text:
norem a podzákonných právních předpisů. Pokud porušením těchto předpisů vznikne škoda objednateli nebo třetím osobám, nese ji pouze zhotovitel. 2. Zhotovitel se zavazuje dodržovat bezpečnostní, hygienické, protipožární a ekologické předpisy a normy na pracovištích objednatele. 3. Zhotovitel se seznámí s riziky na pracovištích objednatele, upozorní na ně své pracovníky a určí způsob ochrany a prevence proti úrazům a jinému poškození zdraví. VI. Závazky objednatele 1. Objednatel se zavazuje předat zhotoviteli. ve stavu, který je způsobilý k řádnému provádění díla nejpozději dne.. VII. Převzetí díla 1. Zhotovitel vyzve písemně objednatele na adrese k doručování k předání a převzetí díla min. 5 pracovních dnů před termínem předání. 2. Dílo vymezené čl.i této smlouvy bude splněno řádným a včasným provedením díla stvrzené protokolárním předáním objednateli. 3. Objednatel je povinen dílo převzít pouze v případě, že na něm nebudou v době převzetí zjištěny žádné podstatné vady a nedodělky či jiné nedostatky bránící řádnému využívání díla. Tyto definované vady a nedodělky budou uvedeny v předávacím protokolu s dohodnutými termíny jejich odstranění.
 4 Zhotovované dílo je od počátku výstavby ve vlastnictví objednatele. Odpovědnost za škody nese po celou dobu zhotovování díla do předání díla objednateli zhotovitel. VIII. Záruka za dílo 1. Zhotovitel poskytne na dílo podle této smlouvy záruku v délce.. měsíců ode dne převzetí díla podle této smlouvy. 2. Práva a povinnosti při uplatňování vad díla se řídí příslušnými ustanovením zákona č. 89/2012 Sb, občanský zákoník. 3. Zjistí-li objednatel během záruční doby, že dílo vykazuje vady nebo neodpovídá podmínkám této smlouvy, vyzve písemně zhotovitele k jejich odstranění. Zhotovitel je povinen písemně se vyjádřit k reklamaci do.. pracovních dnů od jejího obdržení a do dalších. pracovních dnů od tohoto vyjádření zahájit odstranění vad. V případě, že charakter a závažnost vady neumožní zhotoviteli dodržet shora uvedenou lhůtu, dohodnou si strany písemně na lhůtě delší. V případě opodstatněně neuznané vady provede zhotovitel její odstranění za úplatu. Zhotovitel se zavazuje nést veškeré náklady s dostavením se na místo a odborným posouzením všech reklamovaných vad. 4. Nenastoupí-li zhotovitel k odstranění reklamované vady do pracovních dnů od jejího nahlášení a havárie do 24 hodin od jejího nahlášení, je objednatel oprávněn pověřit odstraněním vady nebo havárie třetí osobu a náklady s tím spojené půjdou k tíži zhotovitele, s čímž zhotovitel vyjadřuje svůj souhlas. V tomto případě je zhotovitel povinen uhradit objednateli zároveň smluvní pokutu ve výši.,-kč za každý takový případ. Zhotovitel je povinen tyto náklady a smluvní pokutu uhradit do 30 dnů poté, co jejich vyúčtování obdržel od objednatele. 1. Smluvní strany se dohodly, že: IX. Smluvní pokuty Zhotovitel bude platit objednateli smluvní pokutu: Za nedodržení konečného termínu dokončení a předání díla 0,05% ze smluvní ceny za každý den prodlení Objednatel bude platit zhotoviteli smluvní pokutu:
 5 Za prodlení s placením faktur dle čl. V. této smlouvy ve výši 0,05% z dlužné částky za každý den prodlení 2. Splatnost smluvních pokut je 14 dnů, a to na základě faktury vystavené oprávněnou smluvní stranou smluvní straně povinné. V případě, že vznikne povinnost platit smluvní pokutu oběma stranám, může být proveden na základě písemné


text:
dohody zhotovitele a objednatele jejich zápočet. X. Ostatní podmínky smlouvy 1. Objednatel je oprávněn kontrolovat provádění díla: kontrolovat, zda práce jsou prováděny v souladu se smluvními podmínkami, projektovou dokumentací, příslušnými normami, obecnými právními předpisy, upozorňovat na zjištěné nedostatky, dát pracovníkům zhotovitele příkaz k zastavení prací v případě, že zástupce zhotovitele není dosažitelný a je-li ohrožena bezpečnost prováděného díla, život nebo zdraví, nebo hrozí-li jiné vážné škody, 2. Zhotovitel nese do předání předmětu smlouvy objednateli veškerou odpovědnost za škodu na realizovaném díle, materiálu, zařízení, jiných věcech určených do objektu nebo k jeho výstavbě zajišťovaných zhotovitelem, jakož i za škody způsobené v důsledku svého zavinění třetím osobám. 3. Zhotovitel svým podpisem potvrzuje, že objednateli předloží do 15 dnů od podpisu této smlouvy pojistnou smlouvu na pojištění odpovědnosti za případné škody způsobené v rámci provádění stavebních prací dle této smlouvy o dílo, a to s pojistným plněním ve výši.,- Kč. V případě, že taková pojistná smlouva nebyla sjednána, zakládá to možnost na straně objednatele odstoupit od této smlouvy a/nebo sjednat vlastní pojistnou smlouvu, přičemž povinné platby budou odečteny z ceny díla dle této smlouvy. XI. Vzájemný styk a doručování Všechna oznámení podle této smlouvy budou dávána písemně a budou doručena osobně, doporučenou poštou se zaplaceným poštovným nebo doručena uznávanou kurýrní službou, ve všech případech stranám této smlouvy na jejich příslušné adresy uvedené níže nebo na takové adresy, které si strany sdělí podle ustanovení této smlouvy. Jakékoli oznámení, které má být podle této smlouvy podáno, se bude považovat za doručené jeho převzetím nebo
 6 odmítnutím nebo třetím dnem uložení písemnosti na poště, a to podle toho, která ze skutečností nastane dříve. Oznámení budou zasílána na adresy: Objednatele:. Zhotovitele: XII. Odstoupení od smlouvy 1. Ohrozí-li nebo zmaří-li zhotovitel realizaci dohodnutého díla, nebo podstatným způsobem poruší tuto smlouvu, má objednatel právo od této smlouvy odstoupit. 2. Mezi důvody, pro něž lze od smlouvy odstoupit, patří zejména: a) prodlení zhotovitele delší než.. dnů v dílčích pracích dle harmonogramu, bude-li sjednán b) nesplnění objemu díla zhotovitelem v rozsahu 45% v polovině sjednané lhůty c) prodlení zhotovitele delší než. dnů se zahájením prací d) soustavné nebo zvlášť hrubé porušení provozních podmínek pracoviště zhotovitelem, k jejichž dodržování se zhotovitel v této smlouvě zavázal e) soustavné nebo zvlášť hrubé porušení podmínek jakosti díla f) zhotovitel bude v likvidaci, na jeho majetek byl prohlášen konkurs, proti zhotoviteli bylo zahájeno a probíhá insolvenční řízení g) zhotovitel nepředložil pojistnou smlouvu dle této smlouvy objednateli. XIII. Zvláštní ujednání 1. Smluvní vztahy vyplývající z této smlouvy se řídí českými obecně závaznými předpisy, skutečnosti výslovně neupravené touto smlouvou se řídí především občanským zákoníkem a předpisy souvisejícími. 2. Všechny spory vzniklé v souvislosti s touto smlouvou a jejím prováděním se smluvní strany pokusí řešit cestou vzájemné dohody. 3. V případě soudního sporu bude tento řešit příslušný soud dle sídla zhotovitele.
 7 XIV. Závěrečná ustanovení Tuto smlouvu lze změnit či doplňovat pouze formou písemných dodatků odsouhlasených oběma smluvními stranami.. 4. Tato smlouva se vyhotovuje ve dvou stejnopisech s platností originálu, z nichž po jednom obdrží objednatel i zhotovitel. 5.

type: other


text:
Rozhlasové a televizní vysílání: licenční řízení; ... | Sbírka rozhodnutí Nejvyššího správního soudu
 Rozhlasové a televizní vysílání: licenční řízení; přidělení další vysílací frekvence
 (Podle rozsudku Nejvyššího správního soudu ze dne 19. 8. 2010, čj. 7 As 48/2010 - 87)
 Prejudikatura: č. 739/2006 Sb.NSS a č. 1119/2007 Sb.NSS.
 Věc: Společnost s ručením omezeným COUNTRY RADIO proti Radě pro rozhlasové a televizní vysílání o změně licence k provozování rozhlasového vysílání, o kasační stížnosti žalované.
 COUNTRY RADIO s. r. o.
 , se sídlem Říčanská 3/2399, Praha 10, zastoupen JUDr. Jaroslavem Hostinským, advokátem se sídlem Vinohradská 126, Praha 3, proti žalované:
 , se sídlem Škrétova 44/6, Praha 2, v řízení o kasační stížnosti žalované proti rozsudku Městského soudu v Praze ze dne 16. 12. 2009, č. j. 7 Ca 277/2009 - 54, takto:
 Rozsudek Městského soudu v Praze ze dne 16. 12. 2009, č. j. 7 Ca 277/2009 - 54,
 Městský soud v Praze (dále také "městský soud“) napadeným rozsudkem ze dne 16. 12. 2009, č. j. 7 Ca 277/2009 - 54, zrušil k žalobě společnosti COUNTRY RADIO s. r. o. rozhodnutí Rady pro rozhlasové a televizní vysílání ze dne 8. 9. 2009, sp. zn. 2009/821/dol/COU, č. j. koz/6521/09, a věc vrátil žalované k dalšímu řízení. Tímto správním rozhodnutím žalovaná neudělila souhlas se změnou skutečností uvedených v žádosti o licenci k provozování rozhlasového vysílání programu COUNTRY RADIO, udělené na základě rozhodnutí č. j. Ru/91/99, ze dne 14. 12. 1998, ve znění platných změn, spočívajících ve změně územního rozsahu vysílání a souboru technických parametrů, a to přidělením kmitočtu Brno 98,1 MHz /1kW. Důvodem neudělení souhlasu ke změně je dle žalované nedostatečný přínos programové skladby programu žalobce pro rozhlasové vysílání v regionu. Městský soud v napadeném rozsudku dospěl k závěru, že z odůvodnění správního rozhodnutí je zřejmé, že žalovaná zjistila situaci v daném regionu, včetně poměru žánrů a zaměření jednotlivých stanic. Z obsahu rozhodnutí však dle názoru soudu není zřejmé, zda-li a jak žalovaná provedla vzájemné porovnání konkrétních prvků programové skladby žadatele o změnu a programových prvků stávající nabídky, jejich shodnost či rozdílnost. Žalovaná ve správním rozhodnutí dokonce ani prvky programové skladby žalobce neuvedla, z čehož lze usuzovat, že vycházela pouze z povrchního poznatku o zaměření programové skladby žalobce, aniž by se jí skutečně zabývala a porovnala ji se skladbou programů v regionu již vysílaných. Závěr, že žalobce nenaplnil podmínku dle § 17 odst. 1 písm. c) zákona č. 231/2000 Sb., o provozování rozhlasového a televizního vysílání (dále jen "zákon o provozování vysílání“), tedy žalovaná učinila bez uvedení souměřitelných kritérií, z nichž by její správní úvaha vyplývala a byla přezkoumatelná. Městský soud proto napadené správní rozhodnutí zrušil pro vadu řízení spočívající v nepřezkoumatelnosti pro nedostatek důvodů rozhodnutí dle § 76 odst. 1 písm. a) zákona č. 150/2002 Sb., soudního řádu správního (dále jen "s. ř. s.“), a věc vrátil žalované k dalšímu řízení.
 Proti tomuto rozsudku městského soudu podala žalovaná Rada pro rozhlasové a televizní vysílání jako stěžovatelka (dále jen "stěžovatelka“) v zákonné lhůtě kasační stížnost z důvodů obsažených v ustanovení § 103 odst. 1 písm.


text:
a) a d) s. ř. s.
 V kasační stížnosti stěžovatelka nejprve zrekapitulovala dosavadní průběh správního a soudního řízení, a poté namítla, že v napadeném správním rozhodnutí uvedla veškerá kritéria, která byla posuzována, včetně úvah, jakými byla při hodnocení předmětné záležitosti vedena. Stěžovatelka tvrdí, že hodnotila přínos programové skladby žalobce na území, které má být vysíláním pokryto, zcela v souladu s judikaturou městského soudu. Nezákonnost soudního rozhodnutí spatřuje především v tom, že soud nesprávně posoudil otázku přezkoumatelnosti napadeného správního rozhodnutí. Nepřezkoumatelným naopak shledává rozsudek správního soudu pro jiné vady řízení, neboť tvrzení soudu nemají oporu ve správním spise. Stěžovatelka hodnotila, jak je patrné z odůvodnění rozhodnutí, podanou žádost o změnu podle každého z jednotlivých kritérií stanovených v § 17 odst. 1 zákona o provozování vysílání a zcela v souladu s § 23 odst. 3 téhož zákona shledala důvod pro neudělení souhlasu se změnou. Při srovnání programové skladby žalobce obsažené v podané žádosti s programovou skladbou v regionu dospěla k závěru, že žalobce nenaplnil kritérium podle § 17 odst. 1 písm. c) zákona o provozování vysílání, neboť obdobný hudební formát jako nabízel žalobce - tedy country, folk a příbuzné žánry, je již v regionu zastoupen. Hudební formát žalobce je v odůvodnění napadeného správního rozhodnutí takto uveden a navíc je obsažen v podkladech rozhodnutí stěžovatelky, jedná se tedy o skutečnost, která musela být ze spisového materiálu zřejmá i městskému soudu. Není pravou, že stěžovatelka rozhodnutí učinila pouze na základě povrchního poznatku o zaměření programové skladby žalobce. Naopak se podanou žádostí zabývala komplexně a hodnotila programovou skladbu žalobce podle všech zákonných kritérií a ve vztahu k programové nabídce na předmětném území. V tomto smyslu též poukazuje na judikaturu Nejvyššího správního soudu sp. zn. 6 As 6/2008. Stěžovatelka zdůraznila, že kladla při svém rozhodování zvláštní důraz na přínos programové skladby pro posluchače v tomto regionu, s ohledem na skutečnost, že se jedná o kmitočet, kterým by došlo k pokrytí druhého největšího města v České republice vysíláním. Stěžovatelka dále v kasační stížnosti opakuje, že napadené správní rozhodnutí bylo vydáno zcela v souladu se zákonem o provozování vysílání a že byly veškeré skutečnosti rozhodné pro neudělení souhlasu v obsahu rozhodnutí zmíněny. S ohledem na výše uvedené proto stěžovatelka navrhuje, aby Nejvyšší správní soud napadený rozsudek městského soudu zrušil, a věc mu vrátil k dalšímu řízení.
 Žalobce COUNTRY RADIO s. r. o., ve vyjádření ke kasační stížnosti uvedl, že stěžovatelka vychází ze zcela vadné představy, že správní uvážení nemusí být vůbec odůvodněno, neboť postačuje, pokud bude možné dovodit hodnocení žádosti žalobce o změnu souboru technických parametrů a územního rozsahu vysílání ze správního spisu. Rovněž nelze dovozovat obsah programové skladby a hudebního formátu žalobce ze stěžovatelčina konstatování, že obdobný formát mají některé jiné rozhlasové stanice v regionu. Je pravdou, že stěžovatelka v rozhodnutí a ani v příloze č. 1 neuvedla programovou skladbu a hudební formát žalobce dle skutečných údajů. Žalobce zdůrazňuje, že důvodem zrušení správního rozhodnutí byla nepřezkoumatelnost pro nedostatek důvodů rozhodnutí, soud tedy přezkoumává dostatečné odůvodnění správního rozhodnutí a nikoliv obsah správního spisu. Stěžovatelka v kasační stížnosti pouze


text:
opakuje již vyslovenou argumentaci a tvrdí, že rozhodnutí je řádně a dostatečně odůvodněno. Jedná se však pouze o polemizování se skutkovými závěry a právním posouzením projednávané věci městským soudem, aniž by však stěžovatelka uplatnila jakoukoliv
 námitku. Žalobce se naopak plně ztotožňuje se závěry městského soudu a poukazuje na související judikaturu správních soudů. Závěrem vyjádření tedy žalobce shrnuje, že stěžovatelka v bodu III. doplnění kasační stížnosti pouze opakuje svoji předchozí argumentaci, polemizuje se skutkovými zjištěními městského soudu, považuje kasační stížnost za zcela nedůvodnou a navrhuje její zamítnutí.
 Při tomto posuzování kasační soud vycházel především z ustálené judikatury Ústavního soudu (např. nález Ústavního soudu ze dne 20. 6. 1996, sp. zn. III. ÚS 84/94, uveřejněný pod č. 34 ve svazku č. 3 Sbírky nálezů a usnesení Ústavního soudu, nález Ústavního soudu ze dne 26. 6. 1997, sp. zn. III. ÚS 94/97, uveřejněný pod č. 85 ve svazku č. 8 Sbírky nálezů a usnesení Ústavního soudu), podle níž jedním z principů, které představují součást práva na řádný a spravedlivý proces, jakož i pojem právního státu (čl. 36 odst. 1 Listiny základních práv a svobod, čl. 1 Ústavy), jež vylučuje libovůli při rozhodování, je i povinnost soudů své rozsudky řádně odůvodnit(ve správním soudnictví podle ustanovení § 54 odst. 2 s. ř. s.). Z odůvodnění rozhodnutí proto musí vyplývat vztah mezi skutkovými zjištěními a úvahami při hodnocení důkazů na straně jedné a právními závěry na straně druhé. Jak uvedl Nejvyšší správní soud např. v rozsudku ze dne 3. 6. 2010, č. j. 7 Afs 44/2010 - 149, dostupném na www.nssoud.cz, má-li být soudní rozhodnutí přezkoumatelné, musí z něj být zřejmé, jaký skutkový stav vzal krajský soud za rozhodný a jak uvážil pro věc rozhodné skutečnosti, resp. jakým způsobem postupoval při posuzování rozhodných skutečností. Uvedené pak musí nalézt svůj odraz v odůvodnění dotčeného rozhodnutí. Je tomu tak proto, že jen prostřednictvím odůvodnění lze dovodit, z jakého skutkového stavu soud vyšel a jak jej uvážil.
 Nejvyšší správní soud dospěl k závěru, že rozsudek městského soudu není nepřezkoumatelný pro nedostatek důvodů. Z odůvodnění rozsudku jednoznačně vyplývá, že městský soud zrušil rozhodnutí správního orgánu z důvodu nepřezkoumatelnosti pro nedostatek důvodů podle § 76 odst. 1 písm. a) s. ř. s. Svůj závěr městský soud opřel o konkrétní skutková zjištění týkající se obsahu odůvodnění napadeného rozhodnutí, z nějž správní soud vyvodil, že není zřejmé, zda-li a jak stěžovatelka provedla samotné porovnání konkrétních prvků programové skladby žalobce a programových prvků stávající nabídky rádií vysílajících v daném regionu, jejich případnou shodnost či rozdílnost. Ačkoliv je nedílnou součástí správního rozhodnutí tabulka obsahující přehled programové skladby rádií vysílajících na daném území, stěžovatelka nijak údaje z tabulky neporovnala a závěr, že žalobce nenaplnil podmínku dle § 17 odst. 1 písm. c) zákona o provozování vysílání učinila bez uvedení souměřitelných kritérií, z nichž by vyplývala přezkoumatelná správní úvaha. Z rozsudku městského soudu je tedy naprosto zřejmé, jaký skutkový stav byl pro rozhodnutí ve věci podstatný, jak soud uvážil pro věc rozhodné skutečnosti, resp. jakým způsobem postupoval při posuzování rozhodných skutečností. Nejvyššímu správnímu soudu tedy nic nebránilo


text:
v přezkoumání zákonnosti závěrů, k nimž městský soud dospěl.
 Stěžovatelka obsahem kasační stížnosti především napadla právní závěr městského soudu týkající se nepřezkoumatelnosti úvah, které ji v napadeném správním rozhodnutí vedly k závěru, že žalobce nesplnil podmínku dle § 17 odst. 1 písm. c) zákona o provozování vysílání - tedy přínos programové skladby k rozmanitosti stávající nabídky programů rozhlasového vysílání na daném území. V této souvislosti je Nejvyšší správní soud nucen konstatovat, že ač by se se závěrem městského soudu ohledně nepřezkoumatelnsoti napadeného správního rozhodnutí za daných okolností ztotožnil (viz rozsudek ze dne 28. 5. 2008, č. j. 9 Afs 203/2007 - 45, dostupný na www.nssoud.cz), stěžovatelka, jakož i následně správní soud se v nyní projednávané věci dopustily zcela zásadního pochybení, ke kterému je kasační soud, jakožto k vadě řízení před soudem ve smyslu § 109 odst. 3 s. ř. s. nucen přihlédnout z úřední povinnosti.
 Podle ustanovení § 2 odst. 1 písm. y) citovaného zákona se pro účely tohoto zákona rozumí územním rozsahem vysílání v případě regionálního nebo místního vysílání území stanovené v oprávnění k provozování rozhlasového a televizního vysílání (dále jen "licence“) ve shodě se stanoviskem Českého telekomunikačního úřadu
 2. digramem využití rádiových kmitočtů v případě digitálního vysílání šířeného prostřednictvím vysílačů.
 Na základě výše uvedeného ustanovení se tedy územním rozsahem vysílání v případě regionálního nebo místního vysílání rozumí území stanovené souborem technických parametrů vysílání (pro analogové vysílání) nebo diagramem využití rádiových kmitočtů v případě digitálního vysílání (ve shodě se stanoviskem ČTÚ). Žalobce již v jiných regionech (oblast České Lípy, Mělníka, Prahy, Berouna a Tábora) program Country Radio úspěšně vysílá, a v předložené žádosti ze dne 5. 8. 2009 přímo žádá o dokrytí regionu Brna tímto vysíláním. Nejvyšší správní soud je ve vztahu k uvedenému toho názoru, že vzhledem k obsahu žádosti o změnu souboru technických parametrů a územního rozsahu vysílání, spočívající v přidělení kmitočtu Brno 98,1 MHz/1 kW, nelze hovořit o pouhé změně skutečností uvedených v žádosti o licenci (na jejímž základě již vysílá), ale o žádosti spadající svým obsahem pod požadavek, který by inicioval nové licenční řízení - tedy veřejnou soutěž o získání kmitočtu Brno 98,1 MHz/1 kW. O přidělení nové vysílací frekvence nacházející se zcela mimo územní rozsah stávajícího vysílání žalobce, nelze žádat prostřednictvím řízení podle § 21 odst. 1 písm. b) zákona o provozování vysílání, neboť tento způsob je v podstatě obcházením ustanovení týkajících se licenčního řízení, jakož i pravidel distribuce tohoto veřejného statku. Tohoto závažného pochybení se ve správním řízení dopustila nejprve stěžovatelka, která chybně podřadila skutkový stav žádosti pod řízení o změně stávajících licenčních podmínek žalobce a posléze z této chyby vzešlo i pochybení správního soudu týkající se okruhu účastníků správního řízení podle § 21 odst. 1 písm. b) zákona o provozování vysílání. Obě tato pochybení jsou dle názoru kasačního soudu natolik závažná, že mají svojí podstatou za následek nezákonné rozhodnutí správního soudu ve věci samé (§ 109 odst. 3 s. ř. s.).
 Podle citovaného ustanovení § 2 odst. 1 písm. y) zákona o provozování vysílání se územním rozsahem vysílání v případě regionálního vysílání


text:
rozumí území stanovené souborem technických parametrů vysílání, tedy určením přidělené frekvence (zde 98,1 MHz), výkonu (zde 500 W) a konkrétního souřadnicového určení vysílače. Územní rozsah vysílání je dán souborem technických parametrů, o jejichž změnu může provozovatel dle § 21 odst. 1 písm. b) zákona o provozování vysílání žádat; zřejmě může žádat změnu přidělené frekvence na daném vysílači, změnu výkonu apod., čímž může případně dojít ke změně územního rozsahu vysílání. Dle názoru Nejvyššího správního soudu však nelze obcházet požadavky a podmínky licenčního řízení prostřednictvím žádosti o změnu licenčních podmínek spočívající v přidělení frekvence vysílání zcela v novém území, tedy ve zcela jiném soutěžním prostředí a za zcela jiných podmínek, než byly stanoveny v původním licenčním řízení, z něhož vzešla žalobcova licence, o jejíž změnu nyní žádá. Dosáhnout změny licenčních podmínek lze pouze v rámci mezí daných původním licenčním řízení. Přidělení nové frekvence, šířené prostřednictvím vysílače, který se nachází zcela mimo územní rozsah stávajícího vysílání žalobce a tedy zcela mimo okruh původních podmínek vypsaného licenčního řízení, nelze požadovat za změnu skutečností uvedených v žádosti o licenci, na jejímž základě doposud žalobce v uvedených regionech vysílá svůj program. Prostřednictvím žádosti o změnu technických parametrů lze změnit rozsah územního vysílání pouze v rámci původním licenčním řízením daných mezí a možností (např. technologický pokrok, zvýšení výkonu apod.) V opačném případě by bylo možné tímto způsobem obcházení vyhlášení licenčního řízení "dokrýt“ daným vysíláním celé území, aniž by bylo vyhlášeno jediné řádné licenční řízení, což je zcela v rozporu se smyslem a účelem zákona o provozování rozhlasového a televizního vysílání, který upravuje užívání tohoto vzácného veřejného statku (kmitočtového spektra).
 Městský soud v napadeném rozsudku implicitně vycházel z právního názoru, že udělením licence soutěž mezi žadateli o licenci končí. Proto má za to, že další právní vztahy k udělené licenci, jakož i žádosti o případnou změnu některých skutečností či změnu licenčních podmínek, se týkají již jen provozovatele daného vysílání - tj. úspěšného uchazeče o licenci a Rady pro rozhlasové a televizní vysílání, jakožto oprávněného orgánu státní správy, nikoli však již neúspěšných uchazečů. Z této skutečnosti pak městský soud při rozhodování o žalobě proti rozhodnutí stěžovatelky o neudělení souhlasu se změnou skutečností uvedených v žádosti o licenci vycházel. Nejvyšší správní soud však podotýká, že nelze opomíjet povahu licenčního řízení, jakož i povahu práv a povinností úspěšného uchazeče o licenci (provozovatele vysílání), kterých udělením licence nabyl. Formálně vzato jistě licenční řízení končí rozhodnutím o udělení licence. Jak již však bylo shora řečeno, toto řízení není samoúčelné. Svojí podstatou je výběrem nejvhodnějšího uchazeče mezi více uchazeči, kterému se licence udělí právě proto, že v porovnání "nabídek“ uchazečů, jaký charakter programu slibují pro případ udělení licence vysílat, byl z hlediska zákonem stanovených kritérií nejlepší.
 Mechanismus, který nejlépe zajistí účinnou průběžnou kontrolu dodržování parametrů licence úspěšným uchazečem po dobu trvání licence tkví v tom, že určitou roli při této kontrole hrají i neúspěšní uchazeči. Není především pravda, že neúspěšní uchazeči po skončení licenčního řízení již nemají žádný vztah k úspěšnému uchazeči (provozovateli vysílání). Na udělení licence není právní nárok, jak stanoví zákon o


text:
provozování vysílání v ustanovení § 12 odst. 4, a jak uvedl i Nejvyšší správní soud v citovaném rozsudku ze dne 30. 11. 2004, č. j. 3 As 24/2004 - 79, dostupném na www.nssoud.cz. Neúspěšným uchazečům bylo rozhodnutím o udělení licence jinému uchazeči zasaženo do jejich subjektivního veřejného práva získat vysílací licenci. Tento zásah byl v případě, že rozhodnutí bylo vydáno za splnění zákonných podmínek, tedy zejména po řádném porovnání všech žádostí, zcela zákonný a neúspěšní uchazeči jsou povinni jej strpět, neboť v soutěži nesplnili požadovaná kritéria nejlépe. Součástí tohoto práva je pak i právo na to, aby po dobu trvání udělené licence v žádném řízení následujícím po jejím udělení nebyly úspěšnému uchazeči (provozovateli vysílání) parametry licence změněny tak, že by již nadále nemusel plnit slib ohledně charakteru programu, na základě něhož v soutěži o licenci uspěl. Právo bránit změně parametrů licence (zejména licenčních podmínek) není samoúčelné. Uvedený zcela samozřejmý požadavek zákazu podstatných změn parametrů licence ostatně lze nalézt i v zákoně o provozování vysílání, konkrétně v ustanovení § 21 odst. 3 věta třetí, které souhlas se změnou skutečností uvedených v žádosti o licenci vylučuje v případě, že by změna vedla k neudělení licence na základě veřejného slyšení. Citované ustanovení definuje, a zásadním způsobem i omezuje, okruh přípustných změn skutečností uvedených v žádosti o licenci v řízení o změně některých skutečností a změně licenčních podmínek pouze na takové změny, které svým obsahem fakticky nevedou k popření výsledků řízení o udělení licence, tj. k popření výsledků soutěže uchazečů o licenci. Rada tedy není oprávněna provést takovou změnu skutečností uvedených v žádosti o licenci, která by znamenala, že posuzovala-li by se žádost provozovatele vysílání o licenci se zohledněním nově požadovaných změn licenčních podmínek (§ 21 zákona o provozování vysílání), provozovatel by v původním licenčním řízení nebyl nejúspěšnějším uchazečem. Rada tedy je v řízení podle citovaného ustanovení oprávněna provést ve vztahu k určitému provozovateli vysílání jen takové změny skutečností uvedených v žádosti o licenci, které by, posuzováno zpětně, nezpůsobily jiný výsledek řízení o udělení licence, na základě něhož provozovatel vysílání licenci získal.
 Jak již Nejvyšší správní soud judikoval v rozsudku ze dne 30. 7. 2009, č. j. 7 As 50/2009 - 76, dostupném na www.nssoud.cz, "
 Výše uvedené úvahy tedy vedou Nejvyšší správní soud k závěru, že účastníky řízení podle ustanovení § 21 zákona o provozování vysílání - tedy řízení o změně některých skutečností a změně licenčních podmínek - jsou vedle provozovatele vysílání i všichni ostatní účastníci licenčního řízení, na jehož základě provozovatel vysílání licenci obdržel, jak jsou definováni v § 13 odst. 1 zákona o provozování vysílání. Zákon o provozování vysílání výslovné ustanovení o účastenství v řízení podle ustanovení § 21 neobsahuje. V souladu s ustanovením § 66 citovaného zákona je proto nutné v otázce účastenství v řízení použít zákon č. 500/2004 Sb., ve znění pozdějších předpisů (dále jen "správní řád“).
 Podle ustanovení § 27 odst. 1 písm. a) správního řádu, jsou účastníky řízení v řízení o žádosti žadatel a další dotčené osoby, na které se pro společenství práv nebo povinností s žadatelem


text:
musí vztahovat rozhodnutí správního orgánu.
 Řízení podle ustanovení § 21 odst. 1 zákona o provozování vysílání je již podle jeho dikce řízením o žádosti. O tom, že provozovatel vysílání je účastníkem řízení, tedy není pochyb. Podle ustanovení § 27 odst. 2 správního řádu jsou však účastníky řízení též další dotčené osoby, pokud mohou být rozhodnutím přímo dotčeny ve svých právech nebo povinnostech. Jak již bylo shora podrobně vyloženo, neúspěšní uchazeči o licenci mohou být rozhodnutím podle ustanovení § 21 zákona o provozování vysílání dotčeni na svém právu na to, aby po dobu trvání udělené licence v žádném řízení následujícím po jejím udělení nebyly úspěšnému uchazeči (provozovateli vysílání) parametry licence změněny tak, že by již nadále nenaplňoval podmínky § 17 odst. 1 zákona o provozování vysílání ve srovnání s ostatními nejlépe.
 V daném případě předpoklad být zúčastněnou osobou splňovali všichni "neúspěšní“ účastníci původního licenčního řízení, neboť na základě výše uvedené argumentace mohli být přímo dotčeni ve svých právech a povinnostech vydáním rozsudku ve věci žádosti žalobce o změnu licenčních podmínek. Podle obsahu správního a soudního spisu však nebylo jednáno s neúspěšnými uchazeči ani ve správním ani v soudním řízení. Řízení před městským soudem tak bylo zatíženo vadou, která mohla mít za následek nezákonné rozhodnutí o věci samé.
 V této souvislosti lze odkázat i na konstantní judikaturu Nejvyššího správního soudu, např. rozsudek ze dne 21. 12. 2005, č. j. 1 As 39/2004 - 75, dostupný na www.nssoud.cz, v němž byl vysloven právní názor, že "ustanovení § 34 odst. 2 s. ř. s. předpokládá aktivní postup soudu při zjišťování okruhu možných osob zúčastněných na řízení. Jestliže krajský soud nevyrozuměl o probíhajícím řízení účastníka správního řízení odlišného od žalobce, který splňoval podmínky § 34 odst. 1 s. ř. s. (zde stavebník), zatížil řízení vadou, která mohla mít za následek nezákonné rozhodnutí o věci samé.“ Městský soud se v nyní projednávané věci otázkou splnění podmínek řízení a možného okruhu osob zúčastněných na řízení vůbec nezabýval.
 V dalším řízení bude na městském soudu, aby věc znovu posoudilz hledisek závěrů, které byly vysloveny v odůvodnění tohoto rozsudku a uvážil i to, že správní orgán ne zcela správně zahájil řízení o změně podmínek, i když svým obsahem je žádost o změnu spíše krokem k inicializaci nového licenčního řízení.


text:
22 Cdo 3853/2016
 Dotčené předpisy: § 126 odst. 1 obč. zák., § 78 odst. 1 předpisu č. 141/1961Sb., § 79 odst. 1 předpisu č. 141/1961Sb., § 79 odst. 2 předpisu č. 141/1961Sb., § 80 odst. 1 předpisu č. 141/1961Sb., § 80 odst. 3 předpisu č. 141/1961Sb.
 Nejvyšší soud rozhodl v senátě složeném z předsedy Mgr. Davida Havlíka a soudců Mgr. Michala Králíka, Ph.D., a JUDr. Jiřího Spáčila, CSc., ve věci žalobce JUDr. J. V. , advokáta se sídlem v Praze, Zbraslavské náměstí 458, správce pozůstalosti původního žalobce Prof. MUDr. R. R., DrSc., zemřelého 11. 10. 2014, proti žalované České republice Ministerstvu vnitra , se sídlem v Praze 7, Nad Štolou 3, o vydání věci, eventuálně o zaplacení 7 364 000 Kč a 39 300 EUR, vedené u Obvodního soudu pro Prahu 7 pod sp. zn. 10 C 337/2013, o dovolání žalobce proti rozsudku Městského soudu v Praze ze dne 9. 2. 2016, č. j. 12 Co 429/2014-110, takto:
 Obvodní soud pro Prahu 7 (dále jen soud prvního stupně ) rozsudkem ze dne 3. 7. 2014, č. j. 10 C 337/2013-38, ve výroku I. zamítl žalobu na vydání přesně specifikovaných bankovek zajištěných v rámci trestního řízení, vedeného pod sp. zn. OKFK-268-96/TČ-2011-200231, při domovní prohlídce dne 15. 5. 2012 na adrese H., nebo eventuelně na zaplacení částek 7 364 000 Kč a 39 300 EUR. Ve výroku II. rozhodl o náhradě nákladů řízení.
 Krajský soud v Praze jako soud odvolací k odvolání žalobce rozsudkem ze dne 9. 2. 2016, č. j. 12 Co 429/2014-110, rozsudek soudu prvního stupně potvrdil a rozhodl o náhradě nákladů odvolacího řízení. Dospěl shodně se soudem prvního stupně k závěru, že postup pro vrácení věci odňaté či vydané, stanovený trestním řádem, nemůže osoba, která věc vydala nebo které byla věc odňata, obcházet uplatněním nároku na vydání věci v občanském soudním řízení.
 Proti rozhodnutí odvolacího soudu podává žalobce dovolání, jehož přípustnost opírá o § 237 občanského soudního řádu (dále jen o. s. ř. ) a v němž uplatňuje dovolací důvod nesprávného právního posouzení věci ve smyslu § 241a odst. 1 o. s. ř. Domnívá se, že rozhodnutí odvolacího soudu závisí na vyřešení otázky procesního práva, která v rozhodování dovolacího soudu dosud nebyla vyřešena. Touto otázkou je otázka civilní pravomoci soudu k projednání a rozhodnutí reivindikační žaloby, jejímž předmětem je věc, která byla (při domovní prohlídce) odňata postupem dle § 79 tr. ř. osobě odlišné od žalobce, a to jednak bez dalšího, jednak za situace, kdy (na straně orgánů činných v trestním řízení) existují pochybnosti o právu osoby uplatňující k zajištěným věcem (vlastnické) právo. Navrhuje, aby dovolací soud zrušil rozhodnutí odvolacího soudu i soudu prvního stupně a věc vrátil soudu prvního stupně k novému projednání věci.
 Dovolání není přípustné, neboť žalobcem vymezená právní otázka již byla v rozhodování dovolacího soudu vyřešena.
 V posuzované věci ze zjištěného skutkového stavu vyplývá, že v souvislosti s trestním řízením vedeném proti synovi původního žalobce došlo při domovní prohlídce konané v nemovitosti v H., která byla v době konání prohlídky ve spoluvlastnictví původního žalobce a


text:
jeho dvou synů, k zajištění peněžních prostředků, jejichž vydání se žalobce domáhá s tím, že se nejedná o finanční prostředky patřící obviněnému synovi, ale o finanční prostředky původního žalobce a pro účely probíhajícího trestního řízení nejsou nijak důležité.
 Podle § 78 odst. 1 zákona č. 141/1961 Sb., o trestním řízení soudním (trestní řád) (dále již jen tr. ř. ) kdo má u sebe věc důležitou pro trestní řízení, je povinen ji na vyzvání předložit soudu, státnímu zástupci nebo policejnímu orgánu; je-li ji nutno pro účely trestního řízení zajistit, je povinen věc na vyzvání těmto orgánům vydat.
 Podle § 80 odst. 1 tr. ř. není-li věci, která byla podle § 78 nebo § 79 odňata, k dalšímu řízení už třeba a nepřichází-li v úvahu její propadnutí nebo zabrání, vrátí se tomu, kdo ji vydal nebo komu byla odňata. Jestliže na ni uplatňuje právo osoba jiná, vydá se tomu, o jehož právu na věc není pochyb. Při pochybnostech se věc uloží do úschovy a osoba, která si na věc činí nárok, se upozorní, aby jej uplatnila v řízení ve věcech občanskoprávních. Pokud osoba, která má na věc právo, ji přes opakovanou výzvu nepřevezme, bude věc prodána a částka za ni stržena bude uložena do úschovy soudu. Na prodej se užije přiměřeně předpisu o soudním prodeji zabavených movitých věcí.
 Podle § 80 odst. 3 tr. ř. rozhodnutí podle odstavců 1 a 2 činí předseda senátu, v přípravném řízení státní zástupce nebo policejní orgán. Proti rozhodnutí o vrácení a vydání věci, jakož i o uložení do úschovy, je přípustná stížnost, jež má odkladný účinek.
 O tom, že ochrana vlastnického práva v režimu § 126 odst. 1 obč. zák. spadala do pravomoci soudu, nepanovaly v soudní praxi žádné pochybnosti. Nejvyšší soud tento závěr výslovně formuloval např. v usnesení ze dne 20. 11. 2012, sp. zn. 22 Cdo 1337/2011, dostupném (stejně jako další uvedená rozhodnutí Nejvyššího soudu) na www.nsoud.cz .
 Na nedostatek pravomoci soudu nelze usuzovat ani z usnesení Nejvyššího soudu ze dne 7. 4. 2009, sp. zn. 22 Cdo 4944/2007, uveřejněného v Souboru civilních rozhodnutí a stanovisek Nejvyššího soudu, C. H. Beck (dále jen Soubor ) pod č. C 7155. V uvedeném rozhodnutí Nejvyšší soud formuloval závěr, podle kterého postup pro vrácení věci odňaté či vydané stanovený trestním řádem nemůže osoba, která věc vydala nebo které byla věc odňata, obcházet uplatněním nároku na vydání věci v občanském soudním řízení. Jestliže v odůvodnění tohoto rozhodnutí dovolací soud zmínil nedostatek pravomoci soudu ve směru, že není v pravomoci soudu v občanském soudním řízení přezkoumávat správnost vlastního postupu orgánů činných v trestním řízení v mezích takového řízení, neboť se jedná o realizaci institutů trestního práva procesního (rozsudek ze dne 21. 12. 2004, sp. zn. 30 Cdo 1526/2004, uveřejněný v Souboru pod č. C 3188, rozsudek ze dne 31. 10. 2005, sp. zn. 30 Cdo 57/2005, uveřejněný v Souboru pod č. C 3803) , nelze z toho dovozovat nedostatek pravomoci soudu k projednání nároku žalobce. Vyjádřením absence pravomoci soudu totiž vystihl dovolací soud stav, kdy věc potřebná pro trestní


text:
řízení byla vydána či odňata a dotčená osoba se domáhá vrácení takové věci s poukazem na to, že nemělo dojít k jejímu odnětí či vydání. Jestliže přesto dotčená osoba požadavek na vydání věci uplatnila, soudy její nároky posuzovaly věcně a řízení o takové žalobě nezastavovaly pro nedostatek pravomoci, ale žaloby jako nedůvodné zamítaly (k tomu srovnej shodně např. usnesení Nejvyššího soudu ze dne 19. 11. 2013, sp. zn. 22 Cdo 2237/2013, uveřejněné v Souboru pod č. C 12 868). V témže rozhodnutí pak dovolací soud vysvětlil, že pravomoc soudu k ochraně vlastnického práva podle občanského zákoníku k věci je dána i v případě věci odňaté orgány činnými v trestním řízení podle trestního řádu, o jejímž vrácení bylo rozhodnuto postupem podle § 80 tr. ř.
 Zákonný postup při vracení věcí odňatých orgány činnými v trestním řízení tedy nemůže osoba, která věc vydala nebo které byla věc odňata, obcházet uplatněním nároku na vydání věci v občanském soudním řízení, ve kterém by civilní soud přezkoumával zákonnost postupu v přípravném řízení (uplatnění nároku v řízení ve věcech občanskoprávních sice připouští § 80 odst. 1 tr. ř., ale tam jde o případ, kdy není jasné, komu se má věc vrátit, zda tomu, kdo ji vydal či komu byla odňata, anebo třetí osobě, která si na ni činí nárok).
 V dané věci zajistil orgán činný v trestním řízení finanční prostředky, na které žalobce uplatnil v průběhu probíhajícího trestního řízení nárok. Při pochybnostech o právu k věci nemůže a ani nesmí dojít k vydání věci, neboť soud je v takovém situací povinen věc uložit do úschovy. O uložení věci do soudní úschovy rozhodne předseda senátu, v přípravném řízení státní zástupce nebo policejní orgán podle § 185f o. s. ř., a učiní tak ve chvíli, kdy již finanční prostředky nebudou pro trestní řízení důležité. Ten, kdo si na ně činí nárok, se přitom upozorní, aby svůj nárok uplatnil v řízení ve věcech občanskoprávních. Po právní moci usnesení o uložení věci do úschovy pak postupuje soud v občanském soudním řízení o úschově této věci přiměřeně podle ustanovení § 185d a § 185e o.s.ř. (srov. též stanovisko Nejvyššího soudu ze dne 11. 10. 2006, sp. zn. Cpjn 203/2005, které bylo uveřejněno pod č. 24 ve Sbírce soudních rozhodnutí a stanovisek Nejvyššího soudu, roč. 2007).
 Z výše uvedeného je zřejmé, že otázka vlastnictví finančních prostředků není za této situace pro posouzení věci právně významná, neboť vydání věci, v tomto případě finančních prostředků, zajištěných v průběhu trestního řízení (zde zabavených při domovní prohlídce), se lze domáhat pouze postupem podle § 80 tr. ř. V posuzované věci orgány činné v trestním řízení dosud neučinily závěr, že zajištěných finančních prostředků již není pro řízení třeba a nerozhodly o jejich vrácení nebo o uložení do úschovy. V občanském soudním řízení proto dosud není možné posoudit oprávněnost nároku žalobce. Odvolací soud proto rozhodl správně a v souladu se stávající judikaturou dovolacího soudu, jestliže žalobu pro její nedůvodnost zamítl.


text:
23 Cdo 1656/98
 Nejvyšší soud České republiky rozhodl v senátě složeném z předsedkyně JUDr. Ivany Zlatohlávkové a soudců JUDr. Miroslava Feráka a JUDr. Pavla Krbka ve věci žalobkyň A) N. P., a B) E. O., roz. P., zastoupených advokátem, proti žalovanému D. z., státnímu podniku v likvidaci, zastoupenému advokátkou, o uzavření dohody o vydání nemovitostí, vedené u Okresního soudu v Chebu pod sp. zn. 8 C 125/92, o dovolání žalobkyň proti rozsudku Krajského soudu v Plzni ze dne 19. března 1998 č.j. 11 Co 397/97-70 takto:
 Rozsudek Krajského soudu v Plzni ze dne 19. března 1998 č.j. 11 Co 397/97-70 a rozsudek Okresního soudu v Chebu ze dne 26. března 1997 č.j. 8 C 125/92-56 se zrušují a věc se vrací Okresnímu soudu v Chebu k dalšímu řízení.
 Krajský soud v Plzni jako soud odvolací rozsudkem ze dne 19. března 1998 č.j. 11 Co 397/97-70 potvrdil rozsudek Okresního soudu v Chebu (soudu prvního stupně) ze dne 26. března 1997 č.j. 8 C 125/92-56, jímž byla podle zákona č. 87/1991 Sb., o mimosoudních rehabilitacích, ve znění zákonů č. 264/1992 Sb., 267/1992 Sb., 133/1993 Sb., 115/1994 Sb., 116/1994 Sb. 107/1995 Sb. 134/1997 Sb. a nálezů Ústavního soudu ČR č. 164/1994 Sb. a 2/1997 Sb. (dále jen restituční zákon"), zamítnuta žaloba o uzavření dohody o vydání nemovitostí - domu č.p. 161/1 v K., se stavební parcelou č. 675 tamtéž - a rozhodnuto o nákladech řízení. Současně rozhodl o nákladech odvolacího řízení a vyslovil přípustnost dovolání proti svému rozsudku.
 Odvolací soud uzavřel, že právo žalobkyň na vydání sporných nemovitostí podle restitučního zákona bylo prekludováno, neboť nebylo uplatněno v hmotně právních lhůtách stanovených zákonem č. 116/1994 Sb.; neuznal přitom námitku žalobkyň, že jejich původní výzva k vydání nemovitostí z 25. 7. 1991 je zároveň řádným uplatněním nároku podle zákona č. 116/1994 Sb., když řízení o uzavření dohody o vydání nemovitostí zahájené žalobou 31. 3. 1992 nebylo v době účinnosti zákona č. 116/1994 Sb. skončeno. Správným shledal odvolací soud rovněž závěr soudu prvního stupně týkající se posouzení žalobkyň jako osob oprávněných podle zákona č. 87/1991 Sb. ve znění před novelou provedenou zákonem č. 116/1994 Sb.; i odvolací soud v tomto směru dovodil, že nebylo-li vlastnické právo B. L. a E. R. obnoveno podle zákona č. 128/1946 Sb., o neplatnosti některých majetkově-právních jednání z doby nesvobody a o nárocích z této neplatnosti a z jiných zásahů do majetku vzcházejících (dále jen zákon č. 128/1946 Sb. ), nemohli být původní vlastníci nebo jejich právní nástupce (otec žalobkyň) oprávněnou osobou podle § 3 odst. 1 (a žalobkyně pak potažmo oprávněnými osobami podle § 3 odst. 2) zákona č. 87/1991 Sb. ve znění před novelou provedenou zákonem č. 116/1994 Sb.
 Proti rozsudku odvolacího soudu podaly žalobkyně dovolání z důvodu uvedeného v ustanovení § 241 odst. 3 písm. d/ zákona č. 99/1963 Sb., občanský soudní řád, ve znění pozdějších předpisů (dále jen o.s.ř."). Prostřednictvím uplatněného dovolacího důvodu brojí jak proti závěru dovozujícímu, že neuplatnily své právo na vydání nemovitostí včas, takže došlo k jeho prekluzi, tak proti závěru, že nesplňovaly statut


text:
osob oprávněných ani podle zákona č. 87/1991 Sb.,ve znění před novelou provedenou zákonem č. 116/1994 Sb., když nedošlo k obnově vlastnického práva jejich právních předchůdců podle poválečných restitučních předpisů. Pokud jde o v pořadí první závěr namítají, že odvolací soud nesprávně vyložil zákon č. 116/1994 Sb., neboť uvedený zákon upravuje pouze konce lhůt v něm obsažených. K otázce statutu osob oprávněných podle § 3 odst. 2 zákona č. 87/1991 Sb., ve znění před novelou provedenou zákonem č. 116/1994 Sb., znovu zdůrazňují, že vlastnické právo k požadovaným nemovitostem přešlo na jejich otce G. P. smírem uzavřeným s F. n.o. dne 30. března 1950 před Okresním soudem v Klatovech, jenž nabyl účinnosti dnem 1. června 1950, a že z toho důvodu bylo usnesení Okresního soudu v Klatovech z 31. července 1951 sp. zn. Nc III 638/49-50 vydáno v rozporu s procesními předpisy. Na základě uvedených důvodů žalobkyně navrhly, aby dovolací soud zrušil napadený rozsudek odvolacího soudu a věc vrátil odvolacímu soudu k dalšímu řízení.
 Žalovaný v písemném vyjádření k dovolání navrhl jeho zamítnutí s odůvodněním, že se plně ztotožňuje s právními závěry soudů obou stupňů týkajícími se aplikace zákona č. 116/1994 Sb.
 Nejvyšší soud - po zjištění, že dovolání bylo podáno včas a k tomu oprávněnými subjekty (žalobkyněmi) řádně zastoupenými advokátem (§ 240 odst. 1, § 241 odst. 1 o.s.ř.) a že jde o rozsudek, proti němuž je dovolání z důvodu uvedeného v ustanovení § 241 odst. 3 písm. d/ o.s.ř. podle § 239 odst. 1 o.s.ř. přípustné - přezkoumal bez jednání (§ 243a odst. 1 o.s.ř.) napadený rozsudek ve smyslu ustanovení § 242 odst. 1 a 3 o.s.ř. a dospěl k závěru, že dovolání je opodstatněné.
 Právním posouzením věci je činnost soudu spočívající v subsumaci zjištěného skutkového stavu pod hypotézu (skutkovou podstatu) vyhledané právní normy. Právní posouzení je nesprávné, dopustil-li se soud při této činnosti omylu, tj. když na správně zjištěný skutkový stav aplikoval jiný právní předpis, než který měl správně použít, nebo aplikoval sice správný právní předpis, avšak nesprávně jej vyložil, anebo ze skutečností najisto postavených vyvodil nesprávné právní závěry.
 Posoudit, zda je napadený rozsudek odvolacího soudu se zřetelem k uplatněnému dovolacímu důvodu podle § 241 odst. 3 písm. d/ o.s.ř., obsahově konkretizovanému dovolacími námitkami žalobkyň, správný (§ 243b odst. 1 o.s.ř.), znamená přezkoumat opodstatněnost odvolacím soudem vysloveného právního závěru, podle něhož žalobkyně neuplatnily restituční nárok včas a v důsledku toho došlo k prekluzi jejich práva na vydání nemovitostí. Právní závěr dovozující, že žalobkyně nejsou ve smyslu ustanovení § 3 odst. 2 zákona č. 87/1991 Sb., o mimosoudních rehabilitacích, ve znění před novelou provedenou zákonem č. 116/1994 Sb., oprávněnými osobami k vydání sporných nemovitostí není pro právní posouzení dané věci právně relevantní a bylo by nadbytečným podrobit jeho správnost přezkumu v dovolacím řízení.
 V ustanovení § 3 odst. 2 restitučního zákona je od 1. 7. 1994 upravena další ( nová") kategorie původní" oprávněné osoby (vedle původní" oprávněné osoby upravené restitučním zákonem v jeho ustanovení § 3 odst. 1 už od 1. 4. 1991), u níž - na rozdíl od oprávněné


text:
osoby podle § 3 odst. 1 restitučního zákona, kde je stanoven předpoklad přechodu věci z jejího vlastnictví do vlastnictví státu - je normován předpoklad nároku na věc podle dekretu presidenta republiky č. 5/1945 Sb. nebo podle zákona č. 128/1946 Sb. v den jejího přechodu na stát podle § 6 zákona. Smyslem odstavce 2 ustanovení § 3, který byl do restitučního zákona zapracován od 1. července 1994 zákonem č. 116/1994 Sb., je umožnit restituci majetku těm fyzickým osobám, které měly na věc v den jejího přechodu na stát podle § 6 restitučního zákona nárok podle dekretu presidenta republiky č. 5/1945 Sb. nebo podle zákona č. 128/1946 Sb., příp. od nich odvozeným" oprávněným osobám (§ 3 odst. 4 restitučního zákona).
 Právo na vydání věci restituční zákon podmiňuje existencí způsobilé oprávněné osoby (§3), existencí povinné osoby (§ 4) a restituční skutkovou podstatou (tj. přechodem věci na stát v rozhodném období způsobem uvedeným v § 6). Pro způsob uplatnění práva na vydání věci u povinné osoby stanoví formální podmínku - písemnou výzvu adresovanou povinné osobě, která jí musí být ve stanovené lhůtě doručena. Zákon č. 116/1994 Sb. k uplatnění restitučních nároků pro jím vymezenou novou" kategorii oprávněných osob nově vymezil lhůty ve svém Čl. II odst. 1, 3 a 4. Nároky založené tímto zákonem v Čl. I mohou oprávněné osoby uplatnit do šesti měsíců od účinnosti tohoto zákona, přičemž lhůta 30 dní uvedená v § 5 odst. 3 počíná běžet ode dne uplatnění návrhu; lhůta jednoho roku k uplatnění nároků u soudu uvedená v § 5 odst. 4 a 5 restitučního zákona pro případy uvedené v bodu 1 počíná běžet ode dne účinnosti tohoto zákona.
 Požadavek písemné výzvy není součástí práva na vydání věci; výzva, je-li řádná a včasná, pouze způsobuje, že právo na vydání věci se stává soudně vymahatelné, tj. nárokovatelné. Písemná výzva je tedy podmínkou vzniku nároku na vydání věci. V souvislosti s časovým rámcem této podmínky je pak stanovena pouze doba, do kdy tak musí oprávněná osoba učinit, aby zabránila zániku (prekluzi) práva na vydání věci. Tato úprava nevylučuje, aby podmínka písemné výzvy byla splněna před účinností restitučního zákona, příp. pro osoby, jimž byl statut osoby oprávněné přiznán až nálezem Ústavního soudu č. 164/1994 Sb., před účinností zmíněného nálezu a pro osoby oprávněné podle § 3 odst. 2 (a od nich odvozené oprávněné osoby) před účinností zákona č. 116/1994 Sb., aniž by takové výzvě byly odebrány účinky, které s ní zákon spojuje. Z toho vyplývá, že písemná výzva, která byla povinné osobě doručena předčasně" a na podkladě níž oprávněná osoba s povinnou osobou jednala o vydání věci, sleduje-li uplatnění nároku na vydání věci, zakládá, - při splnění ostatních zákonných podmínek - právo na vydání věci (srov. rozsudky Nejvyššího soudu z 27. 11. 1996 sp. zn. 3 Cdon 448/96 a z 28. 2. 1997 sp. zn. 2 Cdon 1230/96 uveřejněný v časopise Soudní judikatura" č. 10/1997, str. 217 a násl.).
 Podle nezpochybněného skutkového zjištění se vydání sporných nemovitostí žalobkyně domáhaly již výzvou z 25. července 1991. Toto podání dnem 1. července 1994


text:
založilo účinky výzvy v podobě práva na vydání věcí (při splnění ostatních zákonných podmínek), takže ve lhůtě podle Čl. II odst. 1 zákona č. 116/1994 Sb. nebylo třeba výzvu ohledně vydání nemovitostí ve smyslu § 5 odst. 2 restitučního zákona opakovat.
 Právní posouzení věci odvolacím soudem, jestliže vyústilo v závěr, že právo na vydání sporných nemovitostí zaniklo prekluzí, protože žalobkyně ve lhůtě stanovené čl. II odst. 1 zákona č. 116/1994 Sb. nevyzvaly žalovaného k jejich vydání, když dopis z 25. 7. 1991 doručený žalovanému před 1. 7. 1994, nemohl založit účinky řádné výzvy, je z pohledu užitého dovolacího důvodu nesprávné. Rozsudek odvolacího soudu spočívá na nesprávném právním posouzení věci a není tedy z hlediska uplatněného dovolacího důvodu (§ 241 odst. 3 písm. d/ o.s.ř.) obsahově konkretizovaného dovolacími námitkami žalobkyň, správný ve smyslu ustanovení § 243b odst. 1 věty před středníkem o.s.ř. Protože rozsudek soudu prvního stupně má svůj základ ve stejném (nesprávném) právním závěru, zrušil dovolací soud nejen rozhodnutí odvolacího soudu, nýbrž i rozhodnutí soudu prvního stupně, a věc vrátil Okresnímu soudu v Chebu k dalšímu řízení (§ 243b odst. 1, 2 o.s.ř.). V dalším řízení se bude soud prvního stupně zabývat otázkou, zda žalobkyně jsou oprávněnými osobami podle zákona č. 87/1991 Sb., o mimosoudních rehabilitacích, ve znění po novele provedené zákonem č. 116/1994 Sb.


text:
JUSTICE.CZ SOUDY Krajský soud v Praze
 z. č. 499/2004 Sb., o archivnictví a spisové službě a o změně některých zákonů
 z. č. 300/2008 Sb., o elektronických úkonech a autorizované konverzi dokumentů
 vyhláškou č. 259/2012 Sb., o podrobnostech výkonu spisové služby
 z. č. 297/2016 Sb. o službách vytvářejících důvěru pro elektronické transakce
 z.č. 298/2016 Sb., kterým se mění zákony v souvislosti s přijetím zákona o službách vytvářejících důvěru pro elektronické transakce, z.č. 106/1999 Sb. o svobodném přístupu k informacím ve znění pozdějších předpisů a z.č. 121/2000 Sb. o právu autorském, o právech souvisejících s právem autoreským a o změně některých zákonů (autorský zákon), ve znění pozdějších předpisů
 1) Na elektronickou adresu
 podatelna@ksoud.pha.justice.cz – obecně pro všechna podání určená soudu
 2) Prostřednictvím datové schránky
 ID: hvbabbq
 3) Webovou aplikací ePodatelna nebo přímým vyplněním elektronického formuláře s využitím internetové aplikace
 2. Pokud obsahuje datová zpráva nebo dokument počítačový program, který je způsobilý přivodit škodu na informačním systému soudu (např. viry, trojský kůň atd.), považuje se takové elektronické podání v souladu s ust. § 4 odst. 2,3 vyhlášky č. 259/2012 Sb., o podrobnostech výkonu spisové služby za nedodané a soud je dále nezpracovává a nepřihlíží k nim. O tomto bude podatel vyrozuměn.
 3. Poškozené dokumenty, které nelze zobrazit uživatelsky vnímatelným způsobem a nelze zjistit, jaké obsahují podání, se považují v souladu s ust. § 4 odst. 2,3 vyhlášky č. 259/2012 Sb., o podrobnostech výkonu spisové služby za nedodané a soud je dále nezpracovává a nepřihlíží k nim. O tomto bude podatel vyrozuměn.
 Upozornění: Dokumenty zaslané soudu v jiném než povoleném formátu, se v souladu s ust. § 4 odst. 2,3 vyhlášky č. 259/2012 Sb., o podrobnostech výkonu spisové služby považují za nedodané. Soud dokument dále nezpracovává a nepřihlíží k němu. O tomto bude podatel vyrozuměn..
 6. Datovou zprávu nebo dokument nešifrujte. V opačném případě bude toto podání v elektronické podobě, které nelze zobrazit uživatelsky vnímatelným způsobem, považováno v souladu s ust. § 4 odst. 2,3vyhlášky č. 259/2012 Sb., o podrobnostech výkonu spisové služby za nedodané a soud je dále nezpracovává a nepřihlíží k nim. O tomto bude podatel vyrozuměn.
 Upozornění: Elektronický podpis musí být v souladu s ust. § 6 z.č. 297/2016 Sb., o službách vytvářejících důvěru pro elektronické transakce. Ověřte si, zda Vám byl skutečně vydán kvalifikovaný certifikát a můžete tak opatřovat svoje podání uznávaným elektronickým podpisem. Na podání podepsaná pouhým zaručeným elektronickým podpisem či podpisem založeným na komerčním certifikátu bude pohlíženo jako na nepodepsaná.
 O přijetí Vaší datové zprávy a v ní vložených dokumentů zaslané emailem, aplikací ePodatelna či přímým vyplněním elektronického formuláře budete v souladu s ust. § 6 odst. 3 vyhlášky č. 259/2012 Sb., o podrobnostech výkonu spisové služby informováni na Váš email potvrzující zprávou. Informaci o přijetí Vaší datové zprávy byste měli nejčastěji obdržet během několika minut, nejpozději do 3 dnů od jejího dodání organizaci.
 Dále budete u datové zprávy zaslané emailem, aplikací ePodatelna či přímým vyplněním elektronického formuláře soudu v souladu s ust. § 4 odst. 8 vyhlášky č. 259/2012 Sb., o podrobnostech výkonu spisové služby informováni o


text:
Firemní kultura a etické kodexy pro ZSS - ppt stáhnout
 Firemní kultura a etické kodexy pro ZSS
 Prezentace na téma: "Firemní kultura a etické kodexy pro ZSS"— Transkript prezentace:
 Firemní kultura a etické kodexy pro ZSSdoc. E. Mazák, CSc. BIVŠ 2010
 O čem bude tento předmět?Co všechno se skrývá pojmem firemní kultura Proč je firemní kultura důležitá navenek a proč je důležitá uvnitř podniku Kdo a co firemní kulturu ovlivňuje Jak mohou manažeři ovlivnit firemní kulturu Co to jsou etické kodexy Co se rozumí dobrou správou a řízením společností (Corporate governance)
 Seznam kapitol 2.kap. Pojem a úloha firemní kultury7-16 3.kap. Poslání, vize, hodnoty a strat. firmy 17-31 4.kap. Lidský rozměr firemní kultury 32-68 5.kap. Firemní kultura a nároky na zaměst. 69-75 6.kap. Kultura práce manag. jako součást FK 76-91 7.kap. Úloha manažera v rozvoji FK 92-111 8. kap. Nár. kultury a FK v multinár. konextu 9.kap. Etika podnikání a etické kodexy 10.kap. Corporate governance 4
 Cíle předmětu Firemní kultura a Etické kodexyNa konci studia tohoto předmětu byste měli : Umět analyzovat kulturu organizace (firmy), především umět identifikovat faktory, které přispívají k jejímu rozvoji a které jí škodí. Porozumět problému motivace pracovníků ve firmě. Znát způsoby, jak je možné firemní kulturu změnit. Znát možnosti a povinnosti manažera v oblasti firemní kultury. Znát cíle etických kodexů a úskalí jejich naplňování. Znát zásady řízení a správy společností, které .vycházejí z etických kodexů
 Použitá a doporučená literaturaE. Mazák: Firemní kultura a etické kodexy, učební text BIVŠ, (v tisku), dostupné na SISu) –Povinná literatura. I. Brooks: Firemní kultura. Jedinci, skupiny a jejich chování, Computer Press, Brno, 2003 P. Vosoba a kol. :Firemní inteligence, Ekopress, 2001 L. Pfeiffer, K.Umlaufová: Firemní kultura, síla sdílených cílů, hodnot a priorit, Grada, 1993 A. Putnová aj.: Etické řízení ve firmě. Grada 2006, H.Steinmann H., Lohr A.: Základy podnikové etiky. Victoria Publ. 1995 I. Šroněk: Etiketa a etika v podnikání, Management Press, 2005 J. Bláha , Z. Dytrt: Manažerská etika. Management Press, 2003 Z. Šigut: Firemní kultura a lidské zdroje. ASPI, 2004 J Klírová : Corporate governance- správa řízení obch. společností, Management Press, 2001 Další literatura je uvedena v pokynech k semestrální práci na SISu
 Studijní materiály Slide k přednáškám: dostupné na SIS BIVŠSkriptum : E. Mazák, Firemní kultura a etické kodexy, BIVŠ,rukopis dostupný na SIS BIVŠ Pokyny ke zpracování závěrečné semestrální práce předmětu FKEK
 Uzavření semestru Sem. práce + test nebo ústní pohovorTéma: Hlavní myšlenky vybrané publikace a její porovnání se skriptem Firemní kultura a etické kodexy Rozsah zprávy min znaků (ve Wordu) a prezentace ke Zprávě v rozsahu min. 10 slide (v Power Pointu MS Office 2003) Obojí můžete zasílat ke kontrole a připomínkám vyučujícímu na adr. V případě nutnosti Vám bude draft práce vrácen k provedení oprav či úprav Definitivní verze práce a prezentace se odevzdávají nejpozději v den zápočtu ve dvou verzích 1.tištěná verze (svázaná ) a 2.elektronická verze práce i prezentace. Presentace s vyplněným polem Poznámka na CD ROM (vložte v papírové obálce, kterou přilepíte na zadní stranu )
 Pojem a úloha firemní kultury2. kapitola Pojem


text:
a úloha firemní kultury
 Výukové cíle 2.kapitoly Po prostudování 2. kapitoly byste měli :Znát obsah pojmu a některé definice firemní kultury Vědět proč (a pro koho) je firemní kultura důležitá Vědět jak rozdělili firemní kultury někteří autoři Chápat proč se firemní kultura musí měnit
 Pojem a úloha firemní kulturyFK u firmy = analog. Osobnosti u člověka Ucelená teorie firemní kultury neexistuje Firemní kultura je společenským jevem, nikdy neexistuje sama o sobě, je sdílena Jedna z mnoha definic: Firemní kultura je společné zaujímání určitých postojů a projevování určitých společných rysů chování všemi členy firmy, nehledě na různost jejich postavení a funkce. Firemní kultura se týká způsobu, jakým je práce vykonávána a způsobu, jak se zachází s lidmi, který vychází z hluboko zakořeněných představ o tom, jak se má práce organizovat, jakým způsobem se má uplatňovat moc v organizaci, jak odměňovat a řídit lidi. To všechno ovlivňuje (existující) žebříček hodnot a tradice dané organizace. ( V kurzech managementu britské Open Univerzity ) Další definice firemní kultury: Firemní kultura je souhrn hodnot a z nich vyplývajících představ, co je důležité a správné a z nich vyplývajících norem chování. Firemní kultura je společné vnímání určitých hodnot, vyznávání určitých postojů a projevování určitých rysů chování. Firemní kultura je souborem společných názorů a předpokladů, které lidé sdílejí v rámci nějaké organizace a prostřednictvím kterých jim všechno, co se přihodí, dává nějaký smysl (J. Marshallová) Firemní kultura jsou základní hodnoty, normy a obecná pravidla, která ve firmě vládnou. Firemní kultura je tvořena jak plně uvědomovanými, tak podvědomými a jak vyslovenými, tak nevyslovenými komunikací propojenými postoji, hodnotami a přesvědčeními všech pracovníků firmy. Firemní kultura neexistuje mimo síť mezilidských vztahů všech lidí ve firmě, její povaha je „nad-individuální“, tedy systémová a emocionální. (podle J. Babariče) Jack Welsh údajně řekl: Firemní kultura? To je prostě způsob, jak my ten náš byznys děláme. Na otázku HN: Co vše zahrnujete pod podnikatelskou kulturu? Odpovídal v Kariéře Z. Souček, ředitel firmy Management Focus : „FK je nesmírně široký okruh problémů. Od komunikace s pracovnicemi v ústředně, které nesmějí potenciálního zákazníka či partnera odradit, až po vyloučení toho, že se podepisují smlouvy už s vědomím, že je stejně nesplníme“. Firemní kultura ve firmě existuje, ať už o ni management pečuje nebo jí zanedbává, ať o ni stojí nebo nestojí. Firemní kulturu nelze nařídit, ani zakázat. Firemní kultura může firmě pomáhat, nebo jí může škodit Někteří autoři řadí do FK také řešení a úpravu budov, řešení pracovního prostředí, propagační předměty, úpravu písemných materiálů, vlajky, dress code, vybavení automobily, počítači, telefony a mobily a jiné hmotné artefakty
 Proč je firemní kultura důležitá?Firemní kultura může firmě pomáhat nebo jí škodit. FK je nejvlivnějším motivačním (nebo demotivačním) faktorem ve firmě. FK je důležitou součástí image firmy a významně ovlivňuje postoje zákazníků . Důležitost: pro vlastníky, manažery, zaměstnance i klienty. Důvody ale různé! Prof. Souček: V čem jsme chybovali MŘ12/ 2005 Nekritická touha po samostatnosti, nízká podnikatelská kultura ( snahy o podvedení partnerů), a konzervativismus...vítězí nad zdravým rozumem a a úsilím o dosažení vyšší efektivity Podcenění firemní kultury. Managementy


text:
nedocenily význam dodržování takových prostých pravidel, jako je plnění dohodnutých termínů a závazků či včasné reagování na dopisy. Image našich firem tím hodně utrpěl. Také ve vztahu k pracovníkům zůstaly managementy některých firem hodně dlužny.
 Scheinův třívrstvý model f- kultury (převzatý z psychologie člověka)Chování Hodnoty 1985 Schein Předpoklady, názory považované za zřejmé Proč je důležitá role klíčových lidí pro nastavení kultury v organizaci? Právě u nich nejvíce záleží na obsahu té nejvnitřnější vrstvy Předpoklady, názory, považované za zřejmé. Pojem integrity u jednotlivce a organizace Jednou z jejích součástí je soulad mezi všemi vrstvami, jednání je v souladu s hodnotami a ty s názory, akceptovanými jako zřejmé, o nichž není nutno pochybovat. V praxi může totiž existovat i nesoulad. Chování nemusí být vždy v souladu s hodnotami atd. Je tedy možné, že jednotlivec nebo organizace jedná v rozporu se svými hodnotami.Velmi špatné je, že hodnoty mohou být v pořádku, ale chování ne. Co je viditelné Bezprostředně pozorovatelné je chování. Psychologové neradi připouštějí, že chování u jednotlivce může být v rozporu s vnitřními hodnotami. Praxe nás přesvědčuje, že to možné je. Mnohdy prostřednictvím příkladů. kázně, odměn a trestů, davové psychozy aj. docílíme toho, že jednotlivec nebo organizace i když vnitřně neakceptovala žádoucí hodnoty, může jednat žádoucím způsobem, jako kdyby si žádoucí hodnoty osvojila. Nedostatkem je, že přestanou-li působit ty „korekční faktory“, chování se zase změní na nežádoucí. Důležitost role „klíčových lidí“pro nastavení kultury v organizaci Pojem integrity u jednotlivce a organizace Co je viditelné?
 Teoretický problém s velkými praktickými důsledkyHandy předpokládal, že existuje úzké spojení mezi strukturálními faktory a firemní kulturou , čili, že zásadní strukturální změna povede ke změně firemní kultury
 Handyho rozdělení kulturMocenská kultura výskyt- v malých podnikatelských firmách (struktura pavučina) Funkční kultura výskyt-ve velkých byrokraticky řízených organizacích (struktura: řecký chrám, organogram-org.pavouk) Úkolová kultura výskyt-v organizacích s maticovým řízením (struktura- mřížka) Osobní kultura výskyt- ve společnostech jedinců, kteří sdružují své síly pro realizaci osobních cílů (struktura -galaxie)
 Dělení kultur podle strategií organizaceMiles a Snow Organizace s kulturou „obránců“ konzervativní, akceptují jen malé riziko, používají jen osvědčená řešení a postupy Organizace s kulturou „prospektorů“ průkopnické, hledají inovace, nevyhýbají se riziku
 Hierarchie kultur Subkultura Profesní kultura Firemní kulturaOdvětvová kultura Národní kultura Nadnárodní kultura
 Poslání, vize, sdílené hodnoty a strategie firmy3. kapitola Poslání, vize, sdílené hodnoty a strategie firmy
 Výukové cíle 3.kapitoly Po prostudování této kapitoly byste měliRozumět pojmům poslání (mission), vize (vision), sdílené hodnoty a strategie firmy a jejich vztahu k firemní kultuře Uvědomit si, jaká musí být vize, a kdo ji musí sdílet, aby mohla ovlivňovat postoje a chování zaměstnanců Uvědomit si význam vztahu mezi vizí a každodenními firemními aktivitami, význam strategického souladu Pochopit obsah a účel definice sdílených hodnot
 3 hlavní otázky k firmě Hlavními otázkami jsou : Co? Proč? Jak?Na tyto tři otázky odpovídají: Vize, Poslání a Sdílené hodnoty. VIZE (Vision) dopovídá na otázku CO děláme?- Popisuje obraz budoucnosti, kterou se firma snaží vytvořit POSLÁNÍ (Mission) odpovídá na otázku PROČ existujeme? Klíčové SDÍLENÉ HODNOTY odpovídají na otázku JAK ? Jak budeme jednat v souladu se svým Posláním na cestě


text:
k uskutečnění Vize?
 Poslání Např. Zaujmout určité místo na trhu ,např. stát se vedoucí firmou odvětví v jistém regionu Nebo: Přispět něčím k rozvoji společnosti např. Umožnit vlastní bydlení všem rodinám, které jsou ochotné vynaložit příslušnou investici. Městský dopravní podnik. Univerzitní klinika. Akademie věd. Nebo: Zajistit nebo zlepšit sociální postavení svých zaměstnanců Např. Zemědělské družstvo, Družstvo invalidů, Právnická firma. S rozvojem firmy a vývojem situace na trhu se může ukázat potřebným původní Poslání změnit. Pozn. V publikovaných Posláních se zpravidla ani podnikatelské firmy nezmiňují, že jejich prvním posláním je rozmnožit vložený kapitál vlastníků, tj. vytvářet zisk!
 Vize-1 Firemní vize je sdílená představa o firmě, v níž věří nebo ji podporuje většina manažerů Vize sjednocuje strategická rozhodnutí a aktivity firmy. Bez vize nelze vytvořit dobrou strategii firmy
 Vize -2 Vize patří k nejsilnějším měkkým nástrojům řízení. Zvyšuje nasazení manažerů a působí i na ostatní zaměstnance. Pro vizi je nutné získat především klíčové zaměstnance Formulovat firemní vizi je požadavkem firemní kultury dneška Vizi je nutné široce publikovat Vizi je nutné integrovat do každodenních aktivit
 Strategický soulad jednáníVize // strategie // jednání Vize musí být podloženy strategiemi, které vedou podnik krok za krokem kupředu Strategický soulad je situace, kdy každý zaměstnanec organizace jedná uvnitř i mimo pracovní prostředí způsobem, jenž vede v pojetí zvolené strategie ke vzniku konkurenčních výhod a naplnění vize . (prof. Pitra, upraveno)
 Úskalí vizí 90% vizí ztroskotá  Proč? 6 důvodů: špatná volba vizevize „stojí na vodě“(nesplněné předpoklady) nedostatečné úsilí o prosazení vize nedosažení strategického souladu jednání pracovníků a manažerů s vizí vizi chybí správná vazba na okolí vize nemá motivační účinek na pracovníky
 Motivační úloha vize Vize musí být nosná, musí obsahovat „silnou myšlenku“, která motivuje vlastníky, management, i pracovníky firmy Vize musí obsahovat něco skutečně nového a být dotažena do podnikatelských souvislostí Vize musí být realizovatelná ve stanoveném čase (v historicky krátké době), s přijatelnými riziky nebo s možností jejich prevence Vize musí být přitažlivá. Rozdíl mezi současným a žádoucím stavem musí být zřetelný a přitažlivý pro zaměstnance. Dale Carnegie: 2 kopáči odpovídají na otázku Co děláte?: První: Kopu jámu . Druhý: Stavím chrám.
 Firemní hodnoty- sdílené hodnotyMohou vyjadřovat: Jak chceme jednat se zákazníky . Jaké interpersonální vztahy chceme rozvíjet . Jaké standardy výkonu chceme naplňovat Jaké vlastnosti mají mít manažeři a zaměstnanci. Jaké hranice nesmíme překročit (např. etické). Pozn. Základních pravidel nesmí být mnoho! Lidé si je musí pamatovat!
 Příklad sdílených hodnotJosephson Institute of Ethics: Důvěryhodnost: čestnost, integrita, dodržování slibů, loajalita Respekt: autonomie, ohled na soukromí, důstojnost, ohleduplnost, tolerance a vstřícnost Odpovědnost : Snaha dosahovat vynikajících výsledků Péče: účastnost, ohleduplnost, štědrost, laskavost, lidskost Spravedlnost a rovné zacházení: spravedlnost pravidel a postupů, nestrannost, dodržování řádného procesu Podnik jako odpovědný občan (Corporate citizenship) : dodržování zákonů, služba veřejnosti, ochrana život. prostředí
 Trendy ve sdílených hodnotách: CRMBudoucnost mají jen firmy, které převezmou odpovědnost za spokojenost zákazníka. Musíme se vidět očima zákazníka. Prostředkem by mohl být systém CRM (Customer Relationship Management). CRM prostředkem otevírání se firmy zákazníkovi. Potřeby a náměty zákazníka hlavním zdrojem inovací . Naslouchání zákazníkům při volbě základních


text:
hodnot a při formulaci strategie.
 Lidský rozměr firemní kultury4.kapitola Lidský rozměr firemní kultury
 Výukové cíle 4.kapitoly Po skončení studia této kapitoly byste měli 1.Chápat pojem osobnost zaměstnance 2. Rozumět vlivu firemní kultury na pracovní motivaci a na kvalitu života zaměstnance
 Osobnost člověka jako zaměstnanceOsobnost jsou specifické vlastnosti jedince, mohou být zjevné nebo skryté a mohou určit stejnost nebo rozdílnost jeho chování Rozhoduje o jeho postojích a hodnotách Rozhoduje o tom, co ho bude a co ho nebude motivovat Rozhoduje o jeho chování v týmu Ovlivňuje jeho reakce na působení organizace
 Teorie osobnosti Hippokrates: flegmatik, cholerik, sangvinik,melancholik Eysenck: kombinoval dvě stupnice: od extroverta k introvertovi a od neurotika po stabilní osobnost. Eysenck tvrdil, že pokud lze identifikovat relevantní osobnostní rysy jednotlivce, je možno předpovědět i jeho chování. Byly vytvořeny baterie testů , ověřujících výskyt určitých povahových vlastností, vytypovaných jako důležité pro určité profese
 Další teorie osobnostiWeisova teorie pěti osobnostních rysů, které určují chování Ochota ke spolupráci Otevřenost novým zkušenostem Extrovert nebo introvert Uvědomělost Emoční stabilita
 Vlivy osobnostního faktoru „těžiště kontroly chování pracovníka“Pracovníci s vnitřním těžištěm kontroly mají tendenci k vyšší motivaci a projevují větší loajalitu k firmě Pokud jedinec cítí, že může ovlivnit prostředí v němž působí, vynaloží zpravidla na dosažení cíle více úsilí a může pracovat nezávisleji. U pracovníků s vnějším těžištěm kontroly lze očekávat menší motivaci, menší kreativnost a menší loajalitu k firmě Takoví potřebují přímé vedení, raději pracují ve strukturovaném prostředí, typickém pro byrokratické organizace Někdy potřebujeme zvýšit jejich sebedůvěru- pomáhá vzdělávání, kladné hodnocení, tolerance k chybám.
 Postoje-1 Častým úkolem manažera je dosáhnout změny postoje zaměstnanců Postoj: vzniká spolupůsobením emočních faktorů +poznání +vzorců chování atd. Postoje se formují v procesu reakce osobnosti na vnější události . Mechanismy: Přejímání postojů, napodobování Důležitost postojů nespočívá ani tolik v nich samých, jako v tom, že mohou spouštět určité chování, tzv. postojovou reakci
 Postoje-2 Manažeři by se měli zabývat postoji svých podřízených k práci, protože postoj k práci může mít zásadní vliv na produktivitu práce, vztah k inovacím (iniciativní, odmítavý) řešení pracovních problémů
 Hodnoty jako faktor osobnosti-1Hodnoty jsou další činitel ovlivňující individuální chování zaměstnanců Hodnoty jsou uloženy v naší osobnosti hlouběji než postoje a mají dlouhodobější charakter Říkají nám co je správné a co ne Vyvíjejí se a jsou čerpány z rodiny, víry, vyznávané ideologie, často od společenské nebo profesní skupiny k níž patříme
 Hodnoty -2 Firmy se silnou firemní kulturou se snaží získat svoje zaměstnance pro firmou definované hodnoty tzv, firemní hodnoty a vytvořit z nich tzv. sdílené hodnoty. Souborem sdílených hodnot vytvářejí organizace základ pro specifickou firemní kulturu.
 Co ovlivňuje firemní kulturu?Historie společnosti Vlastnictví Velikost Technologie Cíle, záměry a strategie firmy (vlastníci a top management) Prostředí (okolí) Klíčoví pracovníci organizace Nižší a střední manažeři Postoje pracovníků (dané jejich výběrem při přijímání a jejich vývojem a zkušenostmi získanými z firemní praxe) Hospodářské výsledky Konkurenční boj
 Knowledge workers a loajalitaNová kategorie pracovníků, jejíž význam stále roste (knowledge workers = znalostní pracovníci, Wissenarbeiter) Drucker upozorňuje, že tito pracovníci se neidentifikují s firmou, ale identifikuji se svou prací, s tím co znají a umí.


text:
Pro zajímavější prací jsou snadno ochotní firmu opustit, jejich loajalita k firmě je nízká Tito lidé chtějí vidět výsledky své práce a nemají rádi, když se s nimi jedná jako s podřízenými. Vyžadují, aby se s nimi jednalo jako s profesionály-experty. Samozřejmě musí být vše v pořádku s jejich finančním ohodnocením, i když ho nestaví na první místo.
 Motivace k pracovnímu výkonuMotivace je velice důležitá z hlediska výkonnosti pracovníků i z hlediska firemní kultury. Motivace je vůle k výkonu Motivace zahrnuje individuální úsilí, vytrvalost a určité zaměření tohoto úsilí Motivovaní zaměstnanci dosahují dlouhodobě vyšších výkonů než nemotivovaní Projevují vlastní aktivitu,jsou iniciativní, akceptují změny Jejich kázeň uvědomělá, nevynucená. Nemotivovaní zaměstnanci projevují apatii, zveličují problémy a řešení čekají od jiného. Negují změny. Mají vyšší absenci i fluktuaci. Kázeň vynucená.
 Motivace přispívá k výkonnosti i kultuřeFirmy, které dokážou svoje zaměstnance dobře motivovat, spíše dosáhnou svých firemních cílů, než firmy, které motivaci nevěnují pozornost nebo motivují nesprávně. Motivovanější zaměstnanci jsou spokojenější se svou prací a pracovním prostředím, dávají najevo kladné emoce nebo nadšení, snadněji udržují dobré vztahy s kolegy a nadřízenými, jsou vstřícnější ke klientům a loajálnější ke své firmě. Dobrá motivace zaměstnanců je příspěvkem k dobré firemní kultuře.
 Teorie motivace -1 Taylorova vědecká škola řízeníjediným motivem zaměstnanců je mzda Téze: Lidé na pracovišti se chovají racionálně ve snaze maximalizovat ekonomickou návratnost své práce. McGregor: Teorie X Práce je pro X lidi nutným zlem Aby vynaložili úsilí je nutné je kontrolovat, řídit, hrozit trestem Průměrný jedinec dává přednost tomu, aby ho někdo řídil Peníze jsou pro lidi mnohem důležitější než charakter práce. McGregor: Teorie Y Jsou lidé, kteří nacházejí v práci svou realizaci. Ti jsou motivováni obsahem práce, výsledky, uznáním
 Teorie motivace -4 Vroom: Motivace (M) = Očekávání (F) x Valence (V)F- míra očekávání úspěchu práce V- míra pojímání důležitosti práce
 Teorie motivace - 6 Adamsova teorie spravedlivé odměnyOdměnu, kterou zaměstnanec obdrží za svou práci, nehodnotí jen podle absolutní velikosti, ale také podle společenského srovnání s ostatními. Téze: lidé považují za spravedlivé, když poměr jejich výkonu a odměny je stejný jako u ostatních. Jen spravedlivá odměna podle Adamse motivuje, nespravedlivá demotivuje
 Teorie motivace - 7 Lockeho teorie cíleTéze:Specifické cíle a výkon jedince jsou vysoké, jestliže jsou mu nastaveny náročné cíle, které jím byly shledány jako akceptovatelné a jestliže výkon podléhá zpětné vazbě Lockeho teorie je základem metody řízení podle cílů (Management By Objective, MBO) MBO se vyznačuje cíli SMART.
 Teorie motivace založená na teorii potřeb - 8Maslowa teorie potřeb. Téze-zjednodušená verze: Lidské potřeby jsou uspořádány hierarchicky a dokud nejsou uspokojeny potřeby nižší úrovně, dává jim člověk přednost před uspokojováním potřeb vyšší úrovně. Tak to najdete ve většině učebnic! A většina lidí (průměr) se tak chová. Ve skutečnosti sám Maslow tvrdil, že potřeby nižší úrovně nemusí být plně uspokojeny k tomu, aby mohl být jednotlivec motivován k hledání uspokojení potřeb vyšší úrovně (např. vlastenci, věřící, misionáři, fanatici nějaké myšlenky nebo ideologie,skuteční umělci, cestovatelé, objevitelé a vědci, skuteční sportovci , dobří rodiče pro své děti, hodné děti pro své rodiče, loajální zaměstnanci )
 Aldorferův model potřebAldorfer


text:
snížil počet kategorií potřeb na 3 1. Potřeby existenční 2.Potřeby sounáležitosti 3.Potřeby růstu ( nezávislost, úspěch, seberealizace) Nepřijal předpoklad sekvenčnosti hierarch. úrovní Připouštěl možnost jejich simultánní aktivace Aldorferův frustračně regresivní efekt: jestliže vyšší potřeby nejsou uspokojeny, jedinec přejde k naplňování potřeb nižší úrovně
 Srovnání teorií modelu potřeb. Seberealizace Růst Společenské uznání Souná- ležitost Sociální potřeby Bezpečí Existence Fyziolog. potřeby Maslow Aldorfer
 McLellandova teorie potřeby dosahování cílůLidé mají tři základní potřeby: Potřeba dosahování cílů Potřeba sounáležitosti Potřeba moci U každého člověka je jedna z potřeb dominantní. Důsledek: Vzájemný poměr těchto potřeb predisponuje pro výkon různých pracovních rolí Příklad: úspěšní manažeři mají vysokou potřebu moci dobří týmoví hráči mají vysokou potřebu sounáležitosti a dobrou potřebu dosahování cílů
 Herzbergova dvoufaktorová teorieTéze: série tzv. hygienických faktorů může být zdrojem neuspokojení, jestliže je jednotlivci vnímají jako neadekvátní, ale zároveň nedojde k výrazné motivaci, jestliže tyto hygienické faktory vnímají jako adekvátní a dobré. Hygienické faktory nemohou podpořit motivaci, i když mohou vést ke stavu osobního uspokojení Herzberg rozlišuje faktory vnitřní (jsou součástí práce samé) a faktory vnější (souvisejí s podmínkami práce) Pro motivaci jsou využitelné faktory vnitřní (umožňují motivovat rozšířením nebo obohacením práce)
 Tab. Herzbergovy zdroje uspokojení a neuspokojení (Brooks, Firemní kultura, 2003)Hygienické faktory Motivátory Politika a způsob řízení firmy Pocit dosažení výsledků Supervize/ vztahy s nadřízenými Uznání Pracovní podmínky Práce samotná Odměna: Plat, mzda !!?? Zodpovědnost Vztahy s kolegy a podřízenými Osobní růst Status/ povýšení Služební postup Jistota zaměstnání
 5. kapitola Firemní kultura a nároky na zaměstnance
 Výukové cíle 5.kapitoly Po prostudování této kapitoly byste měli vědětJaké nároky na zaměstnance klade organizace, která dbá na svou firemní kulturu? Co bývá obsahem tvrdých a měkkých standardů chování zaměstnance? Kdy je vhodné použít tvrdé a kdy měkké standardy?
 Psychologická smlouvaPřijetím určitého zaměstnání musíte akceptovat i její firemní kulturu, tj. uzavíráte vedle pracovní smlouvy i jakousi „psychologickou smlouvu“ Součástí této „smlouvy“ jsou vzájemná očekávání – vy jako zaměstnanec nějaké chování a postoje očekáváte od firmy. a firma očekává jisté chování a postoje od vás
 Co očekává zaměstnanec od zaměstnavatele (firmy)Zaměstnanec očekává spravedlivé hodnocení a odměňování své práce určitou spoluúčast na rozhodování informování o cílech a situaci organizace naději na odborný nebo kariérový růst jistotu pracovního místa určitou úroveň pracovních podmínek určitý společenský status, vyplývající z dobrého jména firmy, její pozice na trhu, historie apod.
 Co očekává firma od zaměstnanceAkceptovaní – poslání (mission) – vize (vision) – sdílených hodnot – strategie Loajalitu, tj preferování cílů organizace před cíli osobními (nebo minimálně jejich sladění) Respektování zvyklostí a způsobů chování, které jsou součástí firemní kultury, zvláště - Pracovního řádu a Etického kodexu příp. Brand Promise - Někdy i dodržování firemních standardů chování (etiketa) a oblékání (Dress code) Odborné standardy požadované firmou: Formální – kvalifikace, certifikace Pracovní - klíčové kompetence zaměstnance (specif. dle prac. pozice)
 Tvrdé a měkké standardy a složky FKTvrdé – hmotné,materializované – symboly, informační tabule, vlajky, architektura, vybavení budov a pracovišť – nebo detailně určené, zachycené v normách, dokumentech atp Měkké - určené jen rámcově, nebo neurčené žádnou normou nebo dokumentem dané zvykově („tak se to nás dělá“)
 Kdy


text:
firma volí jaké standardy?Měkké - když neumí definovat pro danou součást standard tvrdý - když nepovažuje volbu tvrdého standardu za žádoucí - když se může spolehnout na úroveň svých pracovníků Tvrdé - když usiluje o sjednocení image a snaží se ve všech pobočkách vytvořit pro klienta „známé prostředí“ při centrálně organizovaných kampaních, - když se nemůže spolehnout na úroveň svých pracovníků, - nemají-li pracovníci dostatečnou motivaci nebo přípravu pro žádoucí způsob jednán s klientem
 Koncept vnitřního zákazníkaKe svým spolupracovníkům přistupuj se stejnou vstřícností a péčí, jako ke klientům firmy
 Kultura práce manažera jako součást FK6. kapitola Kultura práce manažera jako součást FK
 Výukové cíle 6.kapitoly Po prostudování 6. kapitoly byste mělimít přehled o mnohostrannosti rolí managera o náplni jeho hlavních činností chápat, že výkon funkce manažera i vůdce současně spoluvytváří FK (třeba i proti jeho vůli, nebo jinak než si přeje)
 Obsah činnosti manažeraProč se jím zde zabýváme? Výkon funkce manažera i vůdce je i současně procesem vytvářejícím firemní kulturu Henry Fayol : 5 okruhů povinností: Plánování, Organizování, Koordinování, Nařizování a Řízení 14 principů řízení: Primárně strukturní: Dělba práce, Autorita a odpovědnost, Jednota příkazů, Jednota řízení, Centralizace, Stálý řetězec, Pořadí Ostatní: Disciplina, Loajalita, Odměňování, Spravedlnost, Iniciativa, Stavovské sebevědomí Pro formování FK jsou důležité jednak principy skupiny „ Ostatní“ a styl uplatňování principů první skupiny („Primárně strukturní“)
 Mintzberg – co dělá manažer Zamyslete se : co z toho ovlivňuje FK?Manažerské úlohy Manažerské činnosti Mezilidské úlohy Reprezentant Vedoucí Prostředník Manažerské chování, které ustanovuje vztahy -Provádí ceremoniální povinnosti -Motivuje zaměstnance, přijímá a propouští, hodnotí -Organizuje styk s vnějšími i vnitřními partnery Informační role Monitor Šiřitel Mluvčí Sběr a distribuce informací -Sleduje relevantní informační zdroje, -Je adresátem oficiálních informací zevnitř i z vnějšku organizace -Dělí se o získané informace se svými zaměstnanci Sdílí informace s veřejností .Informuje nadřízené a spolupracující útvary Rozhodovací role Podnikatel Alokátor zdrojů Vyjednavač Rozhoduje o opatřeních pro dosažení cílů -Čelí operativním problémům, odpovídá na tlaky i krize Přiděluje ostatním zdroje, řídí rozpočet, plánuje Dosahuje dohody – řeší pracovní spory, rozhoduje neshody
 Firemní kultura řízeníČastá chyba řízení – strategie není pojímána procesně Dobře řídit firmu znamená vést lidi s citem (IQ i EQ, psychologie, mluvit s lidmi, coaching,) Součástí FK je styl řízení (participativní, leadership, „hledat cesty jek zmenšit propast mezi podřízenými a šéfy“, vyloučit politikaření a neférové jednání z pracoviště) Vztah důvěry mezi manažery a podřízenými „ V nových podmínkách utvářet vztahy na pracovišti tak, aby lidé podporovali cíle své firmy“
 Odlišnost vedení a řízeníRůzná pojetí Vedení se více týká věcí lidských, vizionářských, inspirativních, motivačních a dynamických aspektů celkové role manažera nebo vůdce Opírá se o charisma vůdce a ochotu lidí poslechnout ho, tj. udělat co on chce bez nucení, dobrovolně Řízení se zaměřuje na plánování, organizování, koordinování, nařizování a kontrolování Opírá se o úřední autoritu a povinnost lidí, ať chtějí či nechtějí dělat co chce manažer
 Tři teorie vedení Otázka: Kde se bere ta schopnost vést lidi?Teorie povahových rysů (osobní charakteristiky- je to v osobnosti) 2. Teorie chování (chování vůdců a styl vedení) 3. Situační teorie (vůdce je ten,


text:
kdo je ve správné chvíli na správném místě, naplňuje aktuální společenskou potřebu, tj říká to, co lidé chtějí slyšet )
 Teorie povahových rysůMnoho seznamů rysů, malá shoda autorů Diskuse : vrozené nebo získatelné? Bennis a Nanus , 1985 Povahový rys Obsah povahového rysu Logické myšlení Schopnost vyjádřit ideje jednoduše Schopnost přesvědčit lidi Vysvětlit jevy jedinečnými způsoby Vytrvalost Schopnost považovat nezdary za minoritní omyly Schopnost pracovat dlouhé hodiny Být rezistentní vůči zastrašování Zplnomocnění (charisma) Schopnost nadchnout lidi pro zvolené cíle Být sám nadšený a energický Schopnost zvýšit sebedůvěru zaměstnanců
 Teorie chování -1 popisuje chování manažerů na kontinuu:od stylu autokratického k demokratickému (participativnímu) Tannenbaum a Schmidt, 1973 4 výrazné typy manažerů: říká (Autokrastický) Manažer identifikuje problémy a rozhoduje o řešení. Očekává ,že lidé je realizují bez diskusí a námitek. „prodává“ (Neautoritativní) Manažer rozhoduje o řešení problému ale svoje řešení „prodává“ personálu tím, že ho přesvědčuje o tom, že je to řešení nejsprávnější konzultuje (Konzultující) Manažer identifikuje problém a rozhoduje o řešení.. ale přijímá ho až poté, co vyslechne názory personálu , které řešení považuje za nejlepší připojuje se (Participativní-demokratický) Manažer identifikuje problém, ale ponechává jej otevřený k širší diskuzi, do které se zapojuje jen jako jeden z řešitelů. Rozhodnutí přijme skupina, ke které se manažer připojuje
 Teorie chování -2, Adair 3 výrazné oblasti potřeb, které musí vedoucí uspokojit 1 Potřeby úkolu 2 Potřeby lidí jako jednotlivců 3 Potřeby udržování týmu Problémv: Potřeby úkolu bývají krátkodobé. Potřeby lidí a potřeby zachování týmu jsou především dlouhodobé, i když mohou mít i aktuální složku Často jdou proti sobě Schopnost sladění těchto potřeb manažerem je jednou z podmínek rozvoje dobré podnikové kultury
 Teorie chování -3, Z behaviorálních teorií plyne, že existují 4 styly vedení 1 Orientované na úkol nebo na organizaci 2 Orientované na lidi 3 Direktivní nebo autokratické vedení 4 Participativní nebo demokratické Často se vyskytují styly kombinující a 2+4 1+3 volí vyznavači Mc Gregorovy teorie X 2+4 volí vyznavači Mc Gregorovy teorie Y
 Situační teorie Househo teorie „cesta –cíl“ (1971)Vedoucí má objasnit podřízeným cestu k dosažení odměny Když lidé pochopí, že cesta vede k odměně, dají se po ní vést Co House vyžaduje od vedoucího? 1 Direktivní chování při plánování, stanovování očekávaných výsledků, a vyjasnění pokynů 2 Podpůrné chování (při vysvětlování úkolu , komunikaci 3 Účastnické chování (participativní) při zahrnování podřízených do procesu rozhodování) 4 Chování orientované na úspěch Při stanovení cílů a očekávání jejich splnění Situační teorie i Fiedlerova teorie nahodilosti působí na firemní kulturu např. volbou stylu vedení a míry participace
 Nová firemní kultura, spojená se změnou manažerského stylu -1Dnešní firmy zplošťují svoji strukturu, zavádějí projektové řízení, snaží se motivovat pracovníky k přejímání zodpovědnosti, hledají kreativní a samostatné pracovníky Takové pracovníky nelze získat pouhým lepším odměňováním a vzděláváním a formální změnou firemní kultury Čím tedy? Uplatněním principu vůdcovství (leadershipu), strukturními změnami, kulturou založenou na kompetencích, možnostech osobního rozvoje, a na zákaznickém přístupu vně i uvnitř firmy a novým manažerským stylem
 Nová firemní kultura, spojená se změnou manažerského stylu -2Nový styl řízení obsahuje (zdůrazňuje): Komunikativnost Pozitivní myšlení (Problém = výzva) Otevřenost Spontánnost Nový


text:
vztah ke znalostem – znalosti jsou kapitál, Knowledge management - znalosti je třeba řídit Koncept Učící se organizace Nový poměr ke znalostem: Místo znalostí, které si má pracovník přinést s sebou z venku (ze školy, praxe) se vyžaduje schopnost rychle získávat znalosti nové a schopnost tyto nové znalosti rozšířit po celé organizaci
 Úloha manažerů při rozvoji firemní kulturyKapitola 7 Úloha manažerů při rozvoji firemní kultury
 Výukové cíle 7. kapitoly Po skončení studia kapitolymáte vědět, jaký vliv mají manažeři na firemní kulturu firmy umět v roli manažera ovlivňovat firemní kulturu v souladu s potřebami firmy
 Možnosti ovlivnění FK organizací a manažeremRozvoj kultury = řízená změna Co se může měnit u pracovníka? Podle Scheina: buď chování nebo postoje nebo hodnoty (nesnadné) Chování: přímo pozorovatelné, snadněji měnitelné než postoje Chování zaměstnanců jako projev firemní kultury je možno ovlivňovat přímo nebo nepřímo Otázka do diskuze: Je možno měnit chování bez změny postojů?
 Přímé způsoby ovlivnění chování zaměstnanceNormativy a vzory chování, sdělované v dokumentech (např. pracovní řád, etický kodex, standardy chování a oblékání) předmětem školení a výcviku (např. prodejní dovednosti, jednání s klientem, vyřizování stížností, vyjednávání pro manažery) okokokkokn
 Nepřímé způsoby ovlivnění chování zaměstnanceOvlivněním hodnot a postojů prostřednictvím informování o žádoucích hodnotách a postojích a školení Vysvětlování, proč jsou žádoucí hodnoty a postoje důležité pro firmu a pro zaměstnance Kdo? Personalisté Lektoři Spolupracovníci, team Manažeři – největší vliv! Manažer mění chování zaměstnance, Vůdce (leader ) mění jeho hodnoty a postoje Jak? Manažer – využívá příkazy, argumenty, Vůdce (leader) - využívá svého charisma, působí na city, vyvolává emoce, vytváří vzory.
 Proč má manažer působit nejen na chování ale i na hodnoty a postoje zaměstnanců?Častý postoj manažerů: ať si myslí co chtějí, ale ať dělají co jim nařídím. CHYBA !! Jen tím, že zaměstnance pro firemní hodnoty a žádoucí postoje získáme, dosáhneme změny individuálních hodnot a postojů zaměstnance v duchu požadavků firemní kultury A jen tehdy budou žádoucí změny chování trvalé a nezávislé na vnějším dohledu a kontrole manažera.
 Proč se má manažer zaměřovat především na tzv. klíčové pracovníky?Někteří autoři považují nejvnitřnější vrstvu kultury (předpoklady a názory, které jednotlivec považuje za zřejmé) za z vnějšku neovlivnitelné Schein naproti tomu tvrdil, že na ně má vliv příklad vzorů, které zaměstnanec respektuje jako autoritu. Prostřednictvím dosažení žádoucích změn chování, postojů a hodnot u klíčových pracovníků lze ovlivnit i předpoklady a názory, které jednotliví zaměstnanci považují za zřejmé
 Hodnocení zaměstnanců-příležitost k ovlivnění firemní kulturyManažer by měl ovlivňovat chování zaměstnanců svým každodenním působením na ně, bohužel, se často omezuje jen na operativní problémy (ne na postoje a hodnoty, někdy ani ne na všechno jednání!). Tím nechává vývoji FK volný průběh. Hodnocení zaměstnanců, prováděné periodicky je dobrou příležitostí vyjádřit se i k jednání a postojům zaměstnance a zhodnotit je ve vztahu k požadavkům FK
 Změna firemní kultury Názory teoretiků na možnosti změny: Protichůdné!Naše východiska: Měnit firemní kulturu je obtížné, ale možné!!. Organizace, které byly úspěšné, měly podle výzkumů i dobrou FK. Ne vždycky ale zůstaly úspěšnými trvale. Základním pravidlem jakékoli změny firemní kultury by mělo být: Znát svou současnou kulturu a pak