text:
přiměřenosti je nutno posuzovat zejména z hlediska objektivního s přihlédnutím k subjektivnímu vnímání situace osobou odvracející útok).
 Shledal, že otázka, zda svým jednáním odvracel trvající útok, je zodpovězena již v samotném popisu skutku, který je součástí napadeného rozhodnutí, když soudy obou stupňů dospěly k závěru, že jednal v úmyslu odvracet trvající útok na jeho osobu. Otázku přiměřenosti způsobu zvolené obrany odvolací soud uzavřel tím, že použití nože vůči neozbrojenému pachateli, který se napřáhne pěstí, je zcela zjevně nepřiměřený způsob obrany, a tyto své závěry, paradoxně, dále opíral o rozbor jeho (obviněného) emočního vztahu vůči poškozenému a širšího výkladu jejich konfliktu (otázka, kdo jej vyvolal apod.). K tomu však obviněný namítl, že otázku přiměřenosti zvoleného způsobu obrany nelze posuzovat z hlediska emočního vztahu osoby odvracející útok vůči útočníkovi, ale z hlediska posouzení, jaké následky hrozily osobě odvracející útok ze strany útočníka a zda způsob obrany, který v daném případě zvolil, byl s ohledem na takovou hrozbu a podmínky, za jakých musel napadený celou situaci vyhodnotit, v zákonných mezích § 13 tr. zák. Konstatoval, že soud se měl při svých úvahách zaobírat spíše faktem, že poškozený byl znám svým agresivním jednáním, že již měl fyzické konflikty s jinými osobami, že byl více jak o 20 cm vyšší a podstatně robustnější (než obviněný) a že byl pod vlivem alkoholu, což i z hlediska objektivního svědčí o tom, že mu (obviněnému) mohl způsobit závažná zranění i bez použití jakékoli zbraně. Odvolací soud měl podle jeho názoru rovněž vyhodnotit skutečnost, která byla ze strany znalců opakovaně sdělována, totiž, že (obviněný) byl fyzickým napadením zaskočen a takový vývoj událostí nepředvídal, nemohl se tedy předem připravit, jak bude reagovat a tomu odpovídalo i zkratkovité jednání směřující k jeho obraně. Akcentoval, že při hodnocení situace neměl čas na promýšlení způsobu obrany a jednal zcela zkratkovitě a v úmyslu co nejefektivněji odvrátit trvající útok tím, že použil zbraně, kterou měl za dané situace u sebe a o které věděl. Takové jednání se mu jeví jako zcela přirozený projev tísně v důsledku bezprostředního napadení jde o jednání zahrnující maximálně několik sekund. O tom, že ani v nastalé tísni a nepochybně i obavě o zdraví se snažil pouze zabránit trvajícímu útoku, svědčí pak skutečnost, že nožem nepůsobil vůči tělu poškozeného aktivně takovým způsobem, aby jeho jednání samo o sobě mohlo způsobit zranění poškozeného. Zopakoval, že až spolupůsobení poškozeného, který se ani vystrčeným nožem nenechal odradit a pokračoval v útoku na jeho osobu, došlo k průniku nože do těla poškozeného. Dospěl k závěru, že svým jednáním naplnil znaky nutné obrany.
 Pro případ, že by se nejednalo o nutnou obranu, argumentoval tím, že právě ze shora popsaných důvodů, zejména pak ze způsobu použití nože, kdy nešlo o aktivní působení vůči tělu poškozeného, nelze v žádném případě dovodit, že by jeho jednání bylo úmyslným trestným činem proti životu a zdraví. Seznal, že takové jednání by mohlo nanejvýše splňovat znaky některého nedbalostního trestného činu, nicméně s ohledem na chování poškozeného, tíseň obviněného a jí vyvolané zkratkovité jednání, se mu jeví jako nesprávné přičítat mu v


text:
dané situaci byť jen nedbalostní zavinění ve vztahu k vzniklému následku.
 Výhrady vyjádřil obviněný i vůči trestu, který mu byl uložen. Uvedl, že s ohledem na všechny shora popsané skutečnosti, tedy způsob vedení jeho obrany, agresivní chování poškozeného a jeho pokračování v útoku i tehdy, kdy si musel být vědom, že působí proti němu (obviněnému) s nožem v ruce, ale i samotnou jeho (obviněného) osobu (vede řádný život, v obci se chová příkladně a odpovědně, nikdy neměl konflikt podobného charakteru, jak dlouhodobě před samotnou událostí, tak i po ní neměl žádný fyzický konflikt a jedná se o osobu, na kterou se hledí jako na netrestanou), se uložení nepodmíněného trestu odnětí svobody jeví za dané situace jako nepřiměřené přísné.
 Z těchto důvodů navrhl, aby Nejvyšší soud České republiky (dále jen Nejvyšší soud ) napadený rozsudek Vrchního soudu v Praze ze dne 29. 4. 2008, sp. zn. 7 To 44/2008, jakož i rozsudek Krajského soudu v Českých Budějovicích ze dne 31. 8. 2008, sp. zn. 16 T 31/2006, podle § 265k odst. 1 tr. ř. zrušil a s ohledem na řádně zjištěný skutkový stav věci pak podle § 265m odst. 1 tr. ř. ve věci nově rozhodl tak, že jej podle § 226 písm. b) tr. ř. zprošťuje obžaloby.
 Současně dovolací soud požádal, aby ve smyslu § 265o odst. 1 tr. ř. odložil vykonatelnost napadeného rozsudku do doby, než bude o podaném dovolání rozhodnuto.
 V této souvislosti nutno konstatovat, že dne 25. 7. 2008 byl předmětný trestní spis předložen Nejvyššímu soudu s návrhem předsedy senátu Krajského soudu v Českých Budějovicích na odklad výkonu citovaného rozhodnutí Vrchního soudu v Praze ve smyslu § 265h odst. 3 tr. ř. a že Nejvyšší soud usnesením ze dne 31. 7. 2008, sp. zn. 6 Tdo 982/2008, podle § 265h odst. 3 tr. ř. až do rozhodnutí o dovolání odložil výkon rozsudku Vrchního soudu v Praze ze dne 29. 4. 2008, č. j. 7 To 44/2008-523.
 K dovolání obviněného se za podmínek § 265h odst. 2 tr. ř. vyjádřila státní zástupkyně Nejvyššího státního zastupitelství (dále jen státní zástupkyně ). Uvedla, že z pohledu konkrétně uplatněných námitek, které je bezpochyby třeba považovat za námitky právní, subsumovatelné pod dovolací důvod podle § 265b odst. 1 písm. g) tr. ř., je třeba posoudit, zda se obviněný dopustil trestného jednání v nutné obraně a jeho trestnost je proto vyloučena. Poté detailně vyložila ustanovení § 13 tr. zák. o nutné obraně.
 Následně připomněla, že Vrchní soud v Praze naznal nejen, že obviněný nejednal za podmínek nutné obrany podle § 13 tr. zák., ale že spáchal trestný čin ublížení na zdraví podle § 222 odst. 1 tr. zák., když zejména zohlednil, že obviněný jednal ve zlobném afektu a použil otevřený nůž proti hrudi poškozeného, přičemž musel být srozuměn s tím, že hrudním košem jsou chráněny životně důležité orgány a že při bodnutí nožem do těchto míst mohou vzniknout nejméně závažné zdravotní komplikace. Tato právní kvalifikace jednání obviněného přitom vycházela v podstatě ze stabilních skutkových zjištění, že posuzovanému činu předcházel verbální konflikt, který zcela

type: other


text:
zjevně vyvolal poškozený. Státní zástupkyně přitom podrobně popsala okolnosti předcházející předmětnému skutku a dále zvláště zdůraznila, že mezi obviněným a poškozeným došlo již v prostoru recepce (kempu T. H. V.) k verbální roztržce, při níž byla zaznamenána zvyšující se agresivita poškozeného, který jako první do obviněného, který před ním ustupoval, strčil. Poškozený byl vyzýván jak ze strany obviněného, tak ze strany svědkyně M. F. k tomu, aby svého jednání zanechal a vzdálil se z prostor recepce, avšak uvedené výzvy nedbal, pokračoval ve svých výpadech vůči obviněnému. Verbální konflikt posléze vygradoval a bylo zřejmé, že poškozený hodlá obviněného napadnout, a to zavřenou pěstí levé ruky, kterou měl vztyčenou nad hlavu, takže se dalo předpokládat, že úder byl směřován do obličejové části hlavy. V tomto útočném postavení se poškozený přibližoval k obviněnému. Obviněný v tento moment zareagoval tím, že vytáhl jím běžně používaný nůž z pouzdra, které měl zavěšené na levé straně opasku. Nůž vyňal levou rukou, když čepel směřovala k palcové hraně dlaně tečně k tělu poškozeného, přičemž ostří nože směřovalo k zemi. V tomto uchopení nože natáhl ruce před sebe a opřel své ruce o hrudník poškozeného. Pravou ruku sevřenou v pěst tedy opřel o jeho levou část hrudi a levou ruku s nožem opřel o jeho pravou část hrudi tak, že čepel nože směřovala z pravé části jeho hrudníku k hrudní kosti, kdy čepel byla opřena o jeho hrudník. Při pohybu poškozeného směrem k obviněnému a rotaci jeho těla za pevného držení nože obviněným v uvedené poloze došlo k proniknutí nože do dutiny hrudní poškozeného, neboť v místě průniku noži bránila pouze kůže v mezižeberní stěně. Poškozený v tento okamžik zanechal svého jednání a ustoupil od obviněného na několik kroků vzad, přičemž právě v tento moment se u něho krvácením projevilo utrpěné závažné zranění. Bylo zjištěno, že obviněný měl v době incidentu v krvi 0,56 g/kg alkoholu, ale známky ovlivnění alkoholem na něm nebyly ze strany okolí shledány. Jak dalece byl alkoholem ovlivněn poškozený se nepodařilo zjistit.
 Státní zástupkyně dále zmínila, že v případě obou na konfliktu zúčastněných osob, tedy jak obviněného, tak poškozeného, jde o osoby v minulosti soudně trestané, přičemž ve prospěch obviněného hovoří jednak zahlazení odsouzení, jednak výrazně dlouhá doba od spáchání posledního trestného činu. Oproti tomu D. H. byl opakovaně soudně trestán pro úmyslnou trestnou činnost, přičemž prokazatelně bylo zjištěno, že jde o osobu se sklony k agresivitě a k nadměrnému požívání alkoholických nápojů. Další velmi podstatnou skutečností je fakt, že obviněný byl drobnějšího habitu a byl proti poškozenému znevýhodněn jak výškově, tak váhově, a to nikoli zanedbatelným způsobem, neboť byl o 20 cm menší a o 20 kg lehčí.
 Poté státní zástupkyně konstatovala, že úvahy odvolacího soudu se v posuzovaném případě pohybovaly mimo zákonná kritéria nutné obrany podle § 13 tr. zák. Zdůraznila, že podmínkou nutné obrany není to, že ze strany obránce jde o náhlé či nepřipravené jednání, které je jen okamžitou reakcí na situaci vyvolanou útokem. Rovněž není podmínkou nutné obrany, že by bránící se musel být motivován ke své obraně strachem


text:
z útoku. V posuzovaném případě proto není nutná obrana vyloučena jen proto, že obviněný se na proti němu prokazatelně vedený útok ze strany poškozeného připravil tím, že vytáhl z pouzdra na opasku tam pravidelně umístěný nůž. Již ze samotného uchopení nože je zřejmé, že obviněný se nehodlal bránit aktivním bodnutím proti tělu poškozeného, ale že se bránil tak, že pouze proti poškozenému vztyčil obě paže, přičemž v levé ruce držel nůž, jehož ostří směřovalo k zemi. V tento moment právě dochází k samotnému útočnému manévru ze strany poškozeného, kdy z důvodu úderu levou pěstí proti obviněnému se jeho tělo dostalo do rotace a on se v podstatě na nůž držený v pevné ruce obviněného nabodl. Průběh samotného konfliktu hovoří o tom, že obviněný zůstal stát a proti němu se s napřaženou a zdviženou rukou zaťatou v pěst blížil poškozený, přičemž obviněný jej předtím výslovně zrazoval, aby svého agresivního jednání zanechal a opustil prostor kempu. Takové varování obviněného však bylo bezvýsledné, a proto obviněný sáhl právě po předmětném noži. Tento nůž pak byl použit v ryze obranné pozici, jak vyplynulo z výpovědi obviněného, která byla v zásadě potvrzena výslechem znalce o možnosti takového průběhu konfliktního děje.
 Státní zástupkyně shrnula, že obviněný nevyhledal kontakt s poškozeným, ale naopak poškozený postupoval za obviněným do prostoru recepce, vydal se tedy za ním nedbaje výzvy obviněného, aby uvedený prostor opustil. Obviněný tedy primárně použil zbraň k zastrašení, o čemž svědčí především úchop nože a v podstatě pasivní role obviněného v momentu, kdy se k němu poškozený přiblížil a útočil proti jeho tělu napřaženou pěstí. Dále argumentovala, že pokud Vrchní soud v Praze uvedl, že obviněný musel být přinejmenším srozuměn s tím, že když někoho nožem, zbraní zasáhne do hrudníku, může mu přivodit život ohrožující, nebo minimálně velmi závažná zranění, vysvětlil touto argumentací jen to, že obviněný úmyslně těžce zranil poškozeného, ale nevyvrátil tím nutnou obranu. Nutná obrana má také znaky úmyslného trestného činu, ale s tím, že tu je úmysl jednající osoby daný i ve vztahu ke způsobenému následku. Znakem nutné obrany v žádném případě není jen nedbalostní způsobení následku. Forma zavinění, jímž je zahrnut následek způsobený jednající osobou, není kritériem nutné obrany. Nutná obrana pak podle ní není vyloučena ani tím, že obviněný při obraně použil důraznějšího prostředku, tedy nože, oproti tomu, že útok proti němu byl veden bez použití jakékoliv zbraně. Totéž platí i pokud jde o okolnost, že obviněný při obraně způsobil těžkou újmu, ačkoliv podle charakteru útoku mu v zásadě hrozilo jen zbití, i když s ohledem na fyzický handicap obviněného, mohlo i v tomto případě dojít k závažnější újmě na zdraví. Zákonná dikce ustanovení § 13 tr. zák., že obrana nesmí být zcela zřejmě nepřiměřená způsobu útoku totiž znamená, že zákon připouští, aby obránce použil i podstatně důraznější prostředek než útočník a také aby způsobil citelně závažnější následek, než jaký hrozil z útoku.
 Výrok o vině obviněného trestným činem ublížení na zdraví podle
 § 222 odst. 1 tr. zák. se z uvedeného úhlu pohledu jeví být nesprávným.
 Státní zástupkyně proto


text:
navrhla, aby Nejvyšší soud v neveřejném zasedání [§ 265r odst. 1 písm. b) tr. ř.] zrušil rozsudek Vrchního soudu v Praze i rozsudek Krajského soudu v Českých Budějovicích a Krajskému soudu v Českých Budějovicích přikázal, aby věc v potřebném rozsahu znovu projednal a rozhodl.
 Nejvyšší soud jako soud dovolací (§ 265c tr. ř.) především zkoumal, zda je výše uvedené dovolání přípustné, zda bylo podáno včas a oprávněnou osobou, zda má všechny obsahové a formální náležitosti a zda poskytuje podklad pro přezkumnou činnost podle § 265i odst. 3 tr. ř. či zda tu nejsou důvody pro odmítnutí dovolání.
 Shledal, že dovolání proti rozsudku Vrchního soudu v Praze ze dne 29. 4. 2008, sp. zn. 7 To 44/2008, je přípustné z hlediska ustanovení § 265a odst. 1, odst. 2 písm. a) tr. ř., obviněný je podle § 265d odst. 1 písm. b) tr. ř. osobou oprávněnou k podání dovolání (pro nesprávnost výroku rozhodnutí soudu, který se ho bezprostředně dotýká), přičemž dovolání, které splňuje náležitosti obsahu dovolání podle § 265f odst. 1 tr. ř., podal prostřednictvím svého obhájce, tedy v souladu s ustanovením § 265d odst. 2 tr. ř., ve lhůtě uvedené v § 265e odst. 1 tr. ř. a na místě určeném týmž zákonným ustanovením.
 Důvod dovolání podle § 265b odst. 1 písm. g) tr. ř. je dán v případech, kdy rozhodnutí spočívá na nesprávném právním posouzení skutku nebo jiném nesprávném hmotně právním posouzení. Uvedenou formulací zákon vyjadřuje, že dovolání je určeno k nápravě právních vad rozhodnutí ve věci samé, pokud tyto vady spočívají v právním posouzení skutku nebo jiných skutečností podle norem hmotného práva, nikoliv z hlediska procesních předpisů. Tento dovolací důvod neumožňuje brojit proti porušení procesních předpisů, ale výlučně proti nesprávnému hmotně právnímu posouzení (viz usnesení Ústavního soudu ze dne 1. 9. 2004, sp. zn. II. ÚS 279/03). Skutkový stav je při rozhodování o dovolání hodnocen pouze z toho hlediska, zda skutek nebo jiná okolnost skutkové povahy byly správně právně posouzeny, tj. zda jsou právně kvalifikovány v souladu s příslušnými ustanoveními hmotného práva. S poukazem na tento dovolací důvod totiž nelze přezkoumávat a hodnotit správnost a úplnost zjištění skutkového stavu, či prověřovat úplnost provedeného dokazování a správnost hodnocení důkazů ve smyslu § 2 odst. 5, 6 tr. ř. (viz usnesení Ústavního soudu ze dne 15. 4. 2004, sp. zn. IV. ÚS 449/03). Nejvyšší soud není povolán k dalšímu, již třetímu justičnímu zkoumání skutkového stavu (viz usnesení Ústavního soudu ze dne 27. 5. 2004, sp. zn. IV. ÚS 73/03). Případy, na které dopadá ustanovení § 265b odst. 1 písm. g) tr. ř., je tedy nutno odlišovat od případů, kdy je rozhodnutí založeno na nesprávném skutkovém zjištění. Dovolací soud musí vycházet ze skutkového stavu tak, jak byl zjištěn v průběhu trestního řízení a jak je vyjádřen především ve výroku odsuzujícího rozsudku, a je povinen zjistit, zda je právní posouzení skutku v souladu s vyjádřením způsobu jednání v příslušné skutkové podstatě trestného činu s ohledem na zjištěný skutkový stav. Pokud by zákonodárce zamýšlel povolat Nejvyšší soud jako třetí stupeň plného přezkumu, nepředepisoval by


text:
katalog dovolacích důvodů. Už samo chápání dovolání jako mimořádného opravného prostředku ospravedlňuje restriktivní pojetí dovolacích důvodů Nejvyšším soudem (viz usnesení Ústavního soudu ze dne 27. 5. 2004, sp. zn. IV. ÚS 73/03).
 Východiskem pro existenci dovolacího důvodu podle § 265b odst. 1 písm. g)tr. ř. jsou v pravomocně ukončeném řízení stabilizovaná skutková zjištění vyjádřená v popisu skutku v příslušném výroku rozhodnutí ve věci samé, popř. i další soudem (soudy) zjištěné okolnosti relevantní z hlediska norem hmotného práva (především trestního, ale i jiných právních odvětví).
 Z rozvedených hledisek lze označit uplatněné dovolací námitky s jedinou výjimkou namítl-li obviněný, že s ohledem na okolnosti daného případu se uložení nepodmíněného trestu odnětí svobody jeví jako nepřiměřené přísné za právně relevantní.
 Nejvyšší soud v této souvislosti připomíná, že námitky vůči druhu a výměře uloženého trestu s výjimkou trestu odnětí svobody na doživotí lze v dovolání úspěšně uplatnit jen v rámci zákonného důvodu uvedeného v ustanovení § 265b odst. 1 písm. h) tr. ř., tedy jen tehdy, jestliže byl obviněnému uložen druh trestu, který zákon nepřipouští, nebo trest ve výměře mimo trestní sazbu stanovenou zákonem na trestný čin, jímž byl uznán vinným. Jiná pochybení soudu spočívající v nesprávném druhu či výměře uloženého trestu, zejména nesprávné vyhodnocení kritérií uvedených v § 31 až § 34 tr. zák. a v důsledku toho uložení nepřiměřeně přísného nebo naopak mírného trestu, nelze v dovolání namítat prostřednictvím tohoto ani jiného dovolacího důvodu podle § 265b odst. 1 tr. ř. Za jiné nesprávné hmotně právní posouzení, na němž je založeno rozhodnutí ve smyslu důvodu uvedeného v ustanovení § 265b odst. 1 písm. g) tr. ř., je možno, pokud jde o výrok o trestu, považovat jen jiné vady tohoto výroku záležející v porušení hmotného práva, než jsou otázky druhu a výměry trestu, jako je např. pochybení soudu v právním závěru o tom, zda měl či neměl být uložen souhrnný trest nebo úhrnný trest, popř. společný trest za pokračování v trestném činu (viz rozhodnutí č. 22/2003 Sb. rozh. tr.).
 Shora uvedenou námitku obviněného směřující proti nepřiměřené přísnosti uloženého nepodmíněného trestu odnětí svobody tedy nelze pod uplatněný dovolací důvod podle § 265b odst. 1 písm. g) tr. ř. (ani jiný dovolací důvod podle § 265b tr. ř.) podřadit.
 Nejvyšší soud, který neshledal důvod pro odmítnutí dovolání podle § 265i odst. 1 tr. ř., po přezkumu podle § 265i odst. 3 tr. ř. dospěl k následujícím závěrům.
 Podstatou nutné obrany je odvrácení nebezpečí, které vzniká útokem směřujícím proti zájmu chráněnému trestním zákonem (viz ustanovení § 1 tr. zák. blíže rozvedené v dalších ustanoveních trestního zákona), jednáním, jež by jinak bylo trestným činem. Jelikož obránce odvracející útok chrání zájmy, které chrání trestní zákon, nejedná proti účelu tohoto zákona ale naopak ve shodě s ním. Stav nutné obrany je důvodem vylučujícím nebezpečnost činu pro společnost i jeho protiprávnost. Účelem nutné obrany je umožnit občanům ochranu vlastních zájmů, ale i zájmů jiných osob, společnosti a státu. V souvislosti s tím je nutno zdůraznit, že musí platit zásada, podle níž riziko vyvolané útokem nese útočník a nikoli obránce.
 Podle


text:
platného znění ustanovení § 13 tr. zák. nutná obrana předpokládá:
 a) odražení přímo hrozícího či trvajícího útoku na zájem chráněný trestním zákonem
 Útokem se rozumí úmyslné jednání člověka (zpravidla konání, příp. též opomenutí) - protiprávní čin, který však nemusí být nutně činem trestným. Útok musí hrozit přímo (tj. bezprostředně) nebo trvat. Podle okolností případu musí tedy být jasné, že útok musí bez prodlení a určitě následovat za hrozbou, nemusí však být neočekávaný. Útok nesmí být přerušen ani ukončen. Byl-li útok přerušen nebo ukončen a nebezpečí již přímo nehrozí, nepřichází nutná obrana v úvahu. Pokud útok tvoří skutkovou podstatu trestného činu, může útok hrozit přímo již ve stadiu přípravy nebo projevu úmyslu spáchat trestný čin, za podmínky, že hrozí bezprostředně. Ukončení útoku není totožné s dokonáním trestného činu. Limitní moment nutné obrany je dán okamžikem, kdy pominulo nebezpečí pro zájmy chráněné trestním zákonem nebo tyto zájmy jsou již porušeny a nehrozí nebezpečí dalších škod. Nutná obrana se proto připouští až do dokončení trestného činu, u trestného činu trvajícího, pokud je protiprávní stav udržován. Proti útoku, který je již dokončen není nutná obrana přípustná (viz Šámal, P., Púry, F., Rizman, S. Trestní zákon, komentář díl I., 6., doplněné a přepracované vydání, C. H. Beck 2004, s. 122, 123).
 U nutné obrany není, na rozdíl od krajní nouze podle § 14 tr. zák., podmínkou subsidiarita (podmínkou nutné obrany není, že se bránící nemohl vyhnout útoku jinak). Obrana ale nesmí být zcela zjevně nepřiměřená způsobu útoku. Přiměřenost obrany je třeba hodnotit především se zřetelem k intenzitě útoku a vlastní obrany, přičemž je zjevné, že obrana musí být, má-li být způsobilá k jistému odvrácení útoku bez rizika pro napadeného, silnější než útok. Nesmí být však zcela zjevně (mimořádně hrubě, naprosto jednoznačně) přehnaná. Je přitom na místě zmínit, že zákonem č. 290/1993 Sb. bylo upraveno znění ustanovení § 13 tr. zák. tak, že bylo zdůrazněno posuzování nutné obrany z hlediska subjektivního stavu obránce, tedy jak se mu jevila v době hrozícího nebo trvajícího útoku. Podle důvodové zprávy k tomuto zákonu bylo jeho smyslem rozšíření mezí nutné obrany, což v praxi znamená zúžení výčtu okolností, které musí brát obránce v úvahu a tím jeho menší zatížení při rozhodování o způsobu obrany. Přiměřenost nutné obrany je třeba hodnotit též se zřetelem k subjektivnímu stavu osoby, která odvracela útok, tj. podle toho, jak se čin útočníka jevil tomu, kdo jej odvracel (srov. rozhodnutí publikované pod č. 15 v sešitu č. 3 Bulletinu NS z roku 1984).
 Pod pojem způsob útoku, který vyjadřuje nejen způsob provedení útoku, ale i další okolnosti charakterizující posuzovanou událost (mj. osobu útočníka, jeho vlastnosti a úmysly, jež se při útoku projevily, použité zbraně i hrozící součinnost dalších osob doprovázejících útočníka, jakož i další okolnosti, za nichž byl útok spáchán, a to za podmínky, že je možno podřadit pod pojem způsob útoku a že byly známé i zcela zjevné poškozenému obránci), lze zahrnout jen poměr intenzity útoku a obrany, nikoli už poměr hrozící a vzniklé škody neboli poměr ohroženého a obětovaného právního statku. Neznamená to ovšem,


text:
že poměr mezi ohroženým a obětovaným právním statkem (chráněným zájmem) již nehraje vůbec žádnou roli, poněvadž zde musí být jistý korektiv v případech mimořádného nepoměru ohrožených a obětovaných zájmů [viz Kratochvíl, V. a kol. Trestní právo hmotné (obecná část). Brno: Masarykova univerzita, 1994]. Nutná obrana není proto zpravidla vyloučena neúměrností mezi napadeným a obětovaným zájmem, neboť je možno beztrestně chránit i zájem nižší kategorie nebo v konkrétním případě méně závažný, a to i obětováním zájmu vyššího nebo v daném případě významnějšího (viz Solnař, V. Základy trestní odpovědnosti. Praha: Academia, 1972). Obrana je zcela zjevně nepřiměřená útoku, není-li podle poznatků a úsudku bránícího se, k jehož psychickému stavu vyvolanému útokem třeba přihlížet, k odvrácení útoku potřebná a kromě toho též, je-li zcela neúměrná jeho intenzitě i významu.
 Trestní zákon nestanoví měřítko pro určení mezí nutné obrany, je proto třeba posoudit všechny rozhodné skutečnosti, zejména intenzitu útoku a obrany i všechny další okolnosti případu s přihlédnutím též k závažnosti zájmu společnosti na aktivní obraně poškozeného vůči trestným činům (viz Šámal, P., Púry, F., Rizman, S. Trestní zákon, komentář díl I., 6., doplněné a přepracované vydání, C. H. Beck 2004, s. 124).
 O vybočení z mezí nutné obrany jde tehdy, jestliže sice některé její podmínky byly dány, avšak nebyly dány ve všech směrech. Teorie i praxe rozlišuje exces extenzivní a exces intenzivní.
 Exces extenzivní je dán tehdy, jestliže obrana nebyla provedena v době, kdy útok přímo hrozil nebo trval může jít o obranu předčasnou nebo naopak obranu v době, kdy již útok skončil (jde o exces co do doby zákroku).
 Nutná obrana je vyloučena z důvodu tzv. intenzivního excesu tehdy, když čin obránce zcela jasně, očividně a nepochybně neodpovídá všem rozhodným okolnostem charakterizujícím způsob útoku. Podle ustanovení § 13 tr. zák. nesmí být nutná obrana ve vztahu ke způsobu útoku zcela zjevně nepřiměřená, tudíž může být nepřiměřená nebo zjevně nepřiměřená (viz usnesení Nejvyššího soudu ze dne 28. 2. 2007, sp. zn. 5 Tdo 162/2007, publikované pod č. 20/2008 Sb. rozh. tr.).
 Odvolací soud, který do výroku svého rozhodnutí přejal beze změny skutková zjištění vyjádřená ve výroku nalézacího soudu (viz shora) v odůvodnění svého rozhodnutí uvedl mimo jiné následující: Krajský soud postupoval při objasňování věci tak, aby byl zjištěn skutkový stav věci, o němž nejsou důvodné pochybnosti, a to v rozsahu, který byl nezbytný pro jeho rozhodnutí. Dospěl tak v podstatě ke správným skutkovým závěrům. Zároveň ovšem považuje vrchní soud za potřebné uvést, že např. žádné námitky by neměl ani proti formulování skutku tak, jak činila obžaloba jinými slovy, pro vrchní soud je skutek formulovaný krajským soudem pouze zpřesněním skutku uvedeného v obžalobě, při zcela hrubé konstrukci spočívající v tom, že po hádce (samozřejmě že vzájemné, jiná možnost není), se poškozený snažil udeřit obžalovaného pěstí, k čemuž však nedošlo, neboť ještě, než se tak stalo, obžalovaný vytáhl nůž a bodl jím poškozeného do hrudi. Rozhodně zde vůbec nešlo o to, že by poškozený na nůž upadl jestliže je bodnutí vyjádřeno tím, že k němu došlo prudkým vytrčením rukou obžalovaného, přičemž nůž pevně držel, pak


text:
opět a stále nejde o nic jiného, než aktivní a samozřejmě že úmyslný pohyb s nožem proti hrudi poškozeného obžalovaný tedy úmyslně poškozeného bodl. Obžalovaný takovým jedincem, který by měl v dané situaci strach, prostě a jednoduše není. poškozeného nelze označit za toho, kdo celý problém vyvolal. Jestliže byť se shora uvedenými připomínkami - nemá vrchní soud námitek proti konstrukci skutku ve výroku napadeného rozsudku, pak totéž nelze uvést stran právního posouzení celé věci. O tom, že se nemůže jednat o nutnou obranu, se vrchní soud již obsáhle zmiňoval, nicméně lze znovu uvést, že při vzájemné slovní rozepři, kdy šel poškozený proti obžalovanému s napřaženou pěstí, nabíhá u obžalovaného afekt vzteku, sahá po noži. Za zmínku stojí i to, že se sice mohlo jednat o poměrně rychlé jednání, avšak v žádném případě ze strany obžalovaného podvědomé, bez jakéhokoli vědomého volního záměru, jak tvrdí odvolání obžalovaného. Jde totiž o velice typický (či netypický) pohyb, který vyžaduje relativně dobrou koordinaci a relativně složité pohyby obžalovaný musel nejprve otevřít pouzdro, ve kterém měl nůž, ten musel vyndat a otevřít jej, což je svým způsobem skutečně poměrně složitá činnost a nelze ji vykonat tak, aby si jí člověk neuvědomil. Poté obžalovaný s vědomím otevřeného nože a vědomím tohoto, o jaký nůž se jedná (tedy zjevně nebezpečný) vytrčil ruce proti hrudi poškozeného každý i jen zcela průměrně vzdělaný a inteligentní jedinec, kterým je i obžalovaný, ví, že v oblasti hrudi se nachází životně důležité orgány, a že při bodnutí nožem do těchto míst mohou vzniknout nejméně závažné zdravotní komplikace. K těm u poškozeného také objektivně došlo Obžalovaný tak způsobil poškozenému těžkou újmu na zdraví, a zejména ji způsobil samozřejmě úmyslným jednáním, neboť věděl, že proti tělu poškozeného na konkrétní místo vytrčil pevně držený nůž. Závěr o úmyslu nepřímém je tak zcela jednoznačně správný, ovšem ve vztahu k úmyslné těžké újmě na zdraví, jak je výše odůvodněno. Je skutečně zcela nerozhodné, zda se obžalovaný na trestný čin připravoval to by pouze zvyšovalo společenskou nebezpečnost jeho jednání, a mohlo by skutečně znamenat kvalifikaci k pokusu trestného činu vraždy.
 V návaznosti na rozvedené skutečnosti považuje Nejvyšší soud v první řadě za nezbytné poukázat na zřejmou vnitřní nesourodost rozsudku odvolacího soudu. Soud druhé instance totiž nejprve v tzv. skutkové větě výroku o vině přejímá skutková zjištění nalézacího soudu, zejména závěr podle něhož šel D. H. proti obžalovanému s napřaženou pěstí v úmyslu udeřit obžalovaného, na což zareagoval tak, že z pouzdra u pasu vytáhl zavírací vyhazovací nůž otevřel jej, a při pevném držení v levé ruce tečně k hrudníku D. H., v úmyslu zbránit napadení své osoby, prudce vystrčil obě ruce proti hrudníku D. H., stále držíc nůž v ruce stejným způsobem, čímž v důsledku pohybu napřažené pěsti D. H. směrem k obžalovanému tomuto způsobil bodné poranění srdce spojené se závažným vnitrohrudním krvácením , ovšem posléze v odvodnění svého rozsudku dospívá ke skutkovým závěrům, jež shrnuje na str. 5 v posledním odstavci, když uvádí, že obžalovaný vytáhl nůž a bodl jím poškozeného do hrudi . Je zřejmé, že skutkové


text:
závěry vyjádřené v tzv. skutkové větě výroku o vině v rozsudku odvolacího soudu a skutkové závěry, z nichž tento soud vychází v odůvodnění svého rozhodnutí, vykazují odlišnosti, jež již samy o sobě opodstatňují závěr, že předmětné rozhodnutí nemůže obstát.
 Přitom s ohledem na shora uvedené závěry odvolacího soudu, podle nichž Krajský soud postupoval při objasňování věci tak, aby byl zjištěn skutkový stav věci, o němž nejsou důvodné pochybnosti, a to v rozsahu, který byl nezbytný pro jeho rozhodnutí. Dospěl tak v podstatě ke správným skutkovým závěrům. , je vhodné připomenout, že nalézací soud v odůvodnění svého rozhodnutí rozvedl skutková zjištění vyjádřená ve stručné podobě ve výroku téhož rozhodnutí tak, že: Mezi obžalovaným a poškozeným došlo v prostoru recepce k verbální roztržce, přičemž nebyla zjištěna osoba, jež započala dialog, nicméně s ohledem na stupňující se agresivitu poškozeného, který se neustále přibližoval k obžalovanému a tento před ním ustupoval, došlo k prvnímu kontaktu (strčení) obžalovaného poškozeným. Přestože byl poškozený obžalovaným, jakož i M. F., vyzván, aby prostor recepce opustil a svého jednání zanechal, pokračoval poškozený i nadále ve svých výpadech vůči obžalovanému, a proto M. F., která konfliktu nechtěla být přítomna, utekla za recepci. Krátce na to verbální konflikt přerostl ve snahu o fyzické napadení obžalovaného poškozeným, který se snažil obžalovaného udeřit pěstí směřující do obličejové části hlavy; přitom poškozený postupoval směrem k obžalovanému. Obžalovaný se úderu ze strany poškozeného, který se k němu přibližoval, snažil zabránit, a také zabránil tím, že vytáhl nůž z pouzdra tento měl v levé ruce tak, že čepel směřovala k palcové hraně dlaně, tečně k tělu poškozeného a ostří nože směřovalo k zemi. Instinktivně přitom natáhl ruce před sebe a opřel své ruce o hrudník poškozeného pravou ruku sevřenou v pěst opřel o jeho levou část hrudě a levou ruku s nožem opřel o jeho pravou část hrudě, kdy čepel nože směřovala z pravé části jeho hrudníku k hrudní kosti (čepel byla opřena o jeho hrudník). Při pohybu poškozeného směrem k obžalovanému a rotaci jeho těla, za pevného držení nože obžalovaného v uvedené poloze, došlo k proniknutí nože do dutiny hrudní poškozeného, neboť v místě průniku noži s velmi vybroušeným ostřím bránila pouze kůže v mezižeberní stěně. Poškozený v tento okamžik zanechal svého jednání a ustoupil od obžalovaného několik kroků vzad. Z poškozeného začala téci krev, tento upadl na zem, vstal a pokusil se o chůzi a opět upadl na zem. Obžalovaný ihned zavolal rychlou záchrannou službu, přiběhl k poškozenému, zahodil nůž do trávy a do doby příjezdu lékaře mu poskytl první pomoc zejména tím, že utěsnil ránu místo, kde pronikl nůž do těla poškozeného, čímž nejen bránil krvácení, ale především vniknutí vzduchu do dutiny hrudní, což by významně zapříčinilo v dané situaci zhoršení zdravotního stavu poškozeného. Bylo objektivizováno, že obžalovaný se nesnažil nožem aktivně působit proti tělu poškozeného, ale snažil se s ním v poškozeném vzbudit respekt, aby od svého jednání ustoupil, a proto jej držel tečně k hrudníku poškozeného. K bodnutí a poškození zdraví útočníka (poškozeného) došlo při rotaci jeho těla směrem k osobě


text:
obžalovaného v důsledku jeho snahy o úder (poškozeným) a odstrčení (obžalovaným).
 Nejvyšší soud dále konstatuje, že soudy nižších stupňů doposud učiněná skutková zjištění nepochybně svědčí o tom, že obviněný v posuzované trestní věci čelil přímo hrozícímu, resp. probíhajícímu fyzickému útoku ze strany poškozeného (bylo totiž zjištěno, že poškozený, po předchozí slovní rozepři, šel proti obviněnému s napřaženou pěstí v úmyslu udeřit obviněného, resp. že obviněný vytáhl z pouzdra u pasu nůž, tento otevřel a při pevném držení v levé ruce tečně k hrudníku poškozeného prudce vystrčil obě ruce proti hrudníku poškozeného právě v úmyslu zabránit napadení své osoby). Nelze proto uzavřít, že by v daném případě byla nutná obrana obviněného vyloučena z důvodu tzv. extenzivního excesu.
 Za těchto okolností bylo třeba náležitě vážit otázku přiměřenosti obrany obviněného způsobu útoku poškozeného. Nejvyšší soud přitom shledal, že úvahy soudu druhého stupně, jimiž ve svém rozsudku zdůvodňoval závěr, že obrana obviněného v dané trestní věci byla zcela zjevně nepřiměřená způsobu útoku poškozeného, nejsou dostatečné a vyvážené (ostatně, je tomu tak především proto, že odvolací soud, jak shora uvedeno, své hodnotící úvahy nevázal důsledně na skutková zjištění, jež popsal ve výroku svého rozhodnutí).
 Nejvyšší soud upozorňuje, že na intenzivní exces z nutné obrany není možné usuzovat pouze z toho, že obviněný se na útok poškozeného vedený proti jeho osobě (obviněnému) připravil tím, že vytáhl z pouzdra u pasu zavírací nůž, který měl při sobě, a že v tomto smyslu jednal vědomě (odvolací soud v této souvislosti uvádí, že takové jednání vzhledem k nárokům na koordinaci a složitost pohybů nemohlo být podvědomé, prosté jakéhokoli vědomého volního záměru). Podmínkou nutné obrany není náhlé či nepřipravené jednání obránce, neboť ani útok nemusí být neočekávaný. Ostatně skutková zjištění soudů nižších stupňů vypovídají o tom, že konflikt mezi poškozeným a obviněným trval po určitou dobu a že postupně gradoval. Vlastnímu vytažení zavíracího nože obviněným z pouzdra u pasu předcházela verbální roztržka vyvolaná poškozeným, jeho strčení do obviněného a výzvy obviněného směřované k poškozenému, aby svého agresivního jednání zanechal a opustil prostor recepce. Na tyto výzvy ovšem poškozený nereagoval a postupoval proti obviněnému s napřaženou pěstí v úmyslu udeřit ho do obličejové části hlavy. Teprve v tomto okamžiku, v úmyslu zabránit napadení své osoby, sáhl obviněný po noži.
 Závěr o vybočení z mezí nutné obrany přitom není možné bez dalšího opřít ani o zjištění, že napadený nebyl ke své obraně motivován strachem z útoku. Skutečnost, že obviněný měl jednat v afektu vzteku, ještě sama o sobě nevylučuje nutnou obranu. Podstatné je totiž, zda obranné jednání bylo či nebylo ve vztahu ke způsobu útoku zcela zjevně nepřiměřené (k tomu obecně viz výše).
 Je nutno rovněž upozornit, že tvrzení soudu druhého stupně, že slovní rozepři mezi obviněným a poškozeným vyvolal poškozený, avšak i to byla ze strany poškozeného již nějaká reakce (viz rozsudek odvolacího soudu str. 7 odst. 3), není konkretizováno, soud druhé instance nijak nespecifikuje, jaké jednání obviněného mělo reakci poškozeného vyvolat. V této souvislosti je na místě podotknout, že i kdyby snad k návratu poškozeného do kempu došlo z důvodu


text:
nějakého slovního vyjádření obviněného, pak takové jednání obviněného by v žádném případě neospravedlnilo fyzický útok poškozeného vůči němu.
 Také argumentace odvolacího soudu o úmyslném zavinění obviněného nutnou obranu nevylučuje. Je na místě zmínit, že nutná obrana má formálně znaky úmyslného trestného činu, resp. že forma zavinění, jímž je zahrnut následek způsobený jednající osobou, není kritériem nutné obrany.
 Zejména je ovšem třeba v daných souvislostech zdůraznit okolnosti a souvislosti skutku vyplývající již z jeho popisu ve skutkové větě výroku napadeného rozhodnutí. Ze samotného uchopení nože obviněným (bylo zjištěno, že obviněný proti poškozenému vystrčil obě paže, přičemž v levé ruce držel tečně k hrudníku poškozeného nůž, jehož ostří směřovalo k zemi) a z jeho chování v momentu, kdy se k němu poškozený blížil s napřaženou pěstí, je zřejmé, že obviněný držel nůž v obranné pozici, použil ho primárně k zastrašení a zastavení útočníka (poškozeného) a neměl v úmyslu se bránit aktivním bodnutím poškozeného (nepůsobil cíleně proti tělu poškozeného, snažil se v něm vzbudit respekt, přimět ho, aby svého agresivního jednání zanechal). Poškozený, přestože věděl, že obviněný drží v ruce nůž, na něho zaútočil. V tomto směru zůstala zcela mimo okruh okolností hodnocených odvolacím soudem ta skutečnost (vyplývající přímo ze skutkové věty výroku napadeného rozhodnutí), že v důsledku pohybu napřažené pěsti poškozeného směrem k obviněnému došlo ke vzniku poranění poškozeného, neboť odvolacím soudem nebylo vzato v úvahu, že v uvedený okamžik se nejednalo ze strany obviněného o aktivní útok ve smyslu přímého bodnutí, ale o pevné držení nože tečně k hrudníku poškozeného (navazující na prudké vystrčení rukou proti hrudníku poškozeného za stejného způsobu držení nože), přičemž ani znalecky nebylo vyloučeno, že právě s ohledem na útok pěstí vedený poškozeným vůči obviněnému mohlo dojít k nabodnutí se poškozeného na nůž pevně držený obviněným. Sám odvolací soud ve svém skutkovém zjištění neargumentuje žádnou jednoznačnou, důkazy podloženou skutečností, ze které by vyplývalo, že obviněný vedl aktivní bodný útok vůči tělu poškozeného, sám v popisu skutku (ve výroku svého rozhodnutí) používá pojmy, které umožňují pro obviněného příznivější výklad a které v odůvodnění svého rozhodnutí nalézací soud interpretoval tak, že k bodnému poranění poškozeného došlo při jeho pohybu směrem k obžalovanému a rotaci jeho těla, za pevného držení nože obžalovaným v uvedené poloze tečně k hrudníku poškozeného.
 V těchto souvislostech je na místě opět připomenout, že u nutné obrany není, na rozdíl od krajní nouze podle § 14 tr. zák., podmínkou subsidiarita (podmínkou nutné obrany není, že se bránící nemohl vyhnout útoku jinak). Nebylo tedy povinností obviněného před přímo hrozícím a již započatým útokem ustoupit či se mu jinak vyhnout.
 Nejvyšší soud k tomu dodává, že nutnou obranu nevylučuje ani skutečnost, že obviněný použil na obranu proti poškozenému, který nebyl ozbrojen, zbraně. Obrana musí být způsobilá odvrátit útok, proto intenzita obrany musí být silnější než intenzita útoku. Z tohoto hlediska skutečnost, že obránce použije proti neozbrojenému útočníkovi zbraně, neznamená, že jde o obranu zcela zjevně nepřiměřenou způsobu útoku (viz rozhodnutí č. 47/1995 Sb. rozh. tr.). Zákon připouští, aby obránce použil i podstatně důraznější prostředek než útočník a také


text:
aby způsobil citelně závažnější následek, než jaký hrozil z útoku. Na vybočení z mezí nutné obrany nelze usuzovat pouze z toho, že napadený útočníka zranil, popř. jej i usmrtil, přičemž sám neutrpěl žádné zranění, pokud tím odvracel útok přímo hrozící nebo trvající a taková obrana nebyla zcela zjevně nepřiměřená způsobu útoku (viz přiměřeně rozhodnutí č. 25/1976 Sb. rozh. tr.).
 Vzhledem k rozvedeným skutečnostem Nejvyšší soud uzavírá, že právní závěry odvolacího soudu nelze ve vztahu ke skutku, jak je popsán v tzv. skutkové větě napadeného rozsudku, označit za správné.
 Z těchto důvodů Nejvyšší soud v neveřejném zasedání [§ 265r odst. 1 písm. b) tr. ř.] podle § 265k odst. 1, odst. 2 tr. ř. zrušil rozsudek Vrchního soudu v Praze ze dne 29. 4. 2008, sp. zn. 7 To 44/2008, a také další rozhodnutí na zrušené rozhodnutí obsahově navazující, pokud vzhledem ke změně, k níž došlo zrušením, pozbyla podkladu. Podle § 265l odst. 1 tr. ř. pak Vrchnímu soudu v Praze přikázal, aby věc v potřebném rozsahu znovu projednal a rozhodl.
 Věc se tak vrací do stadia řízení před soudem druhého stupně, který původně ve věci v celém rozsahu po zrušení rozsudku soudu prvního stupně rozhodl. Odvolací soud bude povinen znovu rozhodnout o odvoláních obviněného, krajského státního zástupce v Českých Budějovicích a poškozených D. H. a V. z. p. Č. r. Přitom musí v kontextu shora rozvedených úvah důsledně posoudit, zda v daném případě nebyly na straně obviněného splněny všechny podmínky nutné obrany podle § 13 tr. zák. Dospěje-li k závěru, že došlo k intenzivnímu excesu z nutné obrany, musí zvlášť pečlivě vážit právní kvalifikaci. Za skutkových zjištění vyjádřených ve výroku napadeného (a zrušeného) rozsudku se totiž kvalifikace podle § 222 odst. 1 tr. zák. nejeví jako přiléhavá.
 Trestného činu ublížení na zdraví podle § 222 odst. 1 tr. zák. se dopustí, kdo jinému úmyslně způsobí těžkou újmu na zdraví. Trestný čin je spáchán úmyslně, jestliže pachatel:
 Stručně shrnuto, shora popsané okolnosti charakterizující jednání obviněného, zejména okolnosti způsobu použití nože, kdy nešlo o aktivní bodný útok vůči tělu poškozeného (především je třeba vyzdvihnout, že obviněný v rozhodné době držel nůž tečně k hrudníku poškozeného), v kontextu faktu, že ke zranění poškozeného došlo i v důsledku jeho velmi aktivní role fyzického útoku vůči obviněnému, však neumožňují spolehlivý závěr, že by obviněný byl alespoň srozuměn s následkem (účinkem) v podobě těžké újmy na zdraví poškozeného.
 Závěrem Nejvyšší soud poznamenává, že by nebylo od věci, aby státní zástupce Vrchního státního zastupitelství v Praze zastupující v odvolacím řízení obžalobu uvážil se zřetelem k citovanému názoru obsaženému ve vyjádření státní zástupkyně Nejvyššího státního zastupitelství k dovolání obviněného svůj postoj k odvolání podanému krajským státním zástupcem v Českých Budějovicích proti rozsudku Krajského soudu v Českých Budějovicích ze dne 31. 1. 2008, sp. zn. 16 T 31/2006.


text:
Nájemci bytu je zákonem č.40/1964 Sb., občanský zákoník přiznána celá řada práv, která s nájmem bytu souvisejí. Jedním z nich je právo na přiměřenou slevu z nájemného, které je upraveno v ustanovení § 698 občanského zákoníku.
 Kdo může být svědkem při pořizování závěti
 V současné době platná právní úprava umožňuje, aby závěť byla pořízena jedním ze tří způsobů. Zůstavitel může sepsat závěť vlastní rukou a pak hovoříme o závětí holografní. V případě že se rozhodne závěť zřídit v jiné písemné formě, bude se jednat o závěť allografní.
 CESE neboli postoupení pohledávky
 V římském právu zprvu personální změna na jedné či druhé straně obligačního vztahu nebyla možná – jediné řešení bylo v novaci nebo sukcesi. Následný vývoj umožnil zavést do soukromého práva institut postoupení pohledávky – cese (cessio) – jako možnost zachování obligace při změně osoby věřitele.
 Zvláštní formy závěti
 Závěť jako jednostranný právní úkon zůstavitele, kterým zůstavitel disponuje svým majetkem pro případ smrti, je ve srovnání s minulostí již mnohem běžnějším právním úkonem. Mnoho osob, a to i relativně mladých, se dnes z rozličných důvodů rozhodne závěť pořídit. Lze říci, že informovanost veřejnosti o tom, jak tento právní úkon správně učinit je...
 Zajištění závazků zástavním právem ze zástavní smlouvy
 Závazkový vztah je běžný občanskoprávní vztah v každé dynamicky fungující společnosti a je považován za výraz ekonomického vztahu, kterým jeho účastnící převádějí určité hodnoty. Z důvodů společenské jistoty jde se závazky ruku v ruce i jejich zajištění, které může být provedeno několika způsoby.
 Podmínky užívání více příjmení
 Již zhruba jeden rok je podle českého práva opět možné užívat oficiálně více příjmení. Tuto „novinku“ přinesl nový zákon č. 301/2000 Sb., o matrikách, jménu a příjmení, který stanoví podmínky, za kterých je možné užívat v běžném ale i úředním styku více příjmení.
 Kolik stojí exekutor?
 Na jaře minulého roku vstoupil v účinnost zákon č. 120/2001 Sb., o soudních exekutorech a exekuční činnosti (dále jen „exekuční řád“), kterým byl do našeho právního řádu zaveden další způsob exekuce, tentokrát ovšem exekuce prováděné nikoli soudy, ale exekutory. Nakolik je nový způsob vymáhání práva efektivnější a rychlejší nechť posoudí sama...
 Základní pravidla změny jména a příjmení
 Ač je jméno a příjmení člověka jedním z nejdůležitějších prvků jeho identifikace a každý si nese své jméno a příjmení po celý život, nastávají situace, kdy je nutné, vhodné nebo jen obvyklé jméno či příjmení změnit. Otázkami změny jména či příjmení se v našem právní řádu zabývají zejména zákon č.94/1963 Sb., o rodině a zákon č. 301/2000 Sb., o...
 Změna příjmení po rozvodu manželství a jak je to se příjmením dítěte po rozvodu rodičů
 Jméno a příjmení je nezbytným rozlišovacím znakem každé osoby a každý má nejen právo, ale i povinnost užívat především v úředním styku takové jméno a příjmení, které je uvedeno v matričním dokladu vydaném z matriční knihy vedené příslušným matričním úřadem.
 Práva a povinnosti fyzických a právnických osob při krizových situacích
 Zákon č. 240/2000 Sb., o krizovém řízení , jenž vstoupil v účinnost dne 1.1.2001, stanoví působnost a pravomoc státních orgánů a orgánů územních samosprávných celků a práva


text:
a povinnosti právnických a fyzických osob při přípravě na krizové situace, které nesouvisejí se zajišťováním obrany České republiky před vnějším...
 Zákon o finančním arbitrovi (z.č. 229/2002 Sb. z.) přináší do našeho právního řádu instituci, která by měla pomoci občanům ve sporech s finančními institucemi např. při plnění povinnosti dohledat ztracenou platbu apod.
 Zasnoubení a věno
 Zasnoubení – kdysi tak běžný, ba přímo nevyhnutelný institut předcházející uzavření manželství. K zasnoubení patří i „věno“ a další drobnosti, milé zvláště pro ženicha – z našeho skromného pohledu 21. století. Skutečnost však byla jiná – věno bylo mimořádným prostředkem pro zabezpečení celé rodiny, i když je „vlastnil“ muž. Proč a kam se...
 Závazky z her a sázek
 V běžném životě obvyklé záležitosti jako hry a sázky o něco a následné výhry jsou často spjaty s euforickými pocity, které ale mohou rychle vyprchat, pokud víme, jak jsou tyto skutečnosti upraveny právem. Což nás ochrání mnohému nemilému překvapení.
 OCHRANA OSOBNOSTI – část II.
 Významný doplněk obecné občanskoprávní ochrany osobnosti podle § 11n. ObčZ tvoří ve specifických oblastech tisku a rozhlasového a televizního vysílání ustanovení § 10 až 15 zák. č. 46/2000Sb., o právech a povinnostech při vydávání periodického tisku (tiskový zákon), ve znění zákona č. 302/2000 Sb., jakož i § 35 až 40 zákona č. 231/2001 Sb., o...
 OCHRANA OSOBNOSTI – část I.
 Právo na ochranu osobnosti fyzické osoby upravuje občanský zákoník jako jednotné právo. Jeho funkcí je zabezpečit v občanskoprávní oblasti důslednou ochranu respektování osobnosti fyzické osoby a její individuální integrity jako nutnou podmínku její důstojné existence i jejího celkového svobodného rozvoje.
 Církevní překážky manželství
 Že je těžké rozvést církevní sňatek, to ví každé dítě, které absolvovalo školní výklad o Jindřichu IV. a jeho šesti ženách. Ve feudalismu bylo častým důvodem rozvodu panovníka především neschopnost manželky zplodit dědice trůnu – ale řekněme, že to je jeden z „čestnějších důvodů“.
 Přechod práva nájmu bytu
 I když je přechod práva nájmu bytu v občanském zákoníku upraven poměrně přesně, v praxi často dochází k tomu, že při přechodu práva nájmu se například uzavírají dodatky k původním nájemním smlouvám nebo se zcela zbytečně uzavírají nové nájemní smlouvy, které mohou být pro nájemce i méně výhodné než původní nájemní...
 Věcné břemeno jako právní institut bývá popisováno jako souhrn právních norem regulujících určité omezení vlastnického práva za účelem efektivního společensko-ekonomického využití statků. Smyslem je účelné využití dostupných zdrojů a umožnění pokojného společenského soužití.
 Lidé se mezi sebou obdarovávají odnepaměti. Dar poskytnutý jinému je většinou vyjádřením přízně daného člověka k obdarovanému, je demonstrací kvality vztahů, úcty a náklonnosti, která mezi dárcem a obdarovaným panuje. Dar je většinou darován s úmyslem způsobit radost, pomoci obdarovanému v tíživé situaci apod.


text:
8 As 24/2015 - 38 — Nejvyšší správní soud — Iudictum.cz
 8 As 24/2015 - 38
 31. 03. 2015, Nejvyšší správní soud
 1 As 141/2011 - 67
 8 As 9/2013 - 30
 3 As 115/2014 - 29
 2 Afs 57/2012 - 35
 Nejvyšší správní soud rozhodl v senátu složeném z předsedy JUDr. Jana Passera a soudců JUDr. Michala Mazance a Mgr. Davida Hipšra v právní věci žalobce: R. K., zastoupeného Mgr. Šimonem Hradilekem, advokátem se sídlem K Brusce 124/6, Praha 6, proti žalované: Kancelář Poslanecké sněmovny Parlamentu České republiky, se sídlem Sněmovní 4, Praha 1, zastoupené JUDr. Markem Nespalou, advokátem se sídlem Vyšehradská 21, Praha 2, proti rozhodnutí vedoucího žalované ze dne 30. 9. 2010, čj. VKPS 439/2010, o kasační stížnosti žalované proti rozsudku Městského soudu v Praze ze dne 13. 1. 2015, čj. 8 A 266/2010 – 31,
 Rozhodnutím ze dne 12. 8. 2010, čj. VKPS 348/2010, žalovaná odmítla žádost žalobce o poskytnutí jmenného seznamu poslanců, kteří v roce 2009 a v první polovině roku 2010 využívali letecké spojení na lince Ostrava – Praha a Brno – Praha.
 Vedoucí žalované zamítl odvolání žalobce rozhodnutím ze dne 30. 9. 2010, čj. VKPS 439/2010.
 3. Žalobce napadl rozhodnutí vedoucího žalované žalobou u Městského soudu v Praze, který rozsudkem ze dne 13. 1. 2015, čj. 8 A 266/2010 – 31, zrušil rozhodnutí správních orgánů obou stupňů a nařídil žalované poskytnout žalobci požadované informace. Rozsudek městského soudu je, stejně jako všechna dále citovaná rozhodnutí správních soudů, dostupný na www.nssoud.cz a soud na něj pro stručnost zcela odkazuje.
 4. Žalovaná (stěžovatelka) brojila proti rozsudku městského soudu kasační stížností z důvodu podle § 103 odst. 1 písm. a) s. ř. s., se kterou spojila návrh na přiznání odkladného účinku.
 Stěžovatelka namítla, že poskytnutí seznamu poslanců využívajících leteckou dopravu by bylo v rozporu s § 5 odst. 1 písm. e) zákona č. 101/2000 Sb., o ochraně osobních údajů a o změně některých zákonů, ve znění pozdějších předpisů, podle kterého byla povinna uchovávat osobní údaje pouze podobu nezbytnou k účelu jejich zpracování. V souladu s tímto ustanovením vedoucí stěžovatelky stanovil rozhodnutím ze dne 13. 11. 2007, že obecná lhůta pro zpracovávání osobních údajů poslanců je jedno volební období. Tato lhůta se vztahovala i na uchovávání údajů o využívání tuzemské letecké dopravy. Stěžovatelka byla povinna zlikvidovat či anonymizovat předmětné osobní údaje v souladu s § 20 odst. 1 zákona o ochraně osobních údajů po uplynutí volebního období, protože pominul účel, pro který byly zpracovány.
 Žalobce požádal o poskytnutí seznamu poslanců, kteří využívali tuzemskou leteckou dopravu v pátém volebním období, až za trvání šestého volebního období. Tehdy již byly požadované informace zlikvidovány či anonymizovány. Městský soud nesprávně vyložil tvrzení stěžovatelky o zachování veškerých potřebných údajů pro daňové účely a účely sociálního zabezpečení tak, že stěžovatelka disponovala předmětnými informacemi v době přijetí žádosti žalobce. Stěžovatelka měla k dispozici údaje o uskutečněných letech a vynaložených nákladech, ale osobní údaje jednotlivých poslanců již byly zlikvidovány (anonymizovány). Stěžovatelka proto nebyla schopna poskytnout jmenný seznam poslanců, kterým byla poskytnuta náhrada za využití vnitrostátní letecké


text:
dopravy v daném období.
 Stěžovatelka dále upozornila na to, že § 5 odst. 2 písm. f) zákona o ochraně osobních údajů ji opravňuje poskytovat osobní údaje veřejně činných osob i bez jejich souhlasu, pokud tyto údaje vypovídají o jejich veřejné činnosti. Poslanci jsou veřejně činnými osobami pouze podobu volebního období, ve kterém vykonávají mandát. Žalovaná by se vystavila nebezpečí postihu podle zákona o ochraně osobních údajů i nebezpečí žalob na ochranu osobnosti ze strany jednotlivých poslanců, pokud by uchovávala a poskytovala jejich osobní údaje i po skončení volebního období.
 8. Žalobce se ke kasační stížnosti nevyjádřil.
 V popředí sporu stojí střet práva na přístup k informacím a práva na ochranu osobních údajů. Argumentace stěžovatelky vychází výhradně z omezení plynoucích ze zákona o ochraně osobních údajů a pomíjí, že žádost žalobce bylo třeba posoudit primárně v intencích zákona č. 106/1999 Sb., o svobodném přístupu k informacím, ve znění pozdějších předpisů, který upravuje i poskytování informací, na něž se vztahuje ochrana osobních údajů.
 Podle § 8a zákona o svobodném přístupu k informacím povinný subjekt poskytne osobní údaje jen v souladu právními předpisy na jejich ochranu. Výjimku z tohoto pravidla představuje poskytování základních osobních údajů příjemců veřejných prostředků podle § 8b zákona o svobodném přístupu k informacím (srov. rozsudek Nejvyššího správního soudu ze dne 27. 5. 2011, čj. 5 As 57/2010 – 79). Povinný subjekt musí poskytnout základní osobní údaje specifikované v § 8b odst. 3 o příjemcích veřejných prostředků i jsou-li tyto informace jinak chráněny předpisy o ochraně osobních údajů. To neplatí v případě poskytování osobních údajů příjemců veřejných prostředků podle zákonů v oblasti sociální, poskytování zdravotních služeb, hmotného zabezpečení v nezaměstnanosti, státní podpory stavebního spoření a státní pomoci při obnově území (§ 8b odst. 2 zákona o svobodném přístupu k informacím). Uvedený právní názor kasační soud potvrdil i v rozsudku ze dne 30. 10. 2012, čj. 1 As 142/2012 – 32. Povinný subjekt musí posoudit, zda žádost nesměřuje k poskytnutí základních osobních údajů o příjemcích veřejných prostředků předtím, než případně přistoupí k posouzení možnosti poskytnout informace z hlediska předpisů na ochranu osobních údajů.
 Nejvyšší správní soud konstatoval v rozsudku čj. 5 As 57/2010 – 79, že „příjemcem veřejných prostředků je podle § 8b odst. 1 zákona o svobodném přístupu k informacím jakákoli osoba, které je vyplacena byť i jen minimální částka z veřejných rozpočtů.“ V rozsudku rozšířeného senátu Nejvyššího správního soudu ze dne 22. 10. 2014, čj. 8 As 55/2012 – 62, se soud zabýval poskytováním informací o platech zaměstnanců placených z veřejných prostředků a uzavřel, že tyto informace se zásadně poskytují bez dalšího. Přednost práva na informace před právem na ochranu soukromí by byla neproporcionální pouze ve výjimečných případech, např. při dotazu na platové poměry osob vykonávajících u povinného subjektu činnosti pomocné či servisní povahy (srov. body 96 – 98 rozsudku čj. 8 As 55/2012 – 62). Povinnost zásadně poskytovat informace o platech zaměstnanců placených z veřejných prostředků se a fortiori vztahuje na „služební poměry či výkon placených veřejných funkcí“ (bod 73 rozsudku čj. 8 As 55/2012 – 62).
 V


text:
posuzované věci žalobce požadoval identifikaci poslanců, kteří v roce 2009 a první polovině roku 2010 využívali leteckou dopravu při tuzemských cestách, za což jim podle § 9 odst. 1 písm. c) zákona č. 236/1995 Sb., o platu a dalších náležitostech spojených s výkonem funkce představitelů státní moci a některých státních orgánů a soudců a poslanců Evropského parlamentu (dále jen „zákon o platu a dalších náležitostech spojených s výkonem funkce“), ve znění účinném do 31. 12. 2010, náležela náhrada výdajů. Náhrady výdajů spojených s výkonem funkce podle zákona o platu a dalších náležitostech spojených s výkonem funkce jsou peněžitá plnění poskytovaná z veřejných rozpočtů. Jsou poskytovány v bezprostřední souvislosti s výkonem funkce, podstatně úžeji než např. plat, a (spolu)vypovídají o naplňování této funkce. Kasační soud proto posoudil žádost žalobce jako žádost o poskytnutí osobních údajů příjemců veřejných prostředků ve smyslu § 8b zákona o svobodném přístupu k informacím, aniž by současně byly splněny podmínky pro odepření poskytnutí informace z důvodu ochrany osobních údajů.
 Ve světle výše uvedeného soud konstatoval, že stěžovatelka měla povinnost vyhovět žádosti žalobce na základě § 8b odst. 1 a 3 zákona o svobodném přístupu k informacím. Námitky týkající se zákona o ochraně osobních údajů neobstály.
 Žádost žalobce se týkala náhrad výdajů vyplacených poslancům v době, kdy vykonávali mandát. Stěžovatelčina námitka, že po skončení volebního období již poslanci nejsou veřejně činnými osobami, je v tomto kontextu zcela bezpředmětná.
 Dále i podle § 5 odst. 2 písm. a) zákona o ochraně osobních údajů stěžovatelka byla oprávněna zpracovávat osobní údaje bez souhlasu subjektů osobních údajů v rozsahu nezbytném pro dodržení právních povinností. Mezi tyto povinnosti patří i poskytování informací o příjemcích veřejných prostředků ve smyslu § 8b zákona o svobodném přístupu k informacím. Tento závěr podporuje také odkaz na § 5 odst. 2 písm. a) zákona o ochraně osobních údajů obsažený v poznámce pod čarou k § 8b odst. 1 zákona o svobodném přístupu k informacím. Jakkoliv poznámky pod čarou nemají normativní charakter, mohou sloužit jako vodítko při interpretaci právní normy.
 Kasační soud posoudil rovněž námitku, podle níž stěžovatelka nemohla poskytnout požadované informace, protože jimi nedisponovala. Tato námitka směřuje k použití výluky z práva na informace podle § 2 odst. 4 zákona o svobodném přístupu k informacím. Povinný subjekt může odmítnout poskytnutí informací, kterými nedisponuje ani neměl povinnost disponovat, přesahovalo-li by jejich vytvoření prosté mechanické vyhledání a shromáždění požadovaných údajů (srov. rozsudky Nejvyššího správního soudu ze dne 9. 2. 2012, čj. 1 As 141/2011 – 67, ze dne 27. 11. 2013, čj. 8 As 9/2013 – 30 nebo ze dne 21. 1. 2015, čj. 3 As 115/2014 – 29).
 Tvrdí-li stěžovatelka, že požadované informace nemá k dispozici, je s ohledem na tzv. negativní důkazní teorii nutno posoudit, zda je mít měla (viz např. rozsudky Nejvyššího správního soudu ze dne 26. 7. 2006, čj. 3 Azs 35/2006 – 104, a ze dne 5. 6. 2013, čj. 2 Afs 57/2012 – 35, nebo nález Ústavního soudu ze dne 7. 4. 2010, sp. zn. I. ÚS 22/10).
 Žádný právní předpis nestanoví stěžovatelce povinnost


text:
vést a uchovávat konkrétně jmenný seznam poslanců využívajících vnitrostátní leteckou dopravu. Stěžovatelka ovšem měla povinnost uchovávat doklady, ze kterých lze požadovanou informaci zjistit. Podle § 9 odst. 1 písm. c) zákona o platu a dalších náležitostech spojených s výkonem funkce, ve znění účinném do 31. 12. 2010, byly poslancům vypláceny náhrady prokázaných výdajů na leteckou dopravu při tuzemských cestách. Doklady, jimiž jednotliví poslanci prokazovali vynaložené výdaje, jsou účetními doklady, které stěžovatelka měla povinnost uschovávat podobu pěti let od konce účetního období, kterého se týkaly, podle § 31 odst. 2 písm. b) zákona č. 563/1991 Sb., o účetnictví, ve znění pozdějších předpisů.
 Ustanovení § 32 odst. 1 zákona o účetnictví zakotvuje povinnost uschovat účetní doklady i po vypršení obecné uschovací doby, jsou-li použity pro jiné účely, než je vedení účetnictví, zejména pro účely trestního řízení, opatření proti legalizaci výnosů z trestné činnosti, správního řízení, občanského soudního řízení, daňového řízení, výběru archiválií ve skartačním řízení nebo mimo něj, sociálního zabezpečení, veřejného zdravotního pojištění nebo ochrany autorských práv. V těchto případech je třeba účetní doklady uschovat po dobu nezbytnou k zajištění požadavků vyplývajících z jejich použití prodané účely. Z širokého demonstrativního výčtu způsobilých účelů kasační soud dovodil, že pokud je v průběhu a posléze i po vypršení obecné uschovací doby vedeno správní, resp. soudní, řízení o povinnosti poskytnout informace seznatelné z účetních údajů, povinný subjekt musí předmětné údaje uschovat po nezbytně dlouhou dobu, aby nebyl účel řízení zmařen. Stěžovatelka proto měla povinnost disponovat předmětnými účetními doklady i nadále.
 Jména poslanců, kteří v předmětném období obdrželi náhrady výdajů na tuzemskou leteckou dopravu, budou zřejmě zjistitelná i ze mzdových listů, které stěžovatelka musí uschovat po dobu třiceti let v souladu s § 35a odst. 4 písm. d) zákona č. 582/1991 Sb., o organizaci a provádění sociálního zabezpečení, ve znění pozdějších předpisů. Mzdové listy musely obsahovat za každý kalendářní měsíc částky osvobozené od daně z úhrnu zúčtovaných mezd [§ 38j odst. 2 písm. e) bod 2 zákona č. 586/1992 Sb., o daních z příjmů, ve znění účinném do 31. 12. 2010]. Náhrady výdajů na leteckou dopravu při tuzemských cestách vyplácené poslancům přitom byly osvobozené od daně z příjmů [§ 6 odst. 9 písm. s) bod 1 zákona o daních z příjmů, ve znění účinném do 31. 12. 2010]. Tyto závěry jsou navíc v souladu s tvrzením stěžovatelky o zachování potřebných údajů „pro účely daňové, poplatkové, penzijního a zdravotního pojištění, popř. sociálního pojištění.“
 Kasační soud uzavřel, že poskytnutí informací požadovaných žalobcem nebylo vyloučeno z práva na přístup k informacím ve smyslu § 2 odst. 4 zákona o svobodném přístupu k informacím, protože stěžovatelka měla povinnost uschovat doklady, z nichž jsou požadované informace získatelné pouhým mechanickým vyhledáním a shromážděním předmětných údajů.
 Vzhledem k tomu, že Nejvyšší správní soud rozhodl ve věci samé bez zbytečného odkladu, nerozhodoval již samostatně o návrhu stěžovatelky na přiznání odkladného účinku kasační stížnosti.
 O náhradě nákladů řízení o kasační stížnosti Nejvyšší správní soud rozhodl podle § 60 odst. 1 věty první s. ř. s. za použití § 120 s. ř. s. Stěžovatelka nebyla v


text:
řízení o kasační stížnosti úspěšná, proto nemá právo na náhradu nákladů řízení. Žalobci, jemuž by jinak právo na náhradu nákladů řízení o kasační stížnosti příslušelo, soud náhradu nákladů řízení nepřiznal, protože mu podle obsahu spisu v řízení o kasační stížnosti žádné náklady nevznikly.
 V Brně 31. března 2015
 Zdroj: Rozsudek Nejvyššího správního soudu ze dne 31. 3. 2015, sp. zn. 8 As 24/2015 - 38, dostupné na www.nssoud.cz. Jedná se o neautentické znění, které bylo soudem poskytnuto bezplatně.


text:
BRIGA, a.s. Cheb IČO 14706083 kontakty (12.12.2018) | Finance.cz
 BRIGA, a.s. Cheb IČO: 14706083
 Tato stránka obsahuje výpis dat z různých rejstříků pro firmu BRIGA, a.s., která sídlí v obci Cheb a bylo jí přiděleno IČO 14706083.
 Výpis obsahuje aktuální i historická data z obchodního rejstříku (Justice.cz) včetně sbírky listin a živnostenského rejstříku (RŽP). Pokud firma BRIGA, a.s. má i datovou schránku, pak zde naleznete i údaje o její datové schránce.
 Firma s názvem BRIGA, a.s. se sídlem v obci Cheb byla založena v roce 1991. Společnost je stále aktivní. V jejím vedení se dosud vystřídalo 7 osob. Společnost podniká v oboru Výroba, obchod a služby neuvedené v přílohách 1 až 3 živnostenského zákona , Hostinská činnost , Prodej kvasného lihu, konzumního lihu a lihovin a další.
 Základní údaje o BRIGA, a.s. IČO: 14706083
 Krajský soud v Plzni 25.3.1991
 Usnesení mimořádné valné hromady ze dne 23.10.2008:Základní kapitál společnosti BRIGA, a.s. se zvyšuje peněžitým vkladem, ato pro posílení finanční situace společnosti formou jejího oddlužení, upisováním akcií zčástky 2 300 000,- Kč (dvamiliónytřistatisíc korun českých) očástku 500 000,- Kč (pětsettisíc korun českých) na částku 2 800 000,- Kč (dvamiliónyosmsettisíc korun českých). Upisování akcií nad navrhovanou částku zvýšení základního kapitálu se nepřipouští. Důvodem navrhovaného zvýšení základního kapitálu společnosti je snížení objemu závazků společnosti bez nutnosti použít kjejich likvidaci disponibilních zdrojů.Na zvýšení základního kapitálu bude upsáno 5 kusů kmenových akcií vydaných na majitele, vlistinné podobě, ojmenovité hodnotě 100 000,- Kč (jednostotisíc korun českých) na jednu akcii. Snovými akciemi nebudou spojena žádná zvláštní práva. Emisní kurs nových akcií bude roven jmenovité hodnotě akcií.Všechny akcie budu nabídnuty předem určenému zájemci, kterým je stávající akcionář (vlastnící 50% akcií společnosti) Ing. Václav Moravec, r.č. 561112/2143, bytem Cheb, Divadelní náměstí 7 (dále jen předem určený zájemce). Ostatní akcionáři se vzdávají svého přednostního práva kúpisu nových akcií.Předem určený zájemce upíše nové akcie ve smlouvě oupsání akcií, kterou uzavře se společností BRIGA, a.s. Smlouva oupsání akcií musí mít písemnou formu, musí obsahovat veškeré zákonné náležitosti uvedené v§ 205 odst. 3 obch.zák., včetně určení počtu, druhu, formy, podoby ajmenovité hodnoty upisovaných akcií, výše emisního kursu alhůty pro jeho splácení, stím, že podpisy smluvních stran musí být úředně ověřeny.Lhůta pro upsání akcií činí 60 (šedesát) dní ode dne nabytí právní moci usnesení Krajského soudu vPlzni ozápisu rozhodnutí jediného akcionáře ozvýšení základního kapitálu společnosti do obchodního rejstříku. Představenstvo společnosti oznámí upisovateli doporučeným dopisem den nabytí právní moci tohoto usnesení Krajského soudu vPlzni do obchodního rejstříku atím ipočátek běhu lhůty pro upsání akcií. Lhůta pro přijetí návrhu smlouvy oupsání akcií musí činit alespoň 15 (patnáct) dnů ode dne doručení návrhu smlouvy oupsání akcií.Místo pro úpis akcií je vsídle společnosti BRIGA, a.s. vChebu, Svobody 25, ato vkanceláři představenstva společnosti vpracovní dny od 8.00 hodin do 15.00 hodin.Připouští se, že emisní kurs nově upsaných akcií bude splacen výhradně započtením peněžité pohledávky předem určeného zájemce, pana Ing. Václava Moravce, vůči společnosti BRIGA, a.s., tj. pohledávky zájemce vcelkové výši 500 000,- Kč (pětsettisíc korun českých) vzniklé ztitulu smlouvy opůjčce uzavřené dne 17.1.2000. Důvodem tohoto započtení je snížení zadlužení společnosti


text:
bez nutnosti vynaložení vlastních aktiv na splacení uvedené pohledávky zájemce. Existence této pohledávky ajejí řádné zaúčtování vúčetnictví společnosti bude ověřena potvrzením auditora.Schvalují se následující pravidla pro uzavření dohody ozapočtení pohle 21.11.2008 - 10.12.2008
 Aktuální kontaktní údaje BRIGA, a.s.
 xu6c8qn
 Svobody 74/30 CHEB 350 02 CHEB 2
 2764884319/0800 1.4.2013
 Kontakty na BRIGA, a.s. IČO: 14706083
 Svobody 74 , 350 02 Cheb Česká republika
 Cheb, Svobody 74/30, PSČ 35002 21.11.2008
 Cheb, Svobody 25 25.3.1991 - 21.11.2008
 Svobody 74/30, Cheb 350 02
 Svobody 74/30, 35002 Cheb
 Obory činností BRIGA, a.s. IČO: 14706083
 pekařství, cukrářství 26.8.2014
 hostinská činnost 2.10.1998
 obchodní činnost v režimu živnosti volné 2.10.1998 - 21.11.2008
 provozování cestovní kanceláře 2.10.1998 - 21.11.2008
 sportovní poradenství a managering 25.3.1991 - 2.10.1998
 reklama a propagace 25.3.1991 - 2.10.1998
 obchodní činnost v rozsahu předmětu podnikání 25.3.1991 - 2.10.1998
 zahraničně obchodní činnost v rozsahu předmětu podnikání -s omezením dle Přílohy k vl. nař. č. 256/90 Sb. 25.3.1991 - 2.10.1998
 poskytování, zprostředkování a organizování služeb v oblastivyužití volného času 25.3.1991
 Svobody 73/28 , Cheb 350 02
 1006377662
 Živnost č. 6 Sportovní poradenství a managering
 Vedení firmy BRIGA, a.s. IČO: 14706083
 Václav Moravec 12.12.2013
 Divadelní náměstí 596 , 350 02 Cheb Česká republika
 Divadelní náměstí 596/7, 350 02 Cheb
 Jan Vrba 12.12.2013
 Ing. Mikuláš Gangur 25.3.1991 - 2.10.1998
 1. máje 34 , Cheb Česká republika
 Ing. Václav Moravec 25.3.1991 - 2.10.1998
 Divadelní náměstí 7 , Cheb Česká republika
 Ing. Karel Klabeček 25.3.1991 - 2.10.1998
 Přátelství 23 , Cheb Česká republika
 Jaroslav Přibáň 25.3.1991 - 2.10.1998
 Karlovarská 6 , Cheb Česká republika
 Ing. Václav Moravec 2.10.1998 - 21.11.2008
 do 20.12.2003
 Jaroslav Přibáň 2.10.1998 - 21.11.2008
 Ing. Vlasta Petříková 2.10.1998 - 21.11.2008
 Dolnická 16 , Cheb Česká republika
 Ing. Václav Moravec 21.11.2008 - 16.10.2013
 od 23.10.2008 do 11.11.2013
 Cheb, Divadelní náměstí 596/7, PSČ 35002
 Ing. Jan Vrba 21.11.2008 - 12.12.2013
 K Dolinám 124 , 350 02 Cheb - Podhrad Česká republika
 Cheb - Podhrad, K Dolinám 124/8, PSČ 35002
 Anna Mišovská 21.11.2008 - 12.12.2013
 Žižkova 349 , 351 01 Františkovy Lázně Česká republika
 Františkovy Lázně, Žižkova 349/29, PSČ 35101
 Ing. Václav Moravec 16.10.2013 - 12.12.2013
 Jakub Moravec 12.12.2013
 Martin Moravec 12.12.2013
 Heřmanova 744 , 170 00 Praha 7 Česká republika
 Heřmanova 744/37, Holešovice, 170 00 Praha 7
 Marie Vrbková 12.12.2013
 Evropská 1060 , 350 02 Cheb Česká republika
 Evropská 1060/9, 350 02 Cheb
 Ing. Jan Vrba 2.10.1998 - 21.11.2008
 Podhrad 124 , Cheb Česká republika
 JUDr. Pavel Doucha 2.10.1998 - 21.11.2008
 Kamenná 20 , Cheb Česká republika
 Ing. Zuzana Kroupová 2.10.1998 - 21.11.2008
 Divadelní nám. 7 , Cheb Česká republika
 JUDr. Pavel Doucha 21.11.2008 - 18.8.2013
 Kamenná 206 , 350 02 Cheb Česká republika
 Cheb, Kamenná 206/20, PSČ 35002
 Irena Vršanová 21.11.2008 - 16.10.2013
 Boženy Němcové 1873 , 350 02 Cheb Česká republika
 Cheb, Boženy Němcové 1873/31, PSČ 35002
 Marie Vrbková 21.11.2008 - 12.12.2013
 Cheb, Evropská 1060/9, PSČ 35002
 JUDr. Pavel Doucha 18.8.2013 - 12.12.2013
 Dobrovského 77 , 350 02 Cheb Česká republika
 Irena Vršanová 16.10.2013 - 12.12.2013
 Boženy Němcové 1873/31, 350 02 Cheb
 Vlastníci firmy BRIGA, a.s. IČO: 14706083
 zakladni


text:
2 800 000 Kč - 10.12.2008
 zakladni 2 300 000 Kč - 2.10.1998 - 10.12.2008
 zakladni 1 300 000 Kč - 25.3.1991 - 2.10.1998
 Sbírka Listin BRIGA, a.s. IČO: 14706083
 B 64/SL 32 účetní závěrka [2014] Krajský soud v Plzni 7.7.2015 22.7.2015 16
 B 64/SL 31 účetní závěrka [2013] Krajský soud v Plzni 23.3.2014 17.3.2015 22.7.2015 16
 B 64/SL 29 rozhod. o statut. orgánu zápis z DR Krajský soud v Plzni 11.11.2013 10.12.2013 12.12.2013 1
 B 64/SL 28 rozhod. o statut. orgánu zápis z představenstva Krajský soud v Plzni 11.11.2013 10.12.2013 12.12.2013 1
 B 64/SL 27 rozhod. o statut. orgánu zápis z MVH Krajský soud v Plzni 11.11.2013 10.12.2013 12.12.2013 6
 B 64/SL 26 účetní závěrka 2012 Krajský soud v Plzni 22.3.2013 25.4.2013 25.4.2013 17
 B 64/SL 25 účetní závěrka 2011 Krajský soud v Plzni 22.3.2012 21.5.2012 22.5.2012 17
 B 64/SL 24 účetní závěrka 2010 Krajský soud v Plzni 24.3.2011 26.5.2011 27.5.2011 16
 B 64/SL 23 účetní závěrka 2009 Krajský soud v Plzni 24.3.2010 16.6.2010 16.6.2010 16
 B 64/SL 22 účetní závěrka 2008 Krajský soud v Plzni 30.3.2009 24.6.2009 24.6.2009 17
 B 64/SL 21 podpisové vzory členů DR a představenstva Krajský soud v Plzni 23.10.2008 3.11.2008 21.11.2008 9
 B 64/SL 20 rozhod. o statut. orgánu - zápis z DR Krajský soud v Plzni 23.10.2008 3.11.2008 21.11.2008 1
 B 64/SL 19 rozhod. o statut. orgánu - zápis z představenstva Krajský soud v Plzni 23.10.2008 3.11.2008 21.11.2008 1
 B 64/SL 18 notářský zápis Nz 175/2008 - rozh. MVH Krajský soud v Plzni 23.10.2008 3.11.2008 21.11.2008 9
 B 64/SL 17 rozhod. o statut. orgánu - zápis z MVH Krajský soud v Plzni 20.12.2003 3.11.2008 21.11.2008 3
 B 64/SL 16 účetní závěrka 2007 - rozvaha Krajský soud v Plzni 27.3.2008 24.4.2008 7.5.2008 4
 B 64/SL 15 účetní závěrka 2007 - příloha Krajský soud v Plzni 28.3.2008 24.4.2008 7.5.2008 9
 B 64/SL 14 účetní závěrka 2007 - cash flow Krajský soud v Plzni 27.3.2008 24.4.2008 7.5.2008 1
 B 64/SL 13 účetní závěrka 2007 - výkaz zisků a ztrát Krajský soud v Plzni 27.3.2008 24.4.2008 7.5.2008 2
 B 64/SL 9 účetní závěrka 2006 - výkaz zisků a ztrát Krajský soud v Plzni 28.3.2007 18.4.2007 18.4.2007 2
 B 64/SL 8 účetní závěrka 2006 - rozvaha Krajský soud v Plzni 28.3.2007 18.4.2007 18.4.2007 4
 B 64/SL 12 účetní závěrka 2006 - přehled změn Krajský soud v Plzni 28.3.2007 18.4.2007 18.4.2007 1
 B 64/SL 11 účetní závěrka 2006 - cash flow Krajský soud v Plzni 28.3.2007 18.4.2007 18.4.2007 1
 B 64/SL 10 účetní závěrka 2006 - příloha Krajský soud v Plzni 28.3.2007 18.4.2007 18.4.2007 9
 B 64/SL 7 účetní závěrka 2005 Krajský soud v Plzni 26.6.2006 8.8.2006 9.8.2006 17
 B 64/SL 6 účetní závěrka 2004 Krajský soud v Plzni 29.4.2005 1.7.2005 30.8.2005 20
 B 64/SL 5 účetní závěrka 1997,98,99,2000,2001 Krajský soud v Plzni 1.3.2005 1.3.2005 116
 B 64/SL 4 účetní závěrka 1991,92,93,94,95,96 Krajský soud v Plzni 1.3.2005 1.3.2005 117
 B 64/SL 3 účetní závěrka, výroční zpráva 2003 Krajský soud v Plzni 10.2.2005 10.2.2005 89
 B 64/SL 2 účetní závěrka,


text:
výroční zpráva 2002 Krajský soud v Plzni 10.2.2005 10.2.2005 86
 B 64/SL 1 zakladatelské dokumenty - NEDOLOŽENO Krajský soud v Plzni 0
 Hodnocení BRIGA, a.s.
 Výpis dat pro firmu BRIGA, a.s. obsahuje pouze taková data, která lze dle zákona č. 101/2000 Sb., o ochraně osobních údajů, zveřejňovat i bez souhlasu subjektu těchto údajů.
 výpis firmy BRIGA, a.s., 14706083 na obchodním rejstříku
 výpis firmy BRIGA, a.s., 14706083 na živnostenském rejstříku
 výpis firmy BRIGA, a.s., 14706083 na Datových schránkách
 Briga Neuva, s.r.o. - 24687502 - Praha , Pstružná 821/2
 BRIGA SERVIS a.s. - 25640500 - Praha , Podbabská 1112/13
 BRIGA spol. s r. o. - 41602048 - Brno , Čtvrtě 314/1
 BRIGA, a.s. - 14706083 - Cheb , Svobody 74/30
 BRIGA TEAM s.r.o. - 64835707 - Cheb , Svobody 74/30
 BRIGA-PRAHA s.r.o. - 25738569 - Brandýs nad Labem-Stará Boleslav , Na strouze 869/17


text:
Michal Tuláček: Teorie fikce v novém občanském zákoníku a datové schránky | JINÉ PRÁVO
 Robert Rameš řekl(a)...
 27. 9. 2013 8:54:00
 Situaci podle mě řeší zřízení datové schránky pro nepodnikající fyzickou osobu - člena statutárního orgánu, která bude s úřady komunikovat na základě zákonného zmocnění přes svoji datovou schránku.
 Ale samozřejmě by bylo lepší změnit příslušný zákon s ohledem na odlišný režim jednání za právnické osoby.
 27. 9. 2013 8:56:00
 Procesní předpisy už celkem tradičně upravují jednání právnické osoby odlišně od hmotněprávních předpisů, stejně jako je odlišně upraveno hmotněprávní a procesní zastupení. Trochu opatrnosti je tedy možná na místě i u tvrzením, že pouhá skutečnost, že občanský zákoník nyní říká, že statutární orgán společnost zastupuje, znamená, že v procesních situacích dál nejedná společnost svým statutárním orgánem resp. jeho předsedou. Nevím o tom, že by součástí NOZ byla novela § 21 OSŘ, na který navazuje i SŘ.
 Ale i kdyby ano, podle mne je třeba tuto mezeru překlenout výkladem s přihlédnutím k cíli a smyslu právní úpravy.
 Navíc § 18 odst. 2:
 § 8 odst. 3:
 U datové schránky vím u každého konkrétního přístupového oprávnění, komu bylo zřízeno (např. mně jako statutárnímu orgánu občanského sdružení), tedy vím, která osoba jednání činila, a zda byla osobou podle § 8 odst. 3 či nikoli.
 Nikde nevidím napsáno, že by ho ta osoba musela provést ze své datové schránky.
 27. 9. 2013 21:43:00
 OSŘ samozřejmě bylo nutně uvedeno zákonem 293/2013 Sb. do souladu s rekodifikací, a to včetně §21 OSŘ. V tomto směru lze připustit, že §18 odst.1 300/2008 sb. mohl možná více polopaticky deklarovat příklon k fikční teorii PO a hovořit o jednání za PO. S nepřímou podporou v textu DZ ke zmíněné novele OSŘ (konkrétně §42) je však třeba i nadále beze změn respektovat určitou specialitu zákona 300/2008 Sb., jež i nadále dává možnost (na první pohled přímo, ale ve skutečnosti v nutném zástupení)i právnické osobě provádět úkony vůči orgánu veřejné moci, má-li zpřístupněnu svou datovou schránku a umožňuje-li to povaha tohoto úkonu, prostřednictvím datové schránky, neboť tentýž zákon rovnou stanoví okruh osob (zástupců), jejichž jednání bude přičítáno PO a tím i jej předurčuje k možnému naplnění (procesních) podmínek §21 a §42 OSŘ. Martin Cach
 2. 10. 2013 16:23:00
 Souhlasím s Janem Slaninou...
 Právo je uměle vytvořený systém, který by neměl mít jiné (vedlejší) účinky, než ty zamýšlené.
 Pokud je možné takové nechtěné účinky vyvodit (což se stává často), ale přitom je jen trochu možný výklad opačný (které takové nechtěné účinky nepřipustí), je třeba takové účinky odmítnout a výklad normy, který takové účinky může přivodit, nepřipustit. Toť vše.
 Zamýšleným účinkem NOZ jistě nebylo de facto znemožnit uživání datových schránek právnickými osobami.
 Proto je výklad důsledků NOZ nastíněný autorem nejspíše právně pozitivisticky správný, ale zcela jistě by neměl být akceptován jakýmkoliv rozumným soudcem.
 /řestože je tedy úvaha
 4. 12. 2013 17:55:00


text:
ROZVRH PRÁCE MĚSTSKÉHO SOUDU V PRAZE PRO ROK PDF
 ROZVRH PRÁCE MĚSTSKÉHO SOUDU V PRAZE PRO ROK 2016
 Download "ROZVRH PRÁCE MĚSTSKÉHO SOUDU V PRAZE PRO ROK 2016"
 1 Spr 3030/2015 ROZVRH PRÁCE MĚSTSKÉHO SOUDU V PRAZE PRO ROK 2016 (úplné znění s účinností od ) V Praze dne 15. prosince 2015 JUDr. Libor Vávra předseda soudu 1
 2 Obsah 1. Úvodní část Státní správa soudu Správa soudu Občanskoprávní úsek Obecná část (výklad a komentář) Tabulková část (přehled soudních oddělení) Občanskoprávní úsek agenda obchodní, insolvenční a veřejných rejstříků Obecná část (výklad a komentář) Tabulková část (přehled soudních oddělení) Úsek trestní Obecná část (výklad a komentář) Tabulková část (přehled soudních oddělení) Úsek správního soudnictví Obecná část (výklad a komentář) Tabulková část (přehled soudních oddělení) Přehled zkratek
 3 1. Úvodní část Pracoviště Městského soudu v Praze Praha 2, Spálená 2 Praha 2, Slezská 9 Praha 1, Hybernská 18 Praha 9, Sokolovská 867/284 agenda občanskoprávní a trestní (I. stupňová i odvolací) agenda občanskoprávní - obchodní K, Kv, Ins, Cm, ICm, ECm, EPR, Ro, Sm, agenda občanskoprávní I. stupňová (32C/EC, 34C/EC, 37C/EC), veřejný rejstřík fyzických a právnických osob agenda správního soudnictví centrální spisovna Pracovní doba pondělí úterý středa čtvrtek pátek 7.30 hod hod hod hod hod hod hod hod hod hod. Pracovní doba rozvržená pro insolvenční řízení: po celou pracovní dobu 3
 4 Doba určená pro styk s veřejností pondělí úterý středa čtvrtek pátek hod hod hod hod hod Speciální úprava doby určené pro styk s veřejností: pokladna (pracoviště Spálená a Slezská) Pondělí hod hod. úterý hod hod. středa hod hod. čtvrtek hod hod. pátek hod hod. Pokladna pracoviště Spálená zajišťuje prodej kolků. Pokladna pracoviště Slezská je otevřená pro složení jistoty k návrhům na předběžná opatření po celou pracovní dobu. agenda znalců a tlumočníků (pracoviště Spálená) pondělí hod hod. úterý hod. středa hod hod. čtvrtek hod. pátek hod. 4
 5 centrální spisovna (pracoviště Sokolovská) pondělí 8: hod hod. středa 8: hod hod. Návštěvní dny občanů u předsedy soudu a jeho místopředsedů: po předchozím objednání v pracovní době. 5
 6 2. Státní správa soudu předseda soudu - JUDr. Libor Vávra vykonává státní správu dle 126 zák. č. 6/2002 Sb., o soudech a soudcích, řídí správu soudu řídí personální agendu soudců ( 126 odst. 4 písm. b/ cit. zák.), dále řídí personální záležitosti justičních čekatelů a záležitosti přísedících řídí úsek vnitřního auditu řídí bezpečnostní odbor řídí justiční stráž předkládá Nejvyššímu soudu ČR a Nejvyššímu správnímu soudu podněty ke sjednocování rozhodování soudů ( 32 odst. 1 cit. zák.) vyřizuje stížnosti dle 170 cit. zák. a přiděluje tuto agendu k vyřízení organizuje výběrová řízení soudních funkcionářů v obvodu působnosti Městského soudu v Praze určuje osoby pro funkce insolvenčního správce (předběžného správce, zvláštního insolvenčního správce, zástupce insolvenčního správce a odděleného insolvenčního správce) dle 25 an. zák. č. 182/2006 Sb., v posledním znění rozhoduje o přikázání incidenčního sporu dle 160 zák. č. 182/2006 Sb., v posledním znění v době nepřítomnosti zastupují předsedu soudu při určování insolvenčních správců a přikazování incidenčních sporů dle 160 zák. č. 182/2006 Sb., v posledním znění,


text:
místopředsedové soudu v tomto pořadí: 1) JUDr. Simona Bradáčová 2) Mgr. Michal Výtisk 3) Mgr. Viktor Sedlák 4) JUDr. Alena Deréová 5) Mgr. Hynek Zoubek Předseda soudu pověřuje místopředsedy Městského soudu v Praze podle ust. 121 odst. 3 zák. č. 6/2002 Sb. ve znění předpisů doplňujících výkonem státní správy následovně: 6
 7 místopředseda pro věci občanskoprávní - Mgr. Viktor Sedlák řídí a kontroluje agendu v soudních odděleních 14 Co, 16 Co, 19 Co, 21 Co, 22 Co, 23 Co, 24 Co, 25 Co, 28 Co, 51 Co, 62 Co a 91 Co, v senátních věcech Nc vyřizovaných těmito soudními odděleními, s výjimkou věcí agendy E, NcEx, EXE a Ex, a dále agendu UL kontroluje občanskoprávní agendu u Obvodních soudů pro Prahu 2, 6 a 10 s výjimkou věcí výkonu rozhodnutí a exekucí vyřizuje stížnosti v této agendě v tomto rozsahu vyřizuje podání, jejichž obsahem je nesouhlas se způsobem vyřízení stížnosti v téže věci, vyřizované předsedy obvodních soudů určuje jiného soudce namísto soudce, který oznámil důvod své podjatosti dle 15 odst. 2 o.s.ř. ve věcech soudních oddělení v jeho působnosti spolupracuje s personálním odborem v záležitostech justičních čekatelů a soudců spolupracuje s předsedou soudu a vedoucí personálního odboru v personální agendě soudců, čekatelů a asistentů informuje předsedu soudu o nejednotné judikatuře soudů předkládá předsedovi soudu návrhy na sjednocení rozhodování soudů z občanskoprávního úseku dle 32 odst. 1 zák. č. 6/2002 Sb., ve znění pozdějších předpisů zpracovává návrhy vyjádření k obecným otázkám s dopadem na občanskoprávní úsek (s výjimkou vyjádření ke konkrétním rozhodnutím) ve vztahu k Ministerstvu spravedlnosti ČR, Nejvyššímu soudu, Advokátní komoře, Notářské komoře; připravuje stanoviska k předloženým návrhům řídí evidenci judikatury občanskoprávního úseku zastupuje předsedu soudu místopředsedkyně pro věci občanskoprávní - JUDr. Alena Deréová řídí a kontroluje agendu v soudních odděleních 15 Co, 36 Co, 53 Co, 54 Co, 58 Co, 64 Co, 68 Co a 70 Co a v senátních věcech Nc vyřizovaných těmito senáty, dále agendu ve věcech E, NcEx, EXE a Ex rozhodovanou všemi soudními odděleními Co (s výjimkou soudního oddělení 30 Co), agendu soudních oddělení 26 C, 27 C, 31 C/EC, 33 C, 65 C, 66 C/EC a agendu žalob pro zmatečnost ve věcech Co a C kontroluje občanskoprávní agendu u Obvodních soudů pro Prahu 1, 7 a 9 kontroluje agendu výkonu rozhodnutí a exekucí v obvodu Městského soudu v Praze 7
 8 vyřizuje stížnosti v této agendě v tomto rozsahu vyřizuje podání, jejichž obsahem je nesouhlas se způsobem vyřízení stížnosti v téže věci, vyřizované předsedy obvodních soudů určuje jiného soudce namísto soudce, který oznámil důvod své podjatosti dle 15 odst. 2 o.s.ř. ve věcech soudních oddělení v její působnosti řídí a kontroluje agendu znalců a tlumočníků zajišťuje realizaci zák. č. 148/1998 Sb., ve znění pozdějších předpisů, o ochraně utajovaných skutečností a předpisů souvisejících místopředseda pro věci občanskoprávní - Mgr. Hynek Zoubek řídí a kontroluje agendu v soudních odděleních 11 Co, 12 Co, 13 Co, 17 Co, 18 Co, 20 Co, 29 Co, 30 Co, 35 Co, 39 Co, 55 Co, 69 Co a 72 Co,


text:
v senátních věcech Nc vyřizovaných těmito soudními odděleními, s výjimkou věcí agendy E, NcEx, EXE a Ex (což neplatí v případě soudního oddělení 30 Co), a v samosoudcovských věcech Nc agenda občanskoprávní, vyjma oddílů předběžná opatření a zajištění důkazů kontroluje občanskoprávní agendu u Obvodních soudů pro Prahu 3, 4, 5 a 8 s výjimkou věcí výkonu rozhodnutí a exekucí vyřizuje stížnosti v této agendě v tomto rozsahu vyřizuje podání, jejichž obsahem je nesouhlas se způsobem vyřízení stížnosti v téže věci, vyřizované předsedy obvodních soudů určuje jiného soudce namísto soudce, který oznámil důvod své podjatosti dle 15 odst. 2 o.s.ř. ve věcech soudních oddělení v její působnosti organizuje agendu výchovy a vzdělávání soudců, čekatelů, asistentů a odborného aparátu na úseku občanskoprávním u Městského soudu v Praze i u soudů obvodních řídí a kontroluje agendu žádostí dle zákona č. 106/1999 Sb. rozhoduje o posečkání s úhradou soudního poplatku a jeho odpisech podle 156 a násl. zák. č. 280/2009 Sb., daňový řád, a o odvoláních podaných proti rozhodnutí předsedů obvodních soudů v této agendě na úseku občanskoprávním rozhoduje o žádostech o stanovení úroku z vratitelného přeplatku podle 10a odst. 2 zákona č. 549/1991 Sb., ve znění pozdějších předpisů, a o opravných prostředcích podaných ve věci úroků z vratitelného přeplatku vydaných soudy I. stupně 8
 9 místopředseda pro věci občanskoprávní agenda obchodní, veřejných rejstříků - Mgr. Michal Výtisk řídí agendu veřejných rejstříků fyzických a právnických osob, agendu Cm a ECm, EVCm a CEPR s vyřizujícími soudci: JUDr. Simona Bradáčová, JUDr. Zuzana Ciprýnová, JUDr. Zuzana Čížková, JUDr. Lenka Dolejšová, JUDr. Helena Felcmanová, Mgr. Karel Hanuš, JUDr. Alena Hrdličková, JUDr. Michaela Janoušková, JUDr. Irena Karpíšková, JUDr. Jitka Kitličková, JUDr. Gabriela Kučerová, JUDr. Růžena Kučerová, JUDr. Hana Kynštetrová, JUDr. Jana Lukešová, JUDr. Kateřina Malíková, JUDr. Milada Mašinová, JUDr. Naděžda Miková, JUDr. Helena Nebesařová, JUDr. Nataša Reichlová, JUDr. Dana Svačinová, JUDr. Jaroslav Šátral, JUDr. Irena Štefková, JUDr. Marie Tegérová, JUDr. Monika Vacková, JUDr. Ivana Zelníčková, JUDr. Jarmila Zemánková, agendu Nc vyřizuje stížnosti v celé této agendě v uvedeném rozsahu zpracovává vyjádření k obecným otázkám a legislativním návrhům s dopadem na obchodní úsek zajišťuje výchovu a vzdělávání soudců a vyšších soudních úředníků obchodního úseku předkládá předsedovi soudu návrhy na sjednocení rozhodování soudců z obchodního úseku dle 32 odst. 1 zákona č. 6/2002 Sb. ve znění pozdějších předpisů zastupuje předsedu soudu v tomto rozsahu, jinak dle pověření rozhoduje o žádostech o stanovení úroku z vratitelného přeplatku podle 10a odst. 2 zákona č. 549/1991 Sb., ve znění pozdějších předpisů, v jím řízených soudních odděleních místopředsedkyně pro věci občanskoprávní agenda obchodní, insolvenční JUDr. Simona Bradáčová řídí agendu K, Kv, Ins, ICm, agendu Sm s vyřizujícími soudci: JUDr. Kamila Balounová, JUDr. Aleš Bartoš, JUDr. Jarmila Hanuliaková, JUDr. Hana Homolová, JUDr. David Hovorka, JUDr. Pavel Janout, Mgr. Věra Motlitbová, JUDr. Jana Pečánková, JUDr. Pavol Pikna, JUDr. Jiří Rada, JUDr. Jaroslav Suchý, JUDr. Zuzana Svobodová, JUDr. Jitka Šťastná, JUDr. Petr Vaňous, JUDr. Margita Víšková, JUDr. Michaela Wenzlová, JUDr. Marika Blažková, JUDr. Jindřiška Dohnalová, JUDr. Kateřina Doležalová, JUDr. Jindřich Jabornický, JUDr. Ivana Knapová, JUDr. Petra Kotrlíková,


text:
JUDr. Radim Novotný, JUDr. Ludmila Šimůková, JUDr. Daniel Šťastný, Mgr. Michal Výtisk, a agendu C/EC/Nc vyřizovanou soudci: JUDr. Alena Červená, JUDr. Jaroslava Lobotková, JUDr. Dagmar Stamidisová vyřizuje stížnosti v celé této agendě 9
 10 rozhoduje ve věcech seznamu správců konkursní podstaty připravuje pro předsedu soudu podklady pro určení insolvenčních správců (předběžných správců, zvláštních insolvenčních správců, zástupců insolvenčního správce a oddělených insolvenčních správců) podle 25 zákona č. 182/2006 Sb. zajišťuje realizaci zákona č. 148/1998 Sb., o ochraně utajovaných skutečností a předpisů souvisejících na obchodním úseku v uvedeném rozsahu zpracovává vyjádření k obecným otázkám a legislativním návrhům s dopadem na obchodní úsek zastupuje předsedu soudu v tomto rozsahu, jinak dle pověření rozhoduje o žádostech o stanovení úroku z vratitelného přeplatku podle 10a odst. 2 zákona č. 549/1991 Sb., ve znění pozdějších předpisů, v jí řízených soudních odděleních místopředseda pro věci trestní - Mgr. Jan Kadlec koordinuje práci všech soudců a oddělení trestního úseku, včetně personálních záležitostí zajišťuje realizaci zákona o ochraně utajovaných informací a bezpečnostní způsobilosti a předpisů s ním souvisejících řídí práci senátů 1 T, 2 T, 3 T, 4 T, 10 T, 40 T, 41 T, 42 T, 43 T, 45 T, 46 T, 47 T, 48 T, 49 T, 56 T, 57 T, 63 T a Tm a 73 T vyřizuje stížnosti v této agendě zajišťuje dohledovou a kontrolní činnost ve vztahu k trestnímu úseku obvodních soudů pro Prahu 1, 2, 3, 7 a 10, vyřizuje stížnosti v této agendě, včetně nesouhlasu s vyřízením stížnosti předsedou obvodního soudu spolu s předsedou kontrolního a evidenčního senátu řídí činnost kontrolního a evidenčního senátu vede evidenci dosažitelností a pohotovostí zastupuje předsedu soudu a z jeho pověření vykonává další činnosti místopředseda pro věci trestní - JUDr. Jaroslav Cihlář zajišťuje evidenci literatury a judikatury, vytváření vnitřní judikatury soudu a chod evidenčního senátu, organizačně zajišťuje plnění instrukce o vytváření soudní judikatury předkládá předsedovi soudu návrhy na sjednocení rozhodování soudů dle 32 odst. 1 zák. č. 6/2002 Sb., ve znění pozdějších předpisů předkládá předsedovi soudu a místopředsedovi Mgr. Kadlecovi přehledy mediálních věcí, které napadly a které budou projednávány v následujícím období 10
 11 řídí práci senátů 5 To, 6 To, 7 To, 8 To, 9 To, 44 To, 61 To a 67 To + Tmo + Rodo + Ult + 71 T vyřizuje stížnosti v této agendě zajišťuje dohledovou a kontrolní činnost ve vztahu k trestnímu úseku obvodních soudů pro Prahu 4, 5, 6, 8 a 9, vyřizuje stížnosti v této agendě, včetně nesouhlasu s vyřízením stížnosti předsedou obvodního soudu zajišťuje výchovu a vzdělávání soudců, VSÚ a administrativy Obvodních soudů pro Prahu 1-10 a Městského soudu v Praze na úseku trestním místopředseda pro věci správní - Mgr. Aleš Sabol vyřizuje stížnosti v této agendě řídí evidenci judikatury a literatury na správním úseku zpracovává vyjádření k obecným otázkám a legislativním návrhům s dopadem na správní úsek zajišťuje výchovu a vzdělávání správních soudců předkládá předsedovi soudu návrhy na sjednocení rozhodování na správním úseku ( 32 odst. 1 zák. č. 6/2002 Sb. ve znění pozdějších předpisů určuje jiného soudce