závěrů z hlediska zjištění relevantního aspektu stavu věci. Pokud měl Úřad coby správní orgán uloženo zjistit mimo jiné stav věci ohledně oprávnění navrhovatele STUDENT AGENCY k podání návrhu, nezbylo mu, než mimo jiné zkoumat, zda existují objektivní okolnosti, resp. důkazy, které by jednotlivá tvrzení navrhovatele STUDENT AGENCY ohledně jeho aktivní legitimace vyvrátily. Úřad při tomto zákonném postupu dospěl k závěrům, že takové okolnosti v tomto konkrétním případě dány nejsou a zjištění skutkového stavu tak neopřel výhradně o proklamovaná tvrzení navrhovatele STUDENT AGENCY, nýbrž především o vlastní zjištění. Tvrzení navrhovatele STUDENT AGENCY se přitom s těmito vlastními závěry Úřadu nedostávají do rozporu.
 132. Námitka centrálního zadavatele, že by fakticky došlo k tomu, že úkony zadavatele by mohla napadat kterákoliv osoba, která je podnikatelem, bez ohledu na to, zda vyvíjí svou podnikatelskou činnost v oblasti předmětu veřejné zakázky, nedopadá na přezkoumávaný postup Úřadu. Úřad nezkoumal, zda někdo je jen podnikatelem, nýbrž podnikatelem s relevantním rozsahem oprávnění k podnikání. Úřad zároveň nezkoumal, zda navrhovatel STUDENT AGENCY svou podnikatelskou činnost v oblasti předmětu veřejné zakázky vyvíjel, nýbrž to zda navrhovatel STUDENT AGENCY měl vedle příslušného oprávnění k podnikání i potenciální možnost realizovat předmět plnění veřejných zakázek odpovídající předmětům dodatků č. 5 a 6.
 133. Námitky vybraného uchazeče vůči závěrům Úřadu ohledně oprávnění navrhovatele STUDENT AGENCY k podání návrhu pomíjejí výše zmíněnou potencialitu plnění, absenci nemožnosti plnění z formálních


text:
důvodů a zejména způsob, kterým Úřad zjistil stav tohoto aspektu věci, tj. vlastní aktivitu Úřadu a jeho vlastní úvahy a závěry. Vycházejí z mylných předpokladů, které byly vypořádány výše (správnost postupu a závěrů Úřadu v této otázce).
 134. Námitka vybraného uchazeče, že by obecná aplikace argumentů, na základě kterých odůvodnil aktivní legitimaci STUDENT AGENCY, v některých případech vedla až k absurdním závěrům, podotýkám následující. Ve věci tohoto správního řízení musí nápravné opatření reagovat na situaci, kdy je spáchán správní delikt podle § 120 odst. 1 písm. a) zákona tím, že nebyl dodržen postup stanovený v § 21 zákona a veřejné zakázky na poskytování služeb obsažených v dodatku č. 5 a 6. V situaci, kdy nebyly veřejné zakázky vůbec zadány v některé z forem zadávacích řízení a tento postup mohl podstatně ovlivnit výběr nejvhodnější nabídky, není možné stavět zjištění stavu věci na skutečně nastalých událostech, ale rovněž a „událostech“ toliko potenciálních (resp. možnostech, eventualitách). Jelikož delikt podle § 120 odst. 1 písm. a) zákona je svou podstatou deliktem ohrožovacím, je nutné stav věci včetně otázky aktivní legitimace účastníků prokazovat i ve vztahu k jednotlivým potencialitám, včetně potenciality týkající se realizovatelnosti výše uvedeného plnění ze strany navrhovatele STUDENT AGENCY a tím způsobené újmy.
 135. Aplikace argumentů, na základě kterých Úřad odůvodnil aktivní legitimaci STUDENT AGENCY, nemůže být obecná. Musí vždy respektovat zcela konkrétní okolnosti včetně okolností týkajících se spáchaného správního deliktu. Tyto okolnosti jsou nezaměnitelné a jde vždy o otázku konkrétního hodnocení Úřadem. Jak je z odůvodnění napadeného rozhodnutí zřejmé, závěr ohledně oprávnění navrhovatele STUDENT AGENCY k podání návrhu nevyplývá jen z tvrzení účastníka, resp. účastníků správního řízení o existujících skutečnostech, ale také z vlastních zjištění Úřadu o neexistenci skutečností prokazujících opak.
 K oprávnění navrhovatele OKsystem k podání návrhu
 136. K námitkám centrálního zadavatele a vybraného uchazeče směřujícím vůči oprávnění navrhovatele OKsystem k podání návrhu na uložení zákazu plnění dodatku č. 5 a dodatku č. 6, uvádím následující.
 137. Námitky centrálního zadavatele a vybraného uchazeče vycházejí z argumentace, že k plnění veřejných zakázek odpovídajících předmětům dodatků č. 5 a 6 je nutným předpokladem „status“ LAR. Úřad námitky tohoto obsahu v napadeném rozhodnutí vypořádal. Vycházel přitom ze stejných východisek jako při posuzování existence aktivní legitimace navrhovatele STUDENT AGENCY k podání návrhu. Tato východiska jsou zcela přiléhavá i pro posouzení oprávnění navrhovatele OKsystem k podání návrhu. Úřad postupoval správně, když v bodech 169. až 176. odůvodnění vztáhnul výše zmíněnou potencialitu i na namítaný status LAR.
 138. Argumentace statusem LAR jako nutným předpokladem pro plnění odpovídající předmětům dodatků č. 5 a 6 zcela pomíjí nevyloučené eventuality, které by mohly nastat, pokud by takovýto požadavek centrální zadavatel stanovil v některém z druhů zadávacího řízení podle § 21 zákona. Existuje-li alespoň jedna možnost nepochybně vedoucí k tomu, že by navrhovatel OKsystem eventuální požadavek statusu LAR splnil, nebo že by status LAR jako požadavek vůbec stanoven nebyl, zcela to postačuje pro přijetí závěru o potencialitě plnění z jeho strany a s tím související způsobené újmy. Závěr Úřadu, že nelze za současné situace předjímat a spekulovat, zda by navrhovatel


text:
OKsystem splnil či nikoli kvalifikační předpoklady případně stanovené v zadávací dokumentaci, považuji za správný.
 K namítané překážce již zahájeného řízení v téže věci
 139. Námitky vybraného uchazeče směřující proti procesnímu postupu Úřadu z hlediska nerespektování překážky litispendence v napadeném rozhodnutí vypořádal. Námitka vybraného uchazeče pak v této otázce směřuje vůči jejímu vypořádání.
 140. Vybraný uchazeč namítá, že provedené vypořádání je v rozporu s tím, jak Úřad argumentoval v usnesení č. j. ÚOHS-S196,259,303/2012/VZ-13530/2012/510/MOn ze dne 23. 7. 2012, kterým účastníkům správního řízení oznámil spojení řízení S196/2012/VZ, S303/2012/VZ a S259/2012/VZ. V tomto usnesení Úřad uvedl, že předměty dotčených správních řízení stejné jsou, čímž právě odůvodnil jejich spojení.
 141. Jak již Úřad v odůvodnění uvedl, správní řízení vedená Úřadem pod sp. zn. S196/2012/VZ, S259/2012/VZ a S303/2012/VZ se vždy lišila jejími účastníky, stejně jako správní řízení zahájené na návrh Křesťanské a demokratické unie - Československé strany lidové. Spojení těchto správních řízení tedy nerespektování překážky litispendence znamenat nemohlo. Naopak byly dány předpoklady spojení těchto správních řízení podle § 140 správního řádu.
 142. Překážku litispendence není možné redukovat pouze na „řízení v téže věci“, je nutné ji posuzovat mimo jiné z hlediska splnění požadavku „týchž účastníků“ správního řízení. V opačném případě by totiž nemohlo docházet k uplatnění práva na iniciaci řízení o přezkoumání úkonů zadavatele těch navrhovatelů, kteří např. usilují o totéž nápravné opatření v téže věci, ve které by bylo správní řízení již zahájeno jiným navrhovatelem. Závěr Úřadu, že se v daných případech nejedná o totožná řízení, a překážka litispendence se v jejich případě proto neuplatní, považuji za správný.
 K zastoupení navrhovatelů ve správním řízení
 143. Námitky vybraného uchazeče směřující proti zastoupení navrhovatelů STUDENT ACENCY a OKsystem Úřadu vypořádal v bodech 558. až 572. odůvodnění. Námitka vybraného uchazeče pak v této otázce směřuje vůči tomuto vypořádání.
 144. Jádrem námitek vybraného uchazeče je tvrzená nesprávnost postupu Úřadu, pokud plné moci navrhovatelů podřadil pod právní režim § 33 odst. 2 písm. d) správního řádu, namísto § 33 odst. 2 písm. c) správního řádu.
 145. Podle speciální právní úpravy § 33 odst. 2 písm. c) správního řádu může být zmocnění uděleno pro neurčitý počet řízení s určitým předmětem, která budou zahájena v určené době nebo bez omezení v budoucnu; podpis na plné moci musí být v tomto případě vždy úředně ověřen a plná moc musí být do zahájení řízení uložena u věcně příslušného správního orgánu, popřípadě udělena do protokolu.
 146. Povinnost úředního ověření podpisu na plné moci a jejího uložení do zahájení řízení u věcně příslušného správního orgánu, popřípadě jejího udělení do protokolu je vázána na naplnění hypotézy „v tomto případě“. Jelikož jde o speciální právní úpravu zastoupení účastníků ve správním řízení, je rozsah hypotézy této normy nutné vykládat jako „zmocnění udělené pro neurčitý počet správních řízení s určitým předmětem“.
 147. Úřad v odůvodnění dovodil, že plná moc ze dne 4. 7. 2013, kterou navrhovatel STUDENT AGENCY zmocnil JUDr. Kateřinu Radostovou, advokátku místem podnikání Břehová 208/8, 110 00 Praha 1, platí jak pro správní řízení před Úřadem, tak i pro řízení před soudy. Právě z důvodu širšího rozsahu


text:
zmocnění, než který speciální právní úprava § 33 odst. 2 písm. c) správního řádu předpokládá, je vyloučeno, aby docházelo k aplikaci její dispozice.
 148. Úřad dále v odůvodnění dovodil, že plná moc ze dne 15. 5. 2012, kterou navrhovatel OKsystem zmocnil JUDr. Daniela Chamráda, advokáta, místem podnikání K Hutím 5/665, 194 00 Praha 9, platí pro všechna řízení před Úřadem. Vzhledem k jednotlivým kompetencím plynoucím Úřadu ze zvláštních právních předpisů není možné takto definovaný rozsah zmocnění považovat za zmocnění udělené pro řízení s určitým předmětem. Předmět řízení a tedy i rozsah zmocnění definovaný plnou mocí navrhovatele OKsystem je širší, než který speciální právní úprava § 33 odst. 2 písm. c) správního řádu předpokládá. Je tedy i v jejím případě vyloučeno, aby docházelo k aplikaci její dispozice.
 149. Závěr Úřadu, že výtky o nepoužitelnosti generální plné moci udělené jednotlivými navrhovateli advokátovi je třeba považovat za mylné, považuji za správný a souladný s právními předpisy.
 150. Námitku vybraného uchazeče ohledně zastupování navrhovatele STUDENT AGENCY Mgr. Vítězslavou Kukákovou v převažující části správního řízení, ačkoliv k tomu nebyla oprávněna, jelikož tato činnost je podle zákona o advokacii vyhrazena zásadně advokátům, Úřadu v odůvodnění rovněž vypořádal.
 151. Námitku vybraného uchazeče uplatněnou v průběhu správního řízení, že měl Úřad přikročit k analogické aplikaci ustanovení § 27 odst. 2 zákona č. 99/1963 Sb., občanský soudní řád, ve znění pozdějších předpisů (dále jen „občanský soudní řád“) Úřad v odůvodnění vypořádal tak, že „analogická aplikace ustanovení jiných procesních předpisů, která by zde navíc směřovala v neprospěch účastníka řízení, není dle Úřadu na místě“.
 152. V rozkladu vybraný uchazeč namítá, že Úřad jednou [v otázce překážky litispendence] dochází k závěru, že i bez výslovného zakotvení ve správním řádu, je třeba institut civilního práva procesního ve správním řízení aplikovat. Následně však, bez jakékoliv bližší argumentace, [Úřad] uvádí [v otázce analogického použití § 27 odst. 2 občanského soudního řádu] opak.
 153. Dílčí závěr Úřadu, že [speciální] právní úprava § 33 správního řádu na rozdíl od jiných procesních předpisů, nevychází z povinného zastoupení advokátem a nezakazuje ani opakované zastoupení obecným zmocněncem a že účastník řízení tak nemusí vybírat zmocněnce pouze z řad advokátů, považuji za správné a zákonné východisko k vypořádání výše uvedené námitky.
 154. Pokud vybraný uchazeč tvrdí, že v otázce překážky litispendence dospěl Úřad k závěru, že i bez výslovného zakotvení ve správním řádu, je třeba institut civilního práva procesního ve správním řízení aplikovat. Podotýkám, že toto tvrzení vybraného uchazeče neodpovídá závěru Úřadu v bodě 553. odůvodnění „Lze souhlasit s vybraným uchazečem, že překážka litispendence je obecně aplikovatelným procesně právním institutem, který je třeba aplikovat i v oblasti správního práva, a to třeba i bez výslovné zákonné úpravy (jak tomu bylo za účinnosti zák. č. 71/1967 Sb., o správním řízení).
 155. Úřad zde netvrdí, že je třeba institut civilního práva procesního ve správním řízení aplikovat, nýbrž to, že překážka litispendence je obecně aplikovatelným procesně právním institutem podobně, jako je tomu také v civilním právu procesním. K závěru, že je třeba je třeba institut civilního práva procesního ve správním řízení aplikovat na


text:
základě analogie s občanským soudním řádem, pak Úřad nedospěl vůbec.
 156. Tento závěr Úřadu naopak vychází z výslovného zakotvení zásady překážky litispendence v normativním textu § 48 odst. 1 správního řádu. Podobným způsobem je zásada překážky litispendence zakotvena i v normativním textu občanského soudního řádu, a proto souběžné uplatnění zásady překážky litispendence v obou procesních předpisech není analogií (tj. uplatněním právních institutů jednoho procesního předpisu v rámci řízení vedeného podle procesního předpisu jiného), nýbrž vždy původním výrazem téže zásady projevující se ve dvou různých procesních předpisech nutně stejným důsledkem. Námitka vybraného uchazeče, že rozporuplnost přístupu Úřadu v této otázce tak budí značné pochybnosti, což činí tvrzení Úřadu nevěrohodnými, tedy nesměřuje proti závěrům Úřadu, které by byly obsaženy v odůvodnění.
 157. K námitce o nesprávnosti procesního postupu Úřadu, pokud v rámci tohoto správního řízení nepřikročil k analogickému použití § 27 odst. 2 občanského soudního řádu, dále podotýkám následující. Podle článku 2 odstavce 3 ústavního zákona č. 1/1993 Sb., Ústavy České republiky, ve znění pozdějších předpisů (dále jen „ústava ČR“) slouží státní moc všem občanům a lze ji uplatňovat jen v případech, v mezích a způsoby, které stanoví zákon. Podle článku 2 odstavce 3 ústavy každý občan může činit, co není zákonem zakázáno, a nikdo nesmí být nucen činit, co zákon neukládá. (dále jen „zásada legality“). Je prostým odrazem zásady legality, že aplikace státní moci Úřadem v tomto správním řízení se nemůže dít na základě ustanovení, jež aplikované právní předpisy nestanoví.
 158. Závěr Úřadu, že analogická aplikace ustanovení jiných procesních předpisů, která by zde navíc směřovala v neprospěch účastníka řízení, není na místě, považuji za správný a zákonný.
 159. K jádru výše uvedené námitky dodávám, že Úřad nemá kompetenci jakkoli se vyslovovat o právech a povinnostech jednotlivců plynoucích ze zákonné úpravy výkonu advokacie v České republice tak, jak na ni opakovaně vybraný uchazeč odkazuje.
 Ke spojení správních řízení
 160. K námitce vybraného uchazeče, že spojení řízení mělo závažný negativní dopad do procesních práv vybraného uchazeče, uvádím následující. Vybraný uchazeč tvrdí, že spojením řízení došlo k faktické validaci postavení nezpůsobilého účastníka řízení, navrhovatele STUDENT AGENCY.
 161. Vzhledem k výše uvedenému vypořádání námitek směřujících vůči závěrům Úřadu ohledně oprávnění navrhovatele STUDENT AGENCY k podání návrhu, není možné tuto námitku vypořádat jinak, než konstatováním, že vůbec nesměřuje vůči závěrům Úřadu obsaženým v odůvodnění, jelikož navrhovatel STUDENT AGENCY se v postavení nezpůsobilého účastníka řízení nenalézal. Nemohlo tak dojít ani k vadě řízení, která by byla spojením správních řízení validována, natož aby „se problém pouze přesunul na spojené řízení“.
 162. K námitkám vybraného uchazeče ohledně nesmyslnosti spojení jednotlivých řízení z hlediska procesní ekonomie poukazuji na následující. Běh lhůt v jednotlivých probíhajících správních řízeních, jež míní správní orgán spojit, je z hlediska § 140 odst. 1 správního řádu relevantní okolností pouze potud, pokud tím by tím vzniklo nebezpečí újmy některému z účastníků. Tato újma může spočívat zejména v rovině nemožnosti či ztížení uplatnění procesních práv účastníka. Ze znění § 140 odst. 1 správního řádu je však zřejmé, že rozdílný běh lhůt v jednotlivých správních řízeních, jež míní správní


text:
orgán spojit, není důvodem, který by bez dalšího automaticky znamenal nemožnost spojení probíhajících správních řízení.
 163. Spojení řízení je rozhodnutí správního orgánu, jímž se vede správní řízení. Podobně jako neexistuje právní nárok účastníka na spojení jednotlivých řízení, neexistuje ani právní nárok účastníka na nespojení vedených řízení. Je otázkou zvážení Úřadu, zda jednotlivá řízení vedená v týchž věcech, nebo věcech která spolu jinak věcně souvisejí, usnesením spojí či nikoli. Je stejně tak otázkou zvážení Úřadu, zda přínosy společného řízení převáží nad eventuální zvýšenou náročností postupu Úřadu při respektování procesních práv účastníků včetně respektování eventuálně odlišných zásad při vedení společného řízení. Ochrana práv a oprávněných zájmů účastníků sama o sobě není (podobně jako běh lhůt) důvodem, který by bez dalšího automaticky znamenal nemožnost spojení správních řízení.
 164. Tvrzení namítané v rozkladu, že se navrhovatel STUDENT AGENCY neoprávněně dostal i k informacím poskytnutým v rámci správního řízení vedeného pod sp. zn. S303/2012/VZ a naopak, což způsobilo významnou a nenapravitelnou újmu všem ostatním účastníkům řízení, vybraný uchazeč nijak neprokázal. Stejně tak vybraný uchazeč nijak neprokázal ani svá tvrzení ohledně nedodržení ochrany práv a oprávněných zájmů účastníků. Z těchto proklamací není možné dovodit, že jde o takové vady řízení, o nichž by ve smyslu § 89 odst. 2 správního řádu bylo možné mít důvodně za to, že mohly mít vliv na soulad napadeného rozhodnutí s právními předpisy, popřípadě na jeho správnost.
 165. Postup Úřadu, když jednotlivá správní řízení původně vedená pod sp. zn. S196/2012/VZ, S259/2012/VZ a S303/2012/VZ spojil, považuji za správný a zákonný. Nemohlo tak dojít ani k zásahu do práva vybraného uchazeče na spravedlivý proces.
 K namítanému porušení zásady legitimního očekávání
 166. Vybraný uchazeč v rozkladu namítá, že Úřad nepředvídatelností svého postupu v probíhajícím řízení porušil zásadu legitimního očekávání vyjádřenou v § 2 odst. 4 správního řádu, a to při posuzování aktivní legitimace navrhovatele STUDENT AGENCY, při posuzování otázky předmětu dotčených správních řízení a při hodnocení znaleckých posudků. Vybraný uchazeč k tomu dále namítá, že v původním rozhodnutí Úřad došel k závěru, že zadavatel dotčený správní delikt spáchal. V napadeném rozhodnutí Úřad na základě zcela shodných skutkových zjištění naopak rozhodl, že dotčený správní delikt zadavatel nespáchal.
 167. K obsahu této námitky rozkladu vybraného uchazeče předesílám následující. Podle § 2 odst. 4 správního řádu mimo jiné dbá správní orgán, aby při rozhodování skutkově shodných nebo podobných případů nevznikaly nedůvodné rozdíly (dále jen „zásada legitimního očekávání“).
 168. Zásada legitimního očekávání je vázána na „rozhodování skutkově shodných nebo podobných případů“. Tato zásada vychází mnohem širšího principu právní jistoty. Pakliže se rozhodování správního orgánu neděje při rozhodování skutkově shodných nebo podobných případů, není možné tuto zásadu uplatňovat. O tom, že Úřad při novém projednávání věci postupoval v rámci skutkově shodných okolností, nemůže být pochyb.
 169. Stejně tak však nemůže být pochyb o tom, že Úřad v rámci tohoto jednoho správního řízení nerozhodoval ve více, než jednom „případu“. Pokud Úřad v průběhu tohoto správního řízení vydal původní rozhodnutí, v němž nějakým způsobem posoudil výše namítané právní otázky aktivní legitimace navrhovatele STUDENT AGENCY, předmětu dotčených správních řízení a hodnocení znaleckých


text:
posudků, pak toto původní rozhodnutí nikdy nenabylo právní moci. Nepravomocné původní rozhodnutí bylo naopak zrušeno a toto správní řízení jím nikdy rozhodnuto nebylo. Předchozí „případ“ ve smyslu § 2 odst. 4 správního řádu, který bybyl původním rozhodnutím (na nějž se vybraný uchazeč v rámci této námitky odvolává) rozhodnut způsobem, jímž se v určité věci zakládají, mění nebo ruší práva anebo povinnosti jmenovitě určené osoby ve smyslu § 9 správního řádu, tj. pravomocně, nenastal.
 170. Bylo by zcela v rozporu jak s § 9 správního řádu tak s principem právní jistoty spatřovat v jakémkoli nepravomocném a následně zrušeném vydaném rozhodnutí Úřadu „rozhodování v případu“. Nepravomocné rozhodnutí nezakládá, nemění nebo neruší práva anebo povinnosti, o to méně je-li v řízení o rozkladu zrušeno a věc je vrácena k novému projednání. Takové rozhodnutí, resp. „rozhodování“ v něm obsažené, nemůže v nikom vyvolávat legitimní očekávání a právní jistotu. Výsledky takovéhoto „rozhodování“ jsou totiž zrušeny a věc, kterou jakékoli nepravomocné rozhodnutí řešilo, v takovém případě má být nově projednána. To samozřejmě samo o sobě neznamená, že správní orgán nemůže v novém projednání dojít ke stejným závěrům, nicméně z hlediska legitimního očekávání kohokoli nemůže původní posouzení obsažení v původním rozhodnutí hrát žádnou roli.
 171. Postup Úřadu, jež v otázkách aktivní legitimace navrhovatele STUDENT AGENCY, předmětu dotčených správních řízení a hodnocení znaleckých posudků, resp. v otázce spáchání správního deliktu podle § 120 odst. 1 písm. a) zákona zadavatelem, považuji za správný a souladný se zákonem i správním řádem a zásadou legitimního očekávání obecně.
 K námitkám vůči výroku I. napadeného rozhodnutí
 172. Vybraný uchazeč v rozkladu namítá, že s výrokem I. nesouhlasí. Dle jeho názoru měl být návrh STUDENT AGENCY v celém rozsahu zamítnut, neboť nebyl podán oprávněnou osobou, protože STUDENT AGENCY nesvědčí aktivní legitimace.
 173. Vybraný uchazeč opírá tuto svou námitku o předpoklad chybějícího oprávnění navrhovatele STUDENT AGENCY k podání návrhu. Tomuto předpokladu však není možné z výše uvedených důvodů přitakat, a proto ani tato námitka rozkladu vybraného uchazeče nemůže být relevantní. Pakliže oprávnění navrhovatele STUDENT AGENCY k podání návrhu dáno bylo, nemohl být jeho návrh v celém rozsahu zamítnut z toho důvodu, že nebyl podán oprávněnou osobou.
 174. Navrhovatel STUDENT AGENCY ve svém rozkladu vůči výroku I. napadeného rozhodnutí namítá, že Úřad nesprávně právně posoudil, že navrhovatel nepodal v zákonné lhůtě ve smyslu ustanovení § 114 odst. 4 věta druhá zákona návrh v části, kterým se domáhal zákazu plnění prováděcí smlouvy a jejího dodatku č. 1.
 175. K tomu uvádím, že Úřad ve správním řízení zjistil, že prováděcí smlouva byla uzavřena dne 15. 7. 2011, a dále, že dodatek č. 1 k prováděcí smlouvě byl uzavřen dne 1. 8. 2011. Úřad učinil rovněž skutkové zjištění o tom, že navrhovatel STUDENT AGENCY dne 3. 4. 2012 podal návrh ze dne 2. 4. 2012, kterým se domáhá uložení zákazu plnění prováděcí smlouvy ze dne 15. 7. 2011, a dále se domáhá uložení zákazu plnění dodatku č. 1 ze dne 1. 8. 2011.
 176. Úřad při posouzení toho, zda byly v daném řízení splněny základní podmínky pro vedení správního


text:
řízení o návrhu navrhovatele STUDENT AGENCY na uložení zákazu plnění prováděcí smlouvy a na uložení zákazu plnění dodatku č. 1, na výše zjištěný stav věci aplikoval ustanovení § 114 odst. 4 věta druhá zákona a uzavřel, že návrh nebyl podán v zákonné šestiměsíční lhůtě.
 177. K tomu, uvádím, že Úřad na výše uvedený stav věci aplikoval správné ustanovení zákona, které správně interpretoval. Není tedy důvodná námitka navrhovatele STUDENT AGENCY, že v šetřeném případě Úřad nesprávně právně posoudil stav věci. Úřad správně zvolil pro posouzení zjištěného stavu věci správně ustanovení § 114 odst. 4 zákona, protože tento upravuje, v jakých lhůtách musí být podán návrh na zahájení správního řízení. Vzhledem k tomu, že návrhem se navrhovatel STUDENT AGENCY domáhá zákazu plnění smlouvy ve smyslu ustanovení § 114 odst. 2 zákona, tak přichází v úvahu pouze aplikace ustanovení § 114 odst. 4 věta druhá zákona, což Úřad rovněž správně právně dovodil na základě zjištěného stavu věci.
 178. Při právním posouzení toho, zda byl úkon učiněn v zákonem stanovené lhůtě, je právně významné to, s jakými okolnostmi spojuje zákon počátek běhu té které lhůty. Ustanovení § 114 odst. 4 věta druhá zákona spojuje počátek běhu lhůty s okamžikem, kdy zadavatel uveřejnil oznámení o uzavření smlouvy způsobem podle ustanovení § 147 zákona s uvedením důvodu pro zadání veřejné zakázky bez uveřejnění oznámení zadávacího řízení. Vzhledem k tomu, že nenastaly okolnosti, s nimiž zákon spojuje počátek běhu 30-ti denní lhůty, tj. „centrální zadavatel neuveřejnil oznámení o uzavření smlouvy způsobem, jak mu ukládá § 147 zákona“ (bod 187. odůvodnění), tak se ustanovení o 30-ti denní lhůtě pro podání návrhu na uložení zákazu plnění smlouvy v daném případě neaplikuje.
 179. Navrhovatel STUDENT AGENCY v souvislosti s tvrzenou nesprávnou aplikací ustanovení § 114 odst. 4 zákona brojí proti tomu, že na zjištěný stav věci se vůbec neaplikuje ta část citovaného ustanovení zákona, která upravuje počátek a konec šesti měsíční lhůty. Vzhledem k tomu, že byl podán návrh na uložení zákazu plnění smlouvy, a zároveň nebyly splněny podmínky pro aplikaci ustanovení o 30-ti denní lhůtě dle § 114 odst. 4 věta druhá zákona, byl Úřad povinen aplikovat v daném případě ustanovení § 114 odst. 4 věta druhá o šestiměsíční lhůtě, jež běží od okamžiku uzavření smlouvy. Úřad rovněž správně právně posoudil, že konec této šesti měsíční lhůty pro podání návrhu na uložení zákazu plnění prováděcí smlouvy ze dne 15. 7. 2011 připadl na 16. 1 2012, a konec lhůty pro podání návrhu na uložení zákazu plnění dodatku č. 1 ze dne 1. 8. 2012 připadl na 1. 2. 2012. Závěr Úřad, že návrh doručený Úřadu dne 3. 4. 2012 nebyl podán v zákonné lhůtě, proto považuji za správný.
 180. Navrhovatel STUDENT AGENCY k tomu blíže namítá, že bezvýjimečné uplatnění šestiměsíční lhůty bez toho, aby byly zohledněny okolnosti případu, a to zejména předchozí nezákonný postup zadavatele, který svým jednáním znemožnil podání návrhu v zákonné lhůtě, by představovalo nepřiměřeně tvrdý zásah do zájmové sféry navrhovatele i potencionálních dodavatelů.
 181. Podle § 2 odst. 1 správního řádu platí, že správní orgán postupuje


text:
v souladu se zákony a ostatními právními předpisy, jakož i mezinárodními smlouvami, které jsou součástí právního řádu, a dále dle ustanovení § 2 odst. 2 správního řádu platí, že správní orgán uplatňuje svou pravomoc pouze k těm účelům, k nimž mu byla zákonem nebo na základě zákona svěřena, a v rozsahu, v jakém mu byla svěřena. Úřad tedy právní úpravu netvoří, „pouze“ ji aplikuje.
 182. Jestliže zákon v ustanovení § 117a Úřadu jako správnímu orgánu ukládá, aby zahájené řízení zastavil, jestliže návrh nebyl doručen Úřadu a zadavateli ve lhůtách podle ustanovení § 114 odst. 4 nebo 5 zákona, tak je povinen v souladu s citovaným ustanovením postupovat, a to bez dalšího. Zákon neposkytuje Úřadu možnost správního uvážení o tom, zda i po uplynutí lhůt pro podání návrhu návrh projedná a meritorně o něm rozhodne.
 183. Navrhovatel STUDENT AGENCY v této souvislosti uvádí, že bezvýjimečná aplikace ustanovení § 114 odst. 4 zákona o lhůtě pro podání návrhu představuje nepřiměřeně tvrdý zásah do zájmové sféry navrhovatele. K tomu uvádím, že i když se navrhovateli STUDENT AGENCY jeví zákonná úprava lhůt pro podání návrhu nepřiměřená, nezbývá mi, než odkázat na výše uvedené, a dále uvádím, že se jedná o účinnou právní úpravu, kterou je povinen Úřad jako správní orgán v souladu se zásadou legality aplikovat.
 184. Navrhovatel STUDENT AGENCY dále namítá, že dle bodu 27 Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2007/66/ES ze dne 11. 12. 2007 („vymahatelnost neúčinnosti smlouvy je z důvodu právní jistoty omezena určitou lhůtou“ citováno bez podtržení) byla lhůta dle ustanovení § 114 odst. 4 zákona zavedena pouze za účelem právní jistoty. Dle navrhovatele STUDENT AGENCY se však zadavatel nemůže odvolávat na právní jistotu, protože si je vědom toho, že uzavřením smlouvy porušil zákon a v souvislosti s předmětnou veřejnou zakázkou byly orgány činnými v trestním řízení obviněny některé osoby.
 185. K tomu uvádím, že zákon neumožňuje Úřadu, aby při posouzení toho, zda byly splněny základní podmínky vedení správního řízení, hodnotil a přihlížel k tomu, zda si dle tvrzení navrhovatele zadavatel neuvědomuje nebo uvědomuje, že porušil zákon. Vnitřní vztah zadavatele k následkům svého jednání netvoří relevantní skutkový stav při posouzení toho, zda navrhovatel podal nebo nepodal návrh v zákonem stanovených lhůtách. Rovněž okolnost, že v souvislosti s veřejnou zakázkou jsou obviněny orgány činnými v trestním řízení některé osoby, je pro posouzení toho, zda navrhovatel uplatnil ve lhůtě návrh na zahájení správního řízení, právně irelevantní. Úřad ani předseda Úřadu nemají žádné zákonné zmocnění k tomu, aby při vedení správního řízení posuzovali, zda účastníci mohou požívat právní jistoty nebo naopak konstatovat, že účastníkům právní jistota nesvědčí a dle těchto okolností aplikovat zákon. Proto považuji tuto námitku navrhovatele STUDENT AGENCY za nedůvodnou.
 186. Navrhovatel STUDENT AGENCY dále namítá, že jestliže předseda Úřad potvrdí výrok I. napadeného rozhodnutí, tak jemu i ostatním dodavatelům znemožní brojit proti postupu zadavatele. K tomu uvádím, že jestliže není podán návrh v zákonné lhůtě, nevzniká žádnému navrhovateli právo na to, aby jeho návrh byl projednán a bylo o něm meritorně rozhodnuto. Úřad tedy postupoval v souladu se zákonem, když


text:
předmětné části návrhu navrhovatele s odkazem na ustanovení § 117a písm. c) zákona zastavil, a meritorně o něm nerozhodoval.
 187. Navrhovatel STUDENT AGENCY dále namítá, že „pokud by bylo možné lhůty stanovené v § 114 odst. 4 zákona vykládat obecně, bez zohlednění konkrétního postupu zadavatele, jako prekluzivní, tedy jako lhůty, po jejichž uplynutí se již nelze návrhem domáhat uložení plnění smlouvy, ačkoliv zadavatel nesplnil svoji uveřejňovací povinnost, znamenalo by to faktickou likvidaci kontroly zadavatelů ze strany dodavatelů“. K tomu uvádím, že Úřad interpretoval ustanovení § 114 odst. 4 zákona plně v souladu s jeho dikcí a následně aplikoval na konkrétní zjištěný stav věci. Okolnosti neuvedené v hypotéze ustanovení § 114 odst. 4 věta druhá zákona jsou pro posouzení toho, zda byl návrh podán ve lhůtě stanovené zákonem, právně irelevantní.
 188. Navrhovatel STUDENT AGENCY k tomu dále namítá, že v případě utajení nezákonně uzavřené smlouvy po dobu pouhého půl roku nemůže jejímu plnění nic zabránit; případná pokuta uložená zadavateli za nezákonný postup dle navrhovatele STUDENT AGENCY nepředstavuje reálnou nápravu, přičemž by tak byl popřen smysl zákonné úpravy o zákazu plnění smlouvy, kterým je dle bodu 14 Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2007/66/ES ze dne 11. 12. 2007 „obnovení hospodářské soutěže a vytvoření nových obchodních příležitostí pro hospodářské subjekty, které byly protiprávně zbaveny možnosti účastnit se soutěže“.
 189. K tomu uvádím, že je to zákon, který v ustanovení § 114 odst. 4 věta druhá upravuje, že návrh na uložení zákazu plnění smlouvy lze podat nejpozději však do 6 měsíců od uzavření této smlouvy. Obnovení hospodářské soutěže a vytvoření nových obchodních příležitostí pro hospodářské subjekty, které byly protiprávně zbaveny možnosti účastnit se soutěže, ve smyslu citované směrnice pak zákon svým normativním textem předpokládá pouze na základě důvodného návrhu navrhovatele, který byl podán řádně, tj. mj. i v zákonem stanovených lhůtách, což se v daném případě nestalo.
 190. Navrhovatel STUDENT AGENCY dále namítá, že Úřad nejen, že neuložil zákaz plnění prováděcí smlouvy a jejího dodatku č. 1 a postup zadavatele při jejich uzavření ani nijak nepřezkoumal; veškeré námitky byly ponechány bez jakéhokoliv komentáře. K tomu uvádím, že Úřad skutečně v řízení o předmětné části návrhu navrhovatele neprojednal a meritorně o nich nerozhodoval, protože byly splněny podmínky pro zastavení správního řízení podle ustanovení § 117a písm. c) zákona. Tato námitka proto nesměřuje vůči vadě řízení, o níž by bylo možné mít důvodně za to, že mohla mít vliv na soulad napadeného rozhodnutí s právními předpisy, popřípadě na jeho správnost.
 191. Navrhovatel STUDENT AGENCY uvádí, že Úřad se nijak nezabýval námitkou navrhovatele, že zadavatel porušil zákon, když neuveřejnil oznámení o uzavření smluv dle ustanovení § 147 zákona s uvedením důvodu pro zadání veřejné zakázky bez uveřejnění oznámení zadávacího řízení a neuveřejnil ani souhrnné oznámení o smlouvách uzavřených na základě rámcové smlouvy, ke kterému byl povinen dle ustanovení § 83 odst. 2 zákona do 30 dnů od konce příslušného kalendářního čtvrtletí.
 192. K tomu uvádím, že s otázkou namítaného porušení zákona zadavatelem se Úřad vypořádal v bodě 187. napadeného rozhodnutí; plně odkazuji na úvahy Úřadu uvedené v


text:
tomto bodu napadeného rozhodnutí. Úřad na tomto místě konstatoval, že „pokud centrální zadavatel neuveřejnil oznámení o uzavření smlouvy, jak mu ukládá § 147 zákona, nebylo reálně možné, aby dodavatelé podali návrh na uložení zákazu plnění prováděcí smlouvy (resp. jejích dodatků) ve lhůtě do 30 kalendářních dnů ode dne, kdy zadavatel uveřejnil oznámení o uzavření smlouvy, neboť takto stanovená lhůta nemohla začít ani běžet, ovšem tento závěr není pro posouzení včasnosti návrhu navrhovatele STUDENT AGENCY rozhodný“. V této souvislosti uvádím, že v daném případě nebyl Úřad oprávněn právně posuzovat, zda zadavatel porušil ustanovení § 147 zákona, případně § 83 odst. 2 zákona, a to ani jako předběžnou otázku, na jejímž posouzení by byl výrok I. napadeného rozhodnutí závislý.
 K námitkám vůči výrokům II. a III. napadeného rozhodnutí
 193. Vůči výrokům II. a III. napadeného rozhodnutí centrální zadavatel namítá, že nesouhlasí se závěrem Úřadu, že by se dopustil spáchání správního deliktu podle § 120 odst. 1 písm. a) zákona. Rovněž vybraný uchazeč ve vztahu k výrokům II. a III. napadeného rozhodnutí namítá, že uzavřením dodatků č. 5 a 6 nebyl spáchán správní delikt.
 194. Centrální zadavatel k tomu namítá, že Úřad zcela neobjektivně, nepodloženě a účelově hodnotil toliko ty znalecké posudky, které svědčily pro závěr, že centrální zadavatel a zadavatel postupovali při uzavírání dodatku č. 5 a dodatku č. 6 v rozporu se zákonem, a naopak bezdůvodně, případně na základě zcela irelevantních důvodů hanil a následně fakticky nepřipustil znalecké posudky svědčící pro správnost postupu centrálního zadavatele a zadavatele. Tento postup Úřadu označuje za zcela evidentní porušení zásady rovného hodnocení důkazů a nestrannosti Úřadu při rozhodování ve věci.
 195. Vybraný uchazeč k tomu namítá, že Úřad v důsledku porušil zásadu volného hodnocení důkazů při posouzení celé záležitosti po hmotné stránce.
 196. K tomu uvádím následující. Podle § 3 správního řádu, nevyplývá-li ze zákona něco jiného, postupuje správní orgán tak, aby byl zjištěn stav věci, o němž nejsou důvodné pochybnosti, a to v rozsahu, který je nezbytný pro soulad jeho úkonu s požadavky uvedenými v § 2. Podle § 50 odst. 4 správního řádu, pokud zákon nestanoví, že některý podklad je pro správní orgán závazný, hodnotí správní orgán podklady, zejména důkazy, podle své úvahy; přitom pečlivě přihlíží ke všemu, co vyšlo v řízení najevo, včetně toho, co uvedli účastníci.
 197. Správní řád ukládá Úřadu povinnost zjistit stav věci, o němž nejsou důvodné pochybnosti. Současně s tím správní řád ukládá Úřadu povinnost hodnotit podklady, zejména důkazy, podle své úvahy. Je tedy otázkou volného hodnocení důkazů Úřadem, ze kterých podkladů zjistí relevantní stav věci, jež je předmětem vedení tohoto správního řízení, a na základě jakých úvah. Tato povinnosti je správním řádem zcela vyhrazena Úřadu a účastníci správního řízení nemohou do samotné této povinnosti nijak zasahovat, je zcela na „bedrech“ Úřadu. Procesní práva účastníků tím samozřejmě nejsou nijak dotčena. Nicméně je to ex lege Úřad, který z podkladů pro vydání rozhodnutí a především z důkazů vybírá právě ty, jež jsou pro věc relevantní. Pochopitelně, že ho to nijak nezbavuje povinnosti přitom pečlivě přihlížet ke všemu, co vyšlo


text:
v řízení najevo, včetně toho, co uvedli účastníci. Základní povinnost Úřadu to však nemění; je to právě Úřad, který výhradně za účelem zjištění, zda byla či nebyla určitým jednáním určité osoby naplněna zákonem aprobovaná hypotéza spáchání správního deliktu, zjišťuje relevantní skutečnosti a ze všech podkladů pro vydání rozhodnutí logicky a přezkoumatelně dokazuje ty skutečnosti, které ve svém souhrnu hypotézu spáchání správního deliktu naplňují.
 198. Pokud centrální zadavatel namítá porušení zásady rovného hodnocení důkazů Úřadem, pak nelze, než konstatovat, že povinnost rovného hodnocení důkazů není správním řádem uložena žádnému správnímu orgánu. Pokud centrální zadavatel míní rovné hodnocení důkazů jako hodnocení důkazů „stejného druhu“ – zde konkrétně znaleckých posudků, zcela by odhlížel od výše uvedené povinnosti Úřadu hodnotit důkazy podle své úvahy s výše popsaným cílem.
 199. K námitce vybraného uchazeče, že Úřad bez uvedení jasných důvodů nezohlednil znalecký posudek znalce 1 a bez jakéhokoliv vyřčeného důvodu změnil své hodnocení posudku znalce 1 v původním rozhodnutí a upřel svou pozornost na jiné důvody, pro něž znalecký posudek nezohlednil, uvádím následující. Úřad se důvody nezohlednění posudku znalce 1 podrobně a přezkoumatelně zabýval v bodech 421. až 424. odůvodnění. Jasné důvody pro nezohlednění posudku znalce 1 Úřad tedy v odůvodnění uvedl. Pokud Úřad své hodnocení posudku znalce 1 oproti původnímu rozhodnutí změnil, není to postup, který by byl v rozporu ani se zásadou legitimního očekávání asi se zásadou volného hodnocení důkazů.
 200. Podobně pokud centrální zadavatel namítá, že považuje za nesprávné závěry Úřadu v bodě 419., 420. odůvodnění a následujících z důvodu, že je třeba vždy požadovat, aby Úřad postupoval stejným způsobem ve vztahu ke všem důkazům zajištěným v rámci správního řízení, v dané věci tedy ke všem znaleckým posudkům, nejde o postup Úřadu, který by byl v rozporu se zásadou volného hodnocení důkazů.
 201. Pakliže Úřad v bodech 419. až 424. odůvodnění uvedl důvody pro nezohlednění posudku znalce 1, požadavky přezkoumatelnosti dle § 68 odst. 3 správního řádu dodržel a zůstává jen otázka správnosti závěrů Úřadu v této dílčí otázce.
 202. Výchozí závěr Úřadu, že došlo-li na základě vyjádření vybraného uchazeče v nálezové části ke „specifikaci“ obsahu plnění poskytovaného na základě předmětných smluv a dodatků, došlo tím k posunutí výchozího skutkového stavu (vymezení skutečností, k nimž přihlížel) pro následné odborné znalecké závěry, a odborné závěry uvedené ve znaleckém posudku znalce 1 tedy nebylo možné pro daný případ využít, považuji za správný.
 203. Ve vztahu k postupu Úřadu při hodnocení posudku znalce 2 namítá centrální zadavatel, že Úřad zcela opomíjí skutečnost, že znalec 2 se zabýval skutečnostmi, které nebyly ani trochu relevantní pro zodpovězení otázek stanovených Úřadem a tyto jiné otázky vedly znalce 2 k následné formulaci odpovědí na otázky Úřadu a oddělitelné tedy v žádném případě nejsou. Centrální zadavatel považuje za zásadní pochybení znalce změnu formulace dotazů, které mu byly ze strany Úřadu položeny a tedy i fakticky zodpovězení jiných, než Úřadem položených dotazů, což však Úřad bagatelizuje.
 204. Vybraný uchazeč ve vztahu k postupu Úřadu při hodnocení posudku znalce 2 namítá, že posudek znalce 2 nelze v řízení použít, přičemž námitky účastníků,


text:
zejména vybraného uchazeče, Úřad opomněl hodnotit, ačkoliv tyto námitky byly dostatečně jasné a konkrétní. K těmto námitkám vybraného uchazeče i centrálního zadavatele uvádím následující.
 205. K námitce, že znalec 2 neodpověděl na dotazy položené Úřadem, předně odkazuji na závěry uvedené v bodech 432 až 435 odůvodnění. Odpovědi znalce 2 poskytnuly Úřadu kromě dalších rovněž právě ty informace, které byly předmětem znaleckého posouzení relevantního z hlediska Úřadem položených otázek. Nelze přehlédnout závěr Úřadu, že znalec 2 při formulaci svých závěrů vycházel ve svém znaleckém posudku ze souhrnu výchozích skutečností dle požadavků Úřadu, a proto lze z něj v posuzovaném případě vyvodit relevantní poznatky o předmětu dokazování. Tímto se zásadně odlišuje od posudku znalce 1.
 206. Podobně nelze při hodnocení, nakolik znalec 2 neodpověděl či neodpověděl na dotazy položené Úřadem, přehlédnout závěr Úřadu, že je třeba konstatovat, že rovněž znalecký posudek znalce 2 se vyslovuje sekundárně k některým jiným otázkám, než na které byl tázán, ... ovšem stejně jako v případě znaleckého posudku znalce 1 Úřad nemůže než v tomto ohledu dovodit, že tyto závěry jsou zcela oddělitelné od odpovědí na Úřadem položené otázky, Úřad k nim při vyvozování skutkových (odborných) závěrů nepřihlédl... Tento závěr Úřadu považuji za správný, pokud se týče závěru, že znalec 2 na dotazy položené Úřadem odpověděl. Není v této souvislosti relevantní, že znalec 2 zjevně dovozoval další závěry nad rámec Úřadem položených otázek. Jednotlivé závěry jsou od sebe oddělitelné tak, jak je od sebe při hodnocení důkazů Úřad oddělil. Tuto možnost Úřad v případě posudku znalce 1 Úřad neměl.
 207. K námitce vybraného uchazeče, že posudek znalce 2 je z odborného hlediska zcela nedostatečný a že znalec nemá znalost řešené odborné problematiky, uvádím následující. Pokud k tomu vybraný uchazeč blíže tvrdí, že znalec 2 neprovedl odborné posouzení a výklad použitých termínů, jelikož se vůbec nezabýval detailním odborným výkladem a popisem termínů použitých v zadávací dokumentaci k veřejné zakázce a ve smlouvách, pak podotýkám, že obsahem znaleckého zkoumání neměl být výklad a popis neurčitých pojmů hlediska maximálních limitů jejich právně relevantního (resp. smluvního) významu, nýbrž z hlediska jejich věcného obsahu. Právě takovéto posouzení věcného významu pojmů použitých v zadávací dokumentaci k veřejné zakázce je nutné pro přijetí závěru o jejich případné podřaditelnosti či nepodřaditelnosti pod kategorii IT služeb, které mohly být na základě rámcové smlouvy požadovány (poskytovány).
 208. Závěr Úřadu, že odborný skutkový závěr posudku znalce 2 nutný pro úplné zjištění skutkového stavu zní, že specializované IT interkurentní služby, které byly požadovány v dodatcích 5 a 6 neodpovídají vymezení těch IT služeb, které mohly být na základě rámcové smlouvy požadovány (poskytovány) a že tyto odborné závěry znalce 2 je třeba považovat za pečlivě odůvodněné ... a za stěžejní pro řádné objasnění skutkového stavu, považuji za správný.
 209. K námitce vybraného uchazeče, že se znalec 2 vyjadřuje i ke struktuře a výši odměny za poskytnuté služby nebo k délce a rozsahu (finančnímu objemu) plnění, uvádím následující. Tato námitka rozkladu úzce souvisí s další námitkou vybraného uchazeče, a sice že pojem „doplňkové služby“ nelze vykládat jen podle běžného významu. Znalec


text:
2 dle této námitky nechápe význam pojmu „doplňkové služby“ v IT sektoru a přikládá jim toliko obecný význam.
 210. Jak je výše uvedeno, Úřad nepřihlížel k závěrům posudku znalce 2, které neodpověděly na položené otázky. Závěry posudku znalce 2 mají pochopitelně svá východiska. Úřadem položené otázky měly, zjednodušeně řečeno, za cíl objasnit, zda plnění poskytovaná na základě dodatků č. 5 a č. 6 jsou plněními obsahově odlišnými od plnění vysoutěženého na základě zadávacího řízení veřejné zakázky, či nikoli.
 211. Pokud znalec mezi východiska svého znaleckého zkoumání zahrnul mimo jiné obvyklou cenu IT služby s obsahem, který odpovídá části předmětu plnění veřejné zakázky, činil tak právě za účelem posouzení, zda je vůbec možné části předmětu plnění veřejné zakázky podřadit pod plnění poskytovaná na základě dodatků č. 5 a č. 6. Obvyklá cena je nepochybně jednou z indicií, resp. do jisté míry relevantním východiskem pro zkoumání, zda dvě porovnávaná plnění označovaná stejnými, resp. podřaditelnými pojmy, také stejnými, resp. podřaditelnými plněními jsou, či nikoli. To stejné platí i v případě východiska znalce, jímž je „běžný význam“.
 212. Skutečná vůle stran by, ve smyslu námitky vybraného uchazeče, byla ideálním zdrojem pro interpretaci termínu použitého v prováděcí smlouvě, resp. dodatcích č. 5 a č. 6. Nicméně vůli stran existující v době zadávacího řízení veřejné zakázky již objektivně není možné zjistit. Je možné (vlivem běhu času) zjistit toliko vůli stran následují po uzavření dodatků č. 5 a č. 6.
 213. K námitce vybraného uchazeče, že výklad „doplňkových služeb“ jako služeb drobného rozsahu nebo nepodstatné důležitosti či nižšího finančního objemu je nutno zcela odmítnout, uvádím, že výsledkem znaleckého zkoumání znalce 2 takový závěr nebyl.
 214. Námitka vybraného uchazeče, že „doplňkové služby“ měly váhu 30 procent a měly tedy spolu s „celkovou koncepcí řešení“ pro zadavatele nejvyšší váhu při hodnocení nabídek, nevypovídá nic o souladu jednotlivých zadavatelem požadovaných plnění na základě rámcové smlouvy a plnění poskytovaných na základě dodatků č. 5 a č. 6. Váha jednotlivých hodnotících kritérií v zadávacím řízení veřejné zakázky o tomto následném souladu nevypovídá.
 215. Úřad dle vybraného uchazeče zásadně pochybil z procesní stránky, když zcela nepochopitelně vzal na sebe úkol hodnocení použitelnosti předmětných znaleckých posudků, přestože v případě rozdílných závěrů znalců měl využít možnosti revizního znaleckého posudku. K tomu uvádím, že je zcela v souladu se zněním § 50 odst. 4 správního řádu, resp. se zásadou volného hodnocení důkazů, pokud Úřad vyhodnotil jednotlivé znalecké posudky z hlediska jejich relevantnosti pro závěry, které Úřad přijal. Pokud Úřad hodnotil jednotlivé znalecké posudky z hlediska jejich „použitelnosti“ pro zjištění relevantních aspektů stavu věci, postupoval v souladu se zákonem.
 216. K námitce vybraného uchazeče, že Úřad nekonkretizuje, o jaká konkrétní skutková zjištění opírá svoje závěry nebo nezmiňuje, které závěry znalců ve znaleckých posudcích považuje za věrohodné, plně odkazuji na jednotlivé body 417. až 475. odůvodnění, ve kterých Úřad svoje jednotlivá skutková zjištění konkretizuje a uvádí, které závěry znalců ve znaleckých posudcích za věrohodné považuje.
 217. Pokud k tomu vybraný uchazeč dále namítá, že není zjistitelné, jakému důkazu dal Úřad při svém rozhodování největší váhu a proč, pak


text:
přehlíží zejména body 433., 434., 439. a 440. Odůvodnění, v nichž Úřad přezkoumatelným způsobem uvádí, jakému důkazu dal Úřad při svém rozhodování největší váhu a proč.
 218. K námitce vybraného uchazeče, že rozhodnutí je nepřesvědčivé a neodpovídá standardům zákonnosti rozhodnutí ve správním řízení a je v rozporu se základními procesními principy a že je jako celek nepřezkoumatelné a musí být zrušeno, uvádím následující.
 219. Tato námitka vybraného uchazeče uvádím, že je nedůvodná, neboť napadené rozhodnutí ve svých závěrech relevantních jako pro otázku spáchání správních deliktů tak pro otázku uložení pokuty a nápravného opatření přezkoumatelné je a relevantní důvody pro vydání jednotlivých výroků napadeného rozhodnutí v odůvodnění obsaženy jsou.
 K námitce vůči výrokům IV. napadeného rozhodnutí
 220. Ve vztahu k výroku IV. napadeného rozhodnutí vybraný uchazeč namítá, že pokuta nemohla být udělena, jelikož nedošlo ke spáchání správního deliktu ze strany centrálního zadavatele. K této námitce uvádím následující.
 221. Podle § 120 odst. 2 zákona se pokuta uloží za správní delikt.
 222. Vzhledem k výše uvedeným závěrům tohoto rozhodnutí nelze mít za to, že by odpovědnost centrálního zadavatele dle § 3 odst. 3 nebyla naplněna konkrétními jednáními, jež zákon předpokládá jako správní delikty podle § 120 odst. 1 písm. a) zákona. Proto je uložení pokuty za spáchané delikty, jež je touto námitkou napadáno, zákonným postupem Úřadu.
 K námitkám vůči výrokům VI. a VII. napadeného rozhodnutí
 223. Podle námitky vybraného uchazeče nejsou naplněny předpoklady pro uložení zákazu plnění. Podmínkou pro uložení zákazu plnění smlouvy uzavřené na veřejnou zakázku je, že se zadavatel dopustí některého ze specificky uvedených správních deliktů. Úřad uzavřel, že zadavatel nespáchal žádný správní delikt. I přesto uložil zadavateli zákaz plnění smlouvy - dodatků č. 5 a 6. Tento postup Úřadu je dle vybraného uchazeče nezákonný.
 224. K této námitce předně uvádím, že se Úřad vypořádání jejího obsahu věnoval v bodech 538. až 544. odůvodnění. Závěry a úvahy uvedené v bodech 538. až 544. odůvodnění považuji za správné a plně souladné se zákonem. Pouze k nim dodávám, že správnost závěrů Úřadu je plně souladná se zněním bodu 14 směrnice, podle nějž je právě neúčinnost smlouvy uzavřené na základě protiprávního přímého zadání zakázky nejúčinnějším způsobem obnovení hospodářské soutěže a vytvoření nových obchodních příležitostí pro hospodářské subjekty, které byly protiprávně zbaveny možnosti zúčastnit se soutěže.
 225. Nápravné opatření spočívající v uložení zákazu plnění dodatku č. 5 a č. 6 plně odpovídá výše uvedeným cílům směrnice zejména ve vztahu k „obnovení hospodářské soutěže a vytvoření nových obchodních příležitostí“ (dále jen „cíle směrnice“). Právě tyto cíle směrnice jsou určující pro výklad zákona transponujícího je do institutu nápravného opatření v podobě uložení zákazu plnění smlouvy Úřadem. Naplnění cílů směrnice plně legitimizuje teleologický výklad zákona provedený Úřadem v odůvodnění. Nápravné opatření v podobě uložení zákazu plnění smlouvy nemá za cíl být sankcí pro jakéhokoli zadavatele ve smyslu zákona, tím je dle zákona (i bodu 19 směrnice) uložení pokuty. Nápravné opatření v podobě uložení zákazu plnění smlouvy se tedy svými právními dopady má zásadně vztahovat ke „smlouvě uzavřené na základě protiprávního přímého zadání zakázky“, nikoli k zadavateli, resp.


text:
jeho deliktnímu jednání.
 226. Nápravné opatření v podobě uložení zákazu plnění smlouvy má za cíl „neúčinnost smlouvy“ ve smyslu směrnice. Není myslitelné, aby bylo tohoto cíle dosaženo v případě centralizovaného zadávání jinak, než uložením zákazu plnění smlouvy jak centrálnímu zadavateli, tak zadavateli, jelikož oba jsou na téže smluvní straně kontraktačního procesu „přímého zadání zakázky“ ve smyslu směrnice.
 227. K námitce vybraného uchazeče, že centrální zadavatel nespáchal správní delikt, pro který je možné zákaz plnění smlouvy uložit a že z toho důvodu nemohlo dojít k naplnění zákonných předpokladů pro uložení zákazu plnění smlouvy, odkazuji na výše uvedené závěry ohledně správnosti výroku napadeného rozhodnutí o spáchání správního deliktu podle § 120 odst. 1 písm. a) zákona zadavatelem.
 228. Zadavatel vůči výrokům VI. a VII. napadeného rozhodnutí dále namítá, že napadené rozhodnutí trpí nepřezkoumatelností ve výroku VI., kterým Úřad uložil centrálnímu zadavateli a zadavateli s odkazem na ustanovení § 118 odst. 2 písm. c) zákona zákaz plnění dodatku č. 5, a ve výroku VII., kterým Úřad uložil centrálnímu zadavateli a zadavateli zákaz plnění dodatku č. 6. Dle zadavatele nepřezkoumatelnost rozhodnutí v těchto výrocích spočívá v nedostatku odůvodnění.
 229. Vybraný uchazeč namítá, že se Úřad v napadeném rozhodnutí vůbec nevypořádal přezkoumatelným způsobem s otázkou kumulativního splnění zákonných podmínek pro uložení zákazu plnění smlouvy.
 230. K obsahu těchto námitek zadavatele a vybraného uchazeče uvádím, že jsou nedůvodné, neboť napadené rozhodnutí ve výrocích VI. a VII. je přezkoumatelné a v odůvodnění jsou obsaženy relevantní důvody rozhodnutí.
 231. Dále k tomu uvádím, že Úřad ve věci návrhů STUDENT AGENCY a navrhovatele OKsystem na uložení zákazu plnění dodatku č. 5 a zákazu plnění dodatku č. 6 zjistil, že se centrální zadavatel dopustil správních deliktů podle ustanovení § 120 odst. 1 písm. a) zákona (bod 511. napadeného rozhodnutí). Úřad v předmětné věci rovněž uzavřel, že veřejná zakázka je zadávána na základě rámcové smlouvy (bod 511. napadeného rozhodnutí). Úřad dle odůvodnění napadeného rozhodnutí na takto zjištěný stav věci aplikoval ustanovení § 118 odst. 2 písm. c) zákona, dle kterého Úřad uloží svým rozhodnutím na základě návrhu podle ustanovení § 114 odst. 2 zákona zákaz plnění smlouvy uzavřené na veřejnou zakázku, pokud se zadavatel dopustí správního deliktu podle ustanovení § 120 odst. 1 písm. a) zákona a současně postupuje podle ustanovení § 82 odst. 3 zákona. Úřad řádně zjistil stav věci, v odůvodnění napadeného rozhodnutí tento stav věci přezkoumatelně popsal a správně právně posoudil, a tím výroky VI. a VII. řádně odůvodnil.
 232. Úřad tedy v souladu s ustanovením § 68 odst. 3 správního řádu uvedl v odůvodnění napadeného rozhodnutí důvody výroku VI. a VII. napadeného rozhodnutí. Řešení otázky, která je předmětem řízení, a dále právní ustanovení, podle nichž bylo Úřadem rozhodováno, jak jsou specifikovány ve výroku VI. a VII. napadeného rozhodnutí, mají oporu v odůvodnění napadeného rozhodnutí; rozhodnutí je tak ve jmenovaných výrocích přezkoumatelné.
 233. Jestliže v této souvislosti zadavatel namítá, že napadené rozhodnutí je nepřezkoumatelné, protože „samotnou otázku naplnění podmínek pro uložení zákazu plnění dle § 118 odst. 2 zákona o veřejných zakázkách (...) odbyl pouhým konstatováním v bodu


text:
511. odůvodnění“, je tato námitka nedůvodná. Úřad na správně zjištěný stav věci aplikoval správnou právní normu, přičemž rovněž v souladu s ustanovením § 68 odst. 3 správního řádu uvedl úvahy (bod 510. odůvodnění), kterými se při interpretaci aplikovaného ustanovení § 118 odst. 2 zákona řídil. K této námitce rozkladu dále uvádím, že případná stručnost odůvodnění správních řízení není kritériem zákonnosti (přezkoumatelnosti) ani nezpůsobuje bez dalšího jejich nezákonnost, resp. nepřezkoumatelnost, napadeného rozhodnutí, pokud je dostatečně a správně zjištěn skutkový stav a tento správně právně posouzen.
 234. Zadavatel v rozkladu uvádí, že Úřad na rozdíl od původního rozhodnutí rozhodl o uložení zákazu plnění smluv, aniž by v napadeném rozhodnutí „odložil vykonatelnost“ předmětných výroků. Dle zadavatele napadené rozhodnutí ve výroku VI. a VII. znamená podstatné zhoršení postavení zadavatele, aniž by kterýkoliv účastník správního řízení „odklad vykonatelnosti“ v řízení o rozkladech proti původnímu rozhodnutí napadl.
 235. Rovněž vybraný uchazeč k tomu namítá, že Úřad nevysvětlil, proč uložil zákaz plnění smlouvy bez „odkladného účinku“, zatímco v původním rozhodnutí uložil zákaz plnění s účinností pět měsíců od nabytí právní moci rozhodnutí. Důvody pro takovou nekonzistentnost jsou dle vybraného uchazeče utajeny a v tomto ohledu je napadené rozhodnutí nepřezkoumatelné.
 236. K obsahu těchto námitek uvádím, že původní rozhodnutí Úřadu bylo rozhodnutím předsedy Úřadu zrušeno a věc vrácena Úřadu k novému projednání, tj. původní rozhodnutí bylo zrušeno jako celek a Úřad byl povinen věc nově projednat (nově zjistit stav věci, nově provést a hodnotit důkazy, nově právně posoudit, účastníci se mohou nově vyjadřovat a uplatňovat námitky). Úřad při novém projednání není vázán svými závěry, úvahami nebo zjištěním stavu věci, jež učinil v původním (nyní zrušeném) rozhodnutí, protože takové rozhodnutí již při novém projednání věci právně neexistuje a nemá žádnou právní relevanci.
 237. Jestliže pak rozhodnutí vydané po novém projednání věci (napadené rozhodnutí) představuje pro účastníky „zhoršení poměrů“, tak uvedené není důvodem nezákonnosti napadeného rozhodnutí, neboť totožná věc byla nově projednána v prvním stupni při zachování procesních práv účastníka (právo vyjádřit se k podkladům pro vydání rozhodnutí, právo činit návrhy a vyjadřovat stanoviska v průběhu nového projednání věci), a účastníkům je rovněž zachováno právo bránit se proti napadenému rozhodnutí řádným opravným prostředkem (resp. rozkladem). Zadavatel, jako účastník správního řízení, po celou dobu správního řízení věděl, že je vedeno ve věci návrhů, kterými se navrhovatel STUDENT AGENCY a navrhovatel OKsystem domáhali uložení zákazu plnění smlouvy. Okolnost, že Úřad při novém projednání věci rozhodoval a rozhodl o návrzích navrhovatelů, nebyla pro účastníky správního řízení nepředvídatelná.
 238. Zadavatel v této souvislosti dále argumentuje, že v napadeném rozhodnutí absentují úvahy Úřadu, které by odůvodňovaly odchýlení se od původního rozhodnutí právě v otázce stanovení lhůty pro účinky zákazu plnění smluv. K tomu uvádím, že takové úvahy skutečně v napadeném rozhodnutí absentují, přesto napadené rozhodnutí v důsledku toho není nepřezkoumatelné, resp. nezákonné. Naopak žádné ustanovení zákona ani správního řádu neukládá správnímu orgánu vypořádat se v rozhodnutí vydaném v novém projednání věci s výroky a odůvodněním již zrušeného původního rozhodnutí. Původní a nyní zrušené rozhodnutí nikoho nezavazuje ani závazně nestanovuje práva a povinnosti účastníků, a proto


text:
v této otázce nebylo vůbec třeba odůvodňovat, proč se Úřad v napadeném rozhodnutí odchýlil od posouzení věci učiněného v původním, zrušeném rozhodnutí. Jestliže Úřad v napadeném rozhodnutí neuvedl úvahy, proč rozhodl ve výroku VI. a ve výroku VII. napadeného rozhodnutí odlišně než v původním rozhodnutí, postupoval v souladu se všemi povinnostmi plynoucími ze správního řádu a zákona. Tato námitka zadavatele je proto nedůvodná.
 239. Zadavatel rovněž namítá, že „se Úřad ve své dosavadní rozhodovací praxi opakovaně uchýlil k odložení vykonatelnosti uloženého zákazu plnění smluv z důvodu existence objektivní potřeby zajistit jiné plnění postupem v souladu se zákonem (viz např. rozhodnutí Úřadu č. j. ÚOHS-S448/2010/VZ-3396/2011/540/VKu ze dne 18. 4. 2011)“. K tomu uvádím, že v daném správním řízení nebyly splněny zákonné důvody pro postup dle ustanovení § 74 odst. 1 a 2 správního řádu, tj. důvody pro stanovení pozdější lhůty právních účinků zákazu plnění smluv, než je okamžik nabytí právní moci napadeného rozhodnutí.
 240. Zadavatel napadenému rozhodnutí ve výrocích VI. a VII. vytýká, že se Úřad rovněž odchýlil od závěrů a pokynů, jimiž byl vázán dle rozhodnutí předsedy Úřadu, kterým bylo původní rozhodnutí zrušeno. Dle námitky zadavatele Úřad pochybil, když se nevypořádal dle závazného právního názoru předsedy Úřadu se všemi námitkami účastníků uplatněnými v průběhu správního řízení; dle názoru zadavatele v odůvodnění rozhodnutí předsedy Úřadu bylo Úřadu uloženo, aby vzal v úvahu námitky podaných rozkladů jakožto podklady pro vydání rozhodnutí dle § 50 odst. 1 správního řádu a aby v odůvodnění rozhodnutí ve věci uvedl úvahy, kterými se bude řídit při jejich hodnocení.
 241. K tomu uvádím, že Úřad se vypořádal se všemi námitkami uplatněnými ve správním řízení zadavatelem, resp. námitky podaných rozkladů jakožto podkladů pro vydání rozhodnutí v úvahu vzal. Jestliže pak Úřad v bodě 545. napadeného rozhodnutí Úřad uvedl, že „s ohledem na skutečnost, že Úřad v tomto rozhodnutí nestanovil pozdější vykonatelnost některých výroků, nezabýval se již otázkou jejího přezkoumatelného odůvodnění“, pak tento závěr je plně v souladu s předmětným závazným právním názorem předsedy, aby Úřad odůvodnil eventuální pozdější den vykonatelnosti ve výroku uložené povinnosti. Úřad nestanovil pozdější lhůtu (než nabytí právní moci) pro nabytí právních účinků ve výroku uložené povinnosti, a proto nebylo možné odůvodňovat neexistující část výroku napadeného rozhodnutí. Tento závazný právní názor předseda Úřadu uložil in eventum, avšak tato eventualita při posouzení stavu věci Úřadem v napadeném rozhodnutí nenastala.
 242. Zadavatel dále vytýká, že Úřad tím, že nestanovil dle ustanovení § 74 odst. 1 správního řádu pozdější lhůtu pro právní účinky zákazu plnění smluv, porušil ustanovení § 2 odst. 3 správního řádu (správní orgán šetří práva nabytá v dobré víře, jakož i oprávněné zájmy osob, jichž se činnost správního orgánu v jednotlivém případě dotýká, a může zasahovat do těchto práv jen za podmínek stanovených zákonem a v nezbytném rozsahu), a ustanovení § 2 odst. 4 správního řádu (správní orgán dbá, aby přijaté řešení bylo v souladu s veřejným zájmem a aby odpovídalo okolnostem daného případu, jakož i na to, aby při rozhodování skutkově shodných nebo podobných případů nevznikaly nedůvodné rozdíly). K tomu uvádím, že v daném