text: apod.) písemně a bez zbytečného odkladu, nejpozději však do deseti dnů od okamžiku, kdy se dozvěděl, že nastanou, či od okamžiku, kdy nastaly, podle toho, který z těchto okamžiků nastal dříve. 4. Veškerá ustanovení smlouvy o zhotovení tepelné přípojky zůstávají touto smlouvou nedotčena. 5. Smlouva zaniká: a) uplynutím doby jejího trvání, pokud byla uzavřena na dobu určitou; b) výpovědí, pokud se jedná o smlouvu uzavřenou na dobu neurčitou; není-li ve smlouvě výslovně uvedeno jinak, má se za to, že byla uzavřena na dobu neurčitou; c) písemnou dohodou smluvních stran; d) odstoupením; e) zánikem některé smluvní strany bez právního nástupce. 6. Odběratel umožní dodavateli ke dni ukončení odběru provést konečný odečet fakturačních měřidel a případně provedení dalších nutných opatření souvisejících s ukončením dodávky tepelné energie. Pokud toto nebude umožněno, uhradí odběratel nadále veškerou odebranou tepelnou energii až do doby, kdy bude umožněno ukončení odběru tepelné energie, v souladu s podmínkami smlouvy. Při ukončení SoDTE na TV s vyúčtováním v průběhu roku je odběratel povinen předat dodavateli spotřebu za odběrné místo a po vyúčtování uhradit konečnou fakturu. 7. Výpověď SoDTE ze strany odběratele musí být učiněna v písemné formě, výpověďní lhůta činí jeden měsíc. Její běh počíná prvým dnem kalendářního měsíce následujícího po měsíci, v kterém byla výpověď doručena dodavateli. 8. Kterákoliv ze smluvních stran je oprávněna od smlouvy jednostranně odstoupit: a) pokud bude vydáno rozhodnutí o úpadku druhé smluvní strany, nebo byl insolvenční návrh vůči druhé smluvní straně zamítnut pro nedostatek majetku; b) v případě opakovaného prodlení druhé smluvní strany s úhradou platby za teplo nebo jiného peněžitého závazku po dobu delší než 15 dní, za podmínky, že odstupující strana ke splnění závazku druhou smluvní stranu nejprve písemně vyzvala; c) z důvodů stanovených obchodním zákoníkem. Dodavatel je rovněž oprávněn odstoupit od smlouvy v případě, že odběratel poruší některou svoji povinnost podle 77 odst. 4 nebo 77 odst. 5 EZ, jakož i v případech neoprávněného odběru tepelné energie. Oznámení o odstoupení musí mít písemnou formu a musí obsahovat důvody odstoupení. Účinky odstoupení nastávají dnem doručení písemného oznámení odstupující strany o odstoupení druhé smluvní straně, nebo pozdějším dnem po doručení písemného oznámení odstupující strany druhé smluvní straně o odstoupení uvedeným v odstoupení. 9. V případě, že odběratel opakovaně neplatí smluvené platby včetně vyúčtování za odebranou tepelnou energii, je dodavatel oprávněn přerušit nebo omezit dodávku tepelné energie a vyúčtovat odběrateli smluvní pokutu ve výši Kč (+ DPH v zákonné výši) za každé takové porušení smluvní povinnosti. Tím nejsou dotčena ani omezena práva dodavatele přerušit nebo omezit dodávku tepelné energie v ostatních případech neoprávněného odběru tepelné energie, jak je vymezen v 89 EZ. Dodavatel je oprávněn přerušit nebo omezit dodávku tepelné energie v nezbytném rozsahu a na nezbytně nutnou dobu v případech a za podmínek specifikovaných v 76 odst. 4 písm. a) až i) EZ. 10. Dodavatel je oprávněn vypovědět písemně tuto smlouvu pouze pokud: a) by byl obsah smlouvy v rozporu s platnou právní úpravou a odběratel by odmítal přistoupit na změnu smluvního ujednání; b) zanikne některá z podmínek dodávky stanovené v 77 odst.


text:
1 písm. a) až d) EZ; c) pokud přestane dodavatel tepelnou energii v dané lokalitě dodávat nebo zde ztratí licenci na rozvod tepla, nebo d) dodavateli vznikne právo od smlouvy odstoupit. Výpovědní lhůta činí jeden měsíc a počíná běžet prvého dne měsíce následujícího po doručení výpovědi odběrateli. 5
 6 Čl. 5 Měření 1. Měření dodané tepelné energie je prováděno stanoveným měřidlem ve smyslu zákona o metrologii. Naměřená hodnota dodané tepelné energie je podkladem pro fakturaci ceny tepelné energie (dále viz čl. 6 těchto OPDT). Odečet naměřených hodnot tepelné energie provádí dodavatel nebo osoby jím pověřené. V případě pochybnosti má odběratel právo na provedení kontrolního odečtu, který bude proveden za přítomnosti oprávněného zaměstnance dodavatele nebo jiné osoby určené dodavatelem; tím nejsou dotčena práva odběratele dle 78 odst. 2 EZ. 2. Přezkoušení měřidla na žádost odběratele ve smyslu ustanovení 78 odst. 2 EZ, zajistí dodavatel v autorizovaném metrologickém středisku. Výsledek přezkoušení dodavatel doloží odběrateli formou Potvrzení o přezkoušení měřidla tepelné energie, vydaným tímto autorizovaným metrologickým střediskem. V případě, že přezkoušením byla zjištěna odchylka měřidla v rámci povolené tolerance, zavazuje se odběratel zaplatit dodavateli částku ve výši odpovídající nákladům spojeným s přezkoušením a výměnou předmětného měřidla. 3. Prokáže-li přezkoušení měřidla odchylku mimo povolenou toleranci podle platné legislativy, provede se fakturace dodávek tepelné energie podle sjednaného náhradního výpočtu; náklady spojené s přezkoušením a výměnou měřidla v tomto případě nese dodavatel. Dodavatel provede vyúčtování dodávek tepelné energie proti vystaveným fakturám za rozhodné období formou dobropisu nebo vrubopisu. 4. Odběratel je povinen chránit rozvodné, regulační a měřící zařízení dodavatele, pokud jsou v objektu odběratele, před poškozením, zneužitím, odcizením a proti neoprávněným zásahům a znemožnit k nim přístup třetím osobám; obdobně je odběratel povinen chránit měřící zařízení, jakož i značky chránící před zásahy do měřícího zařízení (plomba, montážní značka apod.). V případě nesplnění této povinnosti nese odběratel odpovědnost za neoprávněný zásah nepovolané osoby, poškození, zničení nebo ztrátu takového zařízení, resp. zásah do něj. Náhradu, popř. opravu tohoto zařízení provede dodavatel na účet odběratele. 5. Pro případ porušení povinností odběratele podle odstavce 4 smluvní strany sjednávají následující smluvní pokuty: a) porušená zkušební značka 4.000,-Kč b) porušená montážní značka 1.400,-Kč c) porušená plomba jištění 230V 1.400,-Kč (a odběr tepla je hodnocen jako neoprávněný v souladu s platnými právními předpisy) d) poškození měřiče tepla 5.000,-Kč e) odcizení či ztráta měřidla tepla pro dodávku teplé a horké vody ,-Kč Pro případ porušení povinností odběratele podle čl. 2 odst. 6 a/nebo čl. 4 odst. 3 a/nebo čl. 7 odst. 3 smluvní strany sjednávají smluvní pokutu ve výši 7.000,- Kč za každé porušení. Vznikem nároku na smluvní pokutu ani jejím uhrazením není dotčeno ani omezeno právo na náhradu vzniklé škody, ani výše této náhrady škody. 6. Všechny platby stanovené ve smlouvě a OPDT jsou uvedeny bez DPH dle platných předpisů. Smluvní strana, která je povinna příslušnou platbu hradit, je vedle ní povinna uhradit rovněž DPH v zákonné výši. Čl. 6 Vyhodnocení dodávky tepelné energie 1. Vyhodnocení dodávky tepelné energie pro vyúčtování jednosložkové ceny vychází ze stavů počitadel fakturačního měřícího zařízení. 2. Pro případ

type: other


text:
poruchy měřícího zařízení se sjednává náhradní způsob stanovení množství dodaného a odebrané tepelné energie pro jednosložkovou cenu. a) Dodávka tepelné energie realizovaná přes předávací stanici, která není v majetku dodavatele, bude určena ze vztahu: Q vyp = Q 1 den. (t 1 - t ex vyp ) /( t 1 - t ex1 ). d vypút + Q TVden. d vyptv Pokud není k dispozici údaj o objemu dodávky za období klimaticky obdobné, vychází náhradní stanovení dodávky z přihlášeného výkonu, doby provozu stanovené v 3 vyhlášky č. 194/2001 Sb., a venkovních teplot. 6
 7 Dodávka bude určena ze vztahu: Q vyp = (P c - P ÚT ). t dtv. A. d vyptv + P ÚT. (t 1 - t exvyp ) /( t 1 - C ). A. d vypút. t dút. B b) Dodávka tepelné energie pro ústřední vytápění bude určena ze vztahu: Q vyp ÚT = Q 1 den. (t 1 - t exvyp ) /( t 1 - t ex1 ). d vypút V případě, kdy není dosud k dispozici údaj o objemu dodávky za klimaticky obdobné období, kdy bylo řádně měřeno, vychází náhradní stanovení dodávky z přihlášeného výkonu, doby provozu stanovené v 3 vyhlášky č. 194/2001 Sb., a venkovních teplot. Dodávka bude určena ze vztahu: Q vypút = P ÚT. (t 1 - t exvyp ) / ( t 1 - C ). A. t dút. d vypút. B c) Dodávka tepelné energie pro ohřev TV bude určena ze vztahu: Q vyptv = (Q 6 TV / d 6 TV ). d vyptv V případě, kdy není dosud k dispozici údaj o objemu dodávky za období, kdy bylo řádně měřeno, bude stanovena náhradním výpočtem. Vyúčtování provedené na základě náhradního výpočtu bude po získání údajů za následující tři fakturační období řádně měřené dodávky upraveno podle vztahu: Q vyptv = (Q 3 TV / d 3 TV ). d vyptv d) Pro případ poruchy poměrového patního měřidla na teplou vodu v majetku dodavatele se sjednává náhradní způsob stanovení množství dodaného a odebrané teplé vody: M n = M e /d MeTV * d vyp TV Vysvětlivky k výše uvedeným vzorcům v rámci tohoto paragrafu Obchodních podmínek: A 3,6 - hodnota přepočtové konstanty z MWh na GJ B 0,8 - koeficient nesoučasnosti odběru C -12 o C - nejnižší výpočtová teplota pro Neratovice Q vyp dodávka tepelné energie stanovena náhradním způsobem Q vypút dodávka tepelné energie pro ÚT stanovená náhradním způsobem Q vyptv dodávka tepelné energie pro TV stanovená náhradním způsobem Q 1den dodávka tepelné energie pro ústřední vytápění za 1 den klimaticky obdobného období, kdy bylo řádně měřeno, vypočítá se ze vztahu: Q 1 den = [Q 1 - (Q TVden. d 1TV )] / d 1ÚT Q 1 celková dodávka tepelné energie za klimaticky obdobné období, kdy bylo řádně měřeno t 1 průměrná vnitřní teplota, na kterou bylo vytápěno t exvyp průměrná venkovní teplota v období, pro které provádí dodavatel náhradní stanovení dodávky tepelné energie t ex1 průměrná venkovní teplota v klimaticky obdobném období dle meteorologického


text:
měření ČHMU d vypút počet dnů dodávky tepelné energie pro ÚT v období, pro které provádí dodavatel náhradní stanovení dodávky tepelné energie d 1 ÚT počet dnů dodávky tepelné energie pro ÚT v klimaticky obdobném období, kdy bylo řádně měřeno Q TVden dodávka TV za 1 den měsíce, kdy bylo dodávána tepelná energie pouze pro přípravu TV a bylo řádně měřeno a stanoví se ze vztahu: Q TV den = Q 6 TV / d 6 TV d 1 TV počet dnů dodávky TV v období s celkovou dodávkou Q 1 Q 6TV celková dodávka tepelné energie měsíce, kdy bylo dodáváno teplo pouze pro přípravu TV a bylo řádně měřeno d 6 TV počet dnů, kdy byla dodávka uskutečňována pouze pro přípravu TV a byla řádně měřena d vyp TV počet dnů dodávky TV v období, pro které provádí dodavatel náhradní stanovení dodávky tepelné energie P c celkový sjednaný výkon dle SoDTE P ÚT sjednaný výkon pro vytápění dle SoDTE t d TV denní doba dodávky TV doba provozu vytápěných prostor respektující noční útlum t dút 7
 8 Q 3 TV d 3 TV M n M e d MeTV celková dodávka tepelné energie za tři následující řádně měřená fakturační období počet dnů dodávky v období, kdy bylo řádně měřeno množství odebrané TV, které připadne na zúčtovací jednotku pro období, kdy se neměřilo množství odebrané TV za období, kdy se řádně měřilo počet dnů dodávky TV v období s celkovou dodávkou M e 3. Vyhodnocování odebrané doplňkové vody se děje z naměřeného objemu odebraného druhu média, neníli v SoDTE dohodnuto jinak. Fakturace je rozdělena na dvě položky - energie obsažená v odebraném médiu, a - vlastní doplňková voda, obě v sazbách dohodnutých v SoDTE Energie obsažená v odebrané doplňkové vodě se určí ze vztahu: Q = V*c*T, kde Q V c T je tepelná energie obsažená v doplňkové vodě v GJ je objem odebrané doplňkové vody v tunách (t) je měrné teplo vody 4,1868 *10-3 (GJ/tK) a je nasmlouvaný teplotní rozdíl v K nutný k ohřátí doplněného média na provozní parametry Čl. 7 Omezení dodávek a odběru tepelné energie, oznamovací povinnosti smluvních stran 1. V průběhu trvání smluvního vztahu má odběratel právo omezit nebo přerušit odběr tepelné energie bez udání důvodu, zavazuje se však o této skutečnosti bez zbytečného odkladu vyrozumět dodavatele na adresu jeho sídla nebo na kontaktní adresu, uvedenou v SoDTE, zejména s ohledem na fakturaci dodávek tepelné energie, a to i. písemně při plánovaném omezení nebo přerušení dodávek tepelné energie, a to minimálně 15 dní předem s udáním doby trvání přerušení ii. písemně při neplánovaném omezení nebo přerušení způsobeném technickou závadou, která iii. umožní pokračovat v dodávce, a to minimálně 2 dny předem s udáním doby trvání přerušení jakýmkoliv dostupným způsobem (osobně, telefonem, faxem, em nebo jinak) při provozních nehodách, haváriích a poruchách, a to bez zbytečného prodlení po jejich zjištění Tím nejsou dotčeny povinnosti odběratele podle smlouvy, jakož i ustanovení o zániku této smlouvy. 2. Dodavatel je oprávněn přerušit nebo omezit dodávky tepelné energie na nezbytně


text:
nutnou dobu jen ze zákonných důvodů a je povinen: a) oznámit písemně odběrateli alespoň 15 dní předem plánované odstávky rozvodných tepelných zařízení pro nutné provádění plánovaných stavebních úprav, oprav, údržbových a revizních prací a při připojování nového odběrného místa podle 76 odst. 4 písm. c) EZ; b) oznámit odběrateli, že mu bude či již byla omezena či přerušena dodávka tepelné energie z důvodů uvedených v 76 odst. 4 písm. i) EZ. 3. Odběratel je pro účely stanovení nákladů dodavatelem v souladu s vyhláškou č. 477/2006 Sb. povinen dodavateli předávat údaje o podlahové ploše zúčtovacích jednotek a údaje vodoměrů v zúčtovacích jednotkách a na požádání je prokázat. Tyto údaje předává odběratel dodavateli následovně: údaj o podlahové ploše zúčtovacích jednotek je dodavateli předán odběratelem před podpisem SoDTE (viz příslušné ustanovení SoDTE); při změně údaje o podlahové ploše je odběratel povinen o tomto písemně informovat dodavatele na jeho kontaktní adresu ve lhůtě alespoň 21 dnů před termínem, od kterého má změna platit, a na požádání změnu prokázat. Na základě oznámení změn údaje o podlahové ploše dodavatel upraví podíl základní složky všech dotčených odběrných míst (vč. odběrných míst dalších dotčených odběratelů), a to způsobem odpovídajícím změně. Stejně tak postupuje i v případě ukončení odběru tepelné energie, při dočasném přerušení či při připojení nového odběrného místa. V těchto případech je upraven i zálohový podíl spotřební složky. Tyto změny (pokud k nim dojde např. u jiného odběratele) je dodavatel povinen odběrateli oznámit. Dodavatel je rovněž oprávněn předložit odběrateli návrh dodatku ke SoDTE, kterým se bude měnit obsah SoDTE vzhledem ke změně výměry podlahové plochy; tento dodatek je odběratel povinen s dodavatelem uzavřít neprodleně po obdržení jeho návrhu, nejpozději pak do jednoho měsíce. údaje z bytových vodoměrů (součet spotřeb TV za odběrné místo) sloužících k vyúčtování je odběratel povinen po ukončení zúčtovacího období (obvykle 1.1. až ) oznamovat dodavateli na jeho kontaktní adresu v intervalech a termínech uvedených v SoDTE (není-li v SoDTE uvedeno jinak, 8
 9 oznamuje odběratel stav spotřeby k nejpozději do následujícího roku), eventuálně na vyžádání dodavatele. Čl. 8 Doručování písemností 1. Doručování písemností a požadavky na písemnou formu se řídí zákonem a smlouvou (OPDT). 2. Pokud byla doručena nečitelná datová nebo jiná zpráva, uvědomí o tom příjemce neprodleně odesílatele. 3. Odběratel je oprávněn zasílat dodavateli údaje měřících zařízení sloužících k vyúčtování a jiné údaje určené dodavatelem obyčejnou elektronickou poštou. 4. Smluvní strany si uzavřením smlouvy vzájemně udělují výslovný souhlas se zasíláním zpráv, informací, potvrzení o doručení zpráv, urgencí a jiných sdělení ve věci smlouvy a jejího plnění prostřednictvím elektronických prostředků, zejména prostřednictvím elektronické pošty, na své elektronické kontakty (zpravidla na adresy elektronické pošty). Tento souhlas se dále vztahuje i na zasílání obchodních sdělení ve věci zajišťování plnění podle energetického zákona a poskytování souvisejících služeb. Část C Způsob stanovení ceny dodávané tepelné energie, účtování (fakturace) a zálohové platby Čl. 9 Způsob stanovení ceny dodávané tepelné energie 1. Smluvní strany těmito Obchodními podmínkami stanovují způsob určení ceny dodávané tepelné energie, přičemž tento způsob stanovení ceny je v souladu se zákonem o cenách, navazujícími vyhláškami a


text:
cenovými rozhodnutími ERÚ. 2. Způsob stanovování cen dodávané tepelné energie je platný pro všechny případy dodávek tepelné energie, které se uskutečňují ze soustav centralizovaného zásobování teplem dodavatele. 3. Dodavatelem provedené stanovení cen tepelné energie a teplé vody z tepelné sítě nesmí překročit závazné limity plynoucí z regulace cen tepelné energie realizované formou věcného usměrňování cen ve smyslu 6 zákona o cenách. 4. Ceny dodávané tepelné energie jsou kalkulovány ve formě ceníku v předpokládané cenové úrovni k datu kalkulace. Ceník tvoří nedílnou součást SoDTE. 5. Ceny dodávané tepelné energie platí za odběr v odběrném místě, a to pro každé místo samostatně. Čl. 10 Ceník a jeho změny 1. Ceník platný v době uzavření SoDTE tvoří přílohu smlouvy. 2. Dodavatel je oprávněn prostřednictvím svých internetových stránek (www.teploneratovice.cz) uveřejnit změnu ceníku, a to alespoň 21 dnů před okamžikem účinnosti této změny; toto oznámení (uveřejnění) se považuje za učiněné v den umístění tohoto oznámení na předmětné internetové stránky a musí v něm být uvedeno datum, kdy změna ceníku nabývá účinnosti. Toto oznámení (uveřejnění) se považuje za návrh změn cen dodávané tepelné energie. Dodavatel je povinen rovněž odběratele o změně ceníku vhodným způsobem informovat (např. upozorněním na faktuře) a na požádání mu ho neprodleně zaslat. Odběratel je povinen se se změnou ceníku seznámit. 3. V případě učinění oznámení dodavatele o změně ceníku je odběratel oprávněn písemně odstoupit od této smlouvy; odstoupení od smlouvy představuje stranami smlouvy dohodnutý výlučný nástroj pro vyjádření nesouhlasu s návrhem změny ceníku. Právo odstoupit může využít pouze do 21 dnů od uveřejnění oznámení a v odstoupení musí být uveden výslovný odkaz na toto ustanovení OPDT; pokud odstoupení nebude písemné, nebude obsahovat výslovný odkaz na toto ustanovení OPDT nebo bude dodavateli doručeno po uplynutí jednadvacetidenní lhůty, je neplatné. V případě, že odběratel platně odstoupí v uvedené lhůtě, smlouva zaniká ke dni, který předchází dni, kdy nabývá účinnosti změna OPDT. 4. V případě, že odběratel po uveřejnění oznámení o změně ceníku neodstoupí postupem podle odstavce 3, má se za to, že tak projevil svůj souhlas s návrhem změny a akceptoval návrh na změnu ceníku a změna ceníku je pak pro obě smluvní strany závazná. Návrh se považuje za akceptovaný i v případě, že odběratel zaplatí cenu, vypočtenou již podle změněného ceníku, nebo pokud učiní vůči dodavateli jiný právní úkon, představující akceptaci návrhu na změnu ceníku. 5. Pravidla obsažená v tomto čl. 10 těchto OPDT platí obdobně i pro vyhlášení nového ceníku. 9
 10 Čl. 11 Účtování (fakturace) ceny dodávané tepelné energie 1. Dodavatel účtuje ceny dodávané tepelné energie odběrateli fakturami tak, aby takto vyúčtované ceny byly přípustné z hlediska státní regulace cen dodávané tepelné energie realizované formou věcného usměrňování cen ve smyslu 6 zákona o cenách. 2. Dodávky tepelné energie fakturuje dodavatel odběrateli měsíčně, přičemž fakturační období nemusí být shodné s kalendářním měsícem. Jiné než měsíční fakturační období je nutné dohodnout ve SoDTE. Obecně pro fakturační období, bez ohledu na délku jeho trvání, je dále používán termín období fakturace. 3. Faktura za dodanou tepelnou energii se stává splatnou uplynutím 15 dní ode dne


text: vystavení faktury, neníli ve SoDTE stanoveno jinak. Faktura musí mít obecné náležitosti daňového dokladu podle zákona o DPH. V případě, že se datum splatnosti uvedené na faktuře liší od data splatnosti stanoveného smlouvou, je rozhodující datum splatnosti stanovené smlouvou. 4. Všechny platby v penězích na základě smlouvy probíhají v korunách českých (Kč) a rovněž veškeré cenové údaje se zásadně uvádějí v této měně. Peněžité platby jsou splatné bezhotovostně ve prospěch účtu smluvní strany, která je věřitelem, uvedeného ve smlouvě, resp. ve prospěch jiného účtu, který tato smluvní strana písemně určí. Smluvní strany se při vzájemných platbách zavazují používat příslušné variabilní symboly, pokud jsou uvedeny na faktuře (daňovém dokladu). Bankovní poplatky nese každý účastník na své straně; v případě plateb prováděných ze zahraničí nese bankovní poplatky dlužník. 5. V případě, že odběratel reklamuje fakturaci za dodávku tepelné energie, je povinen dodavateli za toto reklamované období zaplatit předběžnou částku, která se rovná částce běžného období fakturace se splatností reklamované faktury. U odběrů, kde má dodavatel k dispozici údaje o odběru za období fakturace v minulém roce, které je časově shodné s obdobím reklamovaným, je touto běžnou částkou částka vypočtená na základě údajů tohoto minulého období fakturace při použití ceny za dodávku tepelné energie na odběrném místě platné v době reklamace. U odběrů, u nichž nelze postupovat výše uvedeným způsobem, se za takovouto částku považuje částka vypočtená na základě údajů období fakturace, které bezprostředně předchází období reklamovanému při použití ceny za dodávku tepelné energie na odběrném místě platné v době reklamace. V ostatních případech je odběratel povinen zaplatit vyfakturovanou částku. Po vyřešení reklamace bude provedeno vyrovnání předběžné částky doplatkem ze strany odběratele nebo dobropisem ze strany dodavatele. Případný dobropis bude dodavatelem započten s fakturou. 6. Dodavatel i odběratel mohou uplatnit reklamaci na kvalitu dodávky tepelné energie, na fakturované množství tepelné energie a na částku za tepelnou energii, nejpozději do šesti měsíců ode dne splatnosti fakturované částky za reklamované období. Reklamace se uplatňují u dodavatele výhradně písemně na příslušné kontaktní adrese dle SoDTE. 7. Pro účtování dodávek tepelné energie se rozlišují tato místa (úrovně předání): a) na vstupu do rozvodného tepelného zařízení ve smyslu 2 odst. 2 písm. c) bodu 10 EZ, je-li toto zařízení v majetku odběratele, a b) na vstupu do odběrného tepelného zařízení smyslu 2 odst. 2 písm. c) bodu 8 EZ. Dodávka může být v tomto případě realizována jako předání: - na výstupu z předávací stanice v majetku či pronájmu dodavatele; - na vstupu do objektu odběratele; - u teplé vody měřené v předávací stanici na vstupu do objektu dodavatele nebo na výstupu z předávací stanice. 8. Vracení vratné vody, se uskutečňuje za předpokladu, že dodavatel má ve své tepelné síti vybudováno vratné potrubí. V tom případě účtuje dodavatel veškeré nevrácené množství vody z vodní tepelné sítě. Čl. 12 Zálohové platby za dodávanou tepelnou energii 1. Dodavatel je při plnění poskytovaném dle SoDTE oprávněn požadovat od odběratele zálohové platby. Dodavatel je oprávněn zálohové platby předepisovat jednostranně a určit jejich výši svým oznámením doručeným odběrateli, a to na základě pravidel stanovených


text:
níže v těchto Obchodních podmínkách. 2. Dodavatel s odběratelem ve SoDTE sjedná, zda zálohové platby budou odběratelem placeny ročně či měsíčně. Neobsahuje-li SoDTE takové ujednání, budou zálohové platby odběratelem placeny ročně. 3. Roční zálohové platby jsou splatné k 25. dni prvního měsíce kalendářního roku a měsíční k 15. dni daného měsíce. Výše záloh oznamuje dodavatel odběrateli na počátku kalendářního roku oznámením výše záloh na 10
 11 cenu dodávky tepelné energie a po přijetí zálohy vystaví daňový doklad fakturu za přijatou platbu (v případě, že je odběratel plátcem DPH). 4. Dodavatel předepisuje zálohy za cenu tepelné energie a teplé vody z tepelné sítě odběrateli dle následujících pravidel (částky jsou včetně DPH v zákonné výši): měsíční zálohy je dodavatel oprávněn odběrateli předepisovat ve výši 75% z předpokládaného měsíčního objemu tržeb; dodavatel zálohu nepředepíše, pokud by výše měsíční zálohy byla nižší než 1.000,-Kč; roční zálohy je dodavatel oprávněn odběrateli předepisovat ve výši 9% z předpokládaného ročního objemu tržeb; dodavatel zálohu nepředepíše, pokud by výše roční zálohy byla nižší než 3.000,- Kč; pro odběratele, který tepelnou energii neodebíral v minulosti, vychází dodavatel při předpisu zálohy z odběrového diagramu či sjednaného výkonu. 5. Roční záloha se zúčtuje v posledním daňovém dokladu - faktuře kalendářního roku za fakturaci dodávky tepelné energie, měsíční se zúčtuje v daňovém dokladu faktuře příslušného měsíce. 6. Dodavatel je oprávněn s ohledem na změnu velikosti odběru tepelné energie v odběrném místě, změnu ceny dodávky tepelné energie nebo při opakovaném nedodržování smluveného způsobu placení závazků odběratelem jednostranně změnit počet a splatnost záloh oznámením výše záloh za dodávku tepelné energie nebo platebním kalendářem, a to i odlišně od výše uvedených pravidel, přičemž změna nesmí být nepřiměřená důvodům změny. Část D Společná ustanovení Čl. 13 Změny OPDT 1. Dodavatel je oprávněn prostřednictvím svých internetových stránek (www.teploneratovice.cz) uveřejnit změnu OPDT, a to alespoň 21 dnů před okamžikem účinnosti této změny; toto oznámení (uveřejnění) se považuje za učiněné v den umístění tohoto oznámení na předmětné internetové stránky a musí v něm být uvedeno datum, kdy změna OPDT nabývá účinnosti. Toto oznámení (uveřejnění) se považuje za návrh změn OPDT. Dodavatel je povinen rovněž odběratele o změně OPDT vhodným způsobem informovat (např. upozorněním na faktuře) a na požádání mu ho neprodleně zaslat písemně či elektronickou poštou. Odběratel je povinen se se změnou OPDT seznámit. 2. V případě učinění oznámení dodavatele o změně OPDT je odběratel oprávněn písemně odstoupit od této smlouvy; odstoupení od smlouvy představuje stranami smlouvy dohodnutý výlučný nástroj pro vyjádření nesouhlasu s návrhem změny OPDT. Právo odstoupit může využít pouze do 21 dnů od uveřejnění oznámení a v odstoupení musí být uveden výslovný odkaz na toto ustanovení OPDT; pokud odstoupení nebude písemné, nebude obsahovat výslovný odkaz na toto ustanovení OPDT nebo bude dodavateli doručeno po uplynutí jednadvacetidenní lhůty, je neplatné. V případě, že odběratel platně odstoupí v uvedené lhůtě, smlouva zaniká ke dni, který předchází dni, kdy nabývá účinnosti změna OPDT. 3. V případě, že odběratel po uveřejnění oznámení o změně OPDT neodstoupí postupem podle odstavce 2, má se za to, že tak projevil svůj souhlas s


text:
návrhem změny a akceptoval návrh na změnu OPDT a změna OPDT je pak pro obě smluvní strany závazná. Návrh se považuje za akceptovaný i v případě, že odběratel postupuje podle změněných OPDT, nebo pokud učiní vůči dodavateli jiný právní úkon, představující akceptaci návrhu na změnu OPDT. 4. Pravidla obsažená v tomto čl. 13 těchto OPDT platí obdobně i pro vyhlášení nových OPDT. Čl. 14 Právní režim SoDTE a OPDT 1. Smlouva se řídí právním řádem České republiky, zejména pak energetickým zákonem a obchodním zákoníkem (zákon č. 513/1991 Sb., ve znění pozdějších předpisů). Smluvní strany současně sjednávají pro řešení sporů z této smlouvy jako místně příslušný soud příslušný podle místa sídla dodavatele v době uzavření této smlouvy ( 89a obč. soud. řádu), ledaže je příslušný ERÚ. 2. Stane-li se některé ustanovení smlouvy neplatným, neúčinným nebo nevymahatelným, nemá toto vliv na platnost ostatních ustanovení smlouvy, pokud z povahy smlouvy, z jejího obsahu nebo z okolností, za níž byla uzavřena, nevyplývá, že toto ustanovení nelze od ostatního obsahu smlouvy oddělit. Pro případ, že kterékoliv ustanovení smlouvy se stane neplatným, neúčinným nebo nevymahatelným a jedná se o ustanovení oddělitelné od ostatního obsahu smlouvy, smluvní strany se zavazují bez zbytečných odkladů nahradit takové ustanovení ustanovením novým, se stejným nebo obdobným účelem. 11
 12 3. V případě, že se v těchto Obchodních podmínkách nebo přímo v SoDTE hovoří o smlouvě či SoDTE, rozumí se jí smlouva o dodávce tepelné energie včetně těchto Obchodních podmínek, ledaže je výslovně uvedeno nebo je z kontextu zřejmé, že se má jednat pouze o SoDTE (bez OPDT). 4. Neuplatní-li kterákoliv ze smluvních stran nějaké právo, které pro ni vyplývá z této smlouvy nebo v souvislosti s ní, nebude to vykládáno tak, že se taková strana tohoto práva vzdává či zříká; takové opomenutí uplatnění nebude rovněž považováno za úzus nebo praktiku protivící se takovému právu. 5. Účastníci se vzájemně zavazují podávat si včasné a určité informace o změnách údajů uvedených ve Smlouvě, které nemají vliv na její změny, např. změny identifikačních údajů smluvní strany, změny údajů v příslušné příloze ke smlouvě apod.; opomenutí nebo neposkytnutí takových informací jde k tíži strany, která informaci neposkytla, ač tak byla povinna učinit. 6. Podpis dodavatele na oznámeních, fakturách, upomínkách, výzvách, odběrových diagramech a dalších přílohách SoDTE a na jiných listinách může být nahrazen faksimilí tohoto podpisu. 7. V případě, že dojde k zániku dohody o způsobu rozdělení nákladů na dodávku teplé vody na jednotlivá odběrná místa (např. v důsledku vypovězení některým odběratelem apod.) nebo jiné obdobné dohody rozhodné pro rozúčtovávání ceny dodávané tepelné energie, postupuje se bez ohledu na její zánik podle této dohody až do okamžiku, kdy bude uzavřena dohoda jiná nebo kdy bude dodavatelem zajištěno měření dodaného množství teplé vody pro účely poměrného rozdělení nákladů na tepelnou energii, ledaže způsob rozdělení nákladů stanoví pro tento případ právní předpis. 9. Smluvní strany jsou povinny věnovat pozornost předcházení škodám, a to zejména plnění generální prevence vzniku škod ve smyslu ustanovení 415 občanského zákoníku. Smluvní strana, která porušuje svou povinnost nebo která s přihlédnutím ke všem


text: okolnostem má vědět nebo mohla vědět, že poruší svou povinnost ze smlouvy, je povinna oznámit druhé smluvní straně povahu překážky, která mu brání, bude bránit nebo může bránit v plnění povinností, a o jejích důsledcích; takové oznámení musí být podáno bez zbytečného odkladu poté, kdy se povinná strana o překážce dozvěděla nebo při náležité péči mohla dozvědět. Ustanovení o náhradě škody se řídí ustanovením 373 až 386 ObchZ. Čl. 15 Ochrana důvěrnosti a ochrana osobních údajů 1. Smluvní strany se zavazují zachovávat mlčenlivost o všech důvěrných skutečnostech, které se dozvěděly v souvislosti s touto smlouvou, a chránit důvěrnost informací druhé strany před jejich neoprávněným užitím třetími stranami. Tím není dotčeno oprávnění smluvních stran sdělovat tyto údaje svým advokátům, daňovým poradcům, auditorům nebo jiným osobám vázaným na základě zvláštního právního předpisu povinností mlčenlivosti; tyto osoby musí být na důvěrnost údajů upozorněny. Za důvěrné informace se nepovažují informace o uzavření (vzniku) a o ukončení (zániku) této smlouvy, jakož i údaje potřebné pro výpočet ceny dodávané tepelné energie (zejména velikost podlahových ploch a odečty vodoměrů). 2. Odběratel souhlasí, aby dodavatel, pro účely plnění smlouvy, shromažďoval, zpracovával a uchovával osobní údaje odběratele fyzické osoby, a to zejména jméno, příjmení, bydliště (trvalé, popř. přechodné), datum narození a popř. číslo bankovního účtu. Ochrana osobních údajů odběratelů fyzických osob bude technicky a organizačně zabezpečena v souladu se ZoOOÚ. Požádá-li odběratel fyzická osoba o informaci o zpracování svých osobních údajů, dodavatel mu tuto informaci bez zbytečného odkladu za přiměřenou úhradu nepřevyšující náklady nezbytné na poskytnutí informace předá. Odběratel fyzická osoba, který zjistí nebo se bude domnívat, že dodavatel provádí zpracování jeho osobních údajů, které je v rozporu s jeho ochranou soukromého a osobního života nebo v rozporu se ZoOOÚ, zejména jsou-li osobní údaje nepřesné s ohledem na účel jejich zpracování, může požádat dodavatele o vysvětlení a příp. požadovat, aby dodavatel odstranil takto vzniklý stav. Dodavatel může vést o odběrateli registr zákaznických informací o jeho jednáních v rozporu se smlouvou či poctivým obchodním stykem nebo právními přepisy. Teplo Neratovice, spol. s r.o. 12


text:
2 Afs 51/2011 - 68 — Nejvyšší správní soud — Iudictum.cz
 2 Afs 51/2011 - 68
 20. 12. 2011, Nejvyšší správní soud
 9 Afs 58/2007 - 96
 1 Afs 52/2008 - 60
 Nejvyšší správní soud rozhodl v senátě složeném z předsedkyně JUDr. Miluše Doškové a soudců Mgr. Radovana Havelce a JUDr. Vojtěcha Šimíčka v právní věci žalobce: IMOBA, a. s., se sídlem Pyšelská 2327/2, Praha 4, zast. JUDr. Pavlem Dejlem, Ph.D., LL.M, advokátem, se sídlem Jungmannova 24, Praha 1, proti žalovanému: Finanční ředitelství pro hl. m. Prahu, se sídlem Štěpánská 28, Praha 1, proti rozhodnutí žalovaného ze dne 25. 6. 2008, č. j. 9719/08-1400-801131, o kasační stížnosti žalobce proti rozsudku Městského soudu v Praze ze dne 7. 4. 2011, č. j. 8 Ca 320/2008 - 36,
 Rozsudek Městského soudu v Praze ze dne 7. 4. 2011, č. j. 8 Ca 320/2008 - 36, se zrušuje a věc se vrací tomuto soudu k dalšímu řízení.
 Kasační stížností podanou v zákonné lhůtě se žalobce jako stěžovatel domáhá zrušení shora označeného rozsudku městského soudu, jímž bylo zamítnuto jeho odvolání proti výzvě k zaplacení daňového nedoplatku ručitelem, vydané Finančním úřadem pro Prahu 5 dne 27. 11. 2007 pod č. j. 440526/07/005964/7155. Stěžovatel byl vyzván k zaplacení nedoplatku ve výši 567 500 Kč z titulu ručení za daňové pohledávky na dani z převodu nemovitostí neuspokojené ve lhůtě jejich splatnosti poplatníkem Bytové družstvo Plaská 11 v likvidaci (dále též „bytové družstvo“).
 V daném případě byla dne 11. 6. 2003 mezi Bytovým družstvem Plaská 11 jako převodcem a IMOBA, a. s. (dále též „IMOBA“), jako nabyvatelem uzavřena smlouva o převodu vlastnictví bytové jednotky č. 12 v budově č. 589 na parcele č. 833 v k. ú Praha - Malá strana včetně spoluvlastnického podílu na pozemku a na společných částech budovy. Právních účinků smlouva nabyla 12. 6. 2003. Ve smlouvě je uvedeno, že nabyvatel se stal členem družstva na základě dohody o cesi práv a povinností uzavřené mezi ním a společností Plas 12, a. s. (dále jen „Plas 12“), dne 11. 6. 2003, nemá nárok na vypořádací podíl a v důsledku toho strany nemají vůči sobě žádné pohledávky.
 Dne 19. 2. 2004 vyzval finanční úřad stěžovatele k podání daňového přiznání k dani darovací. Ten k výzvě sdělil, že se stal vlastníkem bytové jednotky úplatně, neboť se stal členem bytového družstva na základě smlouvy o převodu členských práv a povinností uzavřené se společností Plas 12 dne 11. 6. 2003 za cenu 11 350 000 Kč. Téhož dne uzavřel dohodu o cesi práv a povinností se společností Plas 12, při níž bylo vedlejším účastníkem bytové družstvo; touto smlouvou na něho Plas 12 převedla práva a povinnosti ze smlouvy o smlouvě budoucí uzavřené 12. 6. 2002 mezi ní a družstvem. Na základě této smlouvy mělo družstvo povinnost převést stěžovateli bytovou jednotku č. 12 s tím, že okamžikem převodu dochází k započtení výše hodnoty bytové jednotky na vypořádací podíl. Ke sdělení předložil stěžovatel stanovy družstva, smlouvu o budoucí smlouvě uzavřenou mezi bytovým družstvem a Plas 12 dne 12. 6. 2002, klientskou smlouvu


text:
uzavřenou mezi Plas 12 a IMOBA ze dne 30. 1. 2003, smlouvu o převodu členských práv a povinností uzavřenou mezi bytovým družstvem a IMOBA ze dne z 11. 6. 2003 a smlouvu o převodu vlastnictví k bytové jednotce ze dne 11. 6. 2003. Finanční úřad smlouvy zaslané stěžovatelem ke svým výzvám následně obdržel i od bytového družstva a Plas 12. K výzvě finančního úřadu sdělilo bytové družstvo dne 18. 11. 2004, že bytovou jednotku společnosti IMOBA převedlo bezúplatně, neboť byla členem družstva se zaplaceným členským podílem. Šetřením finančního úřadu bylo zjištěno, že po uzavření smlouvy o smlouvě budoucí mezi bytovým družstvem a Plas 12 byla touto společností (a společností Plas 11) na zvláštní účet bytovému družstvu převedena částka 12 903 084,60 Kč a bytové družstvo zaplatilo současně společnosti V Invest CZ, a. s., která výstavbu dvou nových bytů prováděla, částku 12 902 084,60 Kč. Výstavba bytových jednotek tedy byla provedena z prostředků člena družstva; finanční úřad z tohoto dovodil, že následný převod bytu byl převodem úplatným a následně dne 27. 2. 2006 vyzval k podání daňového přiznání bytové družstvo. Likvidátorka bytového družstva nato sdělila, že není je schopna předložit pro nedostatek podkladů a upozornila na nedostatek finančních prostředků bytového družstva. Finanční úřad dne 9. 5. 2007 zastavil daňové řízení vedené se stěžovatelem ve věci daně darovací.
 Téhož dne vydal platební výměr č. j. 224328/07/005964/7155 na daň z převodu nemovitostí, jímž bytovému družstvu vyměřil 567 500 Kč; za základ ceny vzal částku 11 350 000 Kč, přičemž podle znaleckého posudku, který si opatřil v souvislosti s následným prodejem téže bytové jednotky společností IMOBA v roce 2005, cena činila 9 729 930 Kč. Odvolání bytového družstva bylo zamítnuto rozhodnutím žalovaného ze dne 24. 9. 2007, č. j. 15277//07-1400-801131. Ve výkazu nedoplatků z 19. 11. 2007 má bytové družstvo Plaská 11 v likvidaci evidován nedoplatek 567 500 Kč; podle výpisu z obchodního rejstříku je v likvidaci a podle úředního záznamu o šetření z 27. 11. 2007 společnost na označené adrese nesídlí a nebyl zjištěn žádný bankovní účet ani nemovitý či movitý majetek. Dne 9. 8. 2008 podala likvidátorka bytového družstvo Plaská 11 v likvidaci žádost o prominutí úroku z prodlení ve vztahu ke dvěma platebním výměrům ze dne 9. 5. 2007 č. j. 224328/07/005964/7155 odůvodněný tím, že družstvo nemá žádné prostředky.
 Dne 27. 11. 2007 zaslal finanční úřad stěžovateli výzvu k zaplacení nedoplatků ručitelem, č. j. 440526/07/005964/7155. Odvolání stěžovatele bylo zamítnuto rozhodnutím žalovaného ze dne 25. 6. 2008. Žalovaný vycházel ze zjištění, že smlouvě o převodu vlastnictví bytové jednotky předcházelo několik navzájem navazujících právních úkonů, které prokazují, že se jednalo o úplatný převod. Bytové družstvo koupilo dům čp. 589 včetně pozemku (Plaská 11) od hl. m. Prahy dne 9. 9. 1999. Smlouvou o smlouvě budoucí o převodu jednotky č. 12 ze dne 12. 6. 2002 se bytové družstvo zavázalo, že další členský vklad budoucího nabyvatele jednotky č. 12 společnosti Plas 12 ve výši 8 206 088 Kč, tj. nad rámec základního členského vkladu, použije výhradně na vybudování bytové jednotky č. 12 a další


text:
činnosti spojené s výstavbou jednotky v půdních prostorech domu. Dodatkem č. 1 k této smlouvě z 29. 1. 2003 byl navýšen další členský vklad na částku 10 707 348 K. Dalšího dne byla uzavřena mezi společností Plas 12 a společností IMOBA klientská smlouva, jejímž předmětem bylo stanovení postupu při převodu členských práv a bytové jednotky do vlastnictví stěžovatele. Cena za „cesi“ a za „převod“ byla stanovena na 11 350 000, po dodatku č. 1 na částku 11 458 000 Kč. V této smlouvě dále byla stanovena rozvazovací podmínka, že přejímající je povinen uhradit 70% sjednané ceny (7 945 000 Kč) do pěti dnů; táž podmínka byla sjednána i v dohodě o cesi práv a povinností. Následně byly sepsány dohody o cesi práv a povinností ze smlouvy o smlouvě budoucí, smlouva o převodu bytové jednotky a svěřenecká smlouva, ošetřující uložení 70% ceny sjednané za převod do notářské úschovy. Žalovaný uzavřel, že tímto postupem jsou splněny podmínky nabytí za úplatu podléhající dani z převodu nemovitostí, jak předpokládá § 9 zákona č. 357/1992 Sb., o dani dědické, dani darovací a dani z převodu nemovitostí (dále též „zákon o trojdani“). Podle § 8 odst. 1 písm. a) téhož zákona je nabyvatel ručitelem této daně. Žalovaný označil za nerozhodnou úplatu za cesi, která je platbou ze závazkového vztahu. Rozhodné je co zaplatil původní člen bytového družstva Plas 12 a to, že jím zaplacené prostředky byly ihned propláceny stavební společnosti. Společnost Plas 12 se tak plně podílela na pořízení bytové jednotky. Dále žalovaný uvedl, že podmínky pro osvobození daně v daném případě nebyly splněny.
 Žalobou proti tomuto rozhodnutí žalovaného stěžovatel namítal, že není ručitelem bytového družstva za převodní daň, neboť předmětem zdanění může být jen převod, u něhož je převodce prodávajícím a příjemcem úplaty. V případě smlouvy o převodu bytové jednotky je bytové družstvo převádějícím, nikoliv však prodávajícím a neobdrželo od nabyvatele žádnou úplatu. Přitom se nejednalo ani o smlouvu darovací, což dokládá rozhodnutí o zastavení řízení o dani darovací. Pro případ, že by ručitelem byl, namítl promlčení nároku, neboť lhůta podle § 22 zákona o trojdani by uplynula 31. 12. 2006. Městský soud zaujal právní názor, že na stěžovatele podle § 57 odst. 5 zákona č. 337/1992 Sb., o správě daní a poplatků (dále jen „daňový řád z r. 1992“) přešla daňová povinnost a následně podle § 57 odst. 4 cit. zákona mohla přejít na jeho právního nástupce. Po konstatování uzavřených smluv vyslovil, že smlouva o převodu vlastnictví bytové jednotky je převodem úplatným ve smyslu § 8 odst. 1 písm. a) zákona o trojdani. Za rozhodné soud označil, že původní člen družstva za předmětnou bytovou jednotku družstvu zaplatil, což následně převedl na nového člena družstva. K promlčení uvedl, že tuto námitku stěžovatel v průběhu daňového řízení neuplatnil. Posoudil ji podle § 22 odst. 1 a 2 zákona o trojdani a s poukazem na výčet úkonů ve vztahu k hlavnímu dlužníku uzavřel, že lhůta byla “prolongována“ do 31. 12. 2010, a platební výměr vůči hlavnímu dlužníkovi byl učiněn v zákonné lhůtě. Současně však poukázal i na


text:
lhůtu podle § 70 daňového řádu z r. 1992. Výzva k zaplacení dluhu ručitelem se váže k daňové povinnosti primárního dlužníka, a tudíž nemohlo dojít k prekluzi práva.
 V kasační stížnosti stěžovatel namítá kasační důvod podle § 103 odst. 1 písm. a) a d) zákona č. 150/2002 Sb., soudní řád správní, ve znění pozdějších předpisů (dále jen „s. ř. s.“), tedy nezákonnost rozsudku spočívající v nesprávném posouzení právních otázek soudem a nepřezkoumatelnost rozsudku spočívající zejména v jeho nesrozumitelnosti.
 Nepřezkoumatelnost rozsudku stěžovatel spatřuje v tom, že důvody vedoucí k zamítnutí žaloby jsou dílem nesrozumitelné, dílem nedostatečně odůvodněné a neopodstatněné z hlediska skutkového stavu daného případu a relevantní právní úpravy. Městský soud se také nedostatečně vypořádal s argumenty stěžovatele uplatněnými v žalobě, resp. v předcházejícím daňovém řízení, zejména pak ve stěžovatelově odvolání. K tomu poukazuje na rozhodovací praxi Ústavního soudu i Nejvyššího správního soudu. Odůvodnění napadeného rozsudku je nepřesvědčivé zejména v odmítnutí žalobní námitky, že se v případě převodu bytové jednotky mezi bytovým družstvem a stěžovatelem nejednalo o úplatný převod ve smyslu § 9 odst. 1, ve spojení s § 8 odst. 1 písm. a) zákona. Toto odůvodnění je navíc v rozporu jak se skutkovým stavem, tak i s právní úpravou. K požadavku na přesvědčivost rozhodnutí poukazuje na rozsudek Nejvyššího správního soudu ze dne 24. 1. 2007, č. j. 3 As 60/2006 - 46. Ve vztahu k žalobní námitce prekluze se městský soud dokonce omezil jen zopakování argumentace žalovaného obsažené v jeho vyjádření ke správní žalobě. Nepřezkoumatelností napadeného rozsudku bylo porušeno stěžovatelovo právo na spravedlivý proces ve smyslu čl. 36 odst. 1 Listiny základních práv a svobod a čl. 6 odst. 1 Úmluvy o ochraně lidských práv a základních svobod.
 Nesprávné právní posouzení spatřuje stěžovatel jak v posouzení vzniku daňové povinnosti, tak v posouzení prekluze práva na vyměření daně vůči ručiteli podle § 22 zákona o trojdani.
 Městský soud neúplně argumentoval rozsudkem Nejvyššího správního soudu ze dne 18. 4. 2007, č. j. 1 Afs 10/2007 - 49; v něm je sice uvedeno, že z hlediska úplatnosti převodu je rozhodující jakákoliv protihodnota přinášející hospodářský prospěch či přírůstek, ale současně i to, že tato protihodnota musí být poskytnuta nabyvatelem tomu, kdo nemovitost převádí. V daném případě však bylo zcela jednoznačně prokázáno, že stěžovatel bytovému družstvu žádnou úplatu za převod bytu neposkytl. Stěžovatel poskytl úplatu již předtím, a to společnosti Plas 12 za převod členských práv a povinností. Tvrdí-li městský soud, že smlouvou o cesi na sebe stěžovatel převzal uhrazení dalšího členského vkladu použitého na vybudování bytové jednotky, je toto tvrzení v rozporu se skutečností. Získal-li stěžovatel do svého vlastnictví nemovitost a převzal na sebe povinnost pokračovat ve splácení úvěru, nejde o úplatu poskytnutou „žalobci (převodci)“. Závěr městského soudu o úplatnosti převodu bytové jednotky je nesprávným právním posouzením.
 Nad rámec této argumentace stěžovatel poukazuje na skutečnost, že i kdyby se jednalo o převod dani podléhající (což popírá), mělo se na něj vztahovat osvobození od daně podle § 20 odst. 7 písm. b) zákona. Byly totiž splněny všechny zákonné podmínky pro toto osvobození, což nezpochybňovaly ani


text:
finanční orgány, které ovšem položily nepatřičný důraz na souvislost s podnikatelskou činností převodce, kterou je výstavba nebo prodej staveb a bytů. Spojitost se zapsaným předmětem činnosti vedla k nepřiměřeně zužujícímu výkladu, který byl již odmítnut rozsudkem rozšířeného senátu Nejvyššího správního soudu ze dne 28. 8. 2007, č. j. 2 Afs 212/2006 - 147.
 Ve vztahu k námitce promlčení (přesněji prekluze) městský soud pouze zopakoval argumentaci žalovaného a navíc opět dospěl k chybnému právnímu závěru. Lhůta uvedená v § 22 zákona o trojdani pro vyměření daně je lhůtou prekluzivní, nikoli promlčecí; není rozhodné, jak ji označil stěžovatel v žalobě. Otázka prekluze tedy měla být soudem posuzována ex officio. Lhůta pro vyměření daně začala běžet 1. 1. 2004 a vůči ručiteli byl učiněn první úkon až výzvou ze dne 27. 11. 2007, doručenou mu 8. 12. 2007. Není podstatné, že vůči bytovému družstvu byl učiněn úkon, v jehož důsledku lhůta k vyměření skončila až koncem roku 2010. Vůči stěžovateli v původní prekluzivní lhůtě nebyl učiněn žádný úkon, přičemž teprve doručením výzvy začalo běžet jeho daňové řízení, v němž měl možnost uplatňovat svá procesní práva k ochraně práv hmotných. Výklad, podle něhož se lhůta podle § 22 uplatní pouze proti daňovému dlužníku a nikoliv proti ručiteli, je v rozporu s právními principy institutu ručení a současně i v rozporu s principy rovnosti v právech zakotvenými v čl. 1 a čl. 3 Listiny. Zde poukazuje na rozhodnutí Nejvyššího soudu ze dne 20. 6. 2007, sp. zn. 32 Cdo 2024/2007 a na skutečnost, že principy ručení je třeba v soukromém i veřejném právu posuzovat shodně. Dlužník musí mít možnost vznést námitku promlčení přesto, že tak neučinil dlužník, přičemž jejich závazky se mohou promlčet samostatně. K zacházení s tradičními soukromoprávními instituty v právu veřejném stěžovatel poukazuje na rozsudek Nejvyššího správního soudu ze dne 5. 9. 2007, č. j. 1 Afs 101/2004 - 65. Stěžovatel poté, kdy byla vůči němu uplatněna výzva, důvodně namítal prekluzi vůči sobě a není rozhodné, že tak neučinilo a v průběhu tohoto řízení ani nemohlo učinit bytové družstvo. Opačný výklad by popíral aplikaci § 22 zákona vůči ručiteli, zakládal by protiústavní nerovnost v právech a porušoval by zásadu právní jistoty a legitimního očekávání ve smyslu nálezu Ústavního soudu ze dne 29. 6. 2005, sp. zn. I. ÚS 98/04. Z těchto důvodů stěžovatel navrhuje, aby Nejvyšší správní soud napadený rozsudek městského soudu zrušil a věc mu vrátil k dalšímu řízení. Žalovaný nevyužil možnosti podat vyjádření ke kasační stížnosti.
 Nejvyšší správní soud se nejprve zabýval přípustností kasační stížnosti. Kasační stížnost je dle § 102 s. ř. s. zásadně přípustná, s výjimkou případů taxativně vypočtených v § 104 s. ř. s, pokud splňuje zákonné náležitosti (§ 106 odst. 1 s. ř. s.), je podána včas (§ 106 odst. 2 s. ř. s.) a stěžovatel je řádně zastoupen (§ 105 s. ř. s.). Podle § 104 odst. 4 s. ř. s. není kasační stížnost přípustná mj. v případě, že se opírá o důvody, které stěžovatel neuplatnil v řízení před soudem, jehož rozhodnutí má být přezkoumáváno, ač


text:
tak učinit mohl. Kasační stížnost je totiž mimořádným opravným prostředkem proti rozhodnutí soudu; tomu logicky nelze vytýkat, že se nevypořádal s námitkou, která vůči němu nebyla řádně uplatněna. Stěžovatel v žalobě uplatnil dva žalobní důvody, a to že není zákonným ručitelem daňového dlužníka bytového družstva, a že případný nárok by byl promlčen, neboť výzva byla stěžovateli jako ručiteli zaslána až po uplynutí lhůty stanovené v § 22 zákona o trojdani. Neuplatnil tedy důvod, že by se na něj vztahovalo osvobození od daně podle § 20 odst. 7 písm. b) zákona; tato kasační námitka je proto nepřípustná a Nejvyšší správní soud se jí nemůže zabývat.
 Důvodnost kasační stížnosti posoudil Nejvyšší správní soud v mezích jejího rozsahu a přípustně uplatněných důvodů (§ 109 odst. 2, 3 s. ř. s.). Ve věci přitom rozhodl bez nařízení jednání za podmínek vyplývajících z ustanovení § 109 odst. 1 věty první s. ř. s.
 Za stěžejní kasační námitku je třeba považovat námitku nepřezkoumatelnosti, neboť nepřezkoumatelnost rozsudku obvykle bývá překážkou posouzení důvodnosti ostatních kasačních námitek. Stěžovatel tvrdí, že rozhodnutí městského soudu je nepřezkoumatelné, a to zejména pro jeho nesrozumitelnost, přičemž ovšem rozsudek považuje i za nedostatečně odůvodněný a tím i za nepřesvědčivý.
 Z rozsáhlé judikatury Nejvyššího správního soudu k tomuto tématu (srovnej např. rozsudky ze dne 21. 8. 2008, č. j. 7 As 28/2008 – 76, ze dne 21. 8. 2008, č. j. 7 As 27/2008 – 76, ze dne 4. 12. 2003, č. j. 2 Ads 58/2003 – 75, publikovaný pod č. 133/2004 Sb. NSS, a ze dne 4. 12. 2003, č. j. 2 Azs 47/2003 – 130, publikovaný pod č. 244/2004 Sb. NSS) je zřejmé, že rozsudek je nepřezkoumatelný pro nesrozumitelnost, například pokud z něho jednoznačně nevyplývá, podle kterých ustanovení a podle jakých právních předpisů byla v kontextu podané správní žaloby posuzována zákonnost napadeného správního rozhodnutí; pokud je jeho odůvodnění vnitřně rozporné, popřípadě je-li výrok v rozporu s odůvodněním; pokud z jeho výroku nelze zjistit, jak vlastně soud ve věci rozhodl, tj. zda žalobu zamítl, odmítl nebo jí vyhověl, případně, jehož výrok je vnitřně rozporný. Dále se jedná o případy, kdy nelze rozeznat, co je výrok a co odůvodnění, kdo jsou účastníci řízení a kdo byl rozhodnutím zavázán. I nepřezkoumatelnost rozsudku pro nedostatek důvodů je soudní judikaturou bohatě zmapována. Zmínit lze například rozsudky zdejšího soudu ze dne 29. 7. 2004, č. j. 4 As 5/2003 – 52, ze dne 18. 10. 2005, č. j. 1 Afs 135/2004 – 73, publikovaný pod č. 787/2006 Sb. NSS, ze dne 14. 7. 2005, č. j. 2 Afs 24/2005 – 44, publikovaný pod č. 689/2005 Sb. NSS, ze dne 17. 1. 2008, č. j. 5 As 29/2007 – 64, a ze dne 25. 5. 2006, č. j. 2 Afs 154/2005 – 245). Z nich se podává, že rozhodnutí soudu je nepřezkoumatelné pro nedostatek důvodů, jestliže například není zřejmé, jakými úvahami se soud řídil při naplňování zásady volného hodnocení důkazů či utváření závěru o skutkovém stavu; dále z jakého důvodu nepovažoval za důvodnou právní argumentaci v žalobě; proč považuje žalobní


text:
námitky za liché, mylné nebo vyvrácené; či proč subsumoval skutkový stav pod zvolené právní normy. Dalším důvodem nepřezkoumatelnosti rozhodnutí může být případ, kdy soud opomněl přezkoumat některou ze žalobních námitek včas uplatněných, či obsahuje-li odůvodnění rozsudku toliko převzaté pasáže z publikovaného judikátu v jiné, skutkově i právně odlišné věci, aniž dále rozvádí dopad převzatých závěrů na konkrétní souzený případ a na samotné rozhodnutí ve věci. Rozsudek městského soudu je ve vztahu k otázce úplatnosti převodu bytové jednotky mezi bytovým družstvem a stěžovatelem dostatečně srozumitelný i odůvodněný a obstojí i ve srovnání s požadavky na přezkoumatelnost rozsudku uvedenými v rozsudcích tohoto soudu sp. zn. 2 Afs 24/2005 a sp. zn. 3 As 60/2006, na které poukazuje stěžovatel. Městský soud konstatoval skutkový stav, o němž není sporu, rozhodnou právní úpravu a dovodil úplatnost převodu z plateb původního člena družstva společnosti Plas 12 bytovému družstvu, z převodu jeho práv a povinností na stěžovatele, a v jeho dalších platbách. Skutečnost, že toto odůvodnění mohlo být propracovanější, neznamená, že jde o rozsudek nepřezkoumatelný. Otázka přesvědčivosti těchto důvodů spíše než s přezkoumatelností rozsudku souvisí s tím, že stěžovatel tyto právní závěry neakceptuje jako správné; to je však otázkou spadající pod kasační námitku podle § 103 odst. 1 písm. a) s. ř. s.
 Zde lze pouze dodat, že vztah mezi členem družstva a družstvem stojí podle § 221 a násl. obchodního zákoníku č. 513/1991 Sb., ve znění rozhodném v roce 2003, na určitých principech, mezi nimiž je i placení členských vkladů (i dalších členských vkladů), jejichž protihodnotou je uspokojování určitých potřeb členů. Členská práva jsou převoditelná a nový člen tak vstupuje do práv a povinností člena, od něhož je nabyl. Podle § 9 odst. 1. písm. a) zákona o trojdani je předmětem daně z převodu nemovitostí mj. převod vlastnictví k nemovitostem a poplatníkem je podle § 8 odst. 1 písm. a) téhož zákona převodce, přičemž nabyvatel je ručitelem. Převod družstevního bytu členovi družstva jako předmět daně z převodu nemovitostí je zřejmý také z toho, že zákon o trojdani upravuje některé případy, kdy je takový převod od daně osvobozen. Tak je tomu při převodech fyzickým osobám podle zákona č. 72/1994 Sb. - § 20 odst. 6 písm. g), při převodech bytů fyzickým osobám, pokud byty byly pořízeny s finanční účastí členů - § 20 odst. 6 písm. j), nebo při prvních úplatných převodech nemovitostí u nových staveb - § 20 odst. 7 zákona o trojdani. Jak již bylo výše uvedeno, Nejvyššímu správnímu soudu nepřísluší hodnotit, zda se některá z těchto výjimek na daný převod bytové jednotky vztahovala; tyto možnosti uvádí jen k potvrzení pravidla podřazení převodu dani. S postavením účastníků smlouvy o převodu se městský soud vypořádal poukazem na souběžně uzavírané smlouvy a na skutečnost, že v jejich důsledku stěžovatel vstoupil do práv a povinností svého předchůdce. Z tohoto hlediska nelze stěžovateli přisvědčit v tvrzení, že městský soud na jeho věc nesprávně či neúplně aplikoval rozsudek Nejvyššího správního soudu sp. zn. 1 Afs 10/2007.
 Stěžovateli rovněž nelze přisvědčit v námitce, že se městský soud nedostatečně vypořádal s argumenty


text:
uplatněnými v žalobě, v předcházejícím správním řízení a zejména v odvolání. Soud je v řízení o žalobě podle § 75 odst. 2 s. ř. s. povinen přezkoumat rozhodnutí v mezích žalobních bodů. Žalobním bodem pak je podle § 71 odst. 1 písm. d) s. ř. s. tvrzení, z jakých skutkových a právních důvodů považuje žalobce napadené výroky za nezákonné nebo nicotné. Součástí žalobních bodů uplatněných stěžovatelem v žalobě však nebylo tvrzení, že se žalovaný ve svém rozhodnutí nevypořádal s námitkami uplatněnými v průběhu správního řízení a v odvolání a soud tedy nebyl povinen rozhodnutí žalovaného z těchto hledisek hodnotit. Stejně tak nebyl povinen v důvodech svého rozsudku zohledňovat argumenty uplatněné stěžovatelem v předchozím správním řízení, pokud je ten neučinil součástí žalobních bodů.
 Nad rámec této kasační námitky lze ale konstatovat, že ke srozumitelnosti rozsudku nepřispěl opakovaný poukaz městského soudu na ustanovení § 57 odst. 4 daňového řádu z r. 1992 o přechodu daňové povinnosti ručitele na jeho právního nástupce (str. 5 rozsudku), neboť o takový případ se v dané věci vůbec nejednalo.
 Nesrozumitelnou a nedostatečně odůvodněnou spatřuje stěžovatel i část rozsudku vypořádávající se s námitkou promlčení. Ta byla v žalobě uplatněna ve vztahu k § 22 zákona o trojdani a soud ji podle tohoto ustanovení také v prvé řadě posuzoval. Lhůta tam upravená je však lhůtou prekluzivní, a proto je nepřípadný závěr městského soudu ve vztahu k tomuto ustanovení, že „žalobce otázku promlčení v průběhu daňového řízení neuplatnil“. Je však pravdou, že v dalším textu se městský soud přesouvá od této lhůty ke lhůtě podle § 70 daňového řádu z r. 1992, která je lhůtou promlčecí. Je nutno přisvědčit stěžovateli v tvrzení, že celé odůvodnění vztahující se k námitce promlčení je doslova a bez jakéhokoliv hodnocení opsáno z vyjádření žalovaného k žalobě ze dne 1. 12. 2008. Tak poslední odstavec na str. 6 a 3⁄4 strany 7 rozsudku jsou totožné s posledním odstavcem na straně 9 a prvním odstavcem na straně 10 vyjádření žalovaného, odkaz na rozsudek Městského soudu v Praze sp. zn. 10 Ca 154/2006 zcela odpovídá poslednímu odstavci na str. 10 vyjádření a druhý odstavec na str. 8 rozsudku je opsaným prvním odstavcem str. 11 vyjádření žalovaného. Městský soud toto vyjádření opsal včetně výrazů „žalovaný uvádí“. Přitom se nejedná o rekapitulační část rozsudku, ale o část, v níž měla být hodnocena důvodnost žalobních námitek. Městský soud vyjádření žalovaného nepodrobil žádnému hodnocení, za citacemi z vyjádření žalovaného rozsudek ukončil souhrnným konstatováním zákonnosti rozhodnutí. Obecně je sice přípustné, aby se soud ztotožnil se závěry, k nimž dospěl žalovaný v žalobou napadeném rozhodnutí; z rozsudku však musí být patrno, že tak činí a z jakých důvodů tak činí. Argumentaci žalovaného pak musí posoudit ve vztahu k žalobním námitkám. To vše v napadeném rozsudku absentuje; takový rozsudek je třeba považovat za nepřezkoumatelný pro nedostatek důvodů.
 Další otázkou je, zda toto ztotožnění s rozhodnutím žalovaného bylo namístě. Zde je však třeba připomenout, že Nejvyššímu správnímu soudu nepřísluší posoudit přímo žalobní námitku, kterou nepřezkoumatelným způsobem posoudil (zde vlastně neposoudil) městský soud. I tak však


text:
lze ke kasační námitce připomenout, že ve vztahu k užití institutu ručení není třeba vycházet z rozhodovací činnosti Nejvyššího soudu, neboť judikatura správních soudů v dostatečné míře řeší obdobné vnímání tohoto soukromoprávního institutu ve veřejném právu. Např. v rozsudku rozšířeného senátu Nejvyššího správního soudu ze dne 26. 10. 2005, č. j. 1 Afs 86/2004 - 54 stojí: „(r)učitel, jenž má obdobnou povinnost jako dlužník (tj. povinnost zaplatit daňový nedoplatek, čímž se u něj zmenší majetková sféra stejně jako u dlužníka zaplacením daně), musí mít k dispozici též obdobné prostředky k obraně před touto povinností (tedy musí mít rovněž možnost žádat o prominutí daně, má-li tuto možnost i dlužník“(publikováno pod č. 792/2006 Sb. NSS). Také v rozsudku ze dne 13. 3. 2008, č. j. 5 Afs 174/2004 - 68 Nejvyšší správní soud obdobně vyslovil: „(m)á-li mít ručitel totožnou povinnost jako dlužník – tj. povinnost zaplatit daňový nedoplatek, čímž se u něj zmenší majetková sféra stejně jako u dlužníka zaplacením daně – nelze shledat žádný důvod, který by byl způsobilý ospravedlnit nerovný přístup k daňovému dlužníku a ručiteli spočívající v dispozici s diametrálně kvalitativně odlišnými prostředky k obraně před totožnou povinností. Rozsah možných uplatnitelných námitek daňovým ručitelem proti výzvě vydané dle § 57 odst. 5 zákona č. 337/1992 Sb., o správě daní a poplatků, nelze proto omezit. Ručitel má v odvolání právo namítat i ty skutečnosti, které směřují již k samotnému vyměření daňové povinnosti, za kterou je ručení uplatněno.“ (publikováno pod č. 1770/2009 Sb. NSS). Ostatně také Ústavní soud v nálezu sp. zn. Pl. ÚS 72/06 konstatoval, že „(u)stanovení § 57 odst. 5 věty třetí zákona č. 337/1992 Sb., o správě daní a poplatků, ve znění před novelizací provedenou zákonem č. 230/2006 Sb., bylo v rozporu s čl. 1, čl. 11 odst. 1, čl. 36 odst. 1 a 2, čl. 37 odst. 3 Listiny základních práv a svobod a čl. 6 odst. 1 a čl. 13 Úmluvy o ochraně lidských práv a základních svobod.“
 K posouzení otázky prekluze/promlčení lze tedy pouze městskému soudu doporučit, aby respektoval judikaturu Nejvyššího správního soudu. Např. rozsudek ze dne 9. 11. 2008, č. j. 1 Afs 52/2008 - 60 (publikovaný pod č. 1777/2009) řeší otázku promlčecí lhůty podle § 70 daňového řádu z r. 1992 v návaznosti na výzvu ručiteli. Rozsudek rozšířeného senátu ze dne 5. 9. 2008, č. j. 9 Afs 58/2007 - 96 (publikovaný pod č. 1754/2009 Sb. NSS) pak řeší otázku výzvy ručiteli ve vztahu ke lhůtě vyměřovací, byť tak činí zejména ve vztahu k celnímu řízení.
 Nejvyšší správní soud shledal ve výše uvedeném rozsahu naplněným kasační důvod podle § 103 odst. 1 písm. d) s. ř. s. a z uvedených důvodů napadený rozsudek krajského soudu podle § 110 odst. 1 věta první před středníkem s. ř. s. zrušil a věc vrátil tomuto soudu k dalšímu řízení, v němž je podle odst. 3 téhož ustanovení vázán právním názorem vysloveným v tomto kasačním rozsudku.
 Zdroj: Rozsudek Nejvyššího správního soudu ze dne 20. 12. 2011, sp. zn. 2 Afs 51/2011 - 68, dostupné na www.nssoud.cz. Jedná


text:
Povolování odposlechu a jejich použitelnost v trestním řízení | Právní prostor
 Ačkoli to tak asi na první pohled vypadá, toto téma jsem si nezvolil proto, abych komentoval nedávné mediální kauzy či rozhodnutí vyšších soudů. Žijeme však v době, kdy vlastně není podstatné, co se stalo, ale co se o tom píše, případně vysílá v televizi. Zatímco zejména násilná trestná činnost léta poměrně dramaticky klesá, mediální obraz údajné kriminality je přesně opačný.
 Stejně je to u řady mediálních kauz, kdy otisk rozhodování soudů v případě konkrétní kauzy vytváří v mediálním světě paralelní problém, který vůbec nespočívá v podstatě věci. Za této situace odposlechy, vedle vazby snad nejbrutálnější zásah, který mohou orgány činné v trestním řízení použít proti osobní svobodě člověka, vzbuzují spoustu emocí. A to asi i proto, že se nepochybně používají velmi často, stále častěji u sofistikované trestné činnosti, která snad ani jinak odhalit nejde, zejména jde-li o organizované trestné činy. Přitom právě tito potenciální pachatelé mají dostatek prostředků na to, aby se bojem proti odposlechům snažili vytvořit pro sebe příznivější situaci.
 Rozhodování příkazem
 Bez ambice na úplné vysvětlení bych během své přednášky rád uvedl několik soudních rozhodnutí z uplynulých patnácti let, která trestní soudy nejčastěji citují, případně významným způsobem ovlivnily posuzování této právní otázky. Prvním, které bych rád uvedl, je usnesení Nejvyššího soudu sp. zn. Tzn 24/95. Nejvyšší soud v něm jasně řekl, že o odposleších se rozhoduje příkazem, ačkoli trestní řád hovoří zejména o rozsudku a usnesení. Jedná se o rozhodnutí svého druhu. Nejde o usnesení ve smyslu § 119 odst. 1 tr. řádu ani o opatření. Příkaz k odposlechu je ve své podstatě velmi nedokladným, rychlým rozhodnutím.
 Soud by měl mít při rozhodování o povolení odposlechů k dispozici velké množství informací. Jsou ale i případy, kdy ani policie není schopna velké množství informací doložit. Jen během své praxe u Obvodního soudu pro Prahu 1 jsem povolil stovky, možná i přes tisíc odposlechů. Samozřejmě se však velmi liší podezření ze složitější protiprávní hospodářské činnosti, kdy policie po dlouhou dobu sbírá informace a měla by tedy mít dostatek prostředků k přesvědčení soudu, zda je či není třeba, aby soud zásah do soukromí osoby povolil. Na druhou stranu je zcela odlišná situace, kdy od informátora, který navíc žije v hlubokém utajení, přijde informace, že za tři hodiny se na určitém místě má předávat heroin a některá z 20 předložených telefonních čísel mohou navést polici k osobám a místu, kde má k předání dojít, neboť tento informátor ztotožňuje telefonní čísla s jednotlivými osobami, které mají předání heroinu provést. V takovém případě není k dispozici skoro nic. Neodlišuje se to však bohužel v celé řadě rozhodnutí, která se poté mediálně posuzují. Příkaz by proto měl mít objektivně menší nároky na kvalitu obsahu oproti usnesení či rozsudku ve věci, kde by požadavky na kvalitu rozhodování měly být maximální. Příkaz je tedy rozhodnutím svého druhu, které zasahuje do práv a svobod jiných osob, ale zpravidla je nutné ho provést bez většího prodlení, aby nebyl ohrožen účel trestního řízení.
 Formální a materiální podmínky použití odposlechu


text:
Rád bych zmínil nález Ústavního soudu ze dne 23. 5. 2007, sp. zn. II. ÚS 615/06, který zdůraznil, že nezáleží pouze na tom, zda jsou splněny formální podmínky pro použití odposlechu, ale že je potřeba zvážit i materiální podmínky, tedy jak důležitá daná kauza skutečně je. Na druhou stranu v závěru textu zdůrazňuje, že je nutno alespoň v minimální míře uvést, jaké skutečnosti mají být odposlechem zjištěny. Na jednu stranu je samozřejmé, že odposlech se povoluje za nějakým účelem, bývala však neblahá praxe některých policejních orgánů, že zjednodušeně řečeno „nasadili“ na nějakého člověka a čekali, až se mihne nějaká trestná činnost. Zpravidla se jednalo o nějakého obecního lumpa, takže povolil-li se odposlech, dovedlo to policii k trestné činnosti. Takto však odposlechy provádět nelze. Již při nařízení odposlechu musí být stanoven jeho účel, aby neexistovaly osoby, které jsou odposlouchávány tzv. pro jistotu.
 Dále zde máme usnesení Nejvyššího soudu ze dne 15. listopadu 2016, sp. zn. 4 Pzo 14/2016. V tomto rozhodnutí Nejvyšší soud konstatoval, že již na začátku vůbec nebyly splněny podmínky pro vydání příkazu k odposlechu. V tomto případě byl velmi dlouho odposloucháván vysoký policejní důstojník, který byl později obviněn pro přípravu zmanipulování výběrového řízení. Teprve poté, kdy konečně byly provedeny výslechy zapojených lidí, se zjistilo, že tento důstojník nemohl ovlivnit ani výběrové řízení, ani složení komise, ani zadání zakázky. Od samého počátku byl odposlech založen v podstatě na drbu a provedla-li by se byť elementární kriminalistická práce, tedy například položení otázek okolním lidem, okamžitě by se policie dozvěděla, že tímto směrem nemá vůbec smysl pokračovat, neboť tento člověk neměl na dané výběrové řízení sebemenší vliv. Narážíme zde na jednu z nejcitlivějších věcí, která u odposlechů platí. Jelikož řada informací pochází od policejních informátorů, je otázka, jak přesvědčit soudce a jak má soudce věřit tomu, že tyto informace jsou opřeny o reálný základ. Zmiňované rozhodnutí dává policii pevné mantinely, tedy že není možné jen tak po prvním podezření či náznaku podezření nasadit na člověka odposlech.
 Velmi podobně, pokud jde o materiální podmínky k povolení odposlechu, rozhodl Nejvyšší soud usnesením ze dne 28. února 2007, sp. zn. 4 Tz 10/2007, který hovoří o tom, že je potřeba, aby si soudce udělal představu o výši škody. I to je velmi podstatné, neboť jistě víte, že ne pro všechny trestné činy je vůbec možné odposlech nařídit. Musí se jednat o trestné činy definované zákonem, případně kvalifikované trestné činy na základě obecného ustanovení. Pokud v konkrétním případě soudce ani nezauvažuje nad tím, že škoda může být rapidně nižší nebo že se jedná o odhad, který je zcela mimo logiku věci, pak takový příkaz nemůže obstát a především by ani neměl být vydán.
 Obsah příkazu
 Dalším významným rozhodnutím je usnesení Nejvyššího soudu ze dne 20. ledna 2016, sp. zn. 4 Pzo 10/2015, v němž se Nejvyšší soud vyjádřil k tomu, co by mělo být obsahem příkazu. Měla by v něm být uvedena uživatelská adresa či zařízení. U odposlechů je problém zejména u drogových dealerů, neboť tito mívají desítky telefonů a SIM karet a různým klientům


text:
volají z různých kombinací těchto telefonů a SIM karet. Na krátkou dobu se je díky informátorům třeba podaří zachytit, ale žádost o vydání příkazu k odposlechu pak paradoxně obsahuje desítky telefonů a stovky telefonních čísel, ač se jedná o jednu osobu. Je tedy potřeba, aby příkaz, ale už i žádost policie o vydání příkazu, vysvětily okolnosti, které k těmto případům vedou. Z médií ale známe i případy zcela opačné, kdy se ukázalo, že byl vydán příkaz k odposlechu předsedy Ústavního soudu, neboť jeho číslo se patrně omylem dostalo do příkazu, ačkoli k předsedovi ve skutečnosti vůbec nesměřovalo. Stejně tak si můžeme vzpomenout na případ odposlouchávání Ivana Langera, kdy se posléze ukázalo, že mezi odposlouchávanými čísly byly i telefony dětí jeho přátel nebo sousedů. Vždy je velmi obtížné, vcítíme-li se do role soudce i policejního orgánu, správně definovat důvody i účel odposlechu, zejména určení a zjištění, které konkrétní uživatelské adresy či zařízení mají být odposlouchávány.
 Rád bych zmínil nález Ústavního soudu ze dne 13. října 2016, sp. zn. II. ÚS 1221/16, který může v kontextu odposlechů působit poněkud nesourodě, neboť se týká příkazu k prohlídce jiných prostor. Analogicky je to ovšem nesmírně důležité rozhodnutí, které by mělo zastavit opačný extrém, který se rozvinul u některých odvolacích soudů. Ústavní soud zde jasně řekl, že byť by písemné odůvodnění příkazu nebylo dostatečně odůvodněno, nemusí to samo o sobě představovat ústavněprávní pochybení. Stejnou myšlenku již pět let předtím konstatoval Nejvyšší soud ve svém usnesení ze dne 9. února 2011, sp. zn. 5 Tdo 47/2011, v němž také zdůraznil, že pokud byly věcné důvody pro neodkladnost a neopakovatelnost důkazu splněny, pak samotná neexistence odůvodnění je sice vadou řízení, ale nemusí mít vliv na správnost, neboť je toliko vadou formální. Podle mého názoru se jedná o zcela racionální rozhodnutí. Je přece evidentní, že zjistí-li se následně, že daná osoba byla policií vyšetřována oprávněně, že veškerá podezření se skutečně odehrávala, pak přece pouze samotná formální nedokonalost nemůže zpětně zbourat celou konstrukci.
 Prakticky do minulého roku byla populárním tématem místní příslušnost v přípravném řízení. Zde bych rád poukázal na dvě rozhodnutí Ústavního soudu, a to nález Ústavního soudu ze dne 19. dubna 2016, sp. zn. Pl. ÚS 4/14 a nález ze dne 31. ledna 2017, sp. zn. II. ÚS 4051/16. Tyto nálezy vycházely z možnosti zejména vrchních státních zastupitelství, které mají v některých trestných činech pravomoc, vybrat si v podstatě na celém území České republiky konkrétní soud k podání návrhu. Vidět to můžeme například v kauze Nagyová, kde ač se tvrzená trestná činnost měla dít zejména Praze, tuším, že odposlechy a podobné úkony nařizoval Okresní soud v Ostravě. Namítá se, že je to neústavní. Ústavní soud se k námitkám obhájců vyjádřil tak, že se pokusil umravnit státní zastupitelství v tom, že důvod, kam podají návrh, by měl být racionální, avšak samo o sobě to nemůže být na úkor platnosti takto získaných důkazů. Domnívám se, že po těchto rozhodnutích je jasno i státnímu zastupitelství.
 Proč vlastně odůvodňovat příkazy?
 Zastavme se u odposlechů ještě obecněji. Již jsem zmiňoval, že jsou


text:
velké rozdíly mezi tím, které informace má k dispozici policejní orgán a soud v době, kdy má být odposlech povolen. V celé řadě států v Evropě žádné odůvodnění neexistuje, neboť to považují za zcela absurdní. Soud jednoduše otiskne razítko s povolením či nikoli. U nás jsme si však vytvořili mnohem přísnější podmínky pro to, aby soudce i v raném stádiu trestního řízení odůvodnil, proč zásah do soukromé sféry fyzické osoby povoluje. Je to pochopitelné, neboť je to asi jediná brzda pro to, aby policie či státní zastupitelství tohoto institutu nenadužívali. Obhajoba do toho nemá šanci zasáhnout, neboť zde vlastně neexistuje protistrana. Většina lidí v té době ani netuší, že po nich policie tzv. jde, a tak nemohou prostřednictvím svých obhájců vytvářet protitlak proti úkonům. Za této situace je důležitost soudního rozhodnutí mimořádně vysoká, neboť jen soudce může moci výkonné zabránit v zásahu do práv konkrétního občana.
 Moc se však nemluví i o druhém paradoxu. Proti příkazu k odposlechu a záznamu telekomunikačního rozhovoru není z povahy věci přípustný opravný prostředek. Pokud soudce takový příkaz napíše nedbale, pak paradoxně ani státní zástupce či policie nemají možnost domoci se kvalitnějšího rozhodnutí. V optice této situace se podívejme na případy, kdy odvolací soud řekne, že povolení k odposlechu je chybné, že nebyly splněny podmínky pro jeho povolení atp. Avšak policie ani státní zástupce se nemohou nikterak domoci toho, aby získali příkaz jiný. V dané věci totiž rozhodl zákonný soudce a policie a státní zastupitelství musí podle rozhodnutí soudu postupovat. Je to srovnatelný problém s tím, že ani obhajoba se nemůže domáhat přezkumu těchto příkazů. Ani státní zastupitelství, ani policie nemohou nikterak zabránit tomu, aby od počátku konaly na základě důkazu, který je nepoužitelný. Jejich povinností je pouze obrátit se na soud, dále konají na základě toho, jak soudní moc rozhodne. O tom všem by se mělo debatovat. Těžko si představit, že by se zavedl proti příkazu opravný prostředek. Řečená procesní nejistota, která dopadá na obě strany, může bohužel zcela znevážit důvodnost celého trestního řízení.
 Trestní právo22.05.2015
 Aktuality06.03.2017
 Kongres Právní prostor 2017: Kongresový výbor


text:
Zákon o zvláštní ochraně svědka a dalších osob v souvislosti s trestním řízením a o změně zákona č. 99/1963 Sb., občanský soudní řád, ve znění pozdějších předpisů - Zákony.cz
 Zákon č. 137/2001
 o zvláštní ochraně svědka a dalších osob v souvislosti s trestním řízením a o změně zákona č. 99/1963 Sb., občanský soudní řád, ve znění pozdějších předpisů
 § 1 (1) Účelem tohoto zákona je upravit poskytování zvláštní ochrany a pomoci svědku a dalším osobám, kterým v souvislosti s trestním řízením zřejmě hrozí újma na zdraví nebo jiné vážné nebezpečí, (dále jen "ohrožená osoba").
 § 1 (2) Podle tohoto zákona se postupuje, jen nelze-li bezpečnost ohrožené osoby zajistit jiným způsobem.[1]
 § 1 (3) Podle tohoto zákona lze zvláštní ochranu a pomoc poskytnout i na žádost příslušného orgánu cizího státu, který rozhoduje o obdobné ochraně osoby podle práva cizího státu (dále jen "orgán cizího státu"), nebo na žádost mezinárodního trestního soudu, mezinárodního trestního tribunálu, popřípadě obdobného mezinárodního soudního orgánu, které splňují alespoň jednu z podmínek uvedených v § 145 odst. 1 zákona o mezinárodní justiční spolupráci ve věcech trestních (dále jen „soudní orgán“).
 § 1 (4) Na poskytnutí zvláštní ochrany a pomoci podle tohoto zákona není právní nárok.
 Ohrožená a chráněná osoba
 § 2 (1) Za ohroženou osobu se pro účely tohoto zákona považuje osoba, která
 a) podala nebo má podat vysvětlení, svědeckou výpověď nebo vypovídala či má vypovídat jako obviněný anebo jinak pomáhala nebo má pomoci podle ustanovení trestního řádu k dosažení účelu trestního řízení, nebo
 b) je znalcem nebo tlumočníkem anebo obhájcem, pokud obviněný, kterého jako obhájce zastupuje, vypovídal nebo má vypovídat, aby pomohl k dosažení účelu trestního řízení, anebo
 c) je osobou blízkou[2]osobě uvedené v písmenu a) nebo b).
 § 2 (2) Chráněnou osobou je ohrožená osoba uvedená v odstavci 1, které je poskytována zvláštní ochrana a pomoc.
 § 3 (1) Zvláštní ochrana a pomoc je soubor opatření, která zahrnují
 a) osobní ochranu,
 b) přestěhování chráněné osoby včetně příslušníků její domácnosti[3]a pomoc chráněné osobě za účelem jejího sociálního začlenění v novém prostředí,
 c) zastírání skutečné totožnosti chráněné osoby,
 d) prověřování dodržování podmínek poskytování zvláštní ochrany a pomoci.
 § 3 (2) Zvláštní ochranu a pomoc poskytuje Policie České republiky (dále jen "policie") a Vězeňská služba České republiky (dále jen "vězeňská služba") výkonem opatření uvedených v odstavci 1. Vězeňská služba může vykonávat jen opatření uvedená v odstavci 1 písm. a) a c). Policie a vězeňská služba jsou povinny při plnění úkolů podle tohoto zákona si navzájem pomáhat.
 § 3 (3) Orgány veřejné správy jsou povinny v rozsahu nezbytném k dosažení účelu tohoto zákona spolupracovat s policií a vězeňskou službou při výkonu opatření uvedených v odstavci 1. K zastírání skutečné totožnosti chráněné osoby je policie oprávněna vytvořit legendu o jiné osobní existenci (dále jen „legenda“) a zajistit v informačních systémech vedených podle zvláštních právních předpisů vložení, změnu, vyjmutí, vymazání nebo blokování údajů vyplývajících z této legendy. Tyto údaje se zvlášť neoznačují a vedou se společně s ostatními osobními údaji[4], pokud policie nestanoví jinak. Pro tvorbu legendy lze se souhlasem chráněné osoby


text:
využít některé její osobní údaje.
 POSKYTOVÁNÍ ZVLÁŠTNÍ OCHRANY A POMOCI
 § 4 (1) Zvláštní ochranu a pomoc lze poskytnout, jestliže
 b) ministr vnitra (dále jen "ministr") schválí návrh policie, soudce nebo státního zástupce, aby zvláštní ochrana a pomoc byla ohrožené osobě poskytována; soudce nebo státní zástupce podávají takový návrh prostřednictvím ministra spravedlnosti.
 § 4 (2) Souhlas podle odstavce 1 písm. a) se vyžaduje před podáním návrhu na poskytování zvláštní ochrany a pomoci ministru; to neplatí, jde-li o návrh soudce nebo státního zástupce. Ohrožená osoba musí být policií přiměřeně svému věku a rozumovým schopnostem informována o nebezpečí, které jí hrozí, seznámena se způsobem a podmínkami poskytování zvláštní ochrany a pomoci a s povinnostmi stanovenými v tomto zákoně. Dále musí být upozorněna, že informace týkající se zvláštní ochrany a pomoci jsou utajovány podle zvláštního zákona[5]a podle takového zákona musí být i poučena. O poučení policie sepíše záznam.
 § 4 (3) Hrozí-li ohrožené osobě nebezpečí bezprostředně, policie se souhlasem policejního prezidenta, a vykonává-li ohrožená osoba vazbu nebo trest odnětí svobody, vězeňská služba se souhlasem generálního ředitele vězeňské služby poskytne zvláštní ochranu a pomoc ještě před tím, než ministr návrh na poskytnutí zvláštní ochrany a pomoci schválí. V těchto případech lze zvláštní ochranu a pomoc dočasně poskytovat i bez souhlasu uvedeného v odstavci 1 písm. a), jestliže přechodně zhoršený zdravotní stav neumožňuje ohrožené osobě souhlas dát.
 § 5 (1) Je-li ohroženou nebo chráněnou osobou osoba nezletilá[6]nebo osoba, která byla rozhodnutím soudu zbavena způsobilosti k právním úkonům nebo jejíž způsobilost k právním úkonům byla rozhodnutím soudu omezena, souhlas podle § 4 odst. 1 písm. a) dává její zákonný zástupce.
 § 5 (2) Má-li být ohrožená nebo chráněná osoba uvedená v odstavci 1 podle tohoto zákona vyrozuměna, vyrozumí se zákonný zástupce.
 § 5 (3) Mohlo-li by dojít ke střetu zájmů mezi ohroženou nebo chráněnou osobou a zákonným zástupcem, souhlas podle odstavce 1 lze vyžádat jen od zvláštního zástupce[7]nebo opatrovníka.[8]
 § 5 (4) Do doby, než zákonný zástupce, zvláštní zástupce nebo opatrovník souhlas dá, lze vykonávat jen opatření uvedené v § 3 odst. 1 písm. a).
 b) řídit se pokyny příslušníků policie (dále jen "policista") a příslušníků vězeňské služby,
 § 7 (1) Poskytování zvláštní ochrany a pomoci se ukončí, jestliže chráněná osoba vezme písemně zpět souhlas podle § 4 odst. 1 písm. a). Poskytování zvláštní ochrany a pomoci podle § 4 odst. 3 se také ukončí, neschválí-li ministr návrh na její poskytnutí.
 § 7 (2) Ministr rozhodne o ukončení zvláštní ochrany a pomoci, jestliže nebezpečí, které chráněné osobě hrozilo, pominulo.
 § 7 (3) Ministr může rozhodnout o ukončení zvláštní ochrany a pomoci, jestliže chráněná osoba
 d) poruší povinnost zachovávat tajnost utajovaných informací.
 § 7a (1) Řízení o ukončení poskytování zvláštní ochrany a pomoci podle § 7 odst. 2 a 3 se zahajuje na návrh policie.
 § 7a (2) Účastníkem řízení je chráněná osoba.
 § 7a (3) Písemnosti se účastníkům řízení doručují prostřednictvím policie.
 § 7b (1) Stejnopis písemného vyhotovení rozhodnutí o ukončení poskytování zvláštní ochrany a pomoci se bezodkladně doručí policii.
 § 7b (2) Rozhodnutí o ukončení


text:
poskytování zvláštní ochrany a pomoci nelze přezkoumat v přezkumném řízení. Proti rozhodnutí o ukončení poskytování zvláštní ochrany a pomoci nelze podat rozklad nebo žádost o obnovu řízení.
 § 7b (3) Proti rozhodnutí o ukončení poskytování zvláštní ochrany a pomoci lze podat do 15 dnů ode dne jeho doručení žalobu podle soudního řádu správního[11]. Osoba, které bylo poskytování zvláštní ochrany a pomoci ukončeno, je povinna policii bez zbytečného odkladu informovat o podání žaloby.
 § 7b (4) Do doby pravomocného rozhodnutí soudu o žalobě vykonává policie a vězeňská služba nezbytná opatření k ochraně života a zdraví osoby, které byla zvláštní ochrana a pomoc poskytována.
 OPRÁVNĚNÍ A POVINNOSTI POLICIE A VĚZEŇSKÉ SLUŽBY
 Oprávnění zpracovávat osobní údaje
 § 8 (1) Policie a vězeňská služba jsou pro účely tohoto zákona oprávněny zpracovávat a využívat osobní údaje ohrožené nebo chráněné osoby.
 § 8 (2) Na činnost policie a vězeňské služby uvedenou v odstavci 1 se vztahuje zákon č. 101/2000 Sb., o ochraně osobních údajů a o změně některých zákonů, ve znění pozdějších předpisů, s výjimkou § 16 až 19 a § 27.
 § 9 (1) Je-li to k zajištění bezpečnosti chráněné osoby nezbytně nutné, je policista oprávněn
 a) vstoupit do objektu a provést prohlídku prostoru, ze kterého by bylo možné účinně ohrozit bezpečnost chráněné osoby, a prohlídku osob, dopravních prostředků a věcí nacházejících se v tomto prostoru,
 b) zakázat vstup nebo pobyt v prostoru uvedeném v písmenu a) nebo jeho části na dobu, než budou provedena nezbytná opatření, aby k ohrožení bezpečnosti chráněné osoby nemohlo z tohoto prostoru dojít.
 § 9 (2) Prohlídku prostoru podle odstavce 1 písm. a) je policista oprávněn provést pouze se svolením uživatele. Bez tohoto svolení je oprávněn ji provést, je-li důvodné podezření, že z prostoru má být proveden útok na bezpečnost chráněné osoby. Policista je povinen zajistit přítomnost nezúčastněné osoby. Nemusí tak učinit, hrozí-li nebezpečí z prodlení nebo mohlo-li by dojít k ohrožení života nebo zdraví nezúčastněné osoby. Po provedení služebních úkonů souvisejících se vstupem do prostoru je policista povinen neprodleně vyrozumět uživatele prostoru a zajistit zabezpečení prostoru, nemůže-li tak učinit uživatel nebo jiná oprávněná osoba.
 § 9 (3) Osobní prohlídku je policista oprávněn provést pouze tehdy, pokud osoba na jeho výzvu prostor uvedený v odstavci 1 písm. a) ihned neopustí nebo pokud hrozí nebezpečí z prodlení. Osobní prohlídku provádí osoba stejného pohlaví. Nemůže-li osobní prohlídku provést osoba stejného pohlaví a je-li důvodné podezření, že osoba u sebe ukrývá zbraň, může výjimečně, hrozí-li nebezpečí z prodlení, osobní prohlídku prov��st také osoba opačného pohlaví. Je-li třeba se přesvědčit, zda zbraň není ukryta v tělních dutinách, je oprávněn osobní prohlídku provést pouze odborně způsobilý zdravotnický pracovník.
 § 9 (4) Prohlídkami uvedenými v odstavci 1 písm. a) nesmí být sledován jiný účel než zajištění bezpečnosti chráněné osoby.
 Oprávnění při zajišťování bezpečnosti chráněného prostoru
 Je-li důvodné podezření, že bude uskutečněn útok na život a zdraví chráněné osoby nebo na její majetek, je policista oprávněn v nezbytném rozsahu a na nezbytně nutnou dobu vymezit prostor, kde se chráněná osoba zdržuje nebo se bude zdržovat anebo kde


text:
se nachází její majetek, jako prostor chráněný (dále jen "chráněný prostor"). K vyznačení nebo ohraničení chráněného prostoru nebo jeho části je policista oprávněn použít technické prostředky. Při zajišťování bezpečnosti chráněného prostoru je policista oprávněn
 a) zjišťovat totožnost osoby, která do chráněného prostoru vstupuje nebo chráněný prostor opouští,
 b) zjišťovat důvod vstupu osoby do chráněného prostoru,
 c) provést prohlídku vnášených a vynášených věcí,
 d) zastavovat vjíždějící a vyjíždějící dopravní prostředky a provést jejich prohlídku,
 e) přesvědčit se, zda osoba, která vstupuje do chráněného prostoru, nemá u sebe zbraň, a pokud ji má, na dobu pobytu osoby v prostoru zbraň odebrat,
 f) zakázat vstup nebo pobyt v chráněném prostoru nebo jeho části.
 Oprávnění k prověřování chráněné osoby
 § 10a (1) Je-li dáno podezření, že chráněná osoba nedodržuje povinnosti uvedené v § 6, a nelze-li toto podezření prověřit jiným způsobem, je policie oprávněna v nezbytně nutném rozsahu získávat poznatky utajovaným způsobem pomocí technických nebo jiných prostředků; při tom je oprávněna pořizovat zvukové, obrazové nebo jiné záznamy, provádět odposlech a záznam telekomunikačního provozu a požadovat po osobě vykonávající telekomunikační činnost údaje o uskutečněném telekomunikačním provozu, které jsou předmětem telekomunikačního tajemství nebo na něž se vztahuje ochrana osobních a zprostředkovacích dat.
 § 10a (2) Pořizování zvukových, obrazových nebo jiných záznamů, provádění odposlechu a záznamu telekomunikačního provozu a požadování údajů o uskutečněném telekomunikačním provozu je možné pouze s předchozím souhlasem předsedy senátu vrchního soudu příslušného podle sídla útvaru policie nebo vězeňské služby, která poskytuje zvláštní ochranu a pomoc. Proti rozhodnutí o povolení nebo zamítnutí žádosti není přípustný opravný prostředek.
 Oprávnění k zastírání činnosti policie
 K zastírání činnosti policie při poskytování zvláštní ochrany a pomoci je policista oprávněn založit obchodní společnost, žádat o živnostenské oprávnění nebo žádat o povolení k podnikání na základě jiného než živnostenského oprávnění podle zvláštních předpisů. Účelem činnosti však není podnikání.[9]
 Policista je při poskytování zvláštní ochrany a pomoci oprávněn používat krycí doklady, konspirativní prostředky, zabezpečovací techniku a zvláštní finanční prostředky.
 § 13 (1) Krycím dokladem se pro účely tohoto zákona rozumí dokument sloužící k zastírání skutečné totožnosti chráněné osoby nebo policisty, který poskytuje zvláštní ochranu a pomoc, nebo k jiným podobným účelům.
 § 13 (2) Krycí doklad opatřuje nebo vydává policie nebo Ministerstvo vnitra (dále jen „ministerstvo“) se souhlasem ministra. Krycím dokladem smí být i doklad chráněné osoby nebo osoby, jíž bylo poskytování zvláštní ochrany a pomoci ukončeno, udělí-li k tomu svůj souhlas.
 § 13 (3) Krycím dokladem nesmí být průkaz poslance nebo senátora, člena vlády, guvernéra České národní banky, člena Nejvyššího kontrolního úřadu a soudce Ústavního soudu, služební průkaz soudce a státního zástupce a doklad jiné žijící nebo zemřelé osoby.
 § 13 (4) Orgány veřejné správy provedou na žádost policie nebo ministerstva změny v informačních systémech a vydají krycí doklady; při tom postupují tak, aby nedošlo k vyzrazení činnosti policie nebo ministerstva.
 § 13 (5) Ministerstvo vede evidenci krycích dokladů.
 § 13 (6) Policie spravuje vydané krycí doklady chráněných osob i po ukončení poskytování zvláštní ochrany a pomoci.
 Konspirativním prostředkem se rozumí věc nebo prostor sloužící k zastírání skutečné totožnosti chráněné


text:
osoby nebo policisty anebo činnosti policie při poskytování zvláštní ochrany a pomoci.
 Zabezpečovací technikou se rozumí technické prostředky, zařízení a jejich soubory používané za účelem předcházení nebo odstranění ohrožení života a zdraví chráněné osoby nebo k zabezpečení ochrany jejího majetku.
 § 16 (1) Zvláštními finančními prostředky se rozumí vyčleněné finanční prostředky, které jsou používány k úhradě některých výdajů v souvislosti s poskytováním zvláštní ochrany a pomoci. Na nakládání se zvláštními finančními prostředky se nevztahují právní předpisy upravující hospodaření s peněžními prostředky státu.
 § 16 (2) Policista nakládající se zvláštními finančními prostředky je povinen s nimi nakládat hospodárně a řádně v souladu s účelem, na který byly poskytnuty.
 § 16 (3) Pravidla pro nakládání se zvláštními finančními prostředky stanoví na návrh policejního prezidenta ministr.
 Jiná oprávnění
 § 17 (1) Jestliže je to pro poskytování zvláštní ochrany a pomoci nezbytné, je policie oprávněna
 a) zastupovat chráněnou osobu v rozsahu jejího pověření,
 b) poskytnout chráněné osobě finanční prostředky.
 § 17 (2) Jsou-li pro to závažné důvody, je policie se souhlasem ministra a chráněné osoby oprávněna i po ukončení poskytování zvláštní ochrany a pomoci umožnit této osobě zastírat její skutečnou totožnost, využívat vytvořenou legendu a krycí doklady nebo jí poskytnout jinou podobnou pomoc.
 § 17 (3) V případech hodných zvláštního zřetele může policie se souhlasem ministra umožnit chráněné osobě nebo osobě, jíž bylo poskytování zvláštní ochrany a pomoci ukončeno, použití dříve vydaných krycích dokladů nebo dokladů skutečné totožnosti.
 Policista a příslušník vězeňské služby jsou povinni při využívání oprávnění uvedených v tomto zákoně dbát cti, vážnosti a důstojnosti osob i své vlastní a nepřipustit, aby osobám v souvislosti s touto činností vznikla bezdůvodná újma a případný zásah do jejich práv a svobod překročil míru nezbytnou k dosažení účelu sledovaného tímto zákonem.
 § 19 (1) Stát odpovídá za škody způsobené policií nebo policistou v souvislosti s poskytováním zvláštní ochrany a pomoci podle tohoto zákona.
 § 19 (2) Náhradu škody poskytuje ministerstvo.
 § 21 (1) V rámci mezinárodní spolupráce se utajované informace do zahraničí poskytují bez souhlasu příslušného státního orgánu.[10]
 § 21 (2) Je-li to třeba k plnění úkolů policie podle tohoto zákona, lze na základě mezinárodní smlouvy, kterou je Česká republika vázána, nebo, není-li taková smlouva uzavřena, se souhlasem policejního prezidenta a se souhlasem příslušného orgánu cizího státu využít k plnění těchto úkolů příslušníka zahraničního bezpečnostního sboru. Příslušník zahraničního bezpečnostního sboru přitom má práva a povinnosti policisty podle tohoto zákona.
 § 21 (3) Při provádění úkonů podle odstavce 2 řídí činnost příslušníka zahraničního bezpečnostního sboru služební funkcionář stanovený policejním prezidentem.
 § 21 (4) Policie je s předchozím souhlasem chráněné osoby oprávněna požádat orgán cizího státu o pomoc při poskytování zvláštní ochrany a pomoci.
 Poskytnutí zvláštní ochrany a pomoci na žádost
 § 21a (1) Policie může po předchozím souhlasu ministra poskytnout zvláštní ochranu a pomoc podle tohoto zákona jiné než ohrožené osobě na žádost orgánu cizího státu nebo soudního orgánu. Podmínkou poskytnutí této zvláštní ochrany a pomoci je předchozí souhlas takové osoby se způsobem a podmínkami poskytování zvláštní ochrany a pomoci včetně zpracovávání a využívání jejích osobních