text:
5A149/2002
 5 A 149/2002-24
 Nejvy11í správní soud rozhodl v senátì slo3⁄4eném z pøedsedkynì JUDr. Eli1ky Cihláøové a soudcù JUDr. Radana Malíka a JUDr. Milana Kamlacha v právní vìci 3⁄4alobce Z. B., zast. JUDr. Josefem Pitnerem, advokátem se sídlem v Uherském Hradi1ti, Hradební 174, proti 3⁄4alovanému Ministerstvu práce a sociálních vìcí, se sídlem v Praze, Na Poøíèním právu 1/376, v øízení o 3⁄4alobì proti rozhodnutí 3⁄4alovaného ze dne 13. 9. 2002,
 ®alobou vèas podanou u Vrchního soudu v Praze se 3⁄4alobce domáhal zru1ení rozhodnutí 3⁄4alovaného ze dne 13. 9. 2002, jako3⁄4 i zru1ení prvostupòového správního rozhodnutí vydaného Úøadem práce v Uherském Hradi1ti dne 15. 4. 2002, pod zn. ÚP/Cil/PO-3/122/2002, a vrácení vìci 3⁄4alovanému k dal1ímu øízení. Napadeným rozhodnutím 3⁄4alovaný zamítl odvolání 3⁄4alobce proti prvostupòovému rozhodnutí, kterým mu byla ulo3⁄4ena pokuta ve vý1i 150 000,-Kè za poru1ení blí3⁄4e specifikovaných pracovnìprávních pøedpisù, a napadené rozhodnutí potvrdil.
 V 3⁄4alobì 3⁄4alobce uvedl, 3⁄4e rozhodnutí napadá ve výroku o ulo3⁄4ení vý1e pokuty a její splatnosti, nebo» správní orgány pøi stanovení vý1e pokuty øádnì nezhodnotily podmínky pro ukládání pokut podle § 9 zákona è. 9/1991 Sb., ve znìní pozdìj1ích novel, z nìho3⁄4 vyplývá, 3⁄4e se pøihlí3⁄4í k záva3⁄4nosti poru1ení, míøe zavinìní a k okolnostem, za nich3⁄4 k poru1ení povinností do1lo. Je nepochybné, 3⁄4e k poru1ení povinností ze strany 3⁄4alobce do1lo (skuteènì se zamìstnancem L. B. byla sjednána zku1ební doba v trvání 1esti mìsícù, písemná forma sjednání vý1e mzdy u zamìstnancù L. B., Z. D., J. T. a J. K. nemìla v1echny po3⁄4adované nále3⁄4itosti, dal1ím zamìstnancùm M. N., J. T., T. D., A. D. a F. A. v období od bøezna 2001 do záøí 2001 byla sra3⁄4ena náhrada 1kody pøed provedením pøednostních odvodù, v evidenci pracovní doby a práce pøesèas byly uvádìny údaje, které neodpovídají skuteènosti, zamìstnankyni M. N. byla zúètována a vyplacena mzda ni3⁄41í ne3⁄4 minimální atd.), ale dle jeho názoru nelze tato kvalifikovat jako záva3⁄4ná. Jedná se o poru1ení, která vznikla z neznalosti zákona a nemohla zpùsobit vá3⁄4nìj1í újmu zamìstnancùm pøi výkonu pracovnìprávních vztahù. Mimo to se jednalo o první poru1ení tìchto povinností, které z hlediska doby trvání nelze charakterizovat jako dlouhodobé. Je pravdou, 3⁄4e 3⁄4alobce pùsobí jako zamìstnavatel ji3⁄4 více let, ale nemá odborné právnické vzdìlání, èím3⁄4 lze vysvìtlit, proè se v nìkterých oblastech dopustil poru1ení zákona. Napadená rozhodnutí posoudila po právní stránce vìc nesprávnì a vyboèila z mezí a hledisek stanovených v § 9 odst. 2 zákona è. 9/1991 Sb., ve znìní pozdìj1ích novel. Kromì uvedeného 3⁄4alobce dále namítl nepøezkoumatelnost výroku prvostupòového správního rozhodnutí a po3⁄4ádal o odlo3⁄4ení vykonatelnosti napadeného druhostupòového rozhodnutí, nebo» neprodleným výkonem tohoto rozhodnutí by mu hrozila záva3⁄4ná újma spoèívající v tom, 3⁄4e ulo3⁄4ená pokuta by mohla ohrozit i jeho hospodáøskou èinnost.
 ®alovaný ve svém vyjádøení k 3⁄4alobì uvedl, 3⁄4e Úøad práce v Uherském Hradi1ti provedl kontrolu dodr3⁄4ování pracovnìprávních pøedpisù u 3⁄4alobce a proto3⁄4e zjistil jak poru1ení zákoníku práce, tak i dal1ích pracovnìprávních pøedpisù, ulo3⁄4il mu pokutu ve vý1i 150 000,-Kè. V 3⁄4alobì 3⁄4alobce zji1tìné nedostatky v podstatì nepopírá, sám uvádí, 3⁄4e k poru1ení povinností vyplývajících z právních pøedpisù do1lo, ale


text:
dle jeho názoru se nejednalo o záva3⁄4né poru1ení právních pøedpisù. ®alovaný v1ak trvá na správnosti vydaných rozhodnutí, nebo» 3⁄4alobce nespornì poru1il pracovnìprávní pøedpisy, zejména v oblasti odmìòování zamìstnancù i uzavírání pracovnìprávních vztahù, kromì toho nevedl ani øádnì evidenci pracovní doby. Proto3⁄4e ani dodateèná náprava ze strany 3⁄4alobce nic nemohla zmìnit na skuteènosti, 3⁄4e v dobì provedené kontroly byly nedostatky na jeho stranì prokazatelnì zji1tìny, 3⁄4alovaný navrhl, aby napadená rozhodnutí byla v celém rozsahu potvrzena .
 Proto3⁄4e daná vìc nebyla skonèena Vrchním soudem v Praze, u kterého bylo zahájeno øízení, do 1. 1. 2003, kdy nabyl úèinnosti zákon è. 150/2002 Sb., soudní øád správní (dále jen s. ø. s.), vìc byla pøedlo3⁄4ena Nejvy11ímu správnímu soudu s odkazem na ustanovení § 132, vìtu druhou, s. ø. s., podle kterého vìci správního soudnictví, v nich3⁄4 nebylo rozhodnuto do dne úèinnosti tohoto zákona a v nich3⁄4 byla dána vìcná pøíslu1nost k øízení vrchním soudùm, pøevezme a dokonèí Nejvy11í správní soud v øízení podle ustanovení èásti tøetí, hlavy druhé, dílu prvního s. ø. s., tedy v øízení o 3⁄4alobì proti rozhodnutí správního orgánu.
 Ze správního spisu pøedlo3⁄4eného 3⁄4alovaným vyplývá, 3⁄4e dne 21. 11. 2001 byla Úøadem práce v Uherském Hradi1ti zahájena u 3⁄4alobce kontrola zamìøená na dodr3⁄4ování obecnì závazných pracovnìprávních pøedpisù, a to za kalendáøní rok 2000 a 2001. Ze sepsaného protokolu o této kontrole, který 3⁄4alobce podepsal dne 30. 12. 2001, vyplývá, 3⁄4e 3⁄4alobce poru1il v tomto protokolu blí3⁄4e uvedené pracovnìprávní pøedpisy. O námitkách 3⁄4alobce proti tomuto protokolu rozhodl prvostupòový správní orgán dne 5. 2. 2002 pod zn. Ko/Do/35/02 tak, 3⁄4e je neshledal za opodstatnìné a dùvodné. O odvolání 3⁄4alobce proti tomuto rozhodnutí rozhodl øeditel Úøadu práce v Uherském Hradi1ti dne 6. 3. 2002 pod zn. ÚPØ/85/02 tak, 3⁄4e rozhodnutí o námitkách potvrdil a odvolání 3⁄4alobce zamítl s tím, 3⁄4e protokol o kontrole ze dne 7. 12. 2001 doplnil o dal1í bod A. 4. Poté prvostupòový správní orgán vydal dne 15. 4. 2002 shora citované rozhodnutí, kterým ulo3⁄4il 3⁄4alobci pokutu ve vý1i 150 000,-Kè.
 Podle § 9 odst. 1 zákona è. 9/1991 Sb., o zamìstnanosti a pùsobnosti orgánù Èeské republiky na úseku zamìstnanosti, ve znìní platném v dobì vydání napadených rozhodnutí, orgán kontroly je oprávnìn ukládat zamìstnavatelùm za zavinìné poru1ení povinností, jejich3⁄4 dodr3⁄4ování je oprávnìn kontrolovat, pokuty a3⁄4 do èástky 250 000,-Kè a pøi opìtovném poru1ení povinností, za jejich3⁄4 nedodr3⁄4ení byla ji3⁄4 pokuta ulo3⁄4ena, a3⁄4 do èástky 1 000 000,-Kè. Pokutu lze ulo3⁄4it ve lhùtì do jednoho roku ode dne, kdy se orgán kontroly dozvìdìl o poru1ení povinností podle vìty první, nejpozdìji v1ak do tøí let ode dne, kdy je zamìstnavatel poru1il. Za stejných podmínek je oprávnìn ulo3⁄4it orgán kontroly pokutu tomu, kdo zprostøedkovává zamìstnání v rozporu se zákonem nebo poru1uje dohodu uzavøenou podle § 5 odst. 2 a 3 a § 6 odst. 3.
 Podle odstavce 2 citovaného ustanovení pøi ukládání pokuty podle odstavce 1 se pøihlí3⁄4í k záva3⁄4nosti poru1ení, k míøe zavinìní a okolnostem, za nich3⁄4 k poru1ení povinností do1lo.
 Zásadní námitkou 3⁄4alobce v 3⁄4alobì je tvrzení, 3⁄4e 3⁄4alovaný i prvostupòový správní

type: other


text:
orgán pøi stanovení vý1e pokuty øádnì nezhodnotily podmínky pro ukládání pokut podle § 9 zákona è. 9/1991 Sb., v platném znìní. Soud se s touto námitkou neztoto3⁄4nil, nebo» v prùbìhu správního øízení bylo najisto postaveno, 3⁄4e 3⁄4alobce poru1il ve výroku prvostupòového správního rozhodnutí blí3⁄4e citovaná ustanovení zákoníku práce a zákona è. 1/1992 Sb., o mzdì, odmìnì za pracovní pohotovost a o prùmìrném výdìlku, ve znìní pozdìj1ích pøedpisù. ®alobce tuto skuteènost nejen3⁄4e nezpochybnil, ale naopak potvrdil s tím, 3⁄4e dle jeho názoru nelze vytýkaná poru1ení povinností z jeho strany kvalifikovat jako záva3⁄4ná. V této souvislosti soud odkazuje na výsti3⁄4né odùvodnìní prvostupòového správního rozhodnutí, z nìho3⁄4 jednoznaènì vyplývá, 3⁄4e ulo3⁄4ená pokuta pøedstavuje sankci za prokázané zavinìné jednání 3⁄4alobce spoèívající v poru1ení uvedených zákonù, pøièem3⁄4 záva3⁄4nost tohoto jednání je dána spoleèenskou nebezpeèností a nikoliv malým rozsahem poru1ení právních pøedpisù. Rozsah tohoto poru1ení byl posuzován nejenom poètem jednotlivých ustanovení, které 3⁄4alobce nedodr3⁄4el pøi zamìstnávání (ne1lo o jediné vyboèení ze zákona), ale také poètem zamìstnancù, u nich3⁄4 bylo poru1ení zji1tìno (ne1lo pouze o jednoho zamìstnace), a dlouhou dobou, bìhem ní3⁄4 k poru1ování zákona docházelo (napø. krácení hrubé mzdy po dobu více ne3⁄4 1est mìsícù). Z odùvodnìní rozhodnutí rovnì3⁄4 vyplývá, 3⁄4e pøi úvaze o vý1i sankce vycházel správní orgán jak z vysoké míry zavinìní 3⁄4alobce, tak i z vysokého stupnì záva3⁄4nosti jeho protiprávního jednání a z okolností, které mu pøitì3⁄4ovaly. Toto ovlivnilo vý1i sankce, která musí být v takové vý1i, aby splnila obì své funkce, a to jak preventivní, tzn. aby byla 3⁄4alobci varováním pøed nezákonným jednáním v budoucnu, tak i represivní s ohledem na skuteènost, 3⁄4e svým protiprávním jednáním zpùsobil 3⁄4alobce újmu.
 Soud neshledal za dùvodnou ani námitku 3⁄4alobce týkající se nesrozumitelnosti výroku prvostupòového správního rozhodnutí, nebo» z tohoto výroku jsou patrny jak pracovnìprávní pøedpisy, které byly 3⁄4alobcem poru1eny, tak i protiprávní jednání 3⁄4alobce, kterými byly citované pøedpisy poru1eny.
 Ze shora uvedeného vyplývá, 3⁄4e prvostupòový správní orgán i 3⁄4alovaný pøi ukládání pokuty pøihlí3⁄4ely v souladu se zákonnou dikcí k záva3⁄4nosti poru1ení povinností 3⁄4alobce, míøe jeho zavinìní, jako3⁄4 i k okolnostem, za nich3⁄4 k poru1ení povinností do1lo. Soud tedy neshledal, 3⁄4e by v tomto smìru postup správních orgánù vyboèil z mezí a hledisek stanovených vý1e uvedeným zákonem, tento postup byl naopak v souladu s pravidly logického usuzování a pøedpoklady takového úsudku byly zji1tìny øádným procesním postupem. Pokud byly tyto pøedpoklady naplnìny, soud nemù3⁄4e ze stejných skuteèností vyvozovat jiné nebo opaèné právní závìry, ne3⁄4 jaké uèinily oba správní orgány.
 Za této procesní situace, kdy Nejvy11í správní soud rozhodl o 3⁄4alobì meritornì, se z dùvodu nadbyteènosti ji3⁄4 samostatnì nezabýval návrhem na odlo3⁄4ení vykonatelnosti napadeného rozhodnutí.


text:
32 Odo 1752/2006
 Nejvyšší soud České republiky rozhodl v senátě složeném z předsedkyně JUDr. Kateřiny Hornochové a soudců JUDr. Ing. Jana Huška a JUDr. Miroslava Galluse ve věci žalobkyně C. L., s.r.o., zastoupené advokátkou, proti žalovanému A. P., o vydání věci, vedené u Městského soudu v P. pod sp. zn. 22 Cm 145/2004, o dovolání žalovaného proti rozsudku Vrchního soudu v P. ze dne 11. května 2006, č.j. 12 Cmo 479/2005-69, takto:
 II. Žalovaný je povinen zaplatit žalobkyni na náhradě nákladů dovolacího řízení částku 3 332 Kč do tří dnů od právní moci tohoto usnesení k rukám advokátky.
 Dovolání žalovaného proti rozsudku Vrchního soudu v P. ze dne 11. května 2006, č.j. 12 Cmo 479/2005-69, kterým byl potvrzen rozsudek Městského soudu v P. ze dne 3. května 2005, č.j. 22 Cm 145/2004-44, ve znění opravného usnesení ze dne 22. června 2005, č.j. 22 Cm 145/2004-56, není přípustné podle § 237 odst. 1 písm. b) občanského soudního řádu (dále jen o. s. ř. ) a nebylo shledáno přípustným ani podle § 237 odst. 1 písm. c) o. s. ř., neboť napadený rozsudek odvolacího soudu nemá po právní stránce zásadní význam (§ 237 odst. 3 o. s. ř). V dovolání zpochybněná právní otázka, zda v daném případě došlo k započtení vzájemných pohledávek účastníků podle § 580 občanského zákoníku (dále jen obč. zák. ), nebyla řešena odvolacím soudem v rozporu s hmotným právem.
 Podle § 364 obch. zák. na základě dohody stran lze započítat jakékoli vzájemné pohledávky.
 Jestliže však ze skutkových zjištění v daném případě vyplynulo, že k započtení dvanáctých žalovaným (jako nájemcem) nezaplacených splátek nájemného (splatných dne 1. 3. 2004 podle smluv o přepravě, o odkoupení dopravního prostředku a nájemní smlouvy, uzavřených mezi účastníky dne 20. 3. 2003 a 24. 3. 2003) na základě návrhu žalobkyně ze dne 15. 4. 2004 nedošlo, neboť žalovaný návrh nepodepsal, a k započtení nedošlo ani ve spojení uvedené listiny s dopisem žalovaného ze dne 3. 5. 2004, protože v něm není vyjádřen úmysl žalovaného započíst svoje konkrétní pohledávky vůči konkrétním pohledávkám žalobkyně, odvolací soud nerozhodl v rozporu s výše citovanými ustanoveními § 580 obč. zák. a § 364 obch. zák.
 Soud prvního stupně, s jehož závěrem se odvolací soud ztotožnil, správně dovodil, že za jednostranný projev vůle žalovaného započíst vzájemné pohledávky dlužníka a věřitele, jejichž plnění je stejného druhu, pokud se vzájemně kryjí, nelze považovat právní úkon učiněný v dopise ze dne 3. 5. 2004, pokud z jeho obsahu není zřejmé, jakou pohledávku a v jaké výši žalovaný uplatňuje k započtení vůči jaké pohledávce žalobkyně, jako věřitele, a v jaké výši. Uvedený dopis pouze potvrzuje, že žalovaný vůči žalobkyni uznává označené faktury, mimo jiné faktury B. 126 ve výši 40 000 Kč a B. 126 ve výši 54 165 Kč.
 Pokud se žalovaný dostal v důsledku nezaplacení pohledávek žalobkyně v podobě splátek nájemného ve výši 40 000 Kč a 54 165 Kč s datem splatnosti 1. 3. 2004 do prodlení, a jež platně nezapočetl na svoje pohledávky vůči žalobkyni, a následně na to žalobkyně v souladu


text:
s uzavřenými smlouvami od nich odstoupila dopisem ze dne 27. 5. 2004, doručeným žalovanému dne 31. 5. 2004, odvolací soud správně uzavřel, že žalovaný od 1. 6. 2004 drží předmět nájmu (vozidla a přívěs žalobkyně) bez právního důvodu a je povinen je žalobkyni vydat. Jednání žalobkyně nelze považovat ani za jednání, které by bylo v rozporu se zásadami poctivého obchodního styku ve smyslu § 265 obch. zák.
 Protože dovolání žalovaného směřuje proti rozhodnutí, proti němuž není tento mimořádný opravný prostředek přípustný, dovolací soud je aniž se mohl věcí dále zabývat podle § 243b odst. 5 věty první a § 218 písm. c) o. s. ř. odmítl.
 O nákladech dovolacího řízení bylo rozhodnuto podle § 243b odst. 5, § 224 odst. 1, § 151 odst. 1 a § 146 odst. 3 o. s. ř. Bylo-li dovolání žalovaného odmítnuto, žalobkyně má právo na náhradu účelně vynaložených nákladů řízení, za jeden úkon právní služby (sepis vyjádření k dovolání), které sestávají z odměny advokáta ve výši 2 500 Kč [§ 5 písm. d), § 15 v návaznosti na § 14 odst. 1 a § 18 odst. 1 vyhlášky č. 484/2000 Sb., kterou se stanoví paušální odměny za zastoupení účastníka advokátem nebo notářem při rozhodování o náhradě nákladů v občanském soudním řízení (advokátní tarif)] a z paušální částky náhrady hotových výdajů advokáta ve výši 300 Kč (§ 13 odst. 3 vyhl.č. 177/1996 Sb.) a po přičtení 19% daně z přidané hodnoty ve výši 532 Kč (srov. § 137 odst. 3 o. s. ř. ), tedy celkem ve výši 3 332 Kč.
 V Brně 25. října 2007


text:
UOHS S245/2007
 Rozhodnutí: S245/2007/KS-19721/2007/840 Instance I.
 Věc Spojení soutěžitelů ČGS a.s. a KONTY G TRADE a.s.
 Účastníci KONTY G TRADE a.s. ČGS a.s.
 Datum nabytí právní moci 31. 10. 2007
 S 245/2007/KS-19721/2007/840
 Úřad pro ochranu hospodářské soutěže ve správním řízení sp. zn. S 245/2007, zahájeném dne 19. září 2007 dle § 44 zákona č. 500/2004 Sb., správní řád, ve znění pozdějších předpisů, a § 15 zákona č. 143/2001 Sb., o ochraně hospodářské soutěže a o změně některých zákonů (zákon o ochraně hospodářské soutěže), ve znění pozdějších předpisů, v souladu s § 21 zákona č. 143/2001 Sb., o ochraně hospodářské soutěže a o změně některých zákonů (zákon o ochraně hospodářské soutěže), ve znění pozdějších předpisů, na návrh účastníka řízení, společnosti ČGS a.s., se sídlem Praha 10, Švehlova 1900, IČ: 27410072, na povolení spojení soutěžitelů ve smyslu § 12 a násl. zákona č. 143/2001 Sb., o ochraně hospodářské soutěže a o změně některých zákonů (zákon o ochraně hospodářské soutěže), ve znění pozdějších předpisů,
 Spojení soutěžitelů, ke kterému má dojít dle § 12 odst. 3 písm. a) zákona č. 143/2001 Sb., o ochraně hospodářské soutěže a o změně některých zákonů (zákon o ochraně hospodářské soutěže), ve znění pozdějších předpisů, na základě Smlouvy o prodeji akcií , jež bude uzavřena mezi (obchodní tajemství) , jako prodávajícími, a společností ČGS a.s., se sídlem Praha 10, Švehlova 1900, IČ: 27410072, jako kupujícím, v jejímž důsledku společnost ČGS a.s. získá akcie představující 100% podíl na základním kapitálu společnosti KONTY G TRADE a.s., a tím i možnost přímo kontrolovat tuto společnost, se dle § 16 odst. 2 zákona č. 143/2001 Sb., o ochraně hospodářské soutěže a o změně některých zákonů (zákon o ochraně hospodářské soutěže), ve znění pozdějších předpisů,
 2. Skutečnost, že se Úřad spojením zabývá, byla v souladu s § 16 odst. 1 zákona č. 143/2001 Sb., o ochraně hospodářské soutěže a o změně některých zákonů (zákon o ochraně hospodářské soutěže), ve znění pozdějších předpisů (dále jen zákon ), zveřejněna v Obchodním věstníku č. 40/2007 ze dne 3. října 2007. V pětidenní lhůtě stanovené pro podání případných připomínek Úřad žádnou připomínku k uvedenému spojení soutěžitelů neobdržel.
 3. Úřad, ve snaze využít všechny dostupné způsoby k získání potřebných informací, vyzval několik subjektů, které působí v oblasti gumárenství, a několik odběratelů spojujících se soutěžitelů k poskytnutí informací a stanoviska k předmětnému spojení.
 4. Stanoviska, která Úřad obdržel, byla neutrální, pouze jeden z oslovených soutěžitelů vyjádřil obavu, že předmětné spojení může negativně ovlivnit hospodářskou soutěž, neboť v důsledku uskutečnění posuzovaného spojení by se mohla zvýšit vyjednávací síla spojujících se soutěžitelů vůči dodavatelům základních gumárenských surovin pro gumárenský průmysl a dosažením lepších nákupních podmínek surovin, technologií a zařízení by pak tito mohli dosáhnout podstatně nižších nákladů a své zboží na trh dodávat za podstatně nižší ceny, čímž bude zhoršena vyjednávací pozice ostatních soutěžitelů a následně jejich úspěšnost v nabídkovém řízení při získávání nových projektů. S touto námitkou se Úřad vypořádává níže v části Dopady spojení . Notifikační podmínky
 5. K navrhované transakci má dojít na základě Smlouvy o prodeji akcií ,


text:
jež bude uzavřena mezi (obchodní tajemství) , jako prodávajícími, a společností ČGS a.s., se sídlem Praha 10, Švehlova 1900, IČ: 27410072 (dále jen ČGS ), jako kupujícím.
 6. V důsledku výše uvedené smlouvy získá společnost ČGS akcie představující 100% podíl na základním kapitálu společnosti KONTY G TRADE a.s., se sídlem Zlín, Tř. Tomáše Bati 1970, IČ: 27668461 (dále jen KONTY ), a tím i možnost vykonávat na základě právních skutečností rozhodující vliv na činnost jiného soutěžitele. Posuzovaná transakce tedy představuje spojení soutěžitelů ve smyslu § 12 odst. 3 písm. a) zákona. V dalším se Úřad zabýval otázkou, zda předmětné spojení splňuje také druhé notifikační kritérium, stanovené v § 13 zákona. Vzhledem k tomu, že celkový čistý obrat všech spojujících se soutěžitelů dosažený za poslední účetní období na trhu České republiky je vyšší než 1,5 miliardy Kč a alespoň dva ze spojujících se soutěžitelů dosáhli každý za poslední účetní období na trhu České republiky čistého obratu vyššího než 250 milionů Kč, je notifikační podmínka stanovená v § 13 písm. a) zákona splněna, a spojení soutěžitelů podléhá povolení Úřadu. Charakteristika spojujících se soutěžitelů
 8. Společnost ČGS je společně kontrolována dvěma fyzickými osobami, panem (obchodní tajemství) . Společnost ČGS poskytuje manažerské a zprostředkovatelské služby svým dceřiným společnostem, kterými v rámci České republiky jsou: - MITAS a.s., se sídlem Praha 10, Švehlova 1900, IČ: 00012190 (dále jen MITAS ), zabývající se výrobní činností v oblasti gumárenství, - RUBENA a.s., se sídlem Hradec Králové, Akademika Bedrny 89, IČ: 00012131 (dále jen RUBENA ), jejímž předmětem podnikání je výrobní činnost v oblasti gumárenství a plastických hmot; společnost RUBENA vlastní 50% podíl na společnosti SICO RUBENA s.r.o., se sídlem Velké Poříčí, Náchodská 449, IČ: 25931431, která vyrábí a dodává komponenty ze silikonových kaučuků pro aplikace v průmyslu, ekologii a pro speciální použití, - BUZULUK a.s., se sídlem Komárov, Buzulucká 108, IČ: 25056301 (dále jen BUZULUK ), která působí v oblasti výroby gumárenských strojů a pístních kroužků, - Mitas Antikor, spol. s r.o., se sídlem Praha 10, Švehlova 1900, IČ: 48024694 (dále jen Mitas Antikor ), která je činná rovněž v oblasti gumárenství, - BS Servis Centrum, s.r.o., se sídlem Otrokovice, Lidická 1246, IČ: 47910755 (dále jen BS Servis Centrum ), provozující servisní činnost a nákladní autodopravu pro potřebu koncernu ČGS, - IGTT a.s., se sídlem Zlín, T. Bati 299, IČ: 46900080 (dále jen IGTT ), která se zabývá testováním gumárenských výrobků a technologií.
 9. Společnost ČGS dále přímo či prostřednictvím svých dceřiných společností vykonává kontrolu nad zahraničními distribučními společnostmi.
 10. Společnost KONTY , jež je před uskutečněním spojení kontrolována fyzickými osobami, působí v oblasti výroby gumárenských směsí, tj. poskytuje svým zákazníkům službu umíchání gumárenské směsi z jimi dodané suroviny. Společnost KONTY nevykonává kontrolu nad žádnou společností. Dopady spojení
 12. Při vymezování relevantních trhů v jednotlivých případech spojení soutěžitelů, k nimž dochází podle § 12 odst. 3 písm. a) zákona, se Úřad zaměřuje na činnosti, které na území České republiky provozuje nabývaný podnik, a z nich pak zejména na ty, které se zároveň překrývají s činnostmi navrhovatele.
 13.


text:
Nabývaný soutěžitel, společnost KONTY, působí v oblasti výroby gumárenských směsí. Společnost KONTY poskytuje zákazníkům službu umíchání gumárenské směsi z jimi dodané suroviny.
 14. Společnosti ze skupiny ČGS působí rovněž v gumárenském průmyslu, konkrétně se jedná zejména o výrobu pneumatik (s výjimkou silničních) a motoplášťů (společnost MITAS), cykloplášťů, pogumovaných kovů a speciálních výrobků na bázi gumopryže (společnost RUBENA), gumárenských strojů a pístních kroužků (společnost BUZULUK). Společnosti ze skupiny ČGS (konkrétně MITAS a RUBENA) samy míchají některé gumárenské směsi, přičemž (obchodní tajemství) % z těchto gumárenských směsí je užito v rámci skupiny.
 15. Společnost KONTY, která se zabývá výrobou gumárenských směsí, dodává téměř (obchodní tajemství) % umíchaných gumárenských směsí společnostem MITAS a RUBENA ze skupiny ČGS. Dalším významným zákazníkem společnosti KONTY je společnost (obchodní tajemství) , které v roce 2006 odebraly méně než (obchodní tajemství) % gumárenských směsí vyprodukovaných společností KONTY.
 16. Z výše uvedeného tedy vyplývá, že v posuzovaném případě se jedná o spojení převážně vertikálního charakteru, kdy společnost KONTY vyrábí zejména pro společnosti ze skupiny ČGS gumárenské směsi (tj. společnost ČGS prostřednictvím svých dceřiných společností prodá společnosti KONTY suroviny, aby si je nazpět koupila v upraveném technickém stavu gumárenské směsi) a společnosti ze skupiny ČGS z nich následně vyrábějí výše uvedené produkty.
 17. Gumárenské směsi jsou nezastupitelně využívány zejména pro výrobu různých druhů pneumatik a plášťů, pogumovaných kovů a řady dalších výrobků na bázi gumopryže, přičemž míchárny gumárenských směsí jsou schopny umíchat jakoukoliv směs v závislosti na požadavcích zákazníků a jimi dodaných surovinách a postupech.
 18. Vzhledem k uvedeným skutečnostem vymezil Úřad pro účely tohoto rozhodnutí jako věcně relevantní trh výroby gumárenských směsí .
 19. Při geografickém vymezení relevantního trhu vycházel Úřad rovněž z informací obdržených od dotázaných subjektů, z nichž většina označila za geografický trh území celé České republiky. Někteří z respondentů uvedli, že lze trh vymezit i šířeji, a to zejména vzhledem k tomu, že někteří soutěžitelé odebírají gumárenské směsi od zahraničních firem, které jsou většinou jejich mateřskými či sesterskými společnostmi. Z šetření vyplynulo, že množství gumárenských směsí dovážené ze zahraničí je malé a nepředstavuje významnější podíl na celkovém množství gumárenských směsí spotřebovaných v České republice. Vzhledem k uvedeným skutečnostem vymezil Úřad geograficky relevantní trh územím celé České republiky .
 20. Pokud jde o vymezení vlastního rozsahu věcně relevantního trhu výroby gumárenských směsí, je nutno vycházet ze skutečnosti, že většina mícháren gumárenských směsí v České republice je součástí vertikálně integrovaných celků. Jedná se zejména o společnosti Barum Continental, GUMOTEX, akciová společnost, se sídlem Břeclav, Mládežnická 3A/3062, IČ: 16355407 (dále jen GUMOTEX ), Gumárny Zubří, akciová společnost, se sídlem Zubří, Hamerská 9, IČ: 00012122 (dále jen Gumárny Zubří ), Semperflex Optimit s.r.o., se sídlem Odry, Vítkovská 391/29, IČ: 26425173 (dále jen Semperflex ), či Hexagon Polymers Compounding s. r. o., se sídlem Uničov, Šumperská 1344, IČ: 26447461 (dále jen Hexagon ), které ve svých míchárnách vyrábějí gumárenské směsi především pro vlastní potřebu. V současné době existuje v České republice pouze jedna nezávislá vysokokapacitní míchárna gumárenských směsí, která dosud není vertikálně integrována, a to míchárna provozovaná společností KONTY.
 21. V


text:
případě, že by v rozsahu relevantního trhu výroby gumárenských směsí byla zahrnuta i výroba gumárenských směsí pro vlastní potřebu, převyšoval by společný tržní podíl spojujících se soutěžitelů (obchodní tajemství) %, přičemž mezi nejvýznamnější konkurenty spojením vzniklého subjektu by náležely společnosti Barum, Hexagon, Semperflex, Gumárny Zubří a GUMOTEX.
 22. V případě, že rozsah relevantního trhu bude omezen pouze na dodávky gumárenských směsí mimo skupiny výrobců gumárenských směsí, lze konstatovat, že ze spojujících se soutěžitelů působí na tomto trhu zejména společnost KONTY, jako v České republice jediná vysokokapacitní míchárna, která dosud není vlastněna výrobcem gumárenského zboží, jejíž tržní podíl na takto vymezeném relevantním trhu převyšuje (obchodní tajemství) %. Na tomto trhu dále z významných soutěžitelů působí zejména společnosti Gumotex, Hexagon a Gumárny Zubří, kteří zákazníkům mimo vlastní skupinu průměrně prodávají od (obchodní tajemství) do (obchodní tajemství) % vyprodukovaných gumárenských směsí.
 23. Z výše uvedených skutečností vyplývá, že posuzované spojení má zejména vertikální povahu, kdy společnost KONTY dodává gumárenské směsi především společnosti ČGS, která je využívá zejména při výrobě pneumatik (s výjimkou silničních) a motoplášťů, cykloplášťů, pogumovaných kovů a speciálních výrobků na bázi gumopryže, přičemž v České republice dosahují společnosti skupiny ČGS následujících podílů: v oblasti pneumatik cca (obchodní tajemství) %, v oblasti motoplášťů cca (obchodní tajemství) %, v oblasti cykloplášťů cca (obchodní tajemství) %, v oblasti pogumovaných výrobků cca (obchodní tajemství) % a v oblasti speciálních výrobků z gumopryže cca (obchodní tajemství) %.
 24. Z konkurenčních společností mají podíl alespoň (obchodní tajemství) % v oblasti pneumatik např. společnosti Continental Aktiengesellschaft (včetně dceřiné společnosti Barum Continental), Michelin, Goodyear, Matador a Bridgestone, v oblasti motoplášťů např. společnosti Michelin, Goodyear, Bridgestone a Pirelli, v oblasti cykloplášťů např. společnosti KENDA a CST, v oblasti pogumovaných kovů např. společnosti Vibracoustic, Fredenberg, Parker, Detwyler, Trelleborg a Woco a v oblasti speciálních výrobků na bázi gumopryže např. společnosti Böttcher, Contitech, Sava, Freudenberg Simrit, Gufero a Optibelt.
 25. Úřad v rámci správního řízení dále posuzoval, zda spojení předmětných soutěžitelů nevzbuzuje obavy v tom smyslu, že po získání kontroly ze strany společnosti ČGS nad společností KONTY tato již nebude poskytovat službu umíchání gumárenských směsí ostatním odběratelům mimo skupinu ČGS. Z šetření Úřadu vyplynulo, že případné odmítnutí dodávek gumárenských směsí společností KONTY, respektive po uskutečnění spojení ČGS, nevzbuzuje výše uvedené obavy, neboť současní významní odběratelé společnosti KONTY mají možnost zajištění alternativních dodávek. Alternativní dodávky mohou pokrýt z vlastních výrobních zdrojů nebo od konkurenčních výrobců, což je umožněno existencí volných výrobních kapacit na trhu, kdy některé míchárny gumárenských směsí mají až 30 % nevyužitých výrobních kapacit.
 26. Dále bylo zjištěno, že u žádného z konkurenčních výrobců gumárenských směsí, až na společnost (obchodní tajemství) , nevzbuzuje uskutečnění předmětného spojení jakékoliv obavy. Obavy společnosti (obchodní tajemství) spočívaly v tom, že předmětné spojení může negativně ovlivnit hospodářskou soutěž, neboť v důsledku uskutečnění posuzovaného spojení se zvýší vyjednávací síla spojujících se soutěžitelů vůči dodavatelům základních gumárenských surovin pro gumárenský průmysl a dosažením lepších nákupních podmínek surovin, technologií a zařízení mohou tito pak dosáhnout podstatně nižších nákladů a na trh dodávat za podstatně nižší ceny, čímž bude zhoršena


text:
vyjednávací pozice ostatních soutěžitelů a následně jejich úspěšnost v nabídkovém řízení při získávání nových projektů.
 27. K této námitce Úřad uvádí, že společnost KONTY funguje pouze jako přepracovatel, jenž poskytuje zákazníkům pouze službu umíchání gumárenských směsí z jimi dodaných surovin, a nákupem gumárenských surovin se tedy nezabývá. Tato skutečnost vylučuje, že by v důsledku uskutečnění předmětného spojení mělo dojít k posílení vyjednávací pozice spojením vzniklého subjektu vůči dodavatelům a odběratelům.
 28. Navíc je třeba zohlednit skutečnost, že v obecné rovině je účelem jakéhokoliv vertikálního spojení zvýšení efektivnosti fungování daného subjektu, přičemž takové zvýšení efektivnosti je mnohdy pozitivní rovněž pro spotřebitele. Lze předpokládat, že stejně tomu bude i v projednávaném případě.
 29. Po zhodnocení výše uvedených skutečností, zejména vzhledem k již v současnosti vysokému stupni obchodní provázanosti spojujících se soutěžitelů a s ohledem na existenci alternativních zdrojů výroby gumárenských směsí pro dosavadní odběratele společnosti KONTY, a dále s ohledem na skutečnost, že konkurenti společnosti ČGS na vertikálně propojených trzích s trhem výroby gumárenských směsí od společnosti KONTY gumárenské směsi neodebírají nebo, v případě společnosti Barum Continental, jsou rovněž schopni pokrýt svou potřebu gumárenských směsí z alternativních zdrojů, dospěl Úřad k závěru, že posuzované spojení nezvýší tržní sílu spojujících se soutěžitelů natolik, aby vedlo ke vzniku nebo posílení dominantního postavení spojujících se soutěžitelů nebo některého z nich na vymezeném relevantním trhu ani na vertikálně propojených trzích, a které by mělo za následek podstatné narušení hospodářské soutěže.
 k rukám JUDr. Petra Čepka,
 vedoucího právního odboru
 Právní moc: 31.10.2007.


text:
Vysvětlení pojmů "OZO k zajišťování úkolů v prevenci rizik" a "technik BOZP" | BOZPinfo.cz
 Pojem odborně způsobilá osoba k zajišťování úkolů v prevenci rizik je na BOZPinfo dobře známý. Rovněž i zkratka OZO v prevenci rizik. V Národní soustavě kvalifikací se vyskytuje další pojem, a sice "technik BOZP", kde jsou mnohem měkčí podmínky pro získání kvalifikace, není například požadována praxe. Na dotaz ohledně těchto dvou pojmů odpovídá v článku JUDr. Anna Samková z MPSV.
 technici bt
 Dotaz: Zákonem č. 309/2006 Sb. byl zaveden pojem „odborně způsobilá osoba k zajišťování úkolů v prevenci rizik“ (OZO), která je onou osobou, jež má zaměstnavateli pomáhat v řešení otázek bezpečnosti a ochrany zdraví při práci. Je stanoveno několik podmínek pro získání této kvalifikace – dosažení věku 18 let, minimálně středoškolské vzdělání s maturitou, praxe v oboru a složení zkoušky u držitele akreditace, zkouška se opakuje každých pět let. V Národní soustavě kvalifikací se objevil další pojem, a to „technik BOZP“, kde jsou mnohem měkčí podmínky pro získání kvalifikace, není například požadována praxe. Důvodem prý bylo umožnit osobám, které by chtěli působit v oboru BOZP a nesplňují kvalifikační podmínky pro OZO, získat praxi a později složit zkoušky OZO. Kvalifikace je nazvána poněkud nešťastně, pojem technik BOZP byl v minulosti vžitý pro dnešní název OZO, personalisté a méně informovaná veřejnost si myslí, že je to stejné a dodnes pro OZO tento název používají. Je tedy třeba vysvětlit, že technik BOZP v žádném případě nenahrazuje osobu odborně způsobilou v prevenci rizik a nemůže u firmy suplovat její činnost. O tom, že zmatení pojmů je značné, svědčí i ta skutečnost, že se vyskytují OZO, které se poptávají po možnosti dodělat si zkoušku na technika BOZP. To je podobné, jako by si primář oddělení chtěl dodělávat zdravotní školu. Bohužel jsou signály, že některé z akreditovaných osob v této věci nepodávají přesné informace. Smutné je, že finální odpovědnost za to, že odborné činnosti budou vykonávány osobou s patřičnou odbornou způsobilostí, je na zaměstnavateli. Do budoucna by asi bylo vhodné zvážit změnu terminologie, např. na „junior BOZP“, ale čeština je bohatý jazyk, třeba někdo vymyslí jiný přiléhavý název.
 Dotazy, které se týkají rozdílu mezi tzv. „bezpečákem“, odborně způsobilou osobou v prevenci rizik a držitelem osvědčení profesní kvalifikace Technik BOZP, vznáší na Ministerstvo práce a sociálních věcí podnikající fyzické osoby anebo právnické osoby, které nabízejí fyzickým osobám vzdělávání v oblasti bezpečnosti a ochrany zdraví při práci (dále jen „BOZP“), dále držitelé akreditace pro provádění zkoušek fyzických osob z odborné způsobilosti k zajišťování úkolů v prevenci rizik v oblasti BOZP podle zákona č. 309/2006 Sb., kterým se upravují další požadavky bezpečnosti a ochrany zdraví při práci v pracovněprávních vztazích a o zajištění bezpečnosti a ochrany zdraví při činnosti nebo poskytování služeb mimo pracovněprávní vztahy (zákon o zajištění dalších podmínek bezpečnosti a ochrany zdraví při práci), ve znění pozdějších předpisů (dále jen „zákon č. 309/2006 Sb.“), ale i odborně způsobilé osoby v prevenci rizik v oblasti BOZP a zaměstnavatelé.
 Přestože zákon č. 309/2006 Sb. nabyl platnosti a účinnosti již dnem 1. ledna 2007, tak


text:
se ještě dnes objevují nejasnosti ve výkladu pojmu, kdo je „odborně způsobilá osoba v prevenci rizik v oblasti BOZP“. Současně s tím vzniká otázka, proč tento pojem v právních předpisech nahradil dříve dlouho užívaný pojem „bezpečnostní technik“ či „bezpečák“, který se stále v praxi vyskytuje, přestože právní úprava spjatá s nimi již byla zrušena. Důvod spočívá v tom, že pojem „bezpečák“ byl hluboce zakořeněný pojem, který byl neoddělitelně spjatý s dřívějším pojetím zajišťování úkolů v BOZP založeném na zabránění vzniku pracovních úrazů a vzniku nemocí z povolání.
 Součástí naplňování podmínek pro přijetí ČR do Evropské unie byla postupná transpozice směrnic EU do národního práva založená na novém pojetí BOZP, a to na filosofii prevence rizik, a to v oblasti bezpečnosti práce, bezpečnosti technických zařízení a ochrany sociálních podmínek na pracovištích (např. zákaz kouření, stresu a šikany na pracovištích), a to již od roku 2000. Proto bylo potřeba v nových společensko ekonomických podmínkách hledat pro takto šířeji pojatý obsah BOZP nástroje, aby se tyto nové právní předpisy v oblasti BOZP založené na nové filosofii „prevence rizik a jejich vyhledávání a vyhodnocování“ prosadily co nejdříve do praxe.
 Z důvodu odlišení dřívějšího systému zajišťování BOZP od nového bylo nezbytné rovněž stávající názvy v oblasti BOZP, včetně názvu osoby, která poskytuje služby v oblasti BOZP, nahradit novými pojmy, aby již v názvu těchto osob byl zřejmý rozdíl v obsahu její činnosti a v jejím právním postavení. Důležité je si uvědomit, že od nabytí účinnosti tzv. harmonizační novely zákoníku práce č. 155/2000 Sb. (od 1. 1. 2000) se zásadním způsobem měnily úkoly osob, které v praxi zajišťují úkoly v této oblasti. Stále sice platí, že za oblast BOZP má objektivní odpovědnost zaměstnavatel, ale ten si pro zajišťování úkolů v této oblasti najímá odborníky, tj. odborně způsobilé osoby v prevenci rizik, které jsou „poradci zaměstnavatelů“ a v souladu s návrhem poslední novely zákona č. 309/2006 Sb. mají již zákonem uloženy konkrétní povinnosti vyplývající pro ně z veřejného práva.
 Proč vznikla potřeba zákonem upravit kromě odborné způsobilosti v prevenci rizik v BOZP i profesní kvalifikaci Technik BOZP
 Přechodem na tržní hospodářství se změnil i systém vzdělávání v ČR. Stále častěji se stávalo obvyklým, že pracovník přišel o práci, pro kterou měl vzdělání, ale v místě jeho bydliště, popř. v regionu, kde bydlel, podobné pracovní místo nenašel. Bylo třeba nalézt nový systém vzdělávání pracovníka, který získal novou práci, ale pracoval v jiném oboru, než který vystudoval nebo v němž se vyučil, a proto bylo potřebné, aby si toto chybějící vzdělání měl možnost získat i mimo systém školního vzdělávání. Kromě toho bylo třeba nastavit systém důvěryhodného uznávání znalostí a dovedností pracovníků pro zaměstnavatele cestou vydávání osvědčení (certifikátů) autorizovanými subjekty po úspěšně vykonané zkoušce podle zákona č. 179/2006 Sb., o ověřování a uznávání výsledků dalšího vzdělávání a o změně některých zákonů (zákon o uznávání výsledků dalšího vzdělávání), ve znění pozdějších předpisů (dále jen „zákon č. 179/2006 Sb.“). V tomto systému získávání odborné kvalifikace není rozhodné, zda znalosti a dovednosti fyzické osoby byly získány ve škole, praxí či absolvováním vzdělávacího kurzu,


text:
ale jaká je jejich skutečná úroveň a kvalita.
 Systém Národní soustavy kvalifikací přichází na pomoc lidem, kteří tímto způsobem mohou získat nové profesní dovednosti nad rámec svého původního vzdělání a po úspěšně vykonané zkoušce se stávají držiteli osvědčení, tj. důvěryhodného certifikátu, popř. více certifikátů, pro zaměstnavatele, který se může stát základem pro jejich další vzdělávání.
 Zásadní rozdíl mezi vzděláváním v systému školství a v rámci Národní soustavy kvalifikací spočívá v tom, že jednotlivé profesní kvalifikace jsou v Národní soustavě kvalifikací popsány prostřednictvím toho, co by měl člověk umět, tj. znalostmi a dovednostmi nikoliv školními učebními plány nebo školními osnovami. Každá profesní kvalifikace má svůj kvalifikační standard, tj. požadavky na znalosti a dovednosti uchazečů a hodnotící standard, tj. požadavky na zkoušku pro danou profesní kvalifikaci. Tento systém rovněž dává novou šanci i těm, kteří z různých důvodů nemají vzdělání (např. sociální a zdravotní důvody, věk aj.) nebo těm, kteří svoji původní profesi již nemohou z určitých důvodů, např. změny na trhu práce, zdravotních důvodů, vykonávat. Tato šance je zákonem č. 179/2006 Sb. dána nejen dospělým, např. při propuštění z práce, ale i mladistvým, kteří byli v situaci, ve které ztratili odvahu se vzdělávat ve školském systému. Systém Národní soustavy kvalifikací jim může otevřít cestu k jejich vzdělání, a to i do systému školního vzdělávání, např. mladiství z dětských domovů, z diagnostických ústavů apod., např. v rámci rekvalifikací, a to po dohodě s Úřadem práce ČR i za finanční podpory státu.
 Jaké jsou rozdíly v požadavcích a v obsahu odborné způsobilosti v prevenci rizik v oblasti BOZP a profesní kvalifikace Technik BOZP
 Odbornou kvalifikaci pro provádění úkolů v prevenci rizik podle zákona č. 309/2006 Sb. může získat fyzická osoba po splnění zákonných předpokladů odborné způsobilosti, tj. minimálně středoškolského vzdělání s maturitou, které nenahrazuje absolvování i víceletých kurzů u různých institutů nebo specializačních studií na školách a jeden rok až 3 roky odborné praxe na pracovišti, kde bude činnost odborně způsobilé osoby po úspěšně složené zkoušce podle zákona č. 309/2006 Sb. vykonávána. Profesní kvalifikaci Technik BOZP může získat fyzická osoba po úspěšně vykonané zkoušce podle zákona č. 179/2006 Sb. Rozdíly mezi oběma odbornými kvalifikacemi se však netýkají jen zákonných předpokladů pro jejich získání, rozsahem znalostí a dovedností ověřovaných zkouškou a dobou platnosti jejich osvědčení. Rozdíl mezi nimi je dán současně jejich právním postavením a rozsahem oprávnění, které mají zásadní dopad na výkon jejich činnosti v praxi v oblasti BOZP.
 Jaké jsou možnosti podnikání podle zákona č. 455/1991 Sb., o živnostenském podnikání (živnostenský zákon), ve znění pozdějších předpisů
 Obsahem výkonu činnosti odborně způsobilé osoby k zajišťování úkolů v prevenci rizik v oblasti BOZP jsou činnosti poskytované buď v rámci pracovně právního nebo jiného podobného právního vztahu, ale i poskytováním těchto služeb pro zaměstnavatele na základě outsourcingu. Zaměstnavatel si vybírá na trhu práce odborně způsobilé osoby, které pro jeho specifickou činnost, druh a velikost podniku, počet a složení zaměstnanců aj. budou splňovat nejvíce jeho požadavky na zabezpečení plnění úkolů v oblasti BOZP v rozsahu daném § 349 odst. 1 zákona č. 262/2006 Sb., zákoník práce,


text:
ve znění pozdějších předpisů. Zejména „v rozsahu daném právními a ostatními předpisy na ochranu života a zdraví, technickými předpisy, technickými dokumenty a technickými normami k zajištění BOZP“.
 Služby v oblasti BOZP jsou poskytovány podle zákona č. 455/1991 Sb., o živnostenském podnikání (živnostenský zákon), ve znění pozdějších předpisů. Podle § 23 tohoto zákona je poskytování těchto služeb zařazeno mezi vázané (regulované) činnosti, které jsou uvedeny v jeho Příloze č. 2. Podmínky pro poskytování dílčích služeb v oblasti BOZP jsou uvedeny pod písm. a) až písm. e) této Přílohy. Pod písm. e) je uveden, jako podmínka pro podnikání k poskytování služeb v BOZP odborně způsobilou osobou v prevenci rizik podle § 9 zákona č. 309/2006 Sb., „doklad o úspěšně vykonané zkoušce z odborné způsobilosti v prevenci rizik“ (tj. osvědčení podle § 10 odst. 1 písm. c) zákona č. 309/2006 Sb.).
 Pokud podnikající fyzická osoba nemá platné osvědčení o úspěšném vykonání zkoušky z odborné způsobilosti k zajišťování úkolů v prevenci rizik v oblasti BOZP, které není starší 5 let a má jen např. osvědčení Technika BOZP a zároveň splňuje některou z podmínek uvedených pod písm. a) až d) v Příloze č. 2 k živnostenskému zákonu, tak může na základě živnostenského oprávnění poskytovat pro zaměstnavatele různé dílčí služby v oblasti BOZP. Nemůže však samostatně a vlastním jménem zajišťovat pro zaměstnavatele úkoly v prevenci rizik ve smyslu § 9 zákona č. 309/2006 Sb. Jestliže by v rámci poskytování služeb v oblasti BOZP fyzickou osobou, která má jen osvědčení o získání profesní kvalifikace Technik BOZP, měly být zajišťovány úkoly v prevenci rizik, musela by tato osoba takovou službu poskytovat pouze prostřednictvím jiné fyzické osoby, která má platné osvědčení o získání odborné způsobilosti k zajišťování úkolů v prevenci rizik v oblasti BOZP (ne starší než 5 let).
 Překročení pravomoci technika BOZP
 01.03.2016 - 19:47 Tomáš Neugebauer
 V Národní soustavě povolání je u technika BOZP uvedeno: "zpracovávání a aktualizace dokumentace BOZP kromě analýzy a hodnocení rizik", což je pochopitelně chybně, neboť tím by mohl vykonávat činnost, pro kterou je nutná kvalifikace odborně způsobilé osoby k zajišťování úkolů v prevenci rizik. Jedná se například o zpracování a aktualizaci dokumentace pro poskytování osobních ochranných pracovních prostředků včetně zpracování návrhu interního předpisu zaměstnavatele pro jejich poskytování. Což, podle mého názoru, lze zahrnout do dokumentace BOZP. Zásadní problém je totiž v tom, že není přesně definováno, co je náplní činnosti OZO (pouze se dovozuje z vágní formulace právního předpisu). A to se nezmění ani po blížící se novele zákona č. 309/2006 Sb., přestože, tato novela má přinést možnost pokutovat za neoprávněný výkon činnosti OZO. Bude tedy možná zajímavou otázkou, zda technici BOZP bez kvalifikace OZO za výkon své činnosti nebudou být moci pokutováni OIP?
 A co tzv. manažer BOZP?
 02.03.2016 - 01:00 Radoslav Vlasák
 Plně souhlasím s náhledem pana Neugebauera. Navíc - pokud se nemýlím, svého času byla prezentována (či aspoň uvažována) i kvalifikace "manažer BOZP". Ne že bych byl zase až tak konzervativní, ale hned 3 typy či druhy kvalifikace pro základní oblast BOZP (samozřejmě mimo koordinátora BOZP, revizních techniků atd.)


text:
mi připadají přece jenom dost matoucí - zejména když se jejich činnosti a pravomoci či oprávnění pouze odvozují a nejsou vlastně nikde stanoveny "natvrdo". Nelze se pak (s ohledem na obecnou úroveň povědomí o problematice BOZP, mj. i u vedoucích zaměstnanců) divit, že k zmíněným problémům dochází (a zřejmě i dál bude).
 Re: A co tzv. manažer BOZP?
 02.03.2016 - 08:51 Tomáš Neugebauer
 Nemýlíte se, pozice Manažer BOZP je schválenou pozicí v Národní soustavě povolání. Manažer BOZP, podle této soustavy, navrhuje, řídí a kontroluje procesy spojené s budováním a rozvojem systémů řízení bezpečnosti a ochrany zdraví při práci. Navíc v soustavě též naleznete schválenou typovou pozici "Chemický technik BOZP". Chemický technik BOZP komplexně zajišťuje, metodicky řídí a kontroluje všechny činnosti v souvislosti s BOZP v chemickém průmyslu, šetří pracovní úrazy, z hlediska bezpečnosti práce posuzuje a analyzuje projekty, technologické procesy, výrobní a provozní procesy, zpracovává osnovy školení, zajišťuje vzdělávání zaměstnanců v BOZP a vede příslušnou dokumentaci.


text:
Vrchní soud v Praze znovu rozhodne o "léčiteli", má mu dát vyšší trest - iDNES.cz
 18. března 2014 12:41, aktualizováno 12:41
 Vrchní soud v Praze musí znovu projednat případ Jana Jána, který se podle obžaloby vydával za léčitele a připravil důvěřivé ženy o peníze. Soud dříve potrestal Jána za podvod a sexuální nátlak osmi roky a devíti měsíci vězení. Podle Nejvyššího soudu ovšem měl použít paragraf s přísnější sazbou.
 Jáno údajně vylákal z patnácti obětí zhruba 2,3 milionu korun. V jednom případě vyžadoval za své léčitelské služby také sex, ženu později poskytl i dalším mužům.
 Městský soud v Praze jej nejprve poslal na 14 let do vězení za podvody, znásilnění a obchod s lidmi. Vrchní soud loni překvalifikoval znásilnění na sexuální nátlak a verdikt zmírnil.
 Pražští soudci ovšem podle Nejvyššího soudu opomenuli vážnou poruchu duševního zdraví u ženy, která měla s léčitelem sex.
 "Prožité trauma pro ni znamenalo naprostý převrat v jejím dosavadním nahlížení na svět, přístupu ke svému okolí, k neznámým lidem a pocitu bezpečí z okolního světa, který do té doby měla," stojí v usnesení Nejvyššího soudu s odkazem na znalecký posudek.
 U sexuálního nátlaku, který skončí těžkou újmou na zdraví, umožňuje trestní zákoník vyměřit až 12 let vězení.
 Státní zastupitelství uplatnilo v dovolání také další námitky. Podle žalobců například Jáno zneužil ženiny bezbrannosti. Nejvyšší soud ale upozornil na to, že oběti bylo 29 let, netrpěla žádnou duševní poruchou a má mírně nadprůměrné IQ. Nelze na ni tedy pohlížet jako na zcela bezbrannou ženu, ačkoliv se nechala léčitelem zmanipulovat.
 Sex prý byl dobrovolný
 Jáno působil od roku 2007 na různých místech v Česku, zejména na Chomutovsku, v Praze a Plzni. Ženy vyhledával přes internetovou sociální síť, někdy své služby nabízel přes inzerát.
 Nejdříve ženám napsal, že z očí na fotografiích vycítil problémy, které by dokázal vyřešit. Některé ženy skutečně trpěly dlouhodobou nemocí, jiné byly zdravé a Jáno jim potřebu léčby vnutil s hrozbou, že se jim jinak přitíží.
 Za slibovanou pomoc žádal podle žalobce v jednotlivých případech odměnu. Někdy tvrdil, že peníze jsou určené na charitu, jindy sliboval jejich vrácení, což ale neudělal, případně předal jen zlomek částky.
 Soudní znalci uvedli, že má silnou schopnost ovlivňovat ostatní. Vícekrát trestaný Jáno podvody v této kauze přiznal, bránil se ale obžalobě ze znásilnění. Ve vyjádření k dovolání jeho obhajoba uvedla, že sex byl dobrovolný, často dokonce z ženiny iniciativy.
 Témata: peníze, podvod, Praha, Praha-město, Čistá mzda, Městský soud v Praze, Mzda, Mzdová kalkulačka, Nejvyšší soud, Plzeň, Vrchní soud, Vrchní soud v Praze, Výpočet čisté mzdy
 Vrchní soud v Praze zmírnil ze čtrnácti na osm let a devět měsíců vězení trest Janu Jánovi za sexuální nátlak a... celý článek
 Pražská policie rozšířila obvinění falešného léčitele rakoviny Jana Jána z Chomutova. Od ledna, kdy ho zadržela, se jí... celý článek
 Pražský městský soud poslal na 14 let do vězení muže, který se vydával na internetu za léčitele a nabízel ženám, že je... celý článek


text:
Faculty Regulations of the Advanced Master’s State Examination
 MU › FSpS › Services and information sources › Legal regulations › Faculty Regulations of the Advanced Master’s State Examination
 On selecting a constituent part of MU the "Faculty Regulations of the Advanced Master’s State Examination" page will be displayed with information relevant to the selected constituent part. The "Faculty Regulations of the Advanced Master’s State Examination" page is not available for non-activated items.
 Faculty Regulations of the Advanced Master’s State Examination (Czech only)(ve znění účinném od 3.3.2003)Článek 1Úvodní ustanovení
 Vědeckou radu fakulty (dále jen vědecká rada) svolává a její zasedání řídí děkan nebo v jeho nepřítomnosti pověřený člen vědecké rady. Zasedání vědecké rady svolává děkan podle potřeby, nejméně však jedenkrát za semestr. Řád rigorózního řízení na Fakultě sportovních studií MU upravuje v souladu s § 46 odst. 5 a s dalšími ustanoveními zákona č. 111/1998 Sb., o vysokých školách a o změně a doplnění dalších zákonů (zákon o vysokých školách; dále jen “zákon”), bližší podmínky organizace rigorózního řízení a náhrad nákladů spojených s jeho prováděním na Fakultě sportovních studií Masarykovy univerzity v Brně (dále jen “fakulta”).Článek 2Zaměření rigorózního řízení
 (1) Státní rigorózní zkouškou, jejíž součástí je obhajoba rigorózní práce, se u absolventů magisterských studijních programů v oblasti tělesné výchovy a sportu, kteří získali akademický titul “magistr”, ověřuje, zda prohloubili teoretické znalosti získané vysokoškolským studiem, získali schopnost samostatné práce s novými teoretickými a praktickými poznatky a prokázali znalosti vědecké metodologie a výzkumných metod v některém z těchto oborů rigorózního řízení:Ve studijním programu Tělesná výchova a sport se studijním oborem Učitelství tělesné výchovy a sportu pro střední školyVe studijním programu Tělesná výchova a sport se studijním oborem Učitelství tělesné výchovy a sportu pro základní školyVe studijním programu Tělesná výchova a sport se studijním oborem Učitelství tělesné výchovy a sportu pro základní a střední školyVe studijním programu Tělesná výchova a sport se studijním oborem Tělesná výchova a sport
 (2) Fakulta po vykonání státní rigorózní zkoušky, v rozsahu a za podmínek uvedených v odstavci 1, navrhuje Masarykově univerzitě v Brně, aby těm, kteří splnili všechny požadavky rigorózního řízení udělila akademický titul “doktor filozofie” (ve zkratce “PhDr.” uváděný před jménem) a vydala diplom.Článek 3Náhrada nákladů
 (1) Náhrada nákladů spojených s přijetím a posouzením přihlášky, poskytnutím možnosti používat zařízení a informační technologie, hodnocením rigorózní práce, organizací státní rigorózní zkoušky (dále jen “náhrada nákladů”) je stanovena na základě finanční kalkulace, která tvoří přílohu Řádu rigorózního řízení Fakultě sportovních studií MU. Náhrada nákladů zahrnuje náhradu režijních nákladů, náklady spojené se zpracováním dvou oponentských posudků, náklady na případné konzultace u profesorů a docentů fakulty před státní rigorózní zkouškou, náklady spojené s ustavením a činností komise pro státní rigorózní zkoušku, náklady slavnostní doktorské promoce. Uchazeč je povinen uhradit náklady převyšující kalkulované náklady (např. náklady na vypracování posudků u rozsáhlých prací, náklady spojené s případným tlumočením, překlady, třetím posudkem.) ještě před ústní zkouškou.
 (2) V případě zájmu lze za úhradu poskytnout další konzultace nebo kurzy a prostřednictvím kateder používat ve stanovených časových blocích zařízení a informační technologie, a to i před zahájením


text:
rigorózního řízení.
 (3) Doklad o náhradě nákladů je jednou z příloh Přihlášky k rigoróznímu řízení.
 (4) Neuspěl-li uchazeč u rigorózního řízení, náhrada nákladů se mu nevrací.Článek 4Podání přihlášky
 (1) Přihlášku k rigoróznímu řízení na Fakultě sportovních studií MU v Brně může podat absolvent studijních programů v oblasti tělesné výchovy a sportu, který získal akademický titul “magistr”.
 (2) Písemná přihláška musí kromě ostatních náležitostí obsahovat určení zvoleného oboru rigorózního řízení, který odpovídá tématu rigorózní práce.
 c) čestné prohlášení, že uchazeč neabsolvoval do 31. prosince 1998 doktorský studijní program a že předložená rigorózní práce nebyla použita jako podklad v jiném řízení o udělení hodnosti,
 d) u absolventa zahraniční vysoké školy se studijním programem v oblasti učitelství nostrifikační doložku,
 e) životopis,
 f) rigorózní práci,
 g) kopii autoreferátu,
 h) kopii dokladu o náhradě nákladů.
 (4) Rigorózní řízení je zahájeno dnem doručení písemné přihlášky včetně příloh na Oddělení pro výzkum a vývoj Děkanátu Fakulty sportovních studií MU.Článek 5Další průběh rigorózního řízení
 (1) Pokud jsou splněny požadavky uvedené v ustanovení čl. 4 odst. 2 a 3, postoupí příslušný proděkan rigorózní práci vedoucímu katedry ( nebo osobě zodpovědné za konání rigorózního řízení), která zajišťuje výuku v odpovídajícím zvoleném oboru.
 (2) Nejsou-li splněny požadavky uvedené v ustanovení čl. 4 odst. 2 a 3, vyzve příslušný proděkan uchazeče k doplnění přihlášky ve lhůtě, která nemůže být kratší než 30 dnů ode dne odeslání výzvy. V případě nedodržení této lhůty je řízení ukončeno a uchazeči je bezodkladně vrácena uhrazená částka ve výši náhrady nákladů snížená o 500,- Kč.Článek 6Oponenti
 (1) Vedoucí příslušné katedry (nebo osoba zodpovědná za konání rigorózního řízení) určí dva oponenty předložené rigorózní práce, kteří posoudí její obsahovou a formální úroveň.
 (2) V písemných posudcích každý z oponentů na závěr uvede, zda rigorózní práci doporučuje, či nedoporučuje k obhajobě. Pokud se oponenti ve svých závěrech neshodnou, děkan fakulty určí třetího oponenta, jehož názor je rozhodující.
 (3) Nedoporučí-li dva oponenti rigorózní práci k obhajobě, je řízení ukončeno. Písemné rozhodnutí o ukončení rigorózního řízení sdělí uchazeči příslušný proděkan.
 (4) Oponentem rigorózní práce je nositel hodnosti doktora věd (“DrSc.”), kandidáta věd (“CSc.”) nebo doktora (“Dr.”, resp. “Ph.D.”), přičemž alespoň jeden ze dvou oponentů musí být profesor nebo docent příslušného oboru; se souhlasem děkana může být určen jedním z oponentů významný odborník z praxe i bez vědecké hodnosti.Článek 7Rigorózní práce
 (1) V rigorózní práci musí uchazeč osvědčit požadavky uvedené v čl. 2 odst. 1.
 (2) Součástí práce je autoreferát, v němž autor uvede cíl práce, současný stav řešené problematiky, hlavní výsledky rigorózní práce, vlastní přínos z hlediska výsledků, případně metod zpracování, nových přístupů, přínosu a využitelnosti v praxi apod. U výzkumných prací je nutno uvést zkoumanou hypotézu, způsoby a rozsah jejího ověřování a závěry z toho plynoucí. Rozsah autoreferátu je max. 6 stran včetně českého a cizojazyčného resumé rigorózní práce. Autoreferát je zařazen na začátku práce jako samostatná kapitola (před úvodem či 1. kapitolou) s názvem Autoreferát rigorózní práce.
 (3) Rozsah rigorózní práce je obvykle kolem 100 stran strojopisu odborného textu (přílohy se nezapočítávají). Rigorózní práce se odevzdává ve dvojím vyhotovení v


text:
pevné vazbě. Součástí práce je čestné prohlášení uchazeče, že práci vypracoval sám a uvedl v seznamu veškerou použitou literaturu.Článek 8Státní rigorózní zkouška
 (1) Státní rigorózní zkouška se skládá z obhajoby rigorózní práce a z ústní zkoušky ze zvoleného oboru, který odpovídá tématu rigorózní práce. U oborů z oblasti pedagogických věd se ústní zkouška skládá ze:
 a) školní pedagogiky a základů filozofie a sociologie
 b) pedagogické psychologie
 c) fyziologie tělesné výchovy
 d) základů sportovní medicíny
 e) základů kinantropologie
 f) U oboru Tělesná výchova a sport (trenérství) se ústní zkouška skládá z:
 g) pedagogiky sportu
 h) sociologie sportu
 i) filozofie sportu
 j) psychologie sportu
 k) fyziologie sportu
 l) základů sportovní medicíny
 m) řízení sportovního tréninku
 n) základů kinantropologie.Článek 9Komise pro státní rigorózní zkoušky
 (1) Státní rigorózní zkouška je veřejná a koná se před nejméně tříčlennou komisí, která je složena z předsedy a dvou členů, kteří působí v příslušném oboru či v oboru příbuzném. Dalšími členy komise jsou odborníci jmenovaní Ministerstvem školství, mládeže a tělovýchovy ČR dle § 53 odst. 3 zákona č. 111/98 Sb., o vysokých školách. Přítomen musí být alespoň jeden oponent, který může být současně členem komise.
 (2) Předsedu komise, jímž musí být profesor nebo docent, jmenuje na návrh děkana fakulty rektor. Členy komise jmenuje a odvolává na návrh vedoucího katedry děkan z profesorů, docentů a odborníků schválených vědeckou radou pro zkoušení u státních zkoušek podle § 53 odst. 2 tak, že alespoň jeden z nich musí být profesor nebo docent.Článek 10Příprava a průběh státní rigorózní zkoušky
 (1) Termín konání státní rigorózní zkoušky oznámí vedoucí katedry (osoba pověřená konáním rigorózního řízení) doporučeným dopisem uchazeči nejpozději 30 dnů před jejím konáním a současně zašle uchazeči kopie posudků rigorózní práce. S písemným souhlasem uchazeče založeným do spisu může být lhůta 30 dnů přiměřeně zkrácena.
 (2) Pro průběh státní rigorózní zkoušky platí obdobně příslušná ustanovení Studijního a zkušebního řádu fakulty, týkající se magisterské státní zkoušky.
 (3) Státní rigorózní zkouška je hodnocena jako celek stupněm “prospěl”, nebo “neprospěl”. Stejným způsobem jsou hodnoceny i jednotlivé předměty ústní zkoušky. Obhajoba rigorózní práce je hodnocena “obhájil”, nebo “neobhájil”.
 (4) Pokud se uchazeč nedostavil v určeném termínu ke státní rigorózní zkoušce a svoji neúčast nejpozději do 3 pracovních dnů od stanoveného termínu státní rigorózní zkoušky písemně nebo faxem a s uvedením závažného důvodu neomluvil, hodnotí se stupněm “neprospěl”.
 (5) Ústní rigorózní zkoušku lze v tomtéž oboru opakovat pouze jednou, přičemž je nutno opakovat všechny předměty, ze kterých se zkouška skládá. Opakovaná ústní zkouška může proběhnout nejdříve tři měsíce po termínu, ve kterém byl uchazeč hodnocen stupněm “neprospěl”, bez opakované úhrady nákladů.
 (6) O výsledku státní rigorózní zkoušky rozhoduje komise tajným hlasováním na neveřejném zasedání v den konání státní rigorózní zkoušky. Nezíská-li návrh na hodnocení stupněm “prospěl” nadpoloviční většinu hlasů všech členů komise, kteří byli zkoušce přítomni, je výsledné hodnocení “neprospěl”. Rozhodnutí komise vyhlásí předseda v den konání státní rigorózní zkoušky, vyhlášení výsledků je veřejné.
 (7) Státní rigorózní zkouška je veřejná.Článek 11Ukončení rigorózního řízení
 (1) Rigorózní řízení se ukončuje:
 b) rozhodnutím děkana, vyjde-li najevo nepravdivost některého z údajů uvedených


text:
v přihlášce; uhrazená náhrada nákladů se přitom nevrací,
 c) nedoporučí-li dva oponenti rigorózní práci k obhajobě (čl. 6 odst. 3); uchazeči je v tomto případě spolu s prací a posudky vrácena částka odpovídající nákladům na obhajobu práce a slavnostní promoci,
 d) písemným prohlášením uchazeče o ukončení rigorózního řízení; uhrazená náhrada nákladů se přitom nevrací,
 e) hodnocením stupněm “neprospěl” u opakované státní rigorózní zkoušky (čl. 10 odst. odst. 4 a 5),
 f) úspěšným vykonáním státní rigorózní zkoušky.Článek 12Závěrečná ustanovení
 (1) Podle ust. § 27 odst. 1 písm. b) zákona schválil tento Řád rigorózního řízení AS FSpS MU dne 8. 9. 2003
 (2) Podle ust. § 9 odst. 1 písm. b) zákona schválil tento Řád rigorózního řízení AS Masarykovy univerzity 6. 10. 2003.
 (3) Tento vnitřní předpis nabývá platnosti a účinnosti dnem jeho schválení AS Masarykovy univerzity.doc. PhDr. Michal Charvát, CSc., v. r.


text:
4As29/2012
 4 As 29/2012-30
 Nejvy11í správní soud rozhodl v senátì slo3⁄4eném z pøedsedkynì JUDr. Dagmar Nygrínové a soudcù JUDr. Jiøího Pally a Mgr. Ale1e Roztoèila v právní vìci 3⁄4alobce: Spoleèenství vlastníkù jednotek domu Baarova ul. èp. 1686/67 , zast. JUDr. Milo1em Vondráèkem, advokátem, se sídlem námìstí Pøemysla Otakara II. 36, Èeské Budìjovice, proti 3⁄4alovanému: Magistrát mìsta Èeské Budìjovice, se sídlem námìstí Pøemysla Otakara II. 1/1, Èeské Budìjovice, o kasaèní stí3⁄4nosti 3⁄4alobce proti usnesení Krajského soudu v Èeských Budìjovicích ze dne 8. 2. 2012, è. j. 10 A 95/2011-27,
 [1] Kolaudaèním rozhodnutím 3⁄4alovaného ze dne 8. 3. 2011, è. j. ODSH/1265.1/11/Ma, jako speciálního stavebního úøadu podle § 40 odst. 4 písm. a) zákona è. 13/1997 Sb., o pozemních komunikacích, v tehdy úèinném znìní, bylo povoleno u3⁄4ívání stavby Stavební úpravy komunikace ulice J. ©. Baara v Èeských Budìjovicích-4. èást (úsek mezi ulicemi Lipenská-Nádra3⁄4ní) na pozemcích parc. è. 4102/1, 3635, 4222, 4157/1, 4158/1, 4159/2, 4140/4, 4141/2 a 4173, v1echny v katastrálním území Èeské Budìjovice 3. Stavba obsahuje stavební úpravy místní komunikace, odvodnìní komunikace, chodníky a podélná parkovací stání; pro u3⁄4ívání stavby nebyly stanoveny 3⁄4ádné podmínky.
 [2] Proti rozhodnutí 3⁄4alovaného se 3⁄4alobce bránil 3⁄4alobou ze dne 4. 11. 2011, ve které navrhl, aby soud napadené rozhodnutí zru1il a vìc vrátil 3⁄4alovanému k dal1ímu øízení a souèasnì 3⁄4alovanému ulo3⁄4il nahradit 3⁄4alobci náklady øízení. Namítal, 3⁄4e v souladu s § 27 odst. 1 písm. b) zákona è. 500/2004 Sb., správní øád, v tehdy úèinném znìní (dále jen správní øád ) mìl být úèastníkem kolaudaèního øízení, které pøedcházelo vydání napadeného rozhodnutí, 3⁄4alovaný jej v1ak v rozporu se zákonem za úèastníka nepova3⁄4oval a kolaudaèní rozhodnutí mu nedoruèil. Toto bylo mimoto v rozporu se zákonem vyhlá1eno veøejnou vyhlá1kou, a 3⁄4alobce je proto pøesvìdèen, 3⁄4e je nicotné. S napadeným rozhodnutím ze dne 8. 3. 2011 se seznámil teprve dne 7. 9. 2011, a to nahlédnutím do spisu. V dùsledku toho, 3⁄4e 3⁄4alobci nebylo pøiznáno postavení úèastníka øízení, nemohl realizovat svá práva a proti rozhodnutí se bránit odvoláním, podnìtem k vyslovení nicotnosti a následnì pøípadnì 3⁄4alobou pøed správním soudem.
 [3] Co do merita vìci namítal, 3⁄4e v dùsledku vydání napadeného rozhodnutí do1lo ke ztí3⁄4ení vjezdu a faktickému ohro3⁄4ení u3⁄4ívání parkovi1tì ve dvoøe domu è. 1686/67, jeho3⁄4 správu 3⁄4alobce jako spoleèenství vlastníkù jednotek zaji1»uje, nebo» pøi stání vozidel na podélných parkovacích stáních naproti domu, jejich3⁄4 u3⁄4ívání bylo napadeným rozhodnutím povoleno, je tento manévr zdlouhavý a hrozící po1kozením zaparkovaných vozidel; navíc omezuje plynulý provoz. Situace byla dále zhor1ena oznaèením ulice jako jednosmìrné. Napadené rozhodnutí bylo podle 3⁄4alobce vydáno v rozporu s regulaèním plánem Pra3⁄4ská ètvr» a lokalita Lannova ,nerespektuje § 23 odst. 1 vìta druhá vyhlá1ky è. 501/2006 Sb., o obecných po3⁄4adavcích na vyu3⁄4ívání území, v tehdy úèinném znìní (dále jen vyhlá1ka è. 501/2006 Sb. ), jako3⁄4 ani § 12 odst. 2 vyhlá1ky è. 104/1997 Sb., kterou se provádí zákon o pozemních komunikacích, v tehdy úèinném znìní (dále jen vyhlá1ka è. 104/1997 Sb.).
 [4] Krajský soud v Èeských Budìjovicích usnesením ze dne 8. 2. 2012, è. j. 10 A 95/2011- 27, 3⁄4alobu odmítl


text:
a rozhodl dále, 3⁄4e 3⁄4ádný z úèastníkù nemá právo na náhradu nákladù øízení a 3⁄4alobci se vrací soudní poplatek ve vý1i 3000 Kè. V odùvodnìní usnesení poukázal na ustanovení § 5 s. ø. s. a rozsudky Nejvy11ího správního soudu ze dne 18. 9. 2003, è. j. 4 As 27/2003-77, a ze dne 1. 7. 2004, è. j. 2 As 5/2004-57, a dospìl k závìru, 3⁄4e povinnost vyèerpat pøed podáním 3⁄4aloby ke správnímu soudu øádné opravné prostøedky se vztahuje i na opomenutého úèastníka správního øízení. Pokud je tedy 3⁄4alobce pøesvìdèen, 3⁄4e mìl být úèastníkem øízení, mìl proti napadenému rozhodnutí 3⁄4alovaného jako správního orgánu prvního stupnì podat odvolání. Pokud tak neuèinil, nevyèerpal øádné opravné prostøedky ve správním øízení, a jeho 3⁄4aloba je tak nepøípustná podle § 68 písm. a) s. ø. s. Na tomto závìru nemù3⁄4e nic zmìnit, pokud napadené rozhodnutí nebylo 3⁄4alobci doruèeno; tato skuteènost mìla-za situace, kdy se 3⁄4alobce o obsahu napadeného rozhodnutí dozvìdìl jinak-vliv na bìh lhùty k podání odvolání, nikoliv v1ak na vlastní mo3⁄4nost odvolání podat.
 [5] Proti usnesení Krajského soudu v Èeských Budìjovicích se 3⁄4alobce (dále té3⁄4 stì3⁄4ovatel ) bránil kasaèní stí3⁄4ností ze dne 19. 3. 2012, podanou z dùvodu podle § 103 odst. 1 písm. e) zákona è. 150/2002 Sb., soudní øád správní, ve znìní pozdìj1ích pøedpisù (dále jen s. ø. s. ), ve které navrhl, aby Nejvy11í správní soud napadené usnesení zru1il a vìc vrátil krajskému soudu k dal1ímu øízení. Namítal, 3⁄4e nebyl seznámen s obsahem napadeného rozhodnutí, domnìnku o jeho patrném vydání získal teprve v dùsledku zmìny pomìrù na pøedmìtné komunikaci, na co3⁄4 reagoval podáním ze dne 21. 4. 2011, které oznaèil jako podnìt a kterým se domáhal nápravy stavu, jako3⁄4 i tohoto nezákonného rozhodnutí. Je pøesvìdèen, 3⁄4e toto podání bylo co do svého obsahu tøeba posuzovat jako odvolání proti napadenému rozhodnutí 3⁄4alovaného jako správního orgánu prvního stupnì. ®alovaný je v1ak takto neposoudil a reagoval na nì toliko vyjádøením ze dne 14. 6. 2011, zn. ODSH/4813/11/Ma, nikoli rozhodnutím, které by bylo soudnì pøezkoumatelné. Pokud krajský soud nevyhodnotil právní povahu podání ze dne 21. 4. 2011 v souladu se zákonem, nerespektoval nález Ústavního soudu ze dne 27. 4. 2010, sp. zn. III. ÚS 542/09, jako3⁄4 ani rozsudek Nejvy11ího správního soudu ze dne 28. 8. 2009, è. j. 2 As 51/2008-161. Stì3⁄4ovatel dodal, 3⁄4e proti napadenému rozhodnutí brojil i jinými prostøedky, konkrétnì 3⁄4ádostí o opatøení proti neèinnosti, 3⁄4ádostí o zmìnu dopravního pokraèování znaèení èi 3⁄4ádostí o povolení zvlá1tního u3⁄4ívání. Je pøesvìdèen, 3⁄4e jeho 3⁄4aloba není nepøípustná, jak dovodil krajský soud.
 [7] Nejvy11í správní soud nejprve posoudil zákonné nále3⁄4itosti kasaèní stí3⁄4nosti a konstatoval, 3⁄4e kasaèní stí3⁄4nost byla podána vèas, osobou oprávnìnou, proti rozhodnutí, proti nìmu3⁄4 je kasaèní stí3⁄4nost ve smyslu § 102 s. ø. s. pøípustná, a stì3⁄4ovatel je v souladu s § 105 odst. 2 s. ø. s. zastoupen advokátem. Poté pøezkoumal dùvodnost kasaèní stí3⁄4nosti v souladu s ustanovením § 109 odst. 3 a 4 s. ø. s., v mezích jejího rozsahu a uplatnìných dùvodù. Neshledal pøitom vady podle § 109 odst. 4 s. ø. s.,


text:
k nim3⁄4 by musel pøihlédnout z úøední povinnosti.
 [8] Z obsahu kasaèní stí3⁄4nosti se podává, 3⁄4e ji stì3⁄4ovatel podal z dùvodu uvedeného v ustanovení § 103 odst. 1 písm. e) s. ø. s., podle nìho3⁄4 lze kasaèní stí3⁄4nost podat z dùvodu tvrzené nezákonnosti rozhodnutí o odmítnutí návrhu nebo o zastavení øízení.
 [9] Po pøezkoumání kasaèní stí3⁄4nosti dospìl Nejvy11í správní soud k závìru, 3⁄4e kasaèní stí3⁄4nost není dùvodná.
 [10] Stì3⁄4ovatel namítal, 3⁄4e krajský soud nesprávnì vyhodnotil právní povahu jeho podání ze dne 21. 4. 2011, které je podle pøesvìdèení stì3⁄4ovatele co do obsahu tøeba chápat jako odvolání proti napadenému rozhodnutí 3⁄4alovaného ze dne 8. 3. 2011.
 [11] Nejvy11í správní soud neshledal tuto námitku dùvodnou.
 [12] Podle § 37 odst. 1 vìta druhá správního øádu podání se posuzuje podle svého skuteèného obsahu a bez ohledu na to, jak je oznaèeno.
 [13] Podle § 82 odst. 2 vìta první a druhá správního øádu odvolání musí mít nále3⁄4itosti uvedené v § 37 odst. 2 a musí obsahovat údaje o tom, proti kterému rozhodnutí smìøuje, v jakém rozsahu ho napadá a v èem je spatøován rozpor s právními pøedpisy nebo nesprávnost rozhodnutí nebo øízení, je3⁄4 mu pøedcházelo. Není-li v odvolání uvedeno, v jakém rozsahu odvolatel rozhodnutí napadá, platí, 3⁄4e se domáhá zru1ení celého rozhodnutí. Podle § 37 odst. 2 vìta první a poslední tého3⁄4 zákona z podání musí být patrno, kdo je èiní, které vìci se týká a co se navrhuje. Podání musí obsahovat oznaèení správního orgánu, jemu3⁄4 je urèeno, dal1í nále3⁄4itosti, které stanoví zákon, a podpis osoby, která je èiní.
 [14] Stì3⁄4ovatel v podání ze dne 21. 4. 2011, které oznaèil jako podnìt, uvedl, 3⁄4e v souvislosti s rekonstrukcí místní komunikace na ulici J. ©. Baara byla vybudována parkovací stání podél levé strany ulice, èím3⁄4 do1lo k tomu, 3⁄4e pro vjezd na parkovi1tì ve dvoøe domu è. 1686/67, jeho3⁄4 správu stì3⁄4ovatel jako spoleèenství vlastníkù jednotek zaji1»uje, zbývá jízdní pruh o 1íøce 3,5 m a chodník o 1íøce 1,7 m. Tato situace vlastníkùm jednotek brání v øádném u3⁄4ívání parkovi1tì ve dvoøe domu, zejména pak v bezpeèném zají3⁄4dìní na nì, kdy je naru1en plynulý provoz na komunikaci a hrozí kolize s vozidly zaparkovanými na ulici. Stav místní komunikace je podle nìj rozporný s právními pøedpisy, zejména s vyhlá1kami è. 501/2006 Sb. a è. 104/1997 Sb. V dùsledku rekonstrukce byl fakticky znemo3⁄4nìn vjezd do dvora domu, jak byl døíve povolen rozhodnutím 3⁄4alovaného ze dne 11. 2. 2004. Stì3⁄4ovatel navrhl, aby správní orgán rozhodl tak, 3⁄4e stavební úpravy byly provedeny v rozporu s právními pøedpisy.
 [15] Nejvy11í správní soud dospìl k závìru, 3⁄4e podání stì3⁄4ovatele ze dne 21. 4. 2011 nelze co do svého obsahu (bez ohledu na formální oznaèení) interpretovat jako odvolání proti 3⁄4alobou napadenému kolaudaènímu rozhodnutí 3⁄4alovaného ze dne 8. 3. 2011. Toto podání toti3⁄4 nejen 3⁄4e 3⁄4ádným zpùsobem neodkazuje na rozhodnutí 3⁄4alovaného ze dne 8. 3. 2011, ale nesplòuje elementární zákonné po3⁄4adavky na odvolání, jak jsou vymezeny v § 82 odst. 2 správního øádu. Není z nìj pøednì patrno, proti kterému rozhodnutí smìøuje a co


text:
stì3⁄4ovatel navrhuje. Brojí sice proti stavebním úpravám v ulici J. ©. Baara, zejména pak pøed domem è. 1686/67, jeho3⁄4 správu stì3⁄4ovatel jako spoleèenství vlastníkù jednotek zaji1»uje, není z nìj v1ak seznatelné, zda jeho úèelem je toliko obecné vyjádøení pøesvìdèení o provedení stavebních úprav v rozporu se zákonem anebo zda smìøuje konkrétnì proti nìkterému z rozhodnutí, na jejich3⁄4 základì byla rekonstrukce ulice provedena. V této souvislosti je tøeba uvést, 3⁄4e za tímto úèelem byla vydána øada rozhodnutí v rozpìtí více ne3⁄4 devíti let, a to zejména stavební povolení ze dne 11. 2. 2002, è. j. SDÚ/301-2/02-Vr; stavební povolení ze dne 23. 12. 2005, è. j. ODaSH/9641-2/05-Vr, rozhodnutí o prodlou3⁄4ení platnosti stavebního povolení ze dne 10. 3. 2008, zn. ODaSH/1285-2/08-Vr, rozhodnutí o prodlou3⁄4ení platnosti stavebního povolení ze dne 28. 4. 2010, zn. ODaSH/2921-2/10-Vr, a koneènì 3⁄4alobou napadené kolaudaèní rozhodnutí ze dne 8. 3. 2011. Z tvrzení stì3⁄4ovatele v nyní probíhajícím øízení, jako3⁄4 ani ze spisové dokumentace pøitom není zøejmé, 3⁄4e by stì3⁄4ovatel v minulosti jakýmkoli zpùsobem brojil proti kterémukoli z vý1e uvedených rozhodnutí, na jejich3⁄4 základì byly stavební úpravy komunikace provádìny.
 [16] Nejvy11í správní soud se proto nemohl ztoto3⁄4nit s tvrzením stì3⁄4ovatele, 3⁄4e jeho podání ze dne 21. 4. 2011 je tøeba interpretovat jako odvolání proti 3⁄4alobou napadenému kolaudaènímu rozhodnutí 3⁄4alovaného ze dne 8. 3. 2011. Zdej1í soud pøitom nepøehlédl, 3⁄4e argumentace zamìøená na právní povahu pøedmìtného podání byla stì3⁄4ovatelem poprvé uplatnìna v kasaèní stí3⁄4nosti. V øízení pøed krajským soudem stì3⁄4ovatel v tomto smìru nic netvrdil, ba naopak v 3⁄4alobì uvedl, 3⁄4e s napadeným rozhodnutím ze dne 8. 3. 2011 se seznámil teprve dne 7. 9. 2011, tedy více ne3⁄4 ètyøi mìsíce poté, co uèinil podání, které nyní prezentuje jako odvolání proti tomuto rozhodnutí. S ohledem na prùbìh øízení proto lze vyjádøit domnìnku, 3⁄4e poté, co mu bylo napadené rozhodnutí dne 7. 9. 2011 fakticky oznámeno, stì3⁄4ovatel zvolil obranu proti nìmu 3⁄4alobou ke krajskému soudu ze dne 4. 11. 2011 (tedy podanou v zákonné dvoumìsíèní lhùtì podle § 72 odst. 1 s. ø. s.). V kasaèní stí3⁄4nosti novì uplatnìné tvrzení, 3⁄4e podání stì3⁄4ovatele ze dne 21. 4. 2011 má být interpretováno jako odvolání proti napadenému rozhodnutí, se pak jeví jako úèelové, vykonstruované teprve poté, co stì3⁄4ovatel se svojí 3⁄4alobou neuspìl, pøièem3⁄4 krajský soud ji odmítl právì z dùvodu, 3⁄4e stì3⁄4ovatel se proti rozhodnutí 3⁄4alovaného nebránil odvoláním k nadøízenému správnímu orgánu, nýbr3⁄4 pøímo 3⁄4alobou ke správnímu soudu. Této domnìnce nasvìdèuje i fakt, 3⁄4e stì3⁄4ovatel se v 3⁄4alobì i kasaèní stí3⁄4nosti brání výhradnì proti rozhodnutí ze dne 8. 3. 2011, 3⁄4ádným zpùsobem v1ak ji3⁄4 nebrojí proti vyjádøení 3⁄4alovaného ze dne 14. 6. 2011, zn. ODSH/4813/11/Ma, kterým bylo jeho podání ze dne 21. 4. 2011 vyøízeno negativnì.
 [17] Krajský soud proto nepochybil, pokud 3⁄4alobu stì3⁄4ovatele proti kolaudaènímu rozhodnutí 3⁄4alovaného ze dne 8. 3. 2011 odmítl podle § 68 písm. a) ve spojení s § 46 odst. 1 písm. d) s. ø. s., z dùvodu, 3⁄4e 3⁄4alobce nevyèerpal øádné opravné prostøedky v øízení pøed správním orgánem. Krajský soud postupoval zcela v souladu se zákonem, pokud dospìl


text:
k závìru, 3⁄4e stì3⁄4ovatel mìl mo3⁄4nost bránit se proti napadenému rozhodnutí, které mu podle jeho vlastního tvrzení bylo oznámeno dne 7. 9. 2011, odvoláním, tuto mo3⁄4nost v1ak nevyu3⁄4il a proti rozhodnutí 3⁄4alovaného jako správního orgánu prvního stupnì se bránil pøímo 3⁄4alobou. pokraèování [18] Hodnocení vìci, jak bylo provedeno krajským soudem, je rovnì3⁄4 zcela v souladu s konstantní judikaturou Nejvy11ího správního soudu, vycházející z rozsudku roz1íøeného senátu Nejvy11ího správního soudu ze dne 17. 2. 2009, è. j. 2 As 25/2007-118, publikován pod è. 1838/2009 Sb. NSS (v1echna zde uvádìná rozhodnutí Nejvy11ího správního soudu dostupná z: ), v nìm3⁄4 zdej1í soud judikoval, 3⁄4e je-li úèastník øízení, jeho3⁄4 práva, právem chránìné zájmy èi povinnosti byly rozhodnutím dotèeny (§ 14 odst. 1 správního øádu z roku 1967), opomenut pøi oznámení rozhodnutí, nastane fikce oznámení rozhodnutí k okam3⁄4iku, k nìmu3⁄4 je bezpeènì a bez rozumných pochyb zji1tìno, 3⁄4e opomenutý úèastník seznal úplný obsah rozhodnutí co do jeho identifikaèních znakù i vìcného obsahu, zásadnì tedy rovnocennì tomu, jako by mu bylo rozhodnutí øádnì oznámeno. (...) Nastala-li fikce oznámení rozhodnutí teprve poté, co podle mínìní správního orgánu ji3⁄4 rozhodnutí nabylo právní moci, poèínají opomenutému úèastníku teprve touto fikcí bì3⁄4et lhùty pro podání øádných èi mimoøádných opravných prostøedkù. Pouhý fakt bìhu èasu od vydání neoznámeného rozhodnutí nemá na nabytí právní moci vliv.
 [19] V návaznosti na argumentaci stì3⁄4ovatele, který se domáhá vydání soudnì pøezkoumatelného rozhodnutí o svém odvolání proti napadenému rozhodnutí 3⁄4alovaného, pak nelze ne3⁄4 konstatovat, 3⁄4e pokud by stì3⁄4ovatel býval vyu3⁄4il svého práva na podání odvolání poté, co mu bylo napadené rozhodnutí dne 7. 9. 2011 oznámeno, pak rozhodnutí o takovém odvolání by bezpochyby mohlo být uèinìno pøedmìtem pøezkumu soudy ve správním soudnictví, a to zejména i v pøípadì, 3⁄4e by bylo zalo3⁄4eno na popøení stì3⁄4ovatelova úèastenství na øízení. V této souvislosti lze odkázat na odùvodnìní usnesení ze dne 17. 2. 2009, citovaného v pøedchozím bodì, v jeho3⁄4 bodech 54-55 roz1íøený senát vylo3⁄4il, 3⁄4e popøení úèastenství-aby tu byl skuteèný spor a mìly se od èeho odvíjet 3⁄4alobní lhùty-se musí nejprve stát procesnì úèinným zpùsobem, napøíklad zamítnutím odvolání pro nepøípustnost (§ 60 spr. ø. z r. 1967, § 92 odst. 1 spr. ø. z r. 2004), nebo zamítnutím návrhu na obnovu øízení proto, 3⁄4e ten, kdo návrh podal, není úèastníkem øízení [návrh na obnovu øízení mù3⁄4e podat toliko úèastník (§ 62 spr. ø. z r. 1967, resp. § 100 spr. ø. z r. 2004)]. Je pak na opomenutém úèastníkovi, aby napadl takové zamítavé rozhodnutí vèas 3⁄4alobou na soudì (§ 65 s. ø. s.).
 [20] V této souvislosti je tøeba dodat, 3⁄4e krajský soud stì3⁄4ovateli postavení tzv. opomenutého úèastníka správního øízení v 3⁄4ádném pøípadì neodpíral, nýbr3⁄4 v napadeném usnesení právì naopak vycházel z toho, 3⁄4e pokud byl stì3⁄4ovatel pøesvìdèen, 3⁄4e mìl být úèastníkem øízení, mìl proti napadenému rozhodnutí 3⁄4alovaného jako správního orgánu prvního stupnì podat odvolání (rozhodnutí, je3⁄4 by podléhalo soudnímu pøezkumu), a nikoli 3⁄4alobu ke správnímu soudu.
 [21] Závìrem Nejvy11í správní soud konstatuje, 3⁄4e nelze dovozovat, 3⁄4e by napadené usnesení krajského soudu nerespektovalo závìry nálezu Ústavního soudu ze


text:
dne 27. 4. 2010, sp. zn. III. ÚS 542/09, publikován pod è. N 93/57 SbNU 221 (dostupný z: ), jak stì3⁄4ovatel namítá. V dané vìci se toti3⁄4 Ústavní soud zabýval pøípadem, kdy soud odmítl pøezkoumat úkon správního orgánu, u nìho3⁄4 se materiálnì jednalo o zamítavé rozhodnutí o odvolání úèastníka a které bylo vydáno nadøízeným správním orgánem poté, co mu byla vìc pøedlo3⁄4ena k rozhodnutí správním orgánem prvního stupnì. V nyní projednávané vìci se v1ak o takový pøípad nejednalo, nebo» krajský soud se vìcí odmítl meritornì zabývat nikoli proto, 3⁄4e by zde bylo vydáno rozhodnutí nadøízeného správního orgánu, které v1ak formálnì jako rozhodnutí oznaèeno nebylo (jako tomu bylo ve vìci øe1ené Ústavním soudem), nýbr3⁄4 z toho dùvodu, 3⁄4e vìc se k nadøízenému správnímu orgánu vùbec nedostala, nebo» stì3⁄4ovatel nevyu3⁄4il svého práva podat proti rozhodnutí správního orgánu prvního stupnì odvolání poté, co mu toto bylo dne 7. 9. 2011 oznámeno.
 [22] Jako irelevantní je pak tøeba hodnotit odkaz stì3⁄4ovatele na rozsudek Nejvy11ího správního soudu ze dne 28. 8. 2009, è. j. 2 As 51/2008-161, nebo» zde byl pøedmìtem pøezkumu zcela odli1ný pøípad, kdy krajský soud odmítl projednat 3⁄4alobu pro nedostatek aktivní legitimace 3⁄4alobcù s tím, 3⁄4e tito (podle nesprávného názoru krajského soudu) dostateènì nedolo3⁄4ili skuteèné poru1ení svých práv. Stejnì tak nemù3⁄4e na hodnocení vìci nic zmìnit argumentace stì3⁄4ovatele, 3⁄4e proti vydání napadeného rozhodnutí brojil i jinými prostøedky, napø. 3⁄4ádostí o opatøení proti neèinnosti, 3⁄4ádostí o zmìnu dopravního znaèení èi 3⁄4ádostí o povolení zvlá1tního u3⁄4ívání; takové jiné úkony, jimi3⁄4 stì3⁄4ovatel usiloval o nápravu stavu, toti3⁄4 nijak nesouvisí s pøedmìtem øízení v nyní projednávané vìci.
 [23] Na základì vý1e uvedených dùvodù dospìl Nejvy11í správní soud po pøezkoumání napadeného usnesení Krajského soudu v Èeských Budìjovicích, 3⁄4alobou napadeného rozhodnutí 3⁄4alovaného a dal1í spisové dokumentace k závìru, 3⁄4e nebyl naplnìn tvrzený dùvod podání kasaèní stí3⁄4nosti podle § 103 odst. 1 písm. e) s. ø. s., za pou3⁄4ití ustanovení § 109 odst. 3 a 4 s. ø. s. Kasaèní stí3⁄4nost proto není dùvodná a Nejvy11í správní soud ji podle § 110 odst. 1 poslední vìty s. ø. s. zamítl.
 [24] O nákladech øízení o kasaèní stí3⁄4nosti rozhodl Nejvy11í správní soud ve smyslu ustanovení § 60 odst. 1 s. ø. s. ve spojení s § 120 s. ø. s. tak, 3⁄4e vzhledem k tomu, 3⁄4e stì3⁄4ovatel nemìl ve vìci úspìch a 3⁄4alovanému 3⁄4ádné dùvodnì vynalo3⁄4ené náklady øízení nad rámec jeho bì3⁄4né èinnosti nevznikly, 3⁄4ádný z úèastníkù nemá právo na náhradu nákladù øízení o kasaèní stí3⁄4nosti.


text:
23 Cdo 1837/2015
 Dotčené předpisy: § 237 o. s. ř. ve znění do 31.12.2013, čl. 32 odst. 1 předpisu č. 11/1975Sb.
 Nejvyšší soud České republiky rozhodl v senátě složeném z předsedy JUDr. Zdeňka Dese a soudců JUDr. Kateřiny Hornochové a JUDr. Ing. Pavla Horáka, Ph.D., ve věci žalobce J. H. , se sídlem v Tuřanech 124, PSČ 273 79, IČO 62983946, zastoupeného Mgr. Robertem Kvasničkou, advokátem, se sídlem v Praze 1, Dlouhá 705/16, proti žalované AC TRANS s.r.o ., se sídlem Záhlinice 12, 768 24 Hulín, IČO 25525905, zastoupené JUDr. Simonou Lukas Bělákovou, advokátkou, se sídlem ve Znojmě, Lidická 5, PSČ 669 02, o zaplacení částky 638 354,59 Kč s příslušenstvím, vedené u Krajského soudu v Brně pod sp. zn. 11 Cm 86/2003, o dovolání žalované proti rozsudku Vrchního soudu v Olomouci ze dne 27. listopadu 2014, č. j. 4 Cmo 249/2014-646, takto:
 Krajský soud v Brně v pořadí druhým rozsudkem (po zrušení jeho předchozího rozsudku Nejvyšším soudem České republiky, dále jen Nejvyšší soud ) ze dne 12. února 2014, č. j. 11 Cm 86/2003-595, ve znění doplňujícího rozsudku ze dne 26. května 2014, č. j. 11 Cm 86/2003-617, uložil žalované, aby zaplatila žalobci částku 607 488,43 Kč a částku 23 066,16 Kč, tj. celkem 630 554,59 Kč s 5% úrokem z prodlení z částky 23 066,16 Kč od 30. srpna 2001 do zaplacení a z částky 607 488,43 Kč od 28. září 2001 do zaplacení (výrok pod bodem I), zamítl žalobu na zaplacení úroku z prodlení ve výši 3,5 % ročně z částky 23 066,16 Kč od 30. srpna 2001 do zaplacení a z částky 607 488,43 Kč od 28. září 2001 do zaplacení a v nároku na zaplacení částky 7 800 Kč (výrok pod bodem II) a rozhodl o náhradě nákladů řízení (výroky pod body III a IV).
 K odvolání žalované Vrchní soud v Olomouci rozsudkem ze dne 27. listopadu 2014, č. j. 4 Cmo 249/2014-646, rozsudek soudu prvního stupně v napadeném rozsahu, tj. ve výrocích pod body I, III a IV potvrdil (výrok pod bodem I) a rozhodl o náhradě nákladů odvolacího řízení (výrok pod bodem II).
 Odvolací soud vyšel ze skutkových zjištění soudu prvního stupně, která akceptoval, a sice že žalovaná provedla pro žalobce na základě jeho objednávky ze dne 4. května 2001 přepravu hluboce zmrazeného drůbežího masa z Maďarska Debrecenu do SRN - Gross Klessow v době od 8. května 2001 do 10. května 2001. V průběhu přepravy však nebyla dodržena požadovaná teplota - 20 C, a proto bylo se souhlasem žalované zboží, které bylo nutno okamžitě zpracovat, prodáno za cenu sníženou na 45 % jeho hodnoty. Žalobci tak vznikla škoda spočívající v tom, že musel svému zákazníkovi uhradit rozdíl v cenách ve výši 35 044,04 DEM, zaplatit výdaje spojené s expertízou ve výši 1 331,38 DEM a zaplatit překlady do němčiny ve výši 7 800 Kč. Žalovaná v řízení namítala, že poté, co byly zjištěny problémy s mrazicím zařízením, sjednala nápravu tím, že zajistila opravu vozidla ve značkovém servisu v Maďarsku za součinnosti jejího


text:
dispečera M. L.; řidič M. H. poté pokračoval v cestě s opraveným mrazícím zařízením a během cesty sledoval vizuálně teplotu v nákladovém prostoru a sluchem také chod agregátu. Odvolací soud vyšel ze skutkového zjištění soudu prvního stupně, že žalovaná věděla, že chladící zařízení nefunguje a že není schopna dodržet dohodnuté podmínky přepravy -20 0 C, neinformovala žalobkyni o těchto skutečnostech, ačkoliv její zaměstnanec jí tyto informace poskytl. Odvolací soud uzavřel, že v řízení bylo prokázáno, že zásilka byla naložena do nepředchlazeného prostředí, a že i po opravě mrazící zařízení nefungovalo řádně, a za této situace již žalovaná žádná další opatření nečinila, následkem čehož došlo v průběhu přepravy ke zvýšení teploty nad teplotu požadovanou žalobcem a k poškození přepravovaného zboží.
 Po posouzení skutkového stavu věci podle ustanovení čl. 17 odst. 1, čl. 23 odst. 1, 2 a 4 a čl. 25 Úmluvy o přepravní smlouvě v mezinárodní silniční nákladní přepravě, uveřejněné ve Sbírce zákonů vyhláškou č. 11/1975 Sb. (dále též jen Úmluva CMR ), dospěl odvolací soud k závěru, že žalobce má právo na náhradu škody, neboť prokázal jak porušení povinnosti z přepravní smlouvy, tak i vznik škody a její výši. Dále se zabýval námitkou promlčení nároku na náhradu škody, vznesenou žalovanou. Aplikoval článek 32 odst. 1 Úmluvy CMR, podle něhož se nároky z přeprav, na něž se vztahuje tato Úmluva, promlčují za jeden rok. V případě úmyslu nebo takového zavinění, které se podle práva soudu, u něhož se právní věc projednává, považuje za rovnocenné úmyslu, je promlčecí doba tříletá. Odvolací soud považoval za nezbytné doplnit rozhodnutí soudu prvního stupně o přesnější posouzení otázky zavinění žalované. Vyšel z vymezení úmyslného zavinění v § 4 zákona č. 140/1961 Sb., trestního zákona, za jehož účinnosti došlo k porušení povinnosti žalovanou, podle něhož trestný čin je spáchán úmyslně, jestliže pachatel chtěl způsobem v tomto zákoně vymezeným porušit nebo ohrozit zájem chráněný tímto zákonem (úmysl přímý), nebo věděl, že svým jednáním může takové porušení nebo ohrožení způsobit, a pro případ, že je způsobí, byl s tím srozuměn (úmysl nepřímý). Podle závěru odvolacího soudu je třeba zavinění žalované hodnotit jako zavinění úmyslné, a to ve formě nepřímého úmyslu, neboť žalovaná nepochybně věděla, že svým jednáním může porušit své povinnosti vyplývající z přepravní smlouvy, a pro případ, že je způsobí, byla s tím srozuměna. Odvolací soud uzavřel, že zavinění žalované v podobě nepřímého úmyslu bylo prokázáno. Závěr soudu prvního stupně, že v tomto případě se uplatní tříletá promlčecí lhůta, je tedy správný. Námitka promlčení vznesená žalovanou není důvodná.
 Rozsudek odvolacího soudu napadla žalovaná dovoláním. Dovolání považuje za přípustné, neboť podle jejího názoru napadený rozsudek řeší právní otázku, která měla být odvolacím soudem posouzena jinak, přičemž rozhodovací praxí dovolacího soudu tato právní otázka nebyla dosud vyřešena . Dovolatelka uplatnila dovolací důvod podle § 241a odst. 1 o. s. ř., neboť má za to, že rozhodnutí odvolacího soudu spočívá na nesprávném právním posouzení věci, a sice otázky zavinění žalované, když tato otázka je pak rozhodující pro posouzení délky promlčecí doby k námitce promlčení, kterou žalovaná v řízení vznesla.
 Dovolatelka


text:
nejprve napadla skutkové závěry odvolacího soudu. Namítla nesprávné hodnocení provedených důkazů. Výslech řidiče H. byl proveden soudem 13. března 2013, tedy po dvanácti letech po provedení sporné přepravy, což již samo o sobě snižuje vypovídací hodnotu tohoto důkazu. Podle dovolatelky si nemohl s odstupem času pamatovat údaje, které uvedl zcela přesně, např. o době a intervalech nakládky, teplotě , když si jiné důležité detaily přepravy, např. trasu, místo opravy vozidla, zaplombování nákladu atd. nemohl vybavit a po seznámení s předloženým záznamem o provozu vozidla výpověď podstatně změnil. Podle názoru dovolatelky nebylo v daném případě zjištěno, že by žalovaná, resp. její řidič, byli srozuměni s následkem, který mohl nastat. Poukázala na výpověď řidiče, že zkušenosti o tom, že je nutno nakládat do předchlazeného prostoru, získal až později, že udělal více, než udělat mohl, aby nedošlo ke znehodnocení nákladu. O tom svědčí i postup žalované, která při zjištění problémů s chladicím zařízením okamžitě zjednala nápravu, zajistila opravu vozidla. Podle názoru dovolatelky nemohl odvolací soud ze zjištěného skutkového stavu učinit závěr, že šlo o úmyslné jednání žalované, mohlo se jednat pouze o nedbalostní formu zavinění. Nesprávné právní posouzení věci spočívá podle dovolatelky právě v posouzení formy zavinění vzniku škody. Dovolatelka označila to, že si odvolací soud vypomohl trestním právem za diskutabilní, v každém případě si však podle jejího názoru odvolací soud zcela nesprávně vyložil ustanovení § 4 trestního zákona.
 Dovolatelka navrhla zrušení rozsudku odvolacího soudu i rozsudku soudu prvního stupně a vrácení věci soudu prvního stupně k dalšímu řízení.
 V doplnění dovolání dovolatelka poukázala na řízení, které bylo vedeno u Krajského soudu v Praze pod sp. zn. 49 Cm 195/2002, v němž se žalovaná v postavení žalobkyně domáhala vůči žalobci v postavení žalovaného uhrazení nezaplacené ceny přeprav, které provedla pro žalobce, a na závěr soudu v této věci, že nárok na zaplacení náhrady škody, který žalobce uplatnil k započtení v citovaném řízení, se promlčuje v jednoleté lhůtě, což odůvodnil tím, že žalobce (v postavení žalovaného) netvrdil a neprokázal, že by ze strany žalované došlo k úmyslnému jednání zakládajícímu tříletou promlčecí dobu. Tento závěr měly soudy obou stupňů dle mínění dovolatelky v nyní projednávané věci podle § 135 o. s. ř. respektovat. Zdůraznila, že zásadní právní otázkou je nyní otázka zavinění žalované, a s tím související otázka délky promlčecí doby. Tato otázka byla ve shodné věci posouzena odlišně a v rozhodovací praxi dovolacího soudu nebyla dosud řešena.
 Nejvyšší soud jako soud dovolací (§ 10a o. s. ř.) úvodem poznamenává, že rozhodné znění občanského soudního řádu pro dovolací řízení (do 31. prosince 2013) se podává z článku II bodu 2 zákona č. 293/2013 Sb., kterým se mění zákon č. 99/1963 Sb., občanský soudní řád, ve znění pozdějších předpisů, a některé další zákony (dále opět jen o. s. ř. ).
 Při posuzování přípustnosti dovolání proto nelze přihlížet k námitkám dovolatelky, které směřují k nesprávným skutkovým zjištěním soudů v předchozím řízení (dovolací soud není oprávněn přezkoumávat skutková zjištění učiněná v řízení, je povinen z nich vycházet), k vadnému hodnocení důkazů či k vadám řízení před soudy obou