text:
rozsudkem tak, že se obviněný zprošťuje obžaloby v celém rozsahu.
 Nejvyšší státní zástupce se k dovolání obviněného L. K. vyjádřil prostřednictvím státní zástupkyně činné u Nejvyššího státního zastupitelství JUDr. Ingrid Záhorové Nedbálkové (dále jen státní zástupkyně ). Podle jejího názoru nastíněnou dovolací argumentaci nelze pod uplatněný dovolací důvod podřadit, neboť obviněný ve skutečnosti nenamítl nesprávnost právního posouzení skutku, nýbrž napadl skutková zjištění soudů na základě provedeného dokazování. Uplatněné výhrady jsou tak námitkami skutkového a procesního charakteru, kdy obviněný formou polemiky s těmito závěry dospěl k vlastním verzím skutkového stavu. Z rozhodnutí soudů obou stupňů jednoznačně vyplývá, že obchodní společnost LKR Racing, s. r. o., byla dlužníkem ve stavu úpadku, kdy měla nesplněné závazky vůči nejméně dvěma osobám v postavení věřitelů. Proto jestli obviněný tuto okolnost zpochybňoval, lze jím uplatněnou výhradu považovat za námitku skutkové povahy, neboť stav úpadku byl prokázán znaleckým zkoumáním. Konstatovala, že způsob, jakým obviněný naložil s obchodní společností LKR Racing, s. r. o., kterou převedl na tzv. bílého koně, svědčí o vědomém jednání obviněného. V závěru svého vyjádření státní zástupkyně uvedla, že v případě, kdy znaky trestného činu byly zcela očividně naplněny, se nelze dovolávat ani zásady subsidiarity trestní represe. Státní zástupkyně Nejvyššího státního zastupitelství tedy navrhla, aby Nejvyšší soud odmítl dovolání obviněného podle § 265i odst. 1 písm. b) tr. řádu.
 Nejvyšší soud shledal, že dovolání obviněného obsahuje veškeré náležitosti a byly splněny i formální podmínky pro konání dovolacího řízení v této věci. Poté se zabýval konkrétními námitkami dovolatele, a to nejprve z hlediska uplatněného dovolacího důvodu podle § 265b odst. 1 písm. g) tr. řádu. Podle tohoto důvodu lze dovolání podat, jestliže rozhodnutí spočívá na nesprávném právním posouzení skutku nebo jiném nesprávném hmotněprávním posouzení. Jeho podstatou je aplikace hmotného práva, tj. zásadně trestního zákona, na skutkový stav, který zjistily soudy prvního a druhého stupně. Významné je, že se jedná o právní posouzení skutku tak, jak ho zjistily soudy, a nikoli jak ho prezentuje či jak se jeho zjištění dožaduje dovolatel. V dovolání proti odsuzujícímu rozhodnutí je možné namítat, že skutkový stav, který zjistily soudy, nenaplňuje znaky trestného činu, jímž byl obviněný uznán vinným, eventuálně se nejedná o žádný trestný čin. Mimo tento dovolací důvod je nutné zařadit výlučně skutkové námitky, tedy takové, jimiž se dovolatel snaží dosáhnout odlišného hodnocení důkazů, než jaké provedly soudy nižších stupňů, a prosazuje změny skutkových okolností popsaných ve výroku o vině, případně rozvedených v odůvodnění napadeného rozhodnutí. Dovolání se tudíž nemůže zakládat na námitkách proti tomu, jak soudy hodnotily důkazy, jaká skutková zjištění z nich vyvodily, jak postupovaly při provádění důkazů, v jakém rozsahu provedly dokazování apod. Je třeba zdůraznit povahu dovolání jako mimořádného opravného prostředku, který je určen k nápravě závažných právních vad pravomocných rozhodnutí, a nikoli k tomu, aby skutková zjištění soudů prvního a druhého stupně byla přezkoumávána ještě třetí instancí. Z podnětu dovolání podaného s odkazem na ustanovení § 265b odst. l písm. g) tr. řádu se Nejvyšší soud se otázkou správnosti právního posouzení skutku zabývá zásadně ve vztahu k tomu skutkovému stavu, který byl zjištěn soudy


text:
prvního a druhého stupně v návaznosti na obsah provedeného dokazování, který musí být jejich podkladem.
 Naprostá většina výhrad, které se obviněný L. K. snažil podřadit pod uplatněný dovolací důvod podle § 265b odst. 1 písm. g) tr. řádu, se však netýkala hmotněprávních vad rozhodnutí, nýbrž fakticky spočívala v nesouhlasu obviněného se způsobem hodnocení provedených důkazů a se zjištěným skutkovým stavem, jak je popsán v tzv. skutkové větě rozsudku soudu prvního stupně. Nejvyšší soud rovněž upozorňuje na skutečnost, že obviněný ve svém mimořádném opravném prostředku pouze zopakoval námitky, které byly součástí jeho obhajoby od počátku trestního řízení, a jež také učinil obsahem svého odvolání. Odvolací soud se však s nimi naprosto dostatečným, logickým a přesvědčivým způsobem vypořádal ve svém rozhodnutí. Přitom dovolání, v němž obviněný opakuje námitky, jimiž se snažil zvrátit již rozhodnutí soudu prvního stupně, odvolací soud se jimi zabýval a vypořádal se s nimi náležitým a dostatečným způsobem, Nejvyšší soud zpravidla odmítne jako zjevně neopodstatněné (srov. usnesení Nejvyššího soudu ze dne 29. 5. 2002, sp. zn. 5 Tdo 86/2002, uveřejněné pod č. T 408 v Souboru trestních rozhodnutí Nejvyššího soudu, svazek 17, který vydávalo Nakladatelství C. H. Beck, Praha).
 Výše uvedené tak bezezbytku platí o tvrzení obviněného ohledně stavu úpadku obchodní společnosti LKR Racing, s. r. o. Tato výhrada je pouze nesouhlasem se skutkovým stavem, který byl soudy spolehlivě zjištěn na základě výsledků provedeného dokazování. Oba soudy vycházely především ze znaleckého posudku z oboru ekonomika, odvětví vedení účetnictví. Znalec Ing. Zdeněk Lukeš v něm vyslovil závěr, že obchodní společnost LKR Racing, s. r. o., byla ke dni 31. 12. 2010 předlužena, neboť závazky obchodní společnosti byly vyšší o 288 000 Kč než její majetek. Rovněž bylo zjištěno, že v průběhu roku 2011 měla obchodní společnost více věřitelů (jednotliví věřitelé jsou uvedeni na straně 4 rozsudku soudu prvního stupně). Znalec rovněž konstatoval, že vývoj hospodářského výsledku za účetní období 2008 až 2011 svědčil o špatné ekonomické situaci obchodní společnosti LKR Racing, s. r. o., a nebylo tak zaručeno, že by měla reálnou možnost pokračovat v další činnosti a uhradit své splatné závazky.
 Podle zákona č. 182/2006 Sb., o úpadku a způsobech jeho řešení (insolvenční zákon), ve znění pozdějších předpisů, je možné rozlišit dvě formy úpadku. Dlužník může být v úpadku ve formě platební neschopnosti (viz § 3 odst. 1 a 2 insolvenčního zákona), popř. v úpadku ve formě předlužení (viz § 3 odst. 3 insolvenčního zákona). Zmíněná druhá forma úpadku je přitom možná pouze u dlužníka, který je právnickou osobou nebo fyzickou osobou podnikatelem. O předlužení jde tehdy, má-li dlužník více věřitelů a souhrn jeho závazků převyšuje hodnotu jeho majetku. Při stanovení hodnoty dlužníkova majetku se přihlíží také k další správě jeho majetku, případně k dalšímu provozování jeho podniku, lze-li se zřetelem ke všem okolnostem důvodně předpokládat, že dlužník bude moci ve správě majetku nebo v provozu podniku pokračovat. S odkazem na výše uvedené znění zákona je tak možné uzavřít, že soudy obou stupňů u obchodní společnosti LKR Racing, s. r. o., správně dovodily stav úpadku ve formě předlužení. Proto

type: other


text:
není možné přisvědčit námitce dovolatele, že předmětná obchodní společnost se ve stavu úpadku nenacházela, ani že z rozhodnutí obou soudů není zřejmá forma úpadku obchodní společnosti LKR Racing, s. r. o.
 Dovolatel dále ve svém mimořádném opravném prostředku zpochybnil, resp. vyloučil existenci jednotlivých věřitelů a jejich pohledávek vůči obchodní společnosti LKR Racing, s. r. o. Nejvyšší soud připomíná, že trestného činu zvýhodnění věřitele podle § 223 odst. 1 tr. zákoníku se dopustí ten, kdo jako dlužník, který je v úpadku, zmaří, byť i jen částečně, uspokojení svého věřitele zvýhodněním jiného věřitele, a způsobí tím na cizím majetku škodu nikoli malou. Ze zákonného znění tohoto ustanovení tedy vyplývá, že pluralita věřitelů je vyžadována pouze jako jeden ze znaků úpadku dlužníka. Pro naplnění skutkové podstaty trestného činu zvýhodnění věřitele není třeba, aby došlo ke zvýhodnění více věřitelů; postačí, aby byl zvýhodněn (byť i jeden) věřitel v okamžiku, kdy je dlužník v úpadku, a v důsledku toho aby bylo, byť i jen částečně, zmařeno uspokojení jiného věřitele, a na cizím majetku byla způsobena škoda nikoli malá.
 Nejvyšší soud konstatuje, že samotná námitka obviněného fakticky směřovala proti skutkovému stavu věci, neboť obviněný ve svém dovolání uváděl okolnosti, které byly v rozporu se skutkovým zjištěním, které soudy obou stupňů dovodily z výsledků provedeného dokazování. Tak tomu bylo i v případě, kdy dovolatel tvrdil, že si celou svou pohledávku za obchodní společností LKR Racing, s. r. o., vyplatil již v roce 2010, nebo že se domluvil s finančním úřadem na splátkách, které následně platil apod. Jak poznamenal soud prvního stupně na straně 7 svého rozsudku, ze znaleckého posudku jasně vyplývá, že si obviněný vyplatil od 14. 10. 2010, kdy byl vyhlášen rozsudek Okresního soudu v Olomouci týkající se poškozeného L. Š., do 31. 12. 2011 celý závazek obchodní společnosti za společníkem, tj. své osobě, který byl ve výši 1 486 283,50 Kč, z toho za rok 2011 částku 686 283,50 Kč, a to přesto, že splatné závazky obchodní společnosti činily ke dni 31. 12. 2010 (v rozsudku bylo patrně omylem uvedeno datum 31. 12. 2011 ) částku 358 927,26 Kč. Dále soud prvního stupně dospěl ke zjištění, mezi dovolatelem a finančním úřadem nebyla uzavřena žádná dohoda o splátkách vzniklého daňového nedoplatku. Ačkoli obviněný opakovaně slíbil, že závazky uhradí, nikdy tak neučinil.
 Co se týče věřitele Renault Trucks ČR, s. r. o., je námitka dovolatele zcela bezpředmětná. Provedenými důkazy (viz faktura č. ...... ze dne 30. 9. 2011 na částku 440 400 Kč, prodejní zálohová faktura č. ...... ze dne 20. 9. 2011 na částku 440 400 Kč, detail vozidla Renault Mascott DXI, výpis z registru vlastníků vozidel a zpráva jednatele prodejní společnosti) bylo zcela jasně prokázáno, že obchodní společnost LKR Racing, s. r. o., koupila od obchodní společnosti Renault Trucks ČR, s. r. o., vozidlo Renault Mascott 150.65 za částku 440 400 Kč včetně DPH, přičemž kupní cena byla uhrazena převodem z bankovního účtu manželky obviněného. Proto je tvrzení dovolatele, že se v důsledku toho jedná o závazek jeho manželky, evidentně mimo zjištěný skutkový stav. Rovněž


text:
tvrzení obviněného týkající se družstva Galaxit, bylo oběma soudy spolehlivě vyvráceno. Soud prvního stupně se k této výhradě vyjádřil na straně 7 rozsudku a následně odvolací soud na ni též reagoval na straně 6 napadeného usnesení. Pohledávce věřitele L. Š. se soud prvního stupně pečlivě věnoval a dostatečným způsobem vysvětlil její nedůvodnost na stranách 6 až 7 rozsudku. Nejvyšší soud proto nepovažuje za nutné se podrobněji k opakovaným připomínkám obviněného nad rámec soudy uvedených argumentů vyjadřovat.
 Konečně je možné poznamenat, že co se týče pohledávek věřitelů L. Ř. a M. K., obviněný zaměňuje věřitele zvýhodněného (L. Ř.) a věřitele poškozeného (M. K.). Je pravdou, že pohledávky v tak nízké hodnotě (pohledávka L. Ř. byla ve výši 200 Kč a pohledávka M. K. byla ve výši 360 Kč) by samy o sobě nemohly založit trestněprávní odpovědnost obviněného, protože zvýhodněním pouze věřitele L. Ř. by na cizím majetku jen stěží mohla být způsobena škoda dosahující částky nejméně 25 000 Kč (tj. podle hledisek § 138 odst. 1 tr. zákoníku škoda nikoli malá). Při zkoumání naplnění škodlivého následku přečinu podle § 223 odst. 1 tr. zákoníku je však nutné zohlednit zvýhodnění dalších věřitelů označených v tzv. skutkové větě výroku o vině rozsudku soudu prvního stupně (tj. obviněného L. K. a obchodní společnosti Renault Trucks ČR, s. r. o.). Uhrazením pohledávek všech zvýhodněných věřitelů, nebo jejich podstatných částí, a to navzdory stavu úpadku obchodní společnosti LKR Racing, s. r. o., a v rozporu se zásadami poměrného uspokojení ve smyslu § 5 insolvenčního zákona, obviněný částečně zmařil uspokojení ostatních věřitelů této obchodní společnosti v rozsahu 254 320,70 Kč. Škoda, jako zákonný znak zvýhodnění věřitele podle § 223 tr. zákoníku představuje rozdíl mezi částkou, kterou byla uspokojena pohledávka zvýhodněného věřitele, a částkou, která by tomuto věřiteli náležela při poměrném a rovnoměrném vypořádání konkursu, resp. při jiném vyřešení úpadku dlužníka, protože právě tento rozdíl představuje částku, o niž byli ostatní věřitele poškozeni (srov. přiměřeně usnesení Nejvyššího soudu ze dne 10. 3. 2004, sp. zn. 8 Tdo 242/2004, uveřejněné pod č. 6/2005 Sbírky soudních rozhodnutí a stanovisek Nejvyššího soudu).
 Za kvalifikovanou část dovolání, tj. relevantní dovolacímu důvodu § 265b odst. 1 písm. g), je možné obecně považovat vytýkané porušení zásady subsidiarity trestní represe podle § 12 odst. 2 tr. zákoníku. V posuzovaném případě však nemá opodstatnění. Obviněný L. K. ve svém dovolání pouze stručně konstatoval, že jeho jednání nenaplnilo takovou intenzitu společenské škodlivosti, aby muselo být trestáno nástroji trestního práva. K tomu Nejvyšší soud doplňuje, že podle nového trestního zákoníku, který nabyl účinnosti dnem 1. 1. 2010, a podle něhož byl posuzován čin obviněného, lze trestní odpovědnost pachatele a trestněprávní důsledky s ní spojené uplatňovat jen v případech společensky škodlivých, ve kterých nepostačuje uplatnění odpovědnosti podle jiného právního předpisu (§ 12 odst. 2 tr. zákoníku). Trestným činem je ovšem obecně každý protiprávní čin, který trestní zákon označuje za trestný a který vykazuje znaky uvedené v takovém zákoně (§ 13 odst. 1 tr. zákoníku). Zásadně tedy platí, že každý protiprávní čin, který vykazuje všechny znaky uvedené v trestním zákoníku,


text:
je trestným činem a je třeba vyvodit trestní odpovědnost za jeho spáchání. U obviněného pak nebyly zjištěny žádné takové okolnosti, které by vylučovaly možnost uplatnění trestní represe vůči jeho osobě, a ani sám obviněný ve svém dovolání neoznačil žádné skutečnosti, které by byly způsobilé zpochybnit závěr o společenské škodlivosti jeho jednání. Rovněž je nutno zmínit, že dovolatel nenavrhl, jaká jiná odpovědnost by u něj přicházela v úvahu. Nejvyšší soud je názoru, že předmětné jednání obviněného svou intenzitou dosáhlo předpokládané míry společenské škodlivosti, která vyžaduje uplatnění trestní odpovědnosti vůči dovolateli, a proto neshledal tuto námitku důvodnou (srov. zejména stanovisko trestního kolegia Nejvyššího soudu ze dne 30. 1. 2013, sp. zn. Tpjn 301/2012, publikované pod č. 26/2013 Sbírky soudních rozhodnutí a stanovisek Nejvyššího soudu, dále např. usnesení Nejvyššího soudu ze dne 20. 5. 2015, sp. zn. 5 Tdo 517/2015).
 Obviněný L. K. rovněž uplatnil dovolací důvod podle § 265b odst. 1 písm. l) tr. řádu, který může být naplněn ve dvou alternativách. Podle první z nich je tento dovolací důvod dán tehdy, pokud bylo rozhodnuto o zamítnutí nebo odmítnutí řádného opravného prostředku proti rozsudku nebo usnesení uvedenému v § 265a odst. 2 písm. a) až g) tr. řádu, aniž byly splněny procesní podmínky stanovené zákonem pro takové rozhodnutí. Druhá alternativa, na kterou také obviněný ve svém dovolání odkázal, dopadá na případy, kdy bylo rozhodnuto o zamítnutí nebo odmítnutí řádného opravného prostředku proti rozsudku nebo usnesení uvedenému v § 265a odst. 2 písm. a) až g) tr. řádu, přestože byl v řízení mu předcházejícím dán některý z důvodů dovolání podle § 265b odst. 1 písm. a) až k) tr. řádu. Podle názoru obviněného byl v předcházejícím řízení naplněn dovolací důvod podle § 265b odst. 1 písm. g) tr. řádu. K této námitce se Nejvyšší soud podrobně vyjádřil již výše, a neshledal ji opodstatněnou. Při neexistenci důvodu dovolání podle § 265b odst. 1 písm. g) tr. řádu, nemohlo dojít k naplnění druhé alternativy dovolacího důvodu podle § 265b odst. 1 písm. l) tr. řádu.
 Nejvyšší soud tak může shrnout, že podané dovolání z převážné části neodpovídá uplatněnému dovolacímu důvodu podle § 265b odst. 1 písm. g). Nejvyšší soud neshledal důvodnou ani námitku týkající se nerespektování hmotněprávní zásady subsidiarity trestní represe soudy obou stupňů. Proto na základě obsahu trestního spisu rozhodl o odmítnutí dovolání obviněného L. K. podle § 265i odst. 1 písm. e) tř. řádu, aniž by přezkoumával zákonnost a odůvodněnost napadeného rozhodnutí a správnost řízení jemu předcházejícího. V souladu s ustanovením § 265r odst. 1 písm. a) tr. řádu tak Nejvyšší soud učinil v neveřejném zasedání.


text:
31980L0987 - o sbližování právních předpisů členských států týkajících se ochrany zaměstnanců v případě platební neschopnosti zaměstnavatele | Nové ASPI | Wolters Kluwer ČR, a. s.
 ochrana zaměstnanců v případě platební neschopnosti zaměstnavatele
 ODDÍL I Oblast působnosti a definice (Čl.1-Čl.2)
 ODDÍL II Ustanovení o záručních institucích (Čl.3-Čl.5)
 ODDÍL III Ustanovení o sociálním zabezpečení (Čl.6-Čl.8)
 ODDÍL IV Obecná a závěrečná ustanovení (Čl.9-Čl.13)
 Předpisy EU a SDEU (63)
 Se vztahem k předpisu EU (27)
 Se vztahem k judikatuře SDEU (32)
 80/987/EHS
 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se ochrany zaměstnanců v případě platební neschopnosti zaměstnavatele
 přibližování legislativy; solventnost; sociální zabezpečení; zaměstnavatel; bezpečnost při práci; mzda;
 transpozice 118/2000 Sb.; 118/2000 Sb.; transpozice 435/2004 Sb.; 73/2006 Sb.; 153/2006 Sb.;
 Uveřejněno v č. 283/1980 Úřední věstník L na straně 23
 x xxxxxxxxxx xxxxxxxx xxxxxxxx xxxxxxxxx xxxxx xxxxxxxxxx xx xxxxxxx xxxxxxxxxxx x xxxxxxx xxxxxxxx xxxxxxxxosti zaměstnavatele
 (80/987/EHS)
 s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejmxxx xx xxxxxx xxx xxxx xxxxxxxx
 x xxxxxxx xx xxxxxxxxxx xxxxxxxxxx xxxxxxxxxx xxxx
 x xxxxxxx xx xxxxxxxxxx xxxxxxxxxxého a sociálního výboru (3),
 vzhledem k tomu, že je nezbytné přijmout předpisy na ochranu zaměstnanců v případě platební neschopnosti zaměstnavatelxx xxxxxxxxx xxx xxxxxxxx xxxxxx xxxxxx xxxxxxxxxxxx xxxxxxxxxxx x xxxxxxx xx xxxxxxxxxx xxxxxxxxxxx xxxxxxxxxxxxx x xxxxxxxxxx xxxxxxx xx xxxxxxxnství;
 vzhledem k tomu, že mezi členskými státy přetrvávají rozdíly, pokud jde o rozsah ochrany zaměstnanců v této oblasti; že je vhodné směřovat k omexxxx xxxxxx xxxxxxxx xxxxx xxxxx xxx xxxxx xxxx xx xxxxxxxxx xxxxxxxxxx xxxxx
 xxxxxxxx x xxxxx xx xx xxxxx xxxxxx xxxxxxxx xxxxxxxxxx xxxxxxxx xxxxxxsů při udržení jejich zvýšené úrovně smyslu článku 117 Smlouvy;
 vzhledem k tomu, že v důsledku zeměpisné polohy a současné struktury pracovních míst jx xxx xxxxx x xxxxxxx xxxxxxx xxxxxxx xx xxxxxxxxx xxxxxxx xx xxxxxxxxxxxxx
 xxxxxxxx x xxxxx xx xxxxx xxxxxxxxx xx xx xx xx xxxxx xxxx xxxx xxxxxx xxxxxxkého hospodářského společenství v souladu s aktem o podmínkách přistoupení Řecké republiky a o úpravě Smluv, a je proto vhodné stanovit v příloze směrnxxx xxx xxxxxxxx xxxxxxx xxxxxxxxx xxxxxxxxxxxx xxxxxxx xxxxxxxxxx xxxxx xxx xxxxxxxxx xxxxx xxx x xxxxx x xxxxxxxxx
 1. Tato směrnice se vztahuje na pohledávky zaměstnanců vyplývající z pracovních smluv nebo pracovních poměrx xxxx xxxxxxxxxxxxxxxx xxxxx xx xxxxxxxxx x xxxxxxxx xxxxxxxxxxxx xx xxxxxx xxx x xxxxx xx
 xx xxxxxxx xxxxx xxxxx xxxxxxxxx xxxxxxxx x xxxxxxx xxxxxxosti této směrnice pohledávky některých zaměstnanců z důvodu zvláštní povahy pracovní smlouvy nebo pracovního poměru zaměstnanců nebo z důvodu exisxxxxx xxxx xxxxx xxxxxxx xxx xxxxxxxxx xxxxxxxxxxxx xxxxxxxx xxxxx xx xxxxxxxxxx xxxxxxx xxxxxxxxxxx x xxxx xxxxxxxxx
 xxxxxx xxxxxxxxx xxxxxxxxxxů uvedených v prvním pododstavci je uveden v příloze.
 3. Tato směrnice se nevztahuje na Grónsko. Tato výjimka bude znovu přezkoumána, dojde-li ke změnxx xx xxxxxxxxx xxxxxxxxxxxxx x xxxx xxxxxxxx
 xx xxx xxxxx xxxx xxxxxxxx xx xxxxxxxxxxxxx xxxxxxxxx xx xxxxxxxx xxxxxxxxxxxx
 xx xxxxx xxxo požádáno x xxxxxxxx xxxxxx x xxxxxxx xxxxxxxxxxxxxx xxxxx xxxxxxxxxxx xxxxxxxx x xxxxxxxxx xxxxxxxx xxxxxxxxx xxxxxxxxx xxxxx xx xxxxxx xxxxxxxxxxxx xxxxxxjení pohledávek věřitelů, které umožňuje přihlédnout k pohledávkám uvedeným v čl. 1 odst. 1, a
 b) pokud orgán, který je na


text:
základě zmíněných právních a xxxxxxxxx xxxxxxxx xxxxxxxxxx
 x xxx xxxxxxx x xxxxxxxx xxxxxxx
 x xxxx xxxxxxxxxxx xxxxxxx xxxxxxx xxxxxxx xxxx xxxxxxxxxx xxxxxxxxxxxxxx x xxxxxxatek volných aktiv opravňujících k zahájení řízení.
 2. Tato směrnice se nedotýká vnitrostátního práva, pokud jde o definice výrazů „zaměstnanec“, „xxxxxxxxxxxxxxx xxxxxxxxx xxxxxxx xxxxxx x xxxxxxxxx xxxxxxx
 xxxxxxxxxx x xxxxxxxxx xxxxxxxxxxx
 xx xxxxxxx xxxxx xxxxxxx xxatření nezbytná k tomu, aby záruční instituce zajišťovaly, s výhradou článku 4, úhradu nesplacených pohledávek zaměstnanců, které vyplývají z pracoxxxxx xxxxx xxxx x xxxxxxxxxx xxxxxx x xxxxxx xx xxxxxx xx xxxxxx xxxx xxxxxxx xxxxx
 xx xxxx xxxxxxxxxx x xxxxxxxx x xx xxxxx xxxxx xxxxxxxxx xxxxx
 x xxx den, kdy vznikla platební neschopnost zaměstnavatele, nebo
 — den oznámení výpovědi dané dotčenému zaměstnanci z důvodu platební neschopnosti zaměxxxxxxxxxxx xxxx
 x xxx xxxxxx xxxxxxxx xxxxxxxxxxxx xxxxxxxxxxxxxx xxxx xxx xxxxxxxx xxxxxxxx xxxxxxx xxxx xxxxxxxxxx xxxxxx xxxxxxxxx xxxxxxxxxce, ke kterému došlo z důvodu platební neschopnosti zaměstnavatele.
 1. Členské státy mohou omezit povinnost záručních institucí uvedenýxx x xxxxxx x xxxxxxx xxxxxxxxxxx
 xx xxxxx xxxxxxx xxxxx xxxxxxx xxxxxxxx xxxxx xxxxxxxx xx xxxxx
 x x xxxxxxx xxxxx xxx x xxxxx x xxxxx xxxxxxx xxxxxxxx úhradu nesplacených pohledávek týkajících se odměny za tři poslední měsíce pracovní smlouvy nebo pracovního poměru, které spadají do období šesti měxxxx xxxxxxxxxxxxxxx xxx xxxxxx xxxxxxxx xxxxxxxxxxxx xxxxxxxxxxxxxxx
 x x xxxxxxx xxxxx xxx x xxxxx x xxxxx xxxxxxx xxxxxxxx xxxxxx xxxxxxxxxxxx xxhledávek týkajících se odměny za tři poslední měsíce pracovní smlouvy nebo pracovního poměru předcházejících den podání výpovědi zaměstnanci zaměsxxxxxxxxxx x xxxxxx xxxxxxxx xxxxxxxxxxxx xxxxxxxxxxxxxxx
 x x xxxxxxx xxxxx xxx x xxxxx x xxxxx xxxxxxx xxxxxxxx xxxxxx xxxxxxxxxxxx xxxxxxxxxx xxxajících se odměny za posledních osmnáct měsíců pracovní smlouvy nebo pracovního poměru předcházejících den vzniku platební neschopnosti zaměstnavxxxxx xxxx xxx xxxxxxxx xxxxxxxx xxxxxxx xxxx xxxxxxxxxx xxxxxx xxxxxxxxxxx x xxxxxx xxxxxxxx xxxxxxxxxxxx xxxxxxxxxxxxxxx x xxx xxxxxxx xxxxx xxxxské státy omezit povinnost uhradit pohledávky na odměnu za období osmi týdnů nebo za několik kratších období v celkové délce osmi týdnů.
 3. Aby se však zxxxxxxxx xxxxxxxxx xxxxxx xxx xxxxx xxxxxxxxxx xxxx xxxx xxxxxxxxx xxxxx xxxxxxx xxxxx xxxxxxxx xxx xxxxxx xx xxxxxx xxxxxxxxxxxx xxxxxx xxxxxxxxxxů horní hranici.
 Pokud členské státy využijí této možnosti, sdělí Komisi metody, podle kterých horní hranici stanoví.
 xxxxxxx xxxxx xxxxxxx xxxxxxxxxxx xxxxxxxxxxx xxxxxxxxxxx x xxxxxxxxx xxxxxxxxx xxxxxxxxxx xxxxx xxxxx x xxxxxxx xxxxxxx x xxxxxx xxxxxxxxx
 xx xajetek institucí musí být nezávislý na provozním jmění zaměstnavatelů a musí být vytvořen tak, aby nemohl být v úpadkovém řízení zabaven;
 b) zaměstnaxxxxxx xxxx xxxxxxxxx xx xxxxxxxxxxxx xxxxxx xx xxxx xxxxxxxxx xxxxxx xxxxxxx xxxxx
 xx xxxxxxxxx xxxxxxxxx xxxxxxx xxxxxxxxxx xx xxxxxxxxx xx xxxxxní povinnosti přispívat na financování.
 Ustanovení o sociálním zabezpečení
 Členské státy mohou stanovit, že se články 3, 4 a 5 xxxxxxxxxx xx xxxxxxxxx xxxxxxxxxxx x xxxxxxxxxxxxxx xxxxxxxxx xxxxxxx xxxxxxxxxx xxxxxxxxxxx xxxx x xxxxxxxxxxx xxxxxxxxxxx xxxx xxxxxxxxxxxxxch systémů sociálního zabezpečení, které stojí mimo zákonné systémy sociálního zabezpečení v členských státech.
 Členské státy přijmou oxxxxxxx xxxxxxxx x xxxxxxxxx xxxxx xxx xxxxxxxxxx xxxxxxxxx xxxxxxxxx xxxxxxxxxxxxxx xxxxxxxxxxxx xxxxxxxxxx x xxxxxxx x xxxxxxxxxxxxxx xxxxxxxxi systémy sociálního zabezpečení před vznikem jeho platební neschopnosti nemělo nepříznivý


text:
vliv na nárok zaměstnanců na dávky od těchto pojišťovacíxx xxxxxxxxxx xxxxx xxxx xxxxxxxxx xxxxxxxxxxx xxxxxxxx x xxxxxxxxx xxxxxxx
 xxxxxxx xxxxx xxxxxxxx xxx xxxx xxxxxxx xxxxxxxx xxxxxxxx xx ochranu zájmů zaměstnanců a osob, které již odešly z podniku nebo provozovny zaměstnavatele ke dni vzniku platební neschopnosti zaměstnavatele, pokxx xxx x xxxxxx xxxx xxxxxxxx xxxxx xx xxxxxxxx xxxxxxxx xxxxxx xxxxxxxxxxxxxxx xxxxxxxx xx xxxxxxx xxxxxxxxxxx xxxxxxxxxxx xxxx xxxxxxxxxxxxxxx xxstémů sociálního zabezpečení, které stojí mimo vnitrostátní zákonné systémy sociálního zabezpečení.
 Čxxxxx x
 xxxx xxxxxxxx xx xxxxxxxx xxxxxxxx xxxxxxxxx xxxxx xxxxxxxxxx xxxx xxxxxxxx xxxxxx x xxxxxxx xxxxxxxxx xxxxx xxxx xxx xxxxxxxxxxx xxxxxxxxxší.
 Tato směrnice se nedotýká možnosti členských států:
 a) přijmout nezbytná opatření, aby se zabránilo zneužívání;
 b) odmítnout nebo xxxxxx xxxxxxxxx xxxxxxx xxxxxxxxxx xxxxx xxxxxx x xxxx xxxxxxx xxxxxxxxx xxxxx xxxxxx xx xxxxx xx xxxxxxx xx xxxxxxx xxxxxxxxxx xxxx xxxxxxx x xxxxxxku zvláštních vztahů mezi zaměstnancem a zaměstnavatelem a společných zájmů vyjádřených v tajné dohodě mezi nimi.
 1. Členské státy uvedox x xxxxxxxx xxxxxx x xxxxxxx xxxxxxxx xxxxxxxx xxx xxxxxxxx xxxxxxx x xxxxx xxxxxxxx xx xxxxxxx xxxxx xxxxxx xx xxxxxx xxxxxxxxx xxxxxxxxxx x xxxx xxxxomí Komisi.
 2. Členské státy sdělí Komisi znění právních a správních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
 xx xxxxx xxxxxxxx xxxxxx xx xxxxxxxx xxxxxx xxxxxxx xxxxx xxxxxx xxxxxxxxxxx x xxx xx xxxxx x xxxxxxx xxxxxxx xxxxx xxxxxx xxxxxxx xxxxxxxx údaje, které jí umožní vypracovat zprávu o uplatňování této směrnice, již předloží Radě.
 V Luxxxxxxxx xxx xxx xxxxx xxxxx
 xxxxx xxxxx xxxx xxxxxxxxx xxxxxx xxxxxx xxxxxxxxx xx xxxxxxx xxx xx xxbové adrese http://eur-lex.europa.eu/LexUriServ/LexUriServ.do?uri=DD:05:01:31980L0987:CS:PDF


text:
5Afs61/2004
 è. j. 5 Afs 61/2004-49
 Nejvy11í správní soud rozhodl v senátì slo3⁄4eném z pøedsedkynì JUDr. Ludmily Valentové a soudcù JUDr. Lenky Matyá1ové a JUDr. Václava Novotného v právní vìci 3⁄4alobce: C. I., a. s., proti 3⁄4alovanému Celnímu øeditelství Brno, Koli1tì 21, Brno, o kasaèní stí3⁄4nosti 3⁄4alobce proti rozsudku Krajského soudu v Brnì ze dne 19. 11. 2003, è. j. 30 Ca 466/2001-28,
 Odùvodnìní: Kasaèní stí3⁄4ností se stì3⁄4ovatel domáhá zru1ení vý1e oznaèeného rozsudku Krajského soudu v Brnì, kterým byla zamítnuta 3⁄4aloba proti rozhodnutí 3⁄4alovaného ze dne 17. 7. 2001, è. j. 474/2001-01-0101/8, kterým bylo zamítnuto odvolání 3⁄4alobce proti rozhodnutí-dodateènému platebnímu výmìru Celního úøadu Bøeclav-dálnice ze dne 28. 11. 2000, è. j. 3675-0223/08/2000/CZ, kterým byla 3⁄4alobci jako3⁄4to ruèiteli podle § 260 zákona è. 13/1993 Sb., celní zákon ulo3⁄4ena povinnost zaplatit celní dluh ve vý1i 236 905 Kè. V kasaèní stí3⁄4nosti uplatòuje stì3⁄4ovatel dùvody podle § 103 odst. 1 písm. a) a d) zákona è.150/2002 Sb., soudní øád správní (s. ø. s.). Odvolává se na argumentaci v podané 3⁄4alobì, která byla podle nìj dostateèným dùvodem k vyhovìní 3⁄4alobì. Stì3⁄4ovatel poukazuje na to, 3⁄4e celní zákon dùslednì rozli1uje postavení, práva a povinnosti a odpovìdnost osob v celním øízení. Stì3⁄4ovatel v projednávané vìci vystupoval jako deklarant, tedy i osoba odpovìdná za vznik celního dluhu. Skuteènost, 3⁄4e deklarované zbo3⁄4í bylo v koneèném dùsledku pou3⁄4ito k jiným ne3⁄4 k deklarovaným úèelùm, nemohl stì3⁄4ovatel nikterak ovlivnit, nebo» mu nebyla známa a ani nemìl mo3⁄4nost ji jakkoli zjistit nebo ovlivnit. Stì3⁄4ovatel byl zmocnìn k proclení zbo3⁄4í a k poskytnutí individuální záruky, nebyl v postavení vývozce èi pøíjemce zbo3⁄4í, nikdy s ním vlastnicky nenakládal a ve vìci pouze zaji1»oval na základì plné moci jeho proclení. Jeho úmyslem tak bylo pouze splnìní povinností vyplývajících ze zmocnìní a z postavení pøímého zástupce deklaranta. Právním úkonùm stì3⁄4ovatele, který jednal jako pøímý zástupce, nelze pøisuzovat úèinky, které, jak je zøejmé ze skutkových okolností, evidentnì nezamý1lel. Rozhodnutí 3⁄4alovaného i rozhodnutí krajského soudu pøisoudilo poskytnuté individuální záruce nepøípustným extenzivním výkladem jiný obsah, ne3⁄4 který vyplýval z projevené vùle stì3⁄4ovatele. Celní úøad sám v pøijetí záruky konstatuje, 3⁄4e jde o záruku zaji1»ující celní operaci provádìnou na podkladì pøíslu1ného celního prohlá1ení, které jednoznaènì specifikovalo koneèné u3⁄4ití dová3⁄4eného zbo3⁄4í a jen pro takto specifikované urèení byla záruka poskytnuta. Krajský soud tentý3⁄4 skutkový dìj, tj. úmyslné protiprávní jednání deklaranta, který uvedl v omyl jak stì3⁄4ovatele, tak celní orgány, rozdílným zpùsobem vylo3⁄4il ve vztahu k stì3⁄4ovateli a ve vztahu k celním orgánùm. Stì3⁄4ovatel se pouze øídil pokyny deklaranta a na jejich základì zajistil, aby bylo procleno zbo3⁄4í; k zámìnì koneèného u3⁄4ití deklarovaného zbo3⁄4í do1lo zámìrnì ze strany deklaranta a koneèného pøíjemce dodávky, tedy bez vìdomí a úèasti stì3⁄4ovatele. Stì3⁄4ovatel tvrdí, 3⁄4e nemù3⁄4e nést jemu pøièítanou odpovìdnost za nesplnìní deklarovaných povinností, které jím nebylo zavinìno a on sám je nemohl nijak ovlivnit. Stì3⁄4ovatel trvá na tom, 3⁄4e záruka jím poskytnutá svým úèelem smìøovala pouze k zaji1tìní dovozu v souladu s deklarovanými skuteènostmi, nikoli ji3⁄4 pohledávky státu vzniklé na základì jejich následné protiprávní zmìny jakoukoli tøetí osobou. Stì3⁄4ovatel tak není osobou, která


text:
poskytla informace, v jejich3⁄4 dùsledku nebylo dlu3⁄4né clo nebo jeho èást vybráno a která si byla nebo mìla být vìdoma toho, 3⁄4e informace nejsou pravdivé. Krajský soud tím, 3⁄4e nevycházel pøi svém rozhodování z obsahu a smyslu celého návrhu a ani v odùvodnìní rozhodnutí se nevypoøádal se v1emi 3⁄4alobními námitkami, odepøel stì3⁄4ovateli pøístup ke spravedlnosti. V odùvodnìní rozsudku krajský soud nikterak nevysvìtlil, proè a z jakých dùvodù tvrzení 3⁄4alobce neuvìøil, èi provedením jakých dùkazù je pokládá za vyvrácené; v odùvodnìní poukazuje na tvrzení navrhovatele, dále je v1ak nijak nehodnotí. Stì3⁄4ovatel navrhuje, aby Nejvy11í správní soud pro dùvody, které stì3⁄4ovatel spatøuje v nesprávném právním posouzení, jako3⁄4 i v nepøezkoumatelnosti rozhodnutí krajského soudu zru1il a vìc mu vrátil dal1ímu øízení.
 Ze spisového materiálu vyplynulo, 3⁄4e dne 9. 2. 1999 bylo CÚ Bøeclav-dálnice podáno písemné celní prohlá1ení, kterým deklarant Z. Ch.-B. P., DIÈ X., H. 7, T., navrhl k propu1tìní do re3⁄4imu volného obìhu zbo3⁄4í specifikované v odst. 31 celního prohlá1ení jako N-alkany tì3⁄4ké C 14-C-18 s úèelem pou3⁄4ití jako èistící prostøedek. Stì3⁄4ovatel jednal jménem a ve prospìch deklaranta, jednalo se o zastoupení pøímé (JO/JP-odst. 54 celního prohlá1ení ). Celní dluh, jeho3⁄4 zaji1tìní stanoví pøi propu1tìní zbo3⁄4í do volného obìhu celní zákon jako povinné (§ 121 odst. 1 celního zákona), byl zaji1tìn ve smyslu ust. § 258 odst. 1 písm. b) celního zákona ruèením, a to individuální zárukou. V záruèní listinì ze dne 9. 2. 1999 stì3⁄4ovatel poskytl celnímu úøadu Bøeclav-dálnice záruku ve vý1i 288 275 Kè a zavazuje se spoleènì a nerozdílnì s dlu3⁄4níkem (deklarantem v listinì specifikovaným jménem a pøíjmením, obchodním názvem, DIÈ, adresou a tel. èíslem), splnit celní dluh, který vznikl v souvislosti s propu1tìním zbo3⁄4í do celního re3⁄4imu jiného ne3⁄4 tranzitu, s poru1ením podmínek povoleného re3⁄4imu s ekonomickým úèinkem anebo provozováním celního skladu, s nakládáním se zbo3⁄4ím nebo s doèasným uskladnìním zbo3⁄4í, a který nebyl splnìn v zákonné lhùtì nebo ve lhùtì stanovené jiným rozhodnutím a byla za nìj poskytnuta záruka. Zaji1tìním a stanovením celního dluhu se rozumí zaji1tìní a stanovení cla, daní a poplatkù, vybraných pøi dovozu, vèetnì jejich pøíslu1enství s výjimkou penì3⁄4itých pokut. Vý1e oznaèený celní úøad tého3⁄4 dne pøijal prohlá1ení o záruce vystavené stì3⁄4ovatelem k zaji1tìní celního dluhu pro operaci provádìnou na podkladu celního prohlá1ení pøijatého dne 9. 2. 1999 pod èíslem 10223259-00663-4 a podle § 260 odst. 2 celního zákona povolil, aby se stì3⁄4ovatel stal ruèitelem. Potvrzením z tého3⁄4 dne potvrdil stì3⁄4ovatel oznámení rozhodnutí, souèasnì se písemnì vzdal práva podat opravný prostøedek.
 Na základì celního prohlá1ení pøedlo3⁄4eného stì3⁄4ovatelem s uvedením údajù o zbo3⁄4í celní úøad zbo3⁄4í propustil do re3⁄4imu volného obìhu. Pøi vymìøení cla a daní pøitom vycházel z údajù deklarovaných v celním prohlá1ení a pøilo3⁄4ených dokladech. Z faktury vystavené prodávajícím S., a. s. B., V. h. B., IÈO X. ze dne 9. 2. 1999 bylo zji1tìno, 3⁄4e je dodáváno kupujícímu, který je pøíjemcem, a to B. P., Z. Ch., S. m. 29 M. L., È. r., IÈO X., DIÈ: X., dále je zøejmé, 3⁄4e je dodáváno zbo3⁄4í N-alkany tì3⁄4ké C14-C18 (N.C.S. 27100041), støední oleje


text:
na specifické zpracování v mno3⁄4ství 22,320 tun v cenì 12 834 DEM, zbo3⁄4í bylo dopravováno v cisternì kupujícího. Skuteènost, 3⁄4e oznaèení kupujícího na faktuøe není identické s oznaèením deklaranta, tak jak je uvedeno v obchodním rejstøíku, kdy není uvedeno jméno a pøíjmení fyzické osoby, které je obchodním jménem fyzické osoby, a dále je uvedena jiná adresa, je z toto3⁄4ného identifikaèního èísla i DIÈ nepochybné, 3⁄4e se jedná o deklaranta, nikoli osobu neexistující. Skuteènost, 3⁄4e by dodávané zbo3⁄4í deklarant neobdr3⁄4el ostatnì v øízení ani nebyla zpochybnìna, naopak bylo zji1tìno a prokázáno, 3⁄4e deklarant, jakkoli byl oznaèen, identické zbo3⁄4í prodal, a to na základì kupní smlouvy uzavøené na dobu neurèitou ze dne 1. 1. 1999 mezi Z. Ch.-B. P., IÈO X., T., jako dodavatelem a prodávajícím na stranì jedné a firmou T. spol. s r. o., P. 1811/34, P. 4, IÈO X. jako odbìratelem a kupujícím na stranì druhé. Kromì dodávek tì3⁄4kých alkanù byly pøedmìtem smlouvy dodávky motorové nafty tø. D a dodávky metylesteru øepky olejné. Jednotkou dodaného zbo3⁄4í pøitom bylo v3⁄4dy 1 kg motorové nafty, 1 kg metylesteru ØO a 1 kg tì3⁄4kých alkanù. Dodávky zbo3⁄4í jednatel spoleènosti v prùbìhu celního øízení potvrdil. Z celního prohlá1ení bylo zji1tìno, 3⁄4e v odst. 31 je deklarováno zbo3⁄4í: 1 cisterna, N-alkany tì3⁄4ké C 14-C18-bude pou3⁄4it jako èistící prostøedek.
 Podle podpolo3⁄4ky zbo3⁄4í uvedené v celním prohlá1ení 27100041 s doplòkovým kódem 90 se mìlo jednat o støední oleje urèené pro specifické zpracování, jiné ne3⁄4 petroleje urèené pro specifické zpracování. Na základì deklarovaných údajù bylo vymìøeno clo ve vý1i 0 Kè, DPH 51 370 Kè. Po propu1tìní zbo3⁄4í do navr3⁄4eného re3⁄4imu byla Cením úøadem Praha 1-Inspektorátem celní a finanèní strá3⁄4e provedena ve smyslu ust. § 127 celního zákona následná kontrola u odbìratele za úèelem ovìøení pravdivosti údajù uvedených v celním prohlá1ení ze dne 9. 2. 1999, které pøedlo3⁄4il v pøímém zastoupení deklaranta stì3⁄4ovatel. Z provedeného dokazování bylo zji1tìno, 3⁄4e sazební zaøazení zbo3⁄4í v kontrolovaném písemném celním prohlá1ení je nesprávné, proto3⁄4e zbo3⁄4í v nìm deklarované bylo prodáno jako surovina na výrobu bionafty (nikoli jako èistící prostøedek) a v souladu s celním sazebníkem naø. vlády è. 303/1998 Sb. a V1eobecných pravidel pro interpretaci Harmonizovaného systému, které jsou jeho nedílnou souèástí, mìlo být zbo3⁄4í zaøazeno do podpolo3⁄4ky celního sazebníku 27100066 s doplòkovým kódem 52 (tì3⁄4ké plynové oleje urèené pro jiné úèely ne3⁄4 specifické a chemické zpracování s obsahem síry nepøesahujícím 0,05 procent hmotnostních); doplòkovému kódu odpovídají plynové oleje pro výrobu bionafty, smìsi paliv a maziv pou3⁄4ívané jako suroviny èi polotovary pro výrobu bionafty, ropné destiláty z primární destilace nebo krakované ropné suroviny èi polotovary pro výrobu bionafty, uhlovodíkové produkty získané jako vedlej1í produkt pøi tì3⁄4bì zemního plynu nebo ropy pou3⁄4ívané jako suroviny èi polotovary pro výrobu bionafty.
 Na základì zji1tìných skuteèností byl deklarantovi (dlu3⁄4níkovi) ve smyslu ust. § 46 odst. 7 zákona è. 337/1992 Sb., o správì daní a poplatkù dodateènì vymìøen rozdíl na dani z pøidané hodnoty a spotøební dani, a to ve vý1i mezi èástkou stanovenou, která mìla být pøi propu1tìní do volného obìhu vymìøena a èástkou skuteènì


text:
vymìøenou; skuteèná vý1e vzniklého celního dluhu èinila 236 905 Kè, z toho spotøební daò 194 184 Kè a DPH 42 721 Kè.
 Zásadní v projednávané vìci je zji1tìní, 3⁄4e pøi propu1tìní zbo3⁄4í do re3⁄4imu volného obìhu na základì celního prohlá1ení pøedlo3⁄4eného stì3⁄4ovatelem v pøímém zastoupení deklaranta do1lo k vymìøení cla a daní v nesprávné vý1i. V záruèní listinì stì3⁄4ovatel jako ruèitel poskytl CÚ Bøeclav-dálnice záruku ve vý1i 288 275 Kè a písemnì se zavázal, 3⁄4e spoleènì a nerozdílnì s dlu3⁄4níkem-deklarantem Z. Ch.-B. P., H. 7, T., splní celní dluh, který vznikl nebo vznikne v souvislosti s propu1tìním zbo3⁄4í do celního re3⁄4imu jiného ne3⁄4 tranzitu, který nebyl splnìn v zákonné lhùtì a byla na nìj poskytnuta záruka.
 Dodateèným platebním výmìrem ze dne 31. 8. 2000, è. j. 3675-0223/08/2000, vydaným CÚ Bøeclav-dálnice byla deklarantovi Z. Ch. vymìøena dodateènì ve vý1i rozdílu spotøební daò 194 184 Kè a DPH ve vý1i 42 721 Kè. Dodateèný platební výmìr nebyl dlu3⁄4níkovi doruèen, zásilku vrátila po1ta zpìt se záznamem adresát odstìhován bez udání adresy, firma zru1ena. Celní úøad poté doruèil dlu3⁄4níkovi v souladu s ust. § 19 odst. 2 zákona è. 337/1992 Sb. veøejnou vyhlá1kou. Dlu3⁄4níkovi tak bylo zákonným zpùsobem doruèeno, dodateèný platební výmìr je pravomocný.
 Rozhodnutím ze dne 28. 11. 2000, è. j. 3675-0223/08/2000/CZ, vydal CÚ Bøeclav-dálnice rozhodnutí, v nìm3⁄4 stanovil, po zji1tìní, 3⁄4e dlu3⁄4ník Z. Ch. nezaplatil celní dluh ve stanovené vý1i, s odkazem na ust. § 260 celního zákona, povinnost stì3⁄4ovateli jako ruèiteli vý1e uvedený celní dluh uhradit. Proti tomuto rozhodnutí podal stì3⁄4ovatel odvolání, v nìm3⁄4 namítá, 3⁄4e rozsah ruèitelského závazku byl jednoznaènì vymezen jednotnou celní deklarací pøijatou dne 9. 2. 1999 a odmítá vztahovat uvedený závazek na jiný druh zbo3⁄4í a jeho urèení, ne3⁄4 jak bylo oznaèeno v celní faktuøe a prohlá1ení kupujícího deklaranta. Odvolání 3⁄4alovaný rozhodnutím ze dne 17. 7. 2001, è. j. 474/2001-01-0101/8, zamítl, pøitom se podrobnì s námitkami stì3⁄4ovatele vypoøádal.
 Podle ustanovení § 75 odst. 2 s. ø. s. soud pøezkoumává napadené rozhodnutí v mezích 3⁄4alobních bodù. Rozsah pøezkumné èinnosti krajského soudu byl vymezen v 3⁄4alobì, v ní3⁄4 stì3⁄4ovatel uvádìl opìtovnì pouze námitky stran rozsahu a obsahu ruèitelského závazku; jiné skuteènosti zpochybòující oprávnìní 3⁄4alovaného po3⁄4adovat placení celního dluhu neuplatnil. Uplatnìným rozsahem 3⁄4alobních bodù tak byl vymezen i rozsah odùvodnìní krajského soudu. Stì3⁄4ovatel namítá, 3⁄4e krajský soud v odùvodnìní svého rozhodnutí pouze opakoval tvrzení 3⁄4alovaného, ani3⁄4 je dále vyhodnotil. Krajský soud poté, kdy pøezkoumal rozhodnutí 3⁄4alovaného, které obsahovalo podrobné odùvodnìní, z nìho3⁄4 je zøejmé z jakých právních i skutkových skuteèností 3⁄4alovaný vycházel, se s právní kvalifikací 3⁄4alovaného ztoto3⁄4nil, kdy3⁄4 dospìl k závìru, 3⁄4e poskytnutá záruka nemù3⁄4e být vztahována na jiný ne3⁄4 skuteèný celní dluh a vztahuje se v dané vìci na zaji1tìní celního dluhu a3⁄4 do vý1e 288 275 Kè. Rozsudek krajského soudu obsahuje odùvodnìní, o které soud svùj právní názor opøel, a nelze tak bez dal1ího pova3⁄4ovat jeho rozhodnutí za nepøezkoumatelné jen z toho dùvodu, 3⁄4e by mohlo být výsti3⁄4nìj1í.
 V projednávané vìci stì3⁄4ovatel není ve sporu o tom, 3⁄4e bylo na základì záruèní listiny poskytnuto zaji1tìní celního dluhu


text:
zárukou a 3⁄4e ve smyslu ust. § 256 písm. c) celního zákona se jednalo o individuální zaji1tìní celního dluhu. Není ve sporu ani v tom, 3⁄4e deklarantem byla osoba existující, 3⁄4e deklarované zbo3⁄4í existovalo, bylo dodáno pro výrobu bionafty. Není rozpor ani v zatøídìní zbo3⁄4í do podpolo3⁄4ky celního sazebníku 27100066 s doplòkovým kódem 52. Sporná je toliko interpretace obsahu ruèitelského závazku. Z obsahu záruèní listiny vyplývá, 3⁄4e 3⁄4alobce poskytl CÚ Bøeclav individuální záruku ve vý1i 288 275 Kè a zavázal se spoleènì a nerozdílnì s dlu3⁄4níkem splnit celní dluh, který vznikl v souvislosti s propu1tìním zbo3⁄4í do navrhovaného re3⁄4imu.
 Podle ust. § 46 odst. 7 zákona è. 337/1992 Sb., o správì daní a poplatkù, dle kterého se v øízení postupuje, zjistí-li se 3⁄4e stanovená daòová povinnost je nesprávnì ni3⁄41í oproti zákonné daòové povinnosti, správce danì dodateènì vymìøí daò ve vý1i rozdílu a takto dodateènì stanovenou daò souèasnì pøedepí1e. Právní moc rozhodnutí o pùvodním vymìøení danì není jejímu dodateènému stanovení na pøeká3⁄4ku. K námitce stì3⁄4ovatele , 3⁄4e bylo nutno nejdøíve pùvodní rozhodnutí zru1it a teprve poté rozhodnout o nové vý1i danì, by» ji stì3⁄4ovatel uplatnil v doplnìní kasaèní stí3⁄4nosti po stanovené lhùtì, Nejvy11í správní soud konstatuje, 3⁄4e 3⁄4alovaný nepochybil, vydal-li dodateèný platební výmìr, ani3⁄4 by ru1il rozhodnutí o pùvodnì vymìøené dani. Nejedná se tak v projednávané vìci o nulitní rozhodnutí, pøièem3⁄4 k takové vadì by musel Nejvy11í správní soud ve smyslu ust. § 109 odst. 2 s. ø. s. i bez návrhu pøihlédnout.
 Jako deklarant v projednávané vìci vystupovala osoba, o její3⁄4 toto3⁄4nosti není pochyb. Ze spisu vyplynulo, 3⁄4e deklarant je podnikatelem zapsaným v obchodním rejstøíku, je dr3⁄4itelem 3⁄4ivnostenského oprávnìní ev. èíslo X., vydaného Okresním 3⁄4ivnostenským úøadem v Karlových Varech dne 6. 2. 1998 s pøedmìtem podnikání: nákup, prodej a skladování paliv maziv vèetnì jejich dovozu, a bylo mu vydáno dne 23. 4. 1998 FÚ v Tou3⁄4imi osvìdèení o registraci k daním è. j. X. Stì3⁄4ovatel nebyl v projednávané vìci v postavení, kdy jako deklarant vystupuje v øízení osoba, o ní3⁄4 je následnì zji1tìno, 3⁄4e neexistuje; v takovém pøípadì je tøeba záruèní listinu poskytnutou na základì plné moci udìlené neexistujícím subjektem pova3⁄4ovat za neplatnou a v dùsledku toho nelze pova3⁄4ovat úkony osoby, která jednala pouze jako pøímý zástupce deklaranta za úkony, kterými projevila svoji vùli navrhnout pøedmìtné zbo3⁄4í k propu1tìní do volného obìhu. Pouze v takovém pøípadì nelze po3⁄4adovat na osobì jednající v pøímém zastoupení splnìní ruèitelského závazku, nebo» tento v dùsledku neplatnosti záruèní listiny nevznikl. Právním úkonùm stì3⁄4ovatele, jednajícímu jako pøímý zástupce, nelze tak pøisuzovat úèinky, které evidentnì nezamý1lel, nebo» nemohl mít vùli navrhnout zbo3⁄4í k propu1tìné do volného obìhu. Vystupoval-li v1ak stì3⁄4ovatel na základì plné moci jako pøímý zástupce deklaranta, který existuje, nelze ze skuteènosti, 3⁄4e deklaranta nelze zastihnout a 3⁄4e 3⁄4alovaný nemù3⁄4e úèinnì celní dluh uplatnit na nìm, ale ani ze skuteènosti, 3⁄4e v dùsledku nesprávných údajù poskytnutých deklarantem následnì do1lo k odli1nému zatøídìní zbo3⁄4í a v dùsledku toho k dodateènému domìøení daní dovozovat, 3⁄4e 3⁄4alobci ruèitelský závazek nevznikl.
 Dlu3⁄4níkem je deklarant. V pøípadì nepøímého zastoupení podle ust.


text:
§ 107 odst. 2 písm. b) celního zákona jedná zástupce vlastním jménem ve prospìch zastoupené osoby , je dlu3⁄4níkem také osoba, v její3⁄4 prospìch se celní prohlá1ení èiní, tzn. ten, kdo se nechal zastupovat. Je-li celní prohlá1ení na propu1tìní zbo3⁄4í do volného obìhu uèinìno na podkladì informací, v jejich3⁄4 dùsledku nebylo vybráno dlu3⁄4né clo a danì v nále3⁄4ité vý1i, osoba, která tyto informace poskytla, a která si byla vìdoma nebo si mìla být vìdoma toho, 3⁄4e informace nejsou pravdivé, je také dlu3⁄4níkem (§ 238 odst. 3 celního zákona). Je-li nìkolik osob odpovìdno za splnìní celního dluhu, pova3⁄4ují se za spoleèné a nerozdílné dlu3⁄4níky a celní úøad si mù3⁄4e vybrat kteroukoliv z nich a po3⁄4adovat na ní splnìní celého celního dluhu.
 Ruèení individuální zárukou s pou3⁄4itím záruèní listiny znamená, 3⁄4e je ruèeno za celní dluh, který vznikl nebo by mohl vzniknout z jedné operace provádìné jedním dlu3⁄4níkem. Ruèení se poskytuje v rozsahu stanoveném záruèní listinou, její3⁄4 formu, obsah a nále3⁄4itosti stanovila-pro posuzované období-vyhl.è. 135/1998 Sb.
 K povinnosti uhradit celní dluh za dlu3⁄4níka-deklaranta se stì3⁄4ovatel zavázal sám v záruèní listinì, o její3⁄4 pravosti nevznikly pochybnosti, pøièem3⁄4 urèil rozsah ruèitelského závazku èástkou 288 275 Kè (§ 260 odst. 1, 2 celního zákona).


text:
Elektronický nos, elektronický jazyk - CZ - O.K. SERVIS BioPro s.r.o.
 Úvod > Přístroje > Elektronický nos, elektronický jazyk > Zemědělství
 Elektronické nosy pro laboratorní analýzy Fox, Gemini, Heracles Firma O.K. SERVIS BioPro s.r.o., nabízí široký sortiment elektronických identifikačních přístrojů pro detekci, analýzu a rozlišení vůní, pachů, aromatických a všech druhů těkavých látek. Stejně jako lidský nos, umožňuje i elektronický nos komplexní analýzu nestálých látek produkovaných u kapalin, plynů nebo pevných vzorků.
 Pod názvem „elektronický jazyk“ uvádíme na trh analyzátor na principu plynové chromatografie určený k senzorické analýze chuťových vjemů u kapalných vzorků nebo pevných látek rozpuštěných v kapalině. Stejně jako lidský jazyk, poskytuje tento elektronický komplexní analyzátor senzorický chuťový vjem, tzv.“otisk chuti" ve směsích organických/anorganických látek. Analyzátor se skládá ze tří hlavních částí: vzorkovací systém, detekční systém, sběr a zpracování dat pomocí patentovaného programu. Elektronických jazyk je specificky navržen pro analýzu chuti v oblasti výzkumu a vývoje a pro sledování procesů a kontroly kvality.
 Vývoj a výzkum výrobků s ohledem na chuťovou orientaci zákazníka Minimalizace reklamací od zákazníků díky standardnímu chuťově - aromatickému profilu jednotlivých šarží Opakovaný chuťový screening s ověřením více podobných receptur k optimalizaci výrobku Nastavení vnitřních organoleptických standardů Časová a finanční úspora v závislosti na urychlení vývoje produktu
 Prospekty ke stažení( Vyplněním a odesláním tohoto formuláře se vám zpřístupní dokumenty ke stažení )Prohlášení O.K.SERVIS BioPro, s.r.o. k ochraně Vašich osobních údajů:Při vyplňování formuláře na stránkách www.biopro.cz poskytujete své osobní údaje dle ustanovení § 4 zákona č. 101/2000 Sb., o ochraně osobních údajů. O.K. SERVIS Biopro, s.r.o. si uvědomuje důvěrnost Vašich osobních údajů a působnost zákona o ochraně osobních údajů.Společnost O.K.SERVIS BioPro, s.r.o., zpracovává osobní údaje osob zaregistrovaných prostřednictvím webových stránek www.biopro.cz, jakožto i všechny údaje získané ze zaslaných dotazů, anket apod., a to po dobu neurčitou, do odvolání souhlasu daného každou zaregistrovanou osobou. Osoby poskytující informace berou na vědomí, že svůj souhlas mohou kdykoliv písemně odvolat a O.K.SERVIS BioPro, s.r.o. následně údaje o těchto osobách zlikviduje.Společnost O.K.SERVIS BioPro, s.r.o., jako provozovatel stránek www.biopro.cz tímto informuje subjekty poskytující informace, že veškeré údaje získané výše uvedenými způsoby považuje za vysoce důvěrné a použije je pouze pro vlastní potřebu ve smyslu zákona č. 101/2000 Sb. o ochraně osobních údajů ke zlepšení svých služeb a k marketingovým účelům společnosti O.K.SERVIS BioPro, s.r.o. Vaše osobní údaje nebudou bez Vašeho souhlasu poskytnuty jiné společnosti.Pokyny k registraci - vyplňte prosím formulář viz níže (všechna pole jsou povinná).
 Firma Jméno, příjmení Email Poznámka
 Souhlasím s podmínkami použití systému www.biopro.cz Chcete být informování o novinkách, akčních nabídkách či seminářích? Přihláška newsletterProhlášení O.K.SERVIS BioPro, s.r.o. k ochraně Vašich osobních údajů:Při vyplňování formuláře na stránkách www.biopro.cz poskytujete své osobní údaje dle ustanovení § 4 zákona č. 101/2000 Sb., o ochraně osobních údajů. O.K. SERVIS Biopro, s.r.o. si uvědomuje důvěrnost Vašich osobních údajů a působnost zákona o ochraně osobních údajů.Společnost O.K.SERVIS BioPro, s.r.o., zpracovává osobní údaje osob zaregistrovaných prostřednictvím webových stránek www.biopro.cz, jakožto i všechny údaje získané ze zaslaných dotazů, anket apod., a to po dobu neurčitou, do odvolání souhlasu daného každou zaregistrovanou osobou. Osoby poskytující informace berou


text: na vědomí, že svůj souhlas mohou kdykoliv písemně odvolat a O.K.SERVIS BioPro, s.r.o. následně údaje o těchto osobách zlikviduje.Společnost O.K.SERVIS BioPro, s.r.o., jako provozovatel stránek www.biopro.cz tímto informuje subjekty poskytující informace, že veškeré údaje získané výše uvedenými způsoby považuje za vysoce důvěrné a použije je pouze pro vlastní potřebu ve smyslu zákona č. 101/2000 Sb. o ochraně osobních údajů ke zlepšení svých služeb a k marketingovým účelům společnosti O.K.SERVIS BioPro, s.r.o. Vaše osobní údaje nebudou bez Vašeho souhlasu poskytnuty jiné společnosti.Zaškrtněte z které oblasti máte zájem o zasílání newsletteru.


text:
SPOLU Olomouc nabízí práci | Helpnet
 SPOLU Olomouc nabízí práci
 Na pozice vedoucí Střediska podpory integrace (vedoucí a sociální pracovník) a koordinátor sociální služby(sociální pracovník).
 SPOLU Olomouc, organizace poskytující sociální služby lidem s mentálním postižením vyhlašuje výběrové řízení na dvě pracovní pozice.
 Výběrové řízení na pozici 1:
 Vedoucí Střediska podpory integrace (vedoucí a sociální pracovník)
 Nabízíme: zajímavou, náročnou a smysluplnou práci v malém kolektivu | prostor pro tvůrčí práci | možnost dalšího vzdělávání | pružná pracovní doba.
 Požadavky na pozici: odborná kvalifikace dle § 110 zákona č. 108/2006 Sb. (VŠ nebo VOŠ) | trestní a morální bezúhonnost | zdravotní způsobilost | schopnost řídit práci v týmu | schopnost týmové spolupráce | schopnost samostatné práce | otevřenost ke zkušenostem a ke změně | organizační schopnosti | zodpovědnost | flexibilita | zkušenosti s prací s lidmi s mentálním postižením výhodou.
 Náplň práce: řídí koordinátory a metodiky sociálních služeb SPI | podílí se na projektové činnosti, administrativním a provozním chodu SPI | personální práce SPI | zodpovídá za hospodaření SPI, za dokumentaci a evidenci programů SPI, vzdělávání a odbornou průpravu pracovníků SPI | sociální práce - koordinace služby Osobní asistence.
 Nástup od 14. května 2012 (zástup za MD a RD)
 0,5 (Vedoucí SPI) + 0,5 (Koordinátor soc. služby Osobní asistence)
 Vvýběrové řízení na pozic 2:
 Koordinátor sociální služby (sociální pracovník)
 Požadavky na pozici: odborná kvalifikace dle § 110 zákona č. 108/2006 Sb. (VŠ nebo VOŠ) | trestní a morální bezúhonnost | zdravotní způsobilost | schopnost týmové spolupráce | organizační schopnosti | zkušenosti s prací s lidmi s mentálním postižením výhodou | zkušenosti s vedením týmu výhodou.
 Náplň práce: koordinace služby Aktivizační a rozvojové programy (dle § 66 zákona č. 108/2006 Sb.) | jednání s uživateli služby | vyhledávání a koordinace pracovníků v sociálních službách | spolupráce na projektové činnosti a tvorbě vnitřních pravidel služby | zástupné asistence.
 Nástup od 1. května 2012 (zástup za MD a RD)
 od 1.5.2012 – 0,5 úvazku; od 18.6.2011 – 1,0 úvazek
 Strukturovaný životopis a motivační dopis zasílejte do 30. 3. 2012 mailem nebo poštou. Heslem označte předmětu mailu nebo obálku:
 VÝBĚROVÉ ŘÍZENÍ 1 nebo 2
 Více informací na www.spoluolomouc.cz | AKTUALITY


text:
⭐Pedagogika volného času
 Download "Pedagogika volného času"
 1 Pedagogika volného času PhDr. Jiřina Pávková Katedra pedagogiky, Univerzita Karlova v Praze, Pedagogická fakulta d alší vzdělávání pedagogických pracovníků na PedF uk Praha (CZ.1.07/1.3.00/ ) 12 PEDAGOGIKA VOLNÉHO ČASU PhDr. Jiřina Pávková Katedra pedagogiky, Univerzita Karlova v Praze, Pedagogická fakulta Studium: Vychovatelství Kurz: Pedagogika volného času 23 OBSAH Úvod 6 1 Základní poznatky o pedagogice volného času a výchově ve volném čase Pedagogika volného času jako vědní obor Základní pojmy pedagogiky volného času Funkce výchovy ve volném čase Cíle, podmínky a prostředky výchovy ve volném čase Specifické požadavky na výchovu ve volném čase 23 2 Přehled subjektů, které se podílejí na výchově ve volném čase Význam rodiny pro utváření vztahu k volnému času Podíl školy na pedagogickém ovlivňování volného času Přehled školských výchovných zařízení, která se podílejí na výchově ve volném čase Školská výchovná zařízení pro zájmové vzdělávání Školská výchovná a ubytovací zařízení Školská zařízení pro ústavní a ochrannou výchovu Příklady dalších subjektů, které se zabývají výchovou ve volném čase 55 3 Výchovně-vzdělávací činnosti v době mimo vyučování Činnosti odpočinkové a rekreační Zájmové činnosti Veřejně prospěšné činnosti Příprava žáků a studentů na vyučování Sebeoblužné činnosti 79 4 Některé psychologické aspekty výchovy ve volném čase Výchova ve volném čase s přihlédnutím k věkovým zvláštnostem účastníků Utváření vztahů mezi účastníky výchovného procesu a komunikace ve volném čase Požadavky psychohygieny při výchově ve volném čase 91 34 4.4 Podíl základních lidských činností a jejich výchovné využití ve volném čase Osobnost vychovatele, pedagoga volného času Současné trendy a problémy ve výchově ve volném čase Současné trendy v oblasti respektování požadavků na výchovu ve volném čase Současné trendy v oblasti forem výchovy ve volném čase Současné trendy v oblasti výchovných postupů Současné trendy v oblasti vztahu vyučování a výchovy ve volném čase Současné trendy v oblasti profesní přípravy vychovatelů a pedagogů volného času Některé problémy, se kterými se setkávají vychovatelé a pedagogové volného času ve své praxi Zajišťování bezpečnosti a ochrany zdraví při práci s dětmi ve volném čase Obecné poznatky o zajišťování bezpečnosti Vybrané zásady bezpečnosti při činnostech v různých prostředích Vybrané právní předpisy pro práci s dětmi ve volném čase 139 Seznam použité a doporučené literatury 142 45 Anotace Text poskytuje základní poznatky z pedagogiky volného času. Vymezuje ji jako vědní obor, vysvětluje základní pojmy, se kterými pracuje. Podává přehled subjektů, které se zabývají výchovou ve volném čase, charakterizuje výchovně-vzdělávací činnosti v době mimo vyučování. Řeší problematiku výchovy ve volném čase i z vybraných psychologických aspektů. Věnuje pozornost současným trendům a některým problémům v oblasti výchovy ve volném čase. Upozorňuje na důležitost zajišťování bezpečnosti a ochrany zdraví při práci s dětmi. Klíčová slova volný čas, výchova ve volném čase, pedagogika volného času, volnočasové aktivity, zájmové vzdělávání, osobnost pedagoga volného času, psychohygiena, animace, výchova zážitkem, participace, bezpečnost a ochrana zdraví Keywords Leisure Time, Leisure Education, Leisure Time Pedagogy, Leisure Activity, Nonformal Education, Personality of Educator in Leisure Time, Mental Hygiene, Animation, Experience Education, Participation, Security and Health Protection 56 Úvod Pedagogika volného času je vědní obor,


text: který se zabývá teorií i praxí výchovy ve volném čase. Využívání volného času se v současné době stává velmi aktuální otázkou. Doba volného času, ve které si každý jedinec může svobodně zvolit, jak ji využije, přináší příjemné zážitky, možnost odpočinku, relaxace, ale i rozvoje osobnosti. Volný čas však také může vyvolávat problémy, např. pocit nedostatku volného času, bezradnost při vyplňování volného času, volba nevhodných aktivit. Hlavním cílem výchovy ve volném čase je naučit vychovávané jedince s volným časem dobře hospodařit, považovat ho za reálně významnou životní hodnotu. O splnění těchto cílů lze usilovat v každém věku, návyky získané v dětství a mládí však bývají nejpevnější. Předkládaná učebnice se proto ve významné míře zabývá výchovou dětí a mládeže ve volném čase. Je určena pro studenty, kteří se připravují na povolání vychovatele nebo pedagoga volného času. Může však být užitečným zdrojem informací i pro ostatní pedagogy, dobrovolné pracovníky, rodiče. Učebnice předkládá základní poznatky o možnostech a způsobech pedagogického ovlivňování volného času. Pro zájemce o rozšíření a prohloubení poznatků nabízí další studijní literaturu. Autorka se snažila o přehledné členění do kapitol a podkapitol. V úvodu kapitoly je stručně naznačeno, co je jejím obsahem. V závěru kapitol jsou shrnuty znalosti a poznatky, které lze považovat za základní, velmi významné. K ověření znalostí a hlavně jejich spojení s praxí a vlastními zkušenostmi slouží soubor otázek, úkolů a reflexí. Závěrem považujeme za důležité upozornit na určitou nejednotnost v označování účastníků výchovy ve volném čase. Podle Úmluvy o právech dítěte se za dítě považuje osoba do 18. roku věku, do doby zletilosti. Školský zákon používá označení děti pro předškolní věk, žáci pro období docházky do základní a střední školy, za studenty jsou ozna- 67 čováni jedinci, kteří studují na VOŠ nebo VŠ. V textu se tedy čtenáři setkají se všemi těmito označeními, nejčastěji je však termín dítě používán ve smyslu Úmluvy o právech dítěte. Uživatelům učebnice přejeme hodně úspěchů při studiu, dobrou přípravu na budoucí profesi a výhledově i úspěchy při výchovném působení ve volném čase. Povolání vychovatele a pedagoga volného času je náročné, ale může přinášet velký pocit uspokojení a radosti z práce. Nabízí možnost propojit profesi s osobními zájmy, což je pro život velmi cenné. 78 1 Základní poznatky o pedagogice volného času a výchově ve volném čase Kapitola se zabývá vysvětlením, jaké postavení má pedagogika volného času v rámci pedagogických věd, jak se tento obor vyvíjel. Objasňuje základní pojmy pedagogiky volného času. Pro pochopení dalších kapitol je důležité, aby pojmy byly vykládány a chápány jednotně, jinak řečeno, aby autoři i čtenáři mluvili stejným jazykem. 1.1 Pedagogika volného času jako vědní obor Pro lepší pochopení této kapitoly doporučujeme připomenout si základní poznatky o pedagogice jako vědě, jejím postavení mezi ostatními vědními obory a jejím předmětu. V průběhu rozvoje pedagogiky od jejího vzniku jako samostatné vědy v 19. století až po současnost došlo a stále dochází k jejímu rozčleňování do jednotlivých disciplín. V současné době se dá tedy spíše hovořit o souboru pedagogických věd. Pedagogika volného času je jednou z pedagogických disciplín. Zabývá se výchovou ve


text: volném čase, cíli, podmínkami a prostředky výchovy ve volném čase, pedagogickým ovlivňováním či zhodnocováním volného času. Sleduje možnosti rozvoje osobnosti člověka v různých věkových obdobích dětí, mládeže, dospělých v produktivním věku i seniorů ve volném čase. Pedagogika volného času patří mezi společenské vědy. Stanovuje teoretická východiska, vymezuje základní pojmy, metodické postupy 89 i praktická doporučení pro realizaci volnočasových aktivit. Zahrnuje také otázky managementu volného času a metodologii výzkumu. V současné době lze kromě pedagogiky volného času hovořit také o vědě o volném čase. Ta zkoumá vznik volného času, jeho historické proměny a souvislosti s vývojem společnosti. Pedagogika volného času by nemohla plnit své funkce bez spolupráce s mnoha dalšími vědními obory. Výchovu ve volném čase lze posuzovat z různých pohledů, teoretických aspektů. V rámci pedagogiky je úzká souvislost mezi pedagogikou volného času, obecnou, sociální a speciální pedagogikou, didaktikou, dějinami pedagogiky. Pedagogika volného času spolupracuje také s psychologií obecnou, vývojovou, sociální a pedagogickou. Důležité jsou i aspekty sociologické, filozofické, politologické a zdravotnické. Pedagogika volného času je mladý vědní obor, který se stále vyvíjí. Její vznik je kladen do 2. poloviny 19. a 1. poloviny 20. století. Vývoj názorů na výchovu ve volném čase i výchovná praxe probíhaly odlišně v různých zemích světa. V Evropě lze odlišit zvláštnosti systémů v zemích tzv. západního a východního bloku. Západní země kladly důraz na pestrost institucí a dalších subjektů, jejich autonomii, také zřizovatelé či provozovatelé byli různí stát, soukromé subjekty, spolky, společnosti apod. Země východního bloku zdůrazňovaly požadavek jednotného systému, zřizovatelem většiny institucí pro výchovu ve volném čase byl stát. V současné době dochází ke sbližování obou systémů a snaze o využití výhod obou a vyvarování se nedostatků. Mezi významné světové představitele pedagogiky volného času patří zejména Opaschovski (Německo), Dumazedier (Francie), Wroczynski (Polsko). Na Slovensku, kde vývoj pedagogiky volného času dlouhá léta probíhal společně s vývojem v Čechách, patří mezi nejvýznamnější představitele oboru Kratochvílová, Kominarec, Krystoň. V Čechách mezi významné starší autory patří Opata, Sedlář a Bláha, volným časem se zabývali i další, např. Filipec a Filipcová, Bakalář. Ob- 910 lastí metodiky činností ve volném čase se zabývaly např. Bednářová, Navarová a Křižanová. Ze současných autorů lze uvést jako příklady tato jména: Hájek, Hofbauer, Kaplánek, Kraus, Lokajíčková, Macek, Němec, Pávková, Přadka, Sak, Spousta, Špičák, Vážanský, Veselá, Žumárová. V publikacích všech uvedených autorů je možno čerpat další informace nad rámec této učebnice. Každý vědní obor, který chce být považován za samostatný, musí mít vytvořený vlastní pojmový systém a mít instituce, které ho rozvíjejí teoreticky a realizují v praxi. Soustavou pojmů pedagogiky volného času se bude zabývat další kapitola. Mezi instituce, které rozvíjí pedagogiku volného času, patří zejména pedagogické fakulty vysokých škol (Hradec Králové, Brno, Olomouc, České Budějovice, Ostrava, Liberec, Ústí nad Labem, Plzeň, Praha), dále výzkumné ústavy (Národní ústav pro vzdělávání, školské poradenské zařízení a zařízení pro další vzdělávání pedagogických pracovníků; Národní institut pro další vzdělávání). V roce 2006 vznikla Asociace vzdělavatelů pedagogů volného času. Sdružuje pracovníky, kteří připravují pedagogy volného času a vychovatele na jejich povolání. K problematice volného času jsou pravidelně každoročně pořádány konference


text: a semináře. Otázkám výchovy ve volném čase je věnována pozornost v pedagogickém tisku, příležitostně v Učitelských novinách, Učitelských listech, Komenském. Výrazněji se touto problematikou zabývá Informatorium a Vychovávatel (vydávaný na Slovensku). Pedagogiku volného času nebo příbuzné obory vychovatelství a sociální pedagogiku je možno studovat na středních odborných školách, vyšších odborných školách i na vysokých školách v bakalářském či magisterském programu. 1011 1.2 Základní pojmy pedagogiky volného času Mezi pojmy, se kterými pedagogika volného času nejčastěji pracuje, patří: volný čas, výchova ve volném čase, výchova mimo vyučování, mimotřídní a mimoškolní výchova, výchova formální, neformální, informální, teorie výchovy ve volném čase, teorie výchovy mimo vyučování, metodika výchovy ve volném čase, metodika výchovy mimo vyučování, pedagog volného času, vychovatel. Jak je zřejmé z názvu oboru, pojem volný čas patří mezi základní. O definici volného času se pokoušejí různí autoři s dílčími rozdíly. Hlavní znaky volného času však lze vymezit takto: je to doba svobodné volby činností (člověk dělá to, co chce, ne to, co musí), zvolené činnosti jsou pro člověka příjemné, přinášejí potěšení, radost, činnosti ve volném čase dávají příležitost k rekreaci, odpočinku, obnově sil i k osobnostnímu rozvoji. Volným časem rozumíme tedy dobu odpočinku, rekreace, zábavy. Důležitou součástí volného času jsou zájmové činnosti koníčky, hobby. Patří sem i ztrátové časy v souvislosti s volným časem, např. doba strávená na cestě za zájmovou činností, čekání u pokladen apod. Opakem volného času je doba, ve které člověk plní své povinnosti, tzv. sféra povinností. Patří do ní činnosti, které člověk vykonat musí 1112 bez ohledu na to, zda mu jsou příjemné, či nepříjemné. Jedná se zejména o povinnosti v zaměstnání a v souvislosti s ním, u dětí školního věku vyučování a veškeré povinnosti, které z něho vyplývají. Do sféry povinností patří také péče o rodinu, o domácnost, zajišťování a uspokojování základních biologických potřeb a veškeré ztrátové časy, které s tím souvisejí. Oblast volného času a oblast povinností nelze úplně přesně oddělit. Existují povinnosti, které člověk plní ochotně, dokonce i rád, volnočasové aktivity, které nejsou jen zábavou, ale např. přinášejí i hmotný efekt (např. drobné kutilství, pěstitelství, chovatelství, rybaření). Pro tuto oblast se používá označení polovolný čas. Výchova ve volném čase je jednou ze specifických výchovných oblastí a má své zvláštnosti. Výchovou ve volném čase se zabývá podstatná část učebnice. Důležité je, že přes všechny zvláštnosti jsou zachovány základní znaky výchovného procesu, zejména záměrnost, cílevědomost. Zároveň však musí být výchovné působení ve volném čase nenásilné, citlivé, do činností nelze účastníky nutit, je nezbytné nalézt vhodné způsoby motivace. Požadavek nenutit, nepřikazovat, ale účinně motivovat činí práci pedagoga, který působí ve volném čase, velmi náročnou, ale také zajímavou. Výchova ve volném čase se vztahuje k jednotlivcům různého věku, není věkem limitována. Může se týkat dětí předškolního věku i starších dětí, mládeže, dospělých osob, včetně seniorů. Dalším termínem, který pedagogika volného času často používá, je výchova mimo vyučování. Je blízký pojmu výchova ve volném čase, nejsou to však synonyma. Výchova mimo vyučování se vztahuje k jedincům, kteří chodí do školy, jsou vyučováni. Jedná se o žáky základních a středních


text: škol. Nezahrnuje pouze zcela dobrovolné volnočasové aktivity, ale i určité povinnosti. U žáků do oblasti výchovy mimo vyučování patří i plnění školních povinností, zachovávání sebeobslužných návyků apod. To jsou důležité součásti režimu dne např. ve školní družině, domově mládeže, dětském domově. Pojem výchova mimo vyučování bývá tedy vymezován 1213 jako výchovné působení v době mimo povinné vyučování, převážně, ale nikoliv výlučně ve volném čase. Zároveň toto působení zajišťuje některá instituce a probíhá mimo bezprostřední vliv rodiny. Používání uvedeného pojmu se u některých odborníků setkává s nesouhlasem, zejména pro jazykově negativní vymezení oblasti výchovy. Přesto však dosti dobře vystihuje zvláštnosti práce pedagoga s dětmi školního věku v některých školských zařízeních. Pojmy mimotřídní a mimoškolní výchova se vyskytují spíše ve starší odborné literatuře. Mimotřídní výchova zahrnuje aktivity školy mimo rámec školního vyučování (např. výlety, besídky, sportovní soutěže), mimoškolní výchovu realizují jiné subjekty než škola (např. střediska volného času, občanská sdružení). V některých případech lze tyto dvě oblasti obtížně odlišit (např. při hodnocení práce školní družiny). Proto se oba pojmy používají v současné době méně a již dříve byly nahrazeny termínem výchova mimo vyučování. Naopak se stále častěji v odborné literatuře setkáváme s označením výchova formální, neformální, informální někdy též ve spojení s pojmem učení. Příkladem formální výchovy je působení školy, jež pracuje podle stanoveného programu, který je nezbytné respektovat a naplňovat. Výsledky žáků nebo studentů jsou průběžně hodnoceny a je o nich vydáváno potvrzení (vysvědčení). Informální výchovou (učením) se rozumí záměrné, ale i zcela nahodilé formování osobnosti jedince v rozmanitých životních situacích. Neformální výchova má nejblíže k výchově ve volném čase. Má základní znaky výchovy, jako je cílevědomost, systematičnost, zároveň však respektuje požadavek dobrovolnosti, přitažlivosti, zajímavosti. O absolvování aktivit v rámci neformální výchovy může, ale nemusí být vystaven doklad (certifikát). Pojmy teorie výchovy ve volném čase, mimo vyučování vyjadřují, že tyto oblasti pedagogiky volného času jsou součástí teorie výchovy v obecném pojetí. 1314 Součástí pedagogiky volného času jsou také metodika výchovy ve volném čase a metodika výchovy mimo vyučování. Jsou to obory s úzkým vztahem k praxi, zabývají se hlavně používanými pedagogickými prostředky, zejména obsahem činností, metodami a formami práce. Pedagogičtí pracovníci, kteří realizují výchovu ve volném čase, v době mimo vyučování, jsou označováni jako pedagogové volného času nebo vychovatelé. Pedagogové volného času se uplatňují ve střediscích volného času (domy dětí a mládeže, stanice zájmových činností). Mohou najít své uplatnění i v rozmanitých neškolských zařízeních. Vychovateli jsou označováni pedagogičtí pracovníci ve školních družinách, školních klubech, domovech mládeže, v zařízeních pro ústavní a ochrannou výchovu i v zařízeních sociální péče. 1.3 Funkce výchovy ve volném čase Výchova ve volném čase je specifickou oblastí výchovy. Proto také lze vymezit její specifické funkce. Mezi základní funkce patří: výchovně- -vzdělávací, zdravotní, sociální, preventivní. Výchovně-vzdělávací funkce spočívá v záměrném a cílevědomém ovlivňování osobnosti vychovávaných jedinců. Podmínky volného času dávají možnost působení na psychickou, fyzickou i sociální stránku osobnosti, rozvíjení rozumových schopností, emocí i volních vlastností. Podmínkou úspěšného plnění výchovně-vzdělávací funkce je volba takových pedagogických prostředků, které respektují zvláštnosti výchovy ve volném čase. Výchova ve volném čase dává


text: zejména prostor pro uspokojování a kultivaci potřeb (např. potřeba seberealizace, sociálních vztahů), pro uspokojování, usměrňování, rozšiřování a prohlubování zájmů a pro objevování a rozvíjení specifických schopností. V rámci zájmových skupin probíhá nenásilné sociální uče- 1415 ní, účastníci si osvojují vědomosti a dovednosti žádoucí pro život mezi lidmi. Utváří se také vztah k celoživotnímu vzdělávání jako přirozené součásti lidského života. Zdravotní funkce výchovy ve volném čase znamená, že veškeré výchovné působení, všechny aktivity ve volném čase podporují zdravý tělesný, duševní i sociální vývoj vychovávaných jedinců. K tomu má pedagog mnoho příležitostí: vhodné uspořádání režimu dne podle věku, individuálních zvláštností, typu zařízení, střídání činností různého charakteru tak, aby odpovídalo biorytmům člověka, zařazování pohybových aktivit zejména u dětí školního věku, které mají v průběhu vyučování pohybu nedostatek, vedení ke zdravému stravování, vytváření a upevňování zdravých stravovacích návyků, odstraňování zlozvyků, dodržování pitného režimu, pěstování a upevňování hygienických návyků v péči o tělo, osobní věci, oděv, obuv apod.; významná je také hygiena prostředí, ve kterém výchovný proces probíhá, dodržování zásad bezpečnosti práce, které jsou podobně jako hygienické požadavky stanovené příslušnými právními předpisy, respektování požadavků psychohygieny, utváření pohodového klimatu, podpora dobrých vztahů mezi účastníky výchovného procesu, včasné racionální řešení eventuálních konfliktů. Sociální funkci výchovy ve volném čase je možné chápat z různých pohledů. Nejčastěji se jí rozumí zajištění bezpečnosti, dohledu nad dětmi, jejich ohlídání v čase mimo vyučování, který děti netráví s rodiči. U některých školských zařízení je tato funkce často veřejností chápána jako nejvýznamnější, ne-li jediná (např. u školních družin). Sociální funkce subjektů, ve kterých lidé tráví volný čas, však spočívá také v možnosti navazovat rozmanité sociální vztahy, přátelství a kamarádství s jedinci, kteří mají podobné zájmy, setkávat se s novými 1516 autoritami, zaujímat ve skupinách rozmanité postavení a sociální role. Účastníci zdokonalují své dovednosti sociální percepce a komunikace, probíhá nenásilné sociální učení. Důležitá je i skutečnost, že zařízení, ve kterých děti tráví volný čas, mají možnost do určité míry vyrovnávat nestejné podmínky rodinného prostředí. Všechny děti mají stejné právo na pozornost a péči pedagoga, na využívání hraček, pomůcek, prostorů a vybavení. Do určité míry lze takto pomoci dětem z problematického rodinného prostředí. Preventivní funkce výchovy ve volném čase spočívá v předcházení negativních jevů, jako jsou neukázněnost, lhaní, krádeže, záškoláctví, útěky z domova, agresivita, šikana, vandalismus, experimentování s drogami či jejich zneužívání, gemblerství a další podobné formy závislostí i problémy v oblasti sexuality, projevy netolerance, rasismu apod. Vhodně volené a dostupné volnočasové aktivity slouží jako nespecifická primární prevence. U dítěte, které umí dobře využívat volný čas, má své zájmy a věnuje se jim, je méně pravděpodobné, že podlehne špatným vzorům a projeví se u něho některé z uvedených patologických jevů. Primární prevence je celkově efektivní relativně levná a účinná, zejména v porovnání se sekundární a terciární prevencí. Lepší je negativním jevům předcházet než je napravovat. Výchovně-vzdělávací, zdravotní, sociální a preventivní funkce se v běžné výchovné praxi prolínají. Jednotlivá zařízení, organizace či instituce, které realizují výchovu ve volném čase, plní tyto funkce v různé míře. Např. sociální funkce ve smyslu zajištění bezpečnosti je významná v zařízeních,


text: která pracují s mladšími dětmi, např. ve školních družinách. Velký význam však má i tam, kde děti tráví značnou nebo dokonce veškerou část času mimo rodinu, např. v domovech mládeže, na táborech, školách v přírodě, v dětských domovech. Struktura subjektů, které se zabývají výchovou ve volném čase, je velmi pestrá, mají různá zaměření, proto základní funkce plní v různé míře a často specifickými způsoby (např. školská zařízení, tělovýchovné organizace, občanská sdružení). 1617 Pojetí a význam jednotlivých funkcí se měnilo i v průběhu historického vývoje. První instituce, které poskytovaly péči dětem školního věku po vyučování, vznikaly již v průběhu 19. století různé spolky, dobročinné organizace, charita, později obecní útulky. Zaměřovaly se na práci s dětmi z chudých rodin, jejich funkce byla zejména sociální. Děti bylo třeba ohlídat, poskytnout nejzákladnější stravu a zaměstnat je užitečnou činností, aby nezlobily, nepáchaly nepravosti. Toto pojetí se v průběhu vývoje měnilo, v současné době je za nejvýznamnější funkci považována výchovně- -vzdělávací. Ostatní funkce tím neztrácejí na významu. Jejich plnění je však vždy ovlivňováno a usměrňováno výchovně-vzdělávacími záměry. 1.4 Cíle, podmínky a prostředky výchovy ve volném čase Pojmy cíle, podmínky a prostředky jsou v pedagogice velmi důležité. Pedagog při svém výchovném působení stanovuje výchovný cíl nebo výchovné cíle. Předem uváží, čeho chce u vychovávaných osob dosáhnout. Cílevědomost je základním znakem výchovy. Pro stanovení přiměřených cílů je nutná znalost podmínek, ve kterých probíhá výchovný proces. Podle stanovených cílů a s přihlédnutím k podmínkám volí pedagog vhodné pedagogické prostředky. Různé oblasti výchovy mají své specifické cíle, podmínky i prostředky. Můžeme v tomto směru porovnat oblast rodinné výchovy, školního vyučování a výchovy ve volném čase. Výchovné cíle lze formulovat podle různých hledisek, např. podle věku vychovávaných, podle druhu výchovné instituce, podle druhu činnosti, podle toho, na kterou složku osobnosti se zaměřujeme. Cíle mají různou míru obecnosti, existují cíle velmi obecné i dílčí, specifické. Obecným cílem výchovy ve volném čase je naučit jedince hospodařit s volným časem, rozumně ho využívat a oceňovat volný čas jako vý- 1718 znamnou životní hodnotu. Z takto obecně formulovaného cíle lze odvodit řadu cílů dílčích: naučit vychovávané jedince efektivně odpočívat, umět volit účinné formy rekreace, rozvíjet zájmy, podporovat aktivní zájmy, objevovat a rozvíjet specifické schopnosti, uspokojovat a kultivovat potřeby, naučit jedince vhodně využívat dostupných materiálních prostředků pro trávení volného času, vést k celoživotnímu vzdělávání. I takto formulované cíle mají značnou míru obecnosti. Každý druh volnočasových aktivit má své specifické cíle např. každý druh zájmové činnosti. Při přípravě na konkrétní výchovnou činnost (např. schůzku oddílu, zájmového kroužku, programu odpoledne pro oddělení školní družiny) pedagog promýšlí a formuluje výchovné cíle konkrétně ve vztahu k plánovaným činnostem (např. co se děti naučí nového, co si upevní, které vlastnosti se budou rozvíjet). Výchovný proces probíhá ve složitých podmínkách. Dobrá znalost podmínek je důležitá pro volbu cílů i prostředků. Lze odlišit podmínky vnitřní a vnější. Vnitřními podmínkami se rozumí hlavně věkové a individuální zvláštnosti vychovávaných. Vnější podmínky se týkají prostorů, materiálního vybavení, jednotlivců i sociálních skupin, které výchovu nějak ovlivňují. Podmínky výchovy ve volném čase mají své zvláštnosti. Z hlediska vnitřních


text: podmínek je důležité si uvědomovat, že volný čas poskytuje pedagogovi značný prostor pro rozvíjení žádoucích individuálních znaků osobnosti, jako jsou např. zájmy, schopnosti, charakterové vlastnosti. Pro pedagoga volného času nebo vychovatele má velký význam znalost věkových zvláštností. Na rozdíl od jiných pedagogů, např. učitelů, nepracují s jednou věkovou skupinou, ale s jedinci různého věku (např. vedou zájmové kroužky dětí předškolního, mladšího, středního 1819 i staršího školního věku). Skupiny pro volnočasové aktivity bývají často věkově heterogenní (např. oddíly na letním táboře, rodinná skupina v dětském domově). Volba vhodných cílů a prostředků je za těchto podmínek velmi náročná a je důležitá pro úspěšnou realizaci činností. Ta musí být přiměřená, přínosná a zajímavá pro všechny zastoupené věkové skupiny. Také vnější podmínky mají svá specifika. Prostory, ve kterých výchova probíhá, jsou rozmanité, mění se, požadavky na vybavení jsou odlišné podle typu zařízení či instituce a podle výchovných záměrů. Také sociální prostředí má své odlišnosti. Stýkají se jedinci starší i mladší, z odlišného rodinného prostředí, odlišných zkušeností i způsobů jednání, autorita pedagogů volného času či vychovatelů má často výrazný podíl neformální autority. Vztah mezi dětmi a pedagogem se liší od vztahu učitel žák a je pro děti často novou sociální zkušeností (např. odlišné způsoby oslovování, často tykání). Ke zjišťování vnějších a vnitřních podmínek výchovy využívá pedagog metod pedagogicko-psychologické diagnostiky, zejména pozorování, rozhovoru a analýzy výsledků činností. K dosahování výchovných cílů a při respektování podmínek volí pedagog výchovné prostředky. Tento pojem bývá v pedagogice chápán různě. V nejširším smyslu jsou to všechny předměty a jevy, kterých vychovávající využívá k dosažení stanovených cílů. Pokud budeme pojem prostředky chápat takto široce, lze pod něj zahrnout: výchovné subjekty (např. školy, školská zařízení), obsah výchovy, výchovné metody a formy, materiální prostředky, výchovné využívání mimovýchovných vlivů. Subjekty výchovy ve volném čase se budou podrobně zabývat další kapitoly. Obsah výchovy, podobně jako cíle, lze vymezovat z různých hledisek. Můžeme vycházet z věku vychovávaných osob, z podílu jednot- 1920 livých složek výchovy, z toho, které znaky osobnosti chceme rozvíjet, nebo z poslání a funkcí příslušné výchovné instituce. Obsah vyučování je stanoven do značné míry závazně základními pedagogickými dokumenty. Obsah výchovy ve volném čase takto závazně není vymezen. Nebylo by to ani možné, protože jednotlivé subjekty se od sebe výrazně liší cíli i podmínkami. Při stanovení obsahu mají pedagogové značnou volnost, ale zároveň i velkou zodpovědnost. Mohou uplatnit svoji nápaditost a tvořivost. Vycházejí ze znalosti potřeb, zájmů a schopností vychovávaných jedinců, respektují jejich rozumná přání. Pro stanovení obsahu je významná znalost základních pedagogicko-psychologických požadavků a uvědomění si základních výchovných cílů a poslání příslušného výchovného zařízení. Školská výchovná zařízení vypracovávají pro svoji činnost školní vzdělávací programy. Protože nejsou zpracovány rámcové vzdělávací programy, mohou se tyto dokumenty i u stejného typu zařízení obsahem odlišovat (např. velmi odlišné školní vzdělávací programy školních družin). Pro stanovení obsahu výchovy ve volném čase je důležitý požadavek aktivity. Je důležité nabídnout účastníkům zajímavé a přitažlivé činnosti. Obsah výchovy ve volném čase má činnostní charakter, proto bývá vymezován výčtem činností. Jsou to činnosti odpočinkové, rekreační, zájmové a veřejně prospěšné, pro které platí


text:
požadavek dobrovolnosti a jsou součástí volného času. Činnosti sebeobslužného charakteru a příprava žáků na vyučování patří do sféry povinností, jsou součástí výchovy mimo vyučování, nikoliv volného času. Významnými prostředky jsou také metody a formy výchovy. Jsou to vlastně způsoby, kterými lze dosahovat stanovených cílů. Výchovně- -vzdělávací metody lze třídit podle různých hledisek, např. podle způsobu předávání informací, podle fáze výchovně-vzdělávacího procesu nebo podle míry aktivity vychovávaných. Tak se mohou odlišit metody slovní, názorné, praktických činností, metody osvojování, upevňování a ověřování a hodnocení získaných vědomostí a dovedností, metody 2021 receptivní a aktivizující. Je možné odlišit i metody, které se vztahují k výchově v užším smyslu, označované také jako metody mravní výchovy. Při výchově ve volném čase využívá pedagog všech rozmanitých metod, protože podmínky této oblasti výchovy jsou také rozmanité. Zvláštní důraz je kladen na metody, které podporují aktivitu účastníků, zejména metody praktických činností, ze slovních metod zejména rozhovor. Své nezastupitelné místo mají samozřejmě i metody názorné, pozorování a předvádění, a také celá škála slovních metod. Kromě již uvedeného rozhovoru má své využití i vyprávění, vysvětlování, výklad, popis, přednáška. Z výchovných metod je v oblasti výchovy ve volném čase kladen největší důraz na působení osobního příkladu pedagoga. Pedagog volného času má k dětem často méně formální vztah, sdílí s nimi společné činnosti, bývá přijímán jako partner, svým osobním příkladem působí silněji než slovy. Stejně významnou je i metoda cvičení, která umožňuje při promyšleném a citlivém vedení procvičovat a upevňovat žádoucí formy chování v přirozených a modelových životních situacích. Dobrý výchovný efekt přináší i promyšleně a taktně vedený rozhovor. Své využití mají i ostatní výchovné metody, jako je kladení požadavků, vysvětlování a přesvědčování. Samostatnou, náročnou a významnou oblastí je používání odměn a trestů. Při výchově ve volném čase se bez nich pedagog neobejde. Rozhodně je však na místě pracovat s tresty velmi opatrně a promyšleně a co nejvíce využívat celou škálu odměn jako forem pozitivní motivace. Mezi preferované formy výchovy patří opět ty, které navozují a podporují aktivitu účastníků. Významné je využití her, soutěží, vycházek, exkurzí. Mezi základní formy patří také schůzky zájmových útvarů, tréninkové jednotky apod. Formy práce při výchově ve volném čase lze třídit podle počtu účastníků na individuální, skupinové a hromadné. Za efektivní jsou považovány formy skupinové práce s malou sociální skupinou. Za žádoucí lze označit kladení důrazu na individuální formy 21 Zobrazit více
 VÝUKOVÝ MATERIÁL: VY_32_INOVACE_ DUM 7, S 17 JMÉNO AUTORA: DATUM VYTVOŘENÍ: 21.1. 2013 PRO ROČNÍK: OBORU: VZDĚLÁVACÍ OBLAST. TEMATICKÝ OKRUH: TÉMA: Bc. Blažena Nováková 1. ročník Předškolní a mimoškolní Více Dům dětí a mládeže RADOVÁNEK, Kaznějov, Pod Továrnou 333, 331 51 Kaznějov
 Dům dětí a mládeže RADOVÁNEK, Kaznějov, Pod Továrnou 333, 331 51 Kaznějov Minimální preventivní program 2013-2014 Příloha celoročního plánu. Program protidrogové prevence pro školní rok 2013-2014 Úvod: Více Koncepce školy 2014/2015
 Koncepce školy 2014/2015 Mateřská škola s liberálním přístupem respektující jednotlivé osobnosti dětí, s cílem přirozenou formou rozvíjet kladný vztah k přírodě, úctu k životu a ochranu životního prostředí. Více MINIMÁLNÍ PREVENTIVNÍ PROGRAM
 Základní škola a Mateřská škola Dražice, okr. Tábor, 391 31 Dražice


text:
Minimální preventivní program 2015/2016 Škola bez drog a šikany Minimální preventivní program 2015/2016 Škola bez drog a šikany Škola: Více Obecným obsahem poradenských služeb je tedy činnost přispívající
 A. Koncepce činnosti, aktivity, orientace B.1. Základní charakteristika zařízení Pedagogicko-psychologická poradna (PPP) zajišťuje spektrum psychologických a speciálně pedagogických služeb, které jsou Více RÁMCOVÝ ŠKOLNÍ VÝCHOVNÝ PROGRAM PRO ŠKOLNÍ DRUŽINU
 číslo jednací: ZŠ-263/2013 RÁMCOVÝ ŠKOLNÍ VÝCHOVNÝ PROGRAM PRO ŠKOLNÍ DRUŽINU Obsah: I. Identifikační údaje II. Charakteristika ŠD III. Výchovný program IV. Vzdělávací část programu 1 I. Identifikační Více MINIMÁLNÍ PREVENTIVNÍ PROGRAM SOCIÁLNĚ PATOLOGICKÝCH JEVŮ. Základní škola praktická s.r.o Krušnohorská 1570 Teplice. Školní rok 2013/2014
 MINIMÁLNÍ PREVENTIVNÍ PROGRAM SOCIÁLNĚ PATOLOGICKÝCH JEVŮ Základní škola praktická s.r.o Krušnohorská 1570 Teplice Školní rok 2013/2014 Zpracovala:Mgr. Irena Novotná OBSAH 1. Úvod 2. Cíl minimálního preventivního Více Školní vzdělávací program pro školní klub
 Školní vzdělávací program pro školní klub Ředitel : Mgr. Miloš Sobotka Zástupce ředitele : Mgr. Dana Černíková Vychovatelka školního klubu : Mgr. Petra Plšková Charakteristika, umístění a vybavení školního Více PEDAGOGICKOPSYCHOLOGICKÁ DIAGNOSTIKA
 Základní škola Velký Šenov, okres Děčín Školní vzdělávací program pro školní družinu Výňatek (celý dokument je k nahlédnutí ve škole) 1. Identifikační údaje 2. Charakteristika zařízení 3. Konkrétní cíle Více Základní škola a mateřská škola Řečany nad Labem KONCEPCE ROZVOJE ZÁKLADNÍ ŠKOLY
 Základní škola a mateřská škola Řečany nad Labem KONCEPCE ROZVOJE ZÁKLADNÍ ŠKOLY ZÁKLADNÍ OBLASTI: 1. Vzdělávací program - poskytnout žákům, co nejkvalitnější základ všeobecného vzdělání 2. Mimoškolní Více Střední Průmyslová Škola na Proseku 190 00 Praha 9 Prosek, Novoborská 2. Školní vzdělávací program DOMOV MLÁDEŽE. platný od: 1.9.
 Střední Průmyslová Škola na Proseku 190 00 Praha 9 Prosek, Novoborská 2 Školní vzdělávací program DOMOV MLÁDEŽE platný od: 1.9.2015 Mgr. Jiří Bernát ředitel školy Identifikační údaje Název školy: Střední Více Cizí jazyk. Předmět: Další cizí jazyk ( anglický jazyk, německý jazyk)
 Cizí jazyk Předmět: Další cizí jazyk ( anglický jazyk, německý jazyk) Charakteristika vyučovacího předmětu Další cizí jazyk je doplňující vzdělávací obor, jehož obsah je doplňující a rozšiřující. Konkrétním Více VYUČOVÁNÍ. Metody, organizační formy, hodnocení
 VYUČOVÁNÍ Metody, organizační formy, hodnocení Co je vyučování Vyučování je forma cílevědomého a systematického vzdělávání a výchovy dětí, mládeže a dospělých. Tato forma je naplňována vzájemnou součinností Více Konference pracovníků DMI 2014
 Návrh koncepce domovů mládeže Konference pracovníků DMI 2014 Úvod Neexistuje rámcový vzdělávací program pro DM a návrh koncepce nemá ambice ho ani vytvořit Nevíme o žádném dokumentu, který by konkretizoval Více Tématické okruhy k absolutoriu VOŠ PMP
 Tématické okruhy k absolutoriu VOŠ PMP 1. Osobnost dítěte předškolního a školního věku 2. Rodina a její vliv na vývoj dítěte 3. Osobnost pedagoga předškolního a zájmového vzdělávání 4. Institucionální Více Příklad dobré praxe XXI
 Projekt Další vzdělávání pedagogických pracovníků středních škol v oblasti kariérového poradenství CZ 1.07/1.3.00/08.0181 Příklad dobré praxe XXI pro průřezové téma Člověk a svět práce Ing. Iva Černá 2010 Více DIDAKTIKA PRÁCE S ICT V MŠ. Mgr. Daniel Janata daniel.janata@seznam.cz
 DIDAKTIKA PRÁCE S ICT V MŠ Mgr. Daniel Janata daniel.janata@seznam.cz DIDAKTICKÉ ZÁSADY (PRINCIPY) VZDĚLÁVACÍHO PROCESU Didaktickými zásadami (principy) rozumíme nejobecnější pravidla didaktického procesu, Více Základy


text:
společenských věd (ZSV) Psychologie, sociální psychologie a části oboru Člověk a svět práce 1. ročník a kvinta
 ŠKOLNÍ VZDĚLÁVACÍ PROGRAM ŠKOLA PRO ŽIVOT určený pro praktickou školu jednoletou CHARAKTERISTIKA OBORU Charakteristika oboru vzdělání Praktická škola jednoletá umožňuje střední vzdělávání žákům se středně Více 4.9.40. Psychologie MEDIÁLNÍ VÝCHOVA. Média a mediální produkce VÝCHOVA K MYŠLENÍ V EVROPSKÝCH A GLOBÁLNÍCH SOUVISLOSTECH
 4.9.40. Psychologie Dvouletý volitelný předmět PSYCHOLOGIE (pro 3. ročník, septima) navazuje na základní okruhy probírané v hodinách ZSV. Zaměřuje se na rozšíření poznatků jak teoretických psychologických Více Hodnocení žáků a autoevaluace školy
 Hodnocení žáků a autoevaluace školy Pravidla pro hodnocení žáků Základní východiska pro hodnocení a klasifikace Cílem hodnocení je zpětná vazba, prostřednictvím které žák získává informace o tom, jak danou Více I N V E S T I C E D O R O Z V O J E V Z D Ě L Á V Á N Í. Zvyšování kvality vzdělávání učitelů přírodovědných předmětů. RNDr.
 I N V E S T I C E D O R O Z V O J E V Z D Ě L Á V Á N Í Zvyšování kvality vzdělávání učitelů přírodovědných předmětů RNDr. Radmila Hýblová Vzdělávací programy základní vymezení ve školském zákonu (zákon Více Koncepce školy 2014/2015
 Charakteristika předmětu TĚLESNÁ VÝCHOVA Obsahové, časové a organizační vymezení předmětu Předmět TĚLESNÁ VÝCHOVA je součástí vědního oboru kinantropologie a zabývá se pohybovým učením, vyučováním a výchovou. Více Tento výukový materiál vznikl za přispění Evropské unie, státního rozpočtu ČR a Středočeského kraje. Mgr. Monika Řezáčová
 Tento výukový materiál vznikl za přispění Evropské unie, státního rozpočtu ČR a Středočeského kraje Leden 2011 Mgr. Monika Řezáčová věda o psychické regulaci chování a jednání člověka a o jeho vlastnostech Více V l a s t n í p r o g r a m
 S T Ř E D N Í Š K O L A T E C H N I C K Ý C H O B O R Ů Havířov-Šumbark, Lidická 1a/600, příspěvková organizace Lidická 1a/600, 736 01 Havířov-Šumbark V l a s t n í p r o g r a m 1. Koordinace preventivních Více 3. UČEBNÍ PLÁN 3. 1. Systém výuky
 3. UČEBNÍ PLÁN 3. 1. Systém výuky Výuka podle ŠVP probíhá v 1. 9. postupném ročníku ZŠ. ŠVP (RVP) rozlišuje tři vzdělávací období: 1. období 1. 3. ročník 2. období 4. 5. ročník 3. období 6. 9. ročník. Více Plán práce výchovného poradce na školní rok 2015/2016
 Plán práce výchovného poradce na školní rok 2015/2016 1. Spolupráce VP s vedením školy - shromažďování údajů o uchazečích s SPU - informační materiály a přihlášky na VŠ - dny otevřených dveří spolupráce Více Školní družina plní roli partnera rodiny a školy v oblasti zájmového vzdělávání. Podílí se na smysluplném využití volného času dětí a žáků.
 Školní družina plní roli partnera rodiny a školy v oblasti zájmového vzdělávání. Podílí se na smysluplném využití volného času dětí a žáků. Rozvíjí specifické nadání dětí, jejich přirozený hudební, výtvarný Více PLÁN VÝCHOVNÉHO A KARIÉROVÉHO PORADENSTVÍ - ŠKOLNÍ ROK