text:
Prováděcí nařízení Komise (EU) 2017/929 ze dne 31. května 2017, kterým se stanoví odchylka od nařízení Rady (ES) č. 1967/2006, pokud jde o minimální vzdálenost od pobřeží a minimální hloubku moře pro lodní nevody lovící v teritoriálních vodách Řecka
 Tento náhled textu slouží k rychlé orientaci. Formátovaný text a další informace k předpisu nařízení 929/2017/EU najdete na stránkách systému Eurlex, který je provozovaný Evropskou unií.
 PROVÁDĚCÍ NAŘÍZENÍ KOMISE (EU) 2017/929
 kterým se stanoví odchylka od nařízení Rady (ES) č. 1967/2006, pokud jde o minimální vzdálenost od pobřeží a minimální hloubku moře pro lodní nevody lovící v teritoriálních vodách Řecka
 s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1967/2006 ze dne 21. prosince 2006 o opatřeních pro řízení udržitelného využívání rybolovných zdrojů ve Středozemním moři (1), a zejména na čl. 13 odst. 5 uvedeného nařízení,
 Komise dne 2. června 2016 obdržela žádost Řecka o odchylku od čl. 13 odst. 1 prvního pododstavce nařízení (ES) č. 1967/2006 pro používání tradičních lodních nevodů k lovu modráka ostronosého (Spicara smaris) a očnatce štíhlého (Boops boops) v řeckých teritoriálních vodách.
 Žádost se týká rybolovných činností, které již Řecko povolilo, a týká se plavidel, která působí v rybářském sektoru po více než pět let a provozují činnost podle plánu řízení přijatého Řeckem.
 Odchylku požadovanou Řeckem a související návrh plánu řízení posoudil v září 2016 Vědeckotechnický a hospodářský výbor pro rybářství (VTHVR).
 Řecko přijalo ministerským rozhodnutím (6719/146097/29–12–2016) v souladu s čl. 19 odst. 2 nařízení (ES) č. 1967/2006 ze dne 29. prosince 2016 plán řízení (dále jen „řecký plán řízení“).
 Odchylka, o niž Řecko požádalo, je v souladu s podmínkami stanovenými v čl. 13 odst. 5 a 9 nařízení (ES) č. 1967/2006.
 Jedná se zejména o specifická zeměpisná omezení, která jsou dána jak odlišnou morfologickou strukturou Řecka, která se skládá z mnoha ostrovů rozložených v různých mořích, tak prostorovým rozšířením cílových druhů, které se vyskytují výhradně v některých specifických lokalitách a zónách v pobřežních oblastech v hloubce menší než 50 m. Loviště jsou proto omezená.
 Rybolov nelze provádět pomocí jiných zařízení, protože pouze lodní nevody mají technické vlastnosti nezbytné pro provádění tohoto druhu rybolovu.
 Tento rybolov kromě toho nemá významný dopad na mořské prostředí, neboť lodní nevody jsou velmi selektivní lovná zařízení, nedotýkají se mořského dna a nemohou být provozována nad dnem porostlým mořskými řasami druhu Posidonia oceanica.
 Žádost se vztahuje na 244 plavidel uvedených v příloze 5 plánu řízení upravujícího provoz tradičních lodních nevodů v řeckých vodách. Odchylka požadovaná Řeckem se proto v porovnání s velkou oblastí rozmístění loďstva lodních nevodů, které představuje zhruba 1,5 procent veškerého řeckého rybářského loďstva a 1 697,72 hrubé prostornosti (GT), týká omezeného počtu plavidel.
 Tato plavidla jsou uvedena na seznamu, který byl oznámen Komisi v souladu s čl. 13 odst. 9 nařízení (ES) č. 1967/2006.
 Řecké ministerské rozhodnutí a plán řízení zaručují, že v souladu s čl. 13 odst. 9 nařízení (ES) č. 1967/2006 již nedojde k dalšímu zvýšení intenzity rybolovu.
 Dotyčné rybolovné činnosti splňují požadavky čl. 4 odst. 1 prvního pododstavce nařízení (ES) č. 1967/2006, který zakazuje rybolov nad uvedenými


text:
stanovišti. Lodní nevody jsou skutečně taženy ve vodním sloupci a nedotýkají se mořského dna. Dokončené mapování dna porostlého mořskými řasami druhu Posidonia oceanica v řeckých teritoriálních vodách navíc přispívá k ochraně těchto mořských řas.
 Pokud jde o požadavek souladu s čl. 9 odst. 3, kterým se stanoví minimální velikost ok, Komise bere na vědomí, že vzhledem k tomu, že jsou dotyčné rybolovné činnosti vysoce selektivní, mají jen nepatrný dopad na mořské prostředí a nejsou dotčeny ustanoveními čl. 4 odst. 5, Řecko v souladu s čl. 9 odst. 7 nařízení (ES) č. 1967/2006 povolilo ve svém plánu řízení odchylku od těchto ustanovení.
 Dotyčné rybolovné činnosti se provádějí ve velmi malé vzdálenosti od pobřeží, a nenarušují proto činnosti jiných plavidel.
 Plán řízení zajišťuje, aby byly úlovky druhů uvedených v příloze III nařízení (ES) č. 1967/2006 minimální, protože cílovými druhy jsou modrák ostronosý (Spicara smaris) a očnatec štíhlý (Boops boops), které nejsou v příloze III nařízení (ES) č. 1967/2006 uvedeny a tyto rybolovné činnosti jsou vysoce selektivní.
 Rybolovné činnosti jsou vysoce selektivní a nezaměřují se na hlavonožce.
 Plán řízení zahrnuje opatření na sledování rybolovných činností, splňuje tedy podmínky stanovené v článku 14 nařízení Rady (ES) č. 1224/2009 (2).
 Řecký plán řízení zahrnuje opatření na sledování rybolovných činností, jak je uvedeno v čl. 13 odst. 9 třetím pododstavci nařízení (ES) č. 1967/2006.
 Požadovaná odchylka by proto měla být udělena.
 Řecko by mělo Komisi v pravidelných intervalech podávat zprávy v souladu s plánem sledování stanoveným v řeckém plánu řízení.
 Omezené trvání odchylky umožní zajistit včasná nápravná řídicí opatření, pokud zpráva Komisi poukáže na špatný stav ochrany lovených populací, a zároveň poskytne prostor pro rozšíření vědeckého základu pro kvalitnější plán řízení.
 1. Ustanovení čl. 13 odst. 1 nařízení (ES) č. 1967/2006 se nepoužije na lov modráka ostronosého (Spicara smaris) a očnatce štíhlého (Boops boops) lodními nevody v teritoriálních vodách Řecka.
 2. Lodní nevody uvedené v odstavci 1 používají plavidla:
 nesoucí registrační číslo uvedené v příloze 5 řeckého plánu řízení;
 působící v rybářském sektoru po více než pět let a
 mající oprávnění k rybolovu a provozující činnost podle plánu řízení přijatého Řeckem v souladu s článkem 19 nařízení (ES) č. 1967/2006.
 Plán sledování a zpráva
 Řecko předloží Komisi zprávu vypracovanou podle plánu sledování stanoveného v plánu řízení.
 Použije se na období tří let ode dne vstupu tohoto nařízení v platnost.

type: other


text:
Maturitní otázky, materiály pro studenty: 05/12/09
 Psychické procesy(paměť)
 • zástupci : Ebinghaus, Barler
 • má 3 fáze
 : a/ zapamatování = kódování
 : b/ uchování = retence
 : c/ vybavení = reprodukce
 • soubor psychických procesů umožňujících zapamatování, uchování a vybavení informací
 • modely paměti
 : a/ senzorická -> A. echoická
 B. ikonická
 : b/ krátkodobá -> operativní
 : c/ dlouhodobá -> pasivní, proces zpevnění = konsolidace, nastává po 30 minutách
 -> A. záměrná
 B. beděčná
 -> I. mechanická
 II. sémantická
 -> 1. deklarativní = explicitní
 2. procedurální = implicitní
 • zapomínání
 : úbytek informací z paměti, je závislé na motivaci a věku, prevencí je opakování
 : zapomínáme informace nezajímavé, kterým nerozumíme nebo je nepoužíváme
 Psychické procesy-řeč/vůle
 • slouží k vzájemnému dorozumívání, těsně souvisí s myšlením, vyjadřuje naše myšlenky
 • má stránku
 : a/ obsahovou -> to, co říkáme
 : b/ formální -> jak sdělení říkáme
 • forma řeči
 : a/ vnitřní -> slouží našemu myšlení, při složitém problému někdy bezděčně
 přecházíme k řeči vnější
 : b/ vnější -> mluvená řeč
 • chtění dosáhnout určitého cíle
 : 1/ stanovení cíle
 : 2/ volba prostředků
 : 3/ realizace
 • souhrn všech skutečností, které podporují nebo tlumí jedince, aby něco konal, či nekonal
 • motiv : jedna pohnutka aktivující jednání
 • druhy motivace
 : a/ vnější -> vychází z vnějšího prostředí, zdrojem je pobídka
 : b/ vnitřní -> vychází z nás samotných, zdrojem je potřeba
 • druhy potřeb
 : a/ primární -> základní, vrozené, tzv. pudy, potřeba zachování sebe (jídlo, voda, kyslík, teplo,...), potřeba zachování rodu (zplození a péče o potomstvo)
 : b/ sekundární -> druhotné, psychosociální, potřeba sebeprosazení, bezpečí, společnosti, agresivity, péče o druhé
 - představy
 • představivost : schopnost vytvářet představy
 • představa : názorně zobrazuje předmět nebo děj nepůsobící v přítomném okamžiku na naše smyslové orgány
 • představy jsou někde na cestě mezi vnímáním a myšlením
 • rozdíl mezi vjemem a představou
 : představa méně zřetelná, představa obsahově chudší, představa má nepřesnou lokalizaci do prostoru
 • druhy představ
 : zrakové, sluchové, čichové, chuťové, pohybové, hmatové
 • a/paměťové : reprodukují to, co jsme už někdy vnímali
 • b/fantazijní : jde o vytváření nových představ
 - myšlení
 : a/ praktické
 : b/ názorné
 : c/ abstraktní
 • je spjato s vnímáním, pamětí, představami a řečí
 • pojem : vyjádření podstatných a obecných znaků jevu, vyjadřuje se slovem
 • pro myšlení je důležité přecházet od pojmů k představám
 • 1) logické myšlení : dává pravdivé/nepravdivé výstupy, deduktivní
 2) heuristické : vhled do věcí, snažíme se najít správnou kombinaci souvislostí, nezaručují
 nalézt pravdu/nepravdu
 • myšlenkové operace
 : jde o dílčí myšlenkové procesy
 : a/ řazení -> důležité hlavně pro číselné řady
 : b/ třídění -> třídění věcí podle určitého klíče
 : c/ srovnávání = komparace -> zjišťování podobných a rozdílných znaků
 : d/ analýza -> myšlenkové dělení celku na části
 : e/ syntéza -> myšlenkové sjednocování částí do celku, vratná operace k analýze
 : f/ abstrakce -> vyčleňuje podstatné a obecné vlastnosti, ponecháváme stranou jedny znaky
 : g/ konkretizace -> přecházení od obecných


text:
pojmů ke konkrétním věcem
 : h/ zobecnění -> hledání společných znaků skupiny, třídy, jevů
 : i/ indukce ->vyvozování obecného závěru na základě znalostí jednotlivých faktorů
 : j/ dedukce -> odvozování zvláštního případu z obecného
 Psychické procesy(vnímání)
 • poznáváme to, co v přítomném okamžiku působí na naše orgány
 • přináší nám nové informace o vnějším i vnitřním světě
 • vjem : celý předmět, který vnímáme
 • počitek : část vjemu
 • analyzátor : smyslový orgán plus nervy, které vedou informaci do mozkového ústředí, umožňuje vnímání
 • adaptace na podněty : přizpůsobení se na různé podněty, někdy je přizpůsobení delší jindy kratší, záleží na druhu podnětu
 • výběrovost vnímání : organismus se brání množství podnětů, určité věci vnímáme zřetelněji (figury) a v dané chvíli ostatní věci méně zřetelně (pozadí), figura s pozadím se může střídat, u každého člověka jinak rychle
 • smyslové klamy : jsou to zkreslené vjemy, realita není taková, jak ji vnímáme
 • a) biblické
 : šabat -> slaví se každou sobotu, pro Židy den odpočinku, začíná v pátek po západu slunce
 : pesach -> slaví se od 15. do 22. nisanu (březen/duben), tzv. překročení, vzpomínka Židů na vysvobození ze zajetí, nesmí jíst nic kvašeného, pečou nekvašené chleby macesy, při večeři předčítají příběh o vysvobození
 : šavuot -> slaví se sedm týdnů po ukončení pesachu, svátek poděkování za úrodu, připomínají si převzetí desatera, putovní svátek: roš hašana -> slaví se 1. tišri (polovina září), připomínka stvoření světa, den Troubení, troubí na beraní roh šofar, tím začíná 10 dnů pokání
 : jom kipur -> poslední den pokání roš hašana, den smíření s bližními a Bohem
 : sukot -> 15. – 21. tišri, svátek stánků, má připomínat jak Izraelité putovali pouští, Židé v této době bydlí v sukách, které si staví, poutní svátek, děkují za úrodu
 : simchat tora -> slaví se 22. tišri, svátek radosti z tóry, v synagoze se dokončuje dočítání tóry a začíná se znovu od začátku
 • b) nebiblické
 : chanuka -> 25. kislev – 2. tevet (prosinec), svátek znovuzasvěcení jeruzalémského chrámu, Židé dávají dětem dárky, zapaluje se svícen Menora
 : purim -> 14. addar (únor/březen), svátek losů, čtou knihu Ester, pije se víno, připomínka vyhlazení Židů, obdarovávají chudé
 : 9. av -> červenec, svátek smutku, připomínka zničení jeruzalémského chrámu a povstání Bar Kochby a vypovězení Židů z Anglie a Španělska, drží půst
 : 5. ijar -> duben, den Nezávislosti, připomínka vzniku Izraele
 : jom hašoa -> 27. nisanu (duben), připomínka vyhlazení Židů za 2. světové války
 - vzniklo v 1. století n. l., je spojené s osobou Ježíše Krista (zakladatel), o kterém věří, že byl vtěleným Bohem
 - Ježíš Kristus během svého života kolem sebe shromáždil skupinku lidí, kteří se stali zakladateli křesťanské církve, která se brzo rozšířila po celé Římské říši, díky apoštolovi Pavlovi z Tarsu
 - po rozpadu říše přijaly křesťanství i národy, které do Evropy přišly
 - základní knihou je Bible, která se dělí na
 • a) starý zákon
 • b) nový zákon : popisuje život Ježíše Krista a první křesťanskou církev
 - věří


text:
v jednoho Boha, který se projevuje ve 3 podobách (Otec, Syn a Duch svatý), boží trojici promýšlí ve 4. století myslitel sv. Augustin
 - křesťanem se stává ten, kdo je pokřtěn na základě víry a když přijme křest, stává se automaticky členem křesťanské obce, v jejímž čele stojí biskup, který má spolupracovníky (kněze a jáhny)
 - v 5. století vznikaly starobylé východní církve (Etiopie, Arménie, Indie,...)
 - ve 4. století vzniká hnutí asketů a poustevníků, vzorem poustevnictví se stal Antonín Veliký
 - ve 4. století vznikaly kláštery, pro ně formuloval první řehole Bazil Veliký a Benedikt z Nursie
 - František z Assisi formuluje život západních křesťanů
 - Ignác z Loyoly rozvíjel římskokatolickou církev
 - mnišství je přístupné všem, kdo na sebe vezme závazek chudoby, čistoty a poslušnosti
 - od poloviny 16. století začaly vznikat tzv. kongregace
 - východní pravoslavné křesťanství je tvořeno 15 samostatnými církvemi
 - centralistickou strukturu církve symbolizoval římský biskup, který byl nástupem ježíšova učedníka Petra
 - na konci 11. století byl biskup nazýván papežem
 - uspořádání západní církve bylo podpořeno scholastikou, její vrchol představuje Tomáš Akvinský
 - v 16. století vznikl protestantismus, církev čelila reformním hnutím
 - na tridentském koncilu církev nově formulovala svou nauku a učinila změny ve zřízení
 - vzniká katolicismus (prvotní, nerozdělené křesťanství, akceptuje existenci nekatolických církví)
 - křesťanů je 1,6 miliard, z toho římskokatolická církev má 1 miliardu, protestantů je 400 miliónů a pravoslavných 200 miliónů
 - ve 20. století se zformulovalo ekumenické hnutí : pokouší se přispívat k respektu a spolupráci mezi jednotlivými církvemi
 - největší význam pro mystiku měl mnich Bernard z Clavirvaux, současnicí byla abatyše Hildegarda
 - Johann Eckhart připravil cestu mystice z klášterů do všedního života
 - zakladatelem je Muhammad zhruba v 6. století n. l., byl přesvědčen o svém poslání proroka Alláhova
 - cílem bylo změnit mravní a náboženské postavení arabských krajanů
 - jejich učení vložili do Koránu (ten má 114 súr), sestavil ho po smrti Mohameda tajemník Zaid
 - Hadith : řeči proroka, jsou vázány v tzv. sunnách
 - Mohamed zdůrazňuje 3 věci
 • víru v jednoho Boha, Alláh je jediný pán, zamítá Trojici
 • svůj prorocký úřad, ve kterém překládá věřícím Alláhovo zjevení
 • poslední soud
 - učení a praxe islámu spočívá na 5 pilířích
 • 1) vyznání víry : vyznávám, že není boha kromě Alláha a Mohamed je jeho posel
 • 2) motlitba : 5krát denně po očištění, v mešitě směrem k Mekce
 • 3) almužna : odstraňuje se jí sociální nespravedlnost a tvrdost
 • 4) půst : vychovává k houževnatosti a trpělivosti
 • 5) pouť do Mekky : alespoň jedenkrát za život
 - vyvinula se tzv. islámská republika, kde právo z Koránu tvoří základ práva státního
 - islám se rozdělil na dva směry
 • a) sunnité : trvají na volbě chálífa, považují se za pravověrné muslimy, tvoří je 90% muslimů, uznávají prorokovy tradice, Korán a sunnu
 • b) šíité : trvají na dědictví chálífa od předků, vedoucí úlohu má vzdělaný vykladač Koránu immán, pěstují úctu ke světcům, jsou radikálnější, tvoří je 10% muslimů, mají


text:
ještě 6. pilíř (džihádskou svatou válku)
 - označení pro celou židovskou kulturu, pochází ze jména jahahud
 - Židé pochází z oblasti Kanán
 - za zakladatele je považován Mojžíš, který vysvobodil Židy z otroctví z Egypta
 - Mojžíš přijímá na hoře Sinaj od Boha Desatero
 - judaismus je prvním monoteistickým náboženstvím
 - základní knihou judaismu je Tanach, dělí se na 3 části
 • a) tóra : pět knih Mojžíšových
 • b) neviim : proroci
 • c) ketubim : spisy
 - tóra byla studována ústní tradicí, v 6. století byla sepsána a nazvána talmud, dělí se na
 • a) mišna : ústní zákon, učení mudrců z prvních 2 století
 • b) gemara : komentář k mišně
 - tóra a mišna spolu obsahují 613 příkazů, kterými se řídí Židé
 - Židé měli jeden chrám, který v r. 70 zničili Římané
 - žijí v diaspoře, jsou rozptýleni po celém světě
 - novými centry se staly synagogy, kolem kterých se shromažďují židovské komunity kehily, v jejich čele stojí rabínové
 - hebrejský letopočet se počítá od stvoření světa (asi 3761 př. n. l.)
 - židovský rok začíná 1. tišri (polovina září)
 - cílem buddhistů je nirvána, což je místo vykoupení, osvobození, dosahuje se dokonalým osvícením-probuzením, nebo v okamžiku smrti, vede k tomu osmidílná cesta středu
 - pokud člověk nedosáhne úplného osvobození, nachází se v nekonečném koloběhu znovuzrozování, cílem Buddhova učení bylo vysvobození z tohoto koloběhu života a utrpení (nirvána)
 - Buddhovo učení se také nazývá tzv. plavidlo, následovat ho znamená přeplout řeku života
 - a) teravádový buddhismus – jižní (Hinajána = malá cesta, malé vozidlo)
 • navazuje na původní Buddhovo učení, je starší
 • ideálem pro něj je buddhistický mnich arhat
 • je to naslouchající buddhismus, k osvobození je možno dospět stálou meditací
 • rozšířený hlavně v Barmě
 - b) mahajánový buddhismus – severní (Mahajána = velké vozidlo, velká cesta)
 • vyvinul se okolo r. O, byl asi ovlivněn raným křesťanstvím
 • nabídl nové možnosti vysvobození
 • má výraznější náboženské rysy : pojetí nejvyšší a věčné bytosti přesahující tento svět, boddhisatva (probuzená bytost, která se blíží k nirváně), víra ve spasení, nauka o duši, místo nirvány je zde nebe a peklo, motlitba a vyzývání bohu, zavádí znovu kněžství
 - vznikl v 15. století př. n. l. v Indii, vytvořili ho indoevropské kmeny Árjů
 - Árjové si podrobili zdejší obyvatelstvo a rozdělili ho do 4 kast
 • brahmínové (kněží), kšátrijové (bojovníci) a vajšijové (obchodníci a řemeslníci) byli tvořeni arijskými obyvetali, šúdrové (služebníci) byli tvořeni podrobeným obyvatelstvem
 • každá kasta měla svá vlastní morální pravidla
 - zajímali se př.o nesmrtelnost duše, nadpřirozenou existenci, tajemství duše a vesmíru jako celku
 - důležitou součástí jsou védské spisy
 • hlavní částí jsou védy a upanišády
 • védy vznikaly mezi 15. – 9. stoletím př. n. l., mají 4 sbírky, obsahují motlitby bohům, popis obřadů, zaklínadla, teorii o reinkarnaci (samsára, řídí se podle zákona odplaty)
 • upanišády jsou asi nejstarší filosofické texty, vznikly kolem 8. – 7. století př. n. l., jsou zde shrnuty védské myšlenky, později z nich čerpal také buddhismus


text:
- kolem r. 500 př. n. l. vznikly nové filosofické teorie, např. védánta nebo jóga
 - kolem 8. století filosof Ankara přepracoval védántu, udělal z ní hlavní proud hinduismu, od této doby bylo uctíváno více než 500 bohů, z nichž nejdůležitější byli 3 : Brahma (Stvořitel), Višnu (Zachovatel), Šivu (Ničitel)
 - v hinduismu byly sepsány také dva básnické eposy : Mahádharáta a Rámájana
 - rozšířen je dnes v Indii, Nepálu, Srí Lance, Bangladéši, Malajsii, Indonésii
 - vznikl v 6. století př. n. l. v Indii
 - zakladatelem byl Sidhárta Gotama
 - ten nakonec dospěl k probuzení (boddhi) a stal se tak probuzeným – osvíceným Buddhou
 - pro nejbližší žáky založil mnišské společenství sangha
 - nauky o buddhismu se uchovávají v sútrách, ve sbírce Tripitakam (Tři koše) je nejdůležitější nauka o Rozpravě o roztočení kola zákona
 - v této Rozpravě Buddha uvádí 4 vznešené pravdy
 • 1) koloběh životů je prostoupen strastí
 • 2) příčinou strastí je žízeň po životě a nevědomost, že pomíjivá skutečnost nemůže lidské tužby naplnit
 • 3) strastí se člověk zbaví tak, že se zbaví tužeb
 • 4) ke zničení strastí vede osmidílná stezka
 : pravý názor, pravé rozhodnutí, pravá řeč, pravé jednání, pravé žití, pravé snažení, pravá bdělost, pravé soustředění
 - vznik kolem r. 500 př. n. l., Tao=cesta
 - zakladatelem je mudrc Laotius
 - Laotius sepsal knížku s 81 básněmi Tao-te-ťing (Kanonická kniha o Tao a ctnosti)
 - Tao chápali jako podstatu přírody, kosmické síly, nepovažovali Tao za božskou bytost
 - dosáhli významných úspěchů v lékařství (vynalezli akupunkturu, popsali léčebné rostliny, vypracovali systém cvičení čchi), snažili se vyvinou elixír věčného mládí
 - snažili se dosáhnout úplné harmonie s Tao, to jim mělo získat mystickou sílu
 - velmi špatné mínění měli o státu, zabraňoval jejich souznění s Tao, vedli různá povstání
 - dnes je v Číně, Tchaj-wanu a Singapuru
 - vznik kolem r. 500 př. n. l.
 - zakladatelem je náboženský reformátor Konfucius
 - zabývali se hlavně otázkou, jak lze v člověku vypěstovat mravní dokonalost, prý se musí vypěstovat výchovou a učením
 - Konfuciovo učení představovalo kult občanských ctností, ve kterém má člověk pevné místo ve společnosti a jeho povinností je co nejlépe vykonávat zadané úkoly
 - od 2. století př. n. l. se stal oficiální čínskou ideologií
 - během 10. – 13. století se podařilo učencům vytvořit propracovanou nauku o harmonii vesmíru, příroda a člověka s prvky humanismu, vznikla kombinací konfucianismu, taoismu a buddhismu
 - v Evropě byl střídavě zatracován i přijímán, dnes je rozšířen v Číne, Tchaj-wanu a Singapuru
 - Wilfredo Paretto
 • Ital, velmi významný
 • než se z něj stal sociolog, stavěl mosty
 • pracoval na pomezí politologie a sociologie
 • jeho pohled je deskriptivní, popisuje skutečnosti jaké jsou, neříká, jaké by měly být
 • snaží se zjistit proč člověk jedná zcela iracionálně (racionalizace je jen zpětným ospravedlněním)
 • rezidua : lidská sexualita, soudržnost skupin
 • derivace : projev reziduí navenek
 • zabýval se kritikou demokracie a zkoumáním autoritářských režimů, kvůli tomu byl nařčen z fašismu
 • lidská povaha je nezměnitelná, racionalita


text:
je pouze výmysl poslední doby, lidské chování je ovlivněno pudy, instinkty (rezidua), to je nezměnitelné, spojuje nás to s předky
 • pudy a instinkty rozdělil do dvou typů
 : a) souvisí s konzervativní tendencí v nás
 : b) jsou v rozporu, mají tendenci inovativnosti
 • zjevný projev iracionálních pudů, instinktů, reziduí => derivace, derivace jsou významně racionální
 • stejnou práci, akorát u zvířat, provedl Konrád Lorenz (etolog)
 • vytvořil teorii elit
 : cirkulace elit
 : jeden z typů interakce je ovládaný-ovládající (=elita)
 : ve společnosti se střídají 2 typy elit
 -> a) mocenské elity => mají rozvinutá rezidua
 -> b) intelektuální elity => mají spíše rozvinutou racionalizaci
 : každá elita je uzavřený celek, přestává mít vliv na ovládané a tím degeneruje a je vystřídána novou elitou
 - zástupci : P. Berger, T. Luckmann
 - studium metod lidí, jak si lidí konstruují svět kolem sebe
 - při narušení procesu každodenní reality a jejího fungování má člověk tendenci si realitu předefinovat, to právě zkoumá etnometodologie
 - ruší objektivní normality (to, co je normální)
 - zajímá ji, jak si lidé definují svůj svět
 - Harold Garfinkel
 • realita je přizpůsobení prostředí
 • indexikalita -> kontext, v jakém komunikace probíhá
 • společně s Goffmannem se snažili rozkrýt realitu a rituály nejobyčejnějšího světa
 • pro naši existenci je důležité sdílené vědění (znalost kontextu), veškerá komunikace předpokládá znalost kontextu, jinak je nesrozumitelná
 • reflexivita : udržování chodu věcí
 • když se mění běžný chod věcí, dá se zjistit, jak si člověk konstruuje novou realitu
 - Georgij Davidov Gurwitch
 • Francouz ruského původu
 • principy aplikuje na principy malých a velkých skupin
 • sociální realita je proměnlivá, nemá stabilní povahu
 • autor pojmu globální společnost
 - nejvýznamnějším centrem je škola v Chicagu, vychází z odpor vůči behaviorismu (stimul->reakce)
 - vychází z imitace chování a zvyků a dochází až k vědomí a jeho symbolice, jazyk a lidskou komunikaci považuje za nejdůležitější sociální jev (jev, který ovlivňuje jednotlivce, ale jednotlivec ho ovlivnit nemůže)
 - chce proniknout do struktury společnosti, zajímá se o to, jak lidé charakterizují realitu
 - základní teze
 • lidské bytosti jednají na základě významů všech věcí, které přikládají všem věcem, které je obklopují
 • tyto významy jsou produktem sociální interakce
 • tyto významy nejsou stabilní, neustále se reprodukují a redefinují, tím je sociální interakce neustále živá
 • člověk je díky symbolice schopen chápat abstraktní
 - Charles Herbert Cooley
 • zabývá se primárními skupinami
 • zrcadlové JÁ
 : člověk se z primárních skupin naučí chápat názor jiných na sebe, z TY začne chápat JÁ
 : člověk si buduje své mínění o sobě nikoliv nezávisle na ostatních, ale tak, že se snaží pohlížet na sebe jejich očima
 : tento proces začíná v primárních skupinách
 : člověk se učí sdílet očekávání členů vůči sobě
 • je tvůrcem sociologického realismu : jedná se o vymezení předmětu sociologie
 • definoval sociologii jako vědu o sociálních faktech, ta jsou vymezena dvěma podmínkami
 : a) jsou vůči člověku vnější
 : b) působí na člověka nátlakem
 : sociální fakta jsou reálné skutečnosti nezávislé na


text:
lidském vědomí, které toto vědomí formují, a tak ovlivňují náš každodenní život
 • podle něj se může sociologie přiblížit přírodním vědám
 • zaměřil se na rozpracování metodologických otázek i principů, které zformuloval v analýze dělby práce, sebevražednosti a náboženství
 • je to první autor, který se systematicky snažil ve svých zobecněních vycházet z empirických dat, data však nezískal vlastním výzkumem, nýbrž je shromáždily jiné disciplíny (etnografie, statistika)
 • je považován za průkopníka kvantitativního šetření
 - fainetai = jevit se
 - vznikla jako odvětví paradigmatu (obecný systém hodnot, který dává pro všechny vědy úhel pohledu)
 - ve 20. století nastal střet dvou paradigmat – fenomenologie a positivismu
 - fenomenologie vznikla nejdříve jako filosofický směr (založil ho Edmund Husserl), do sociologie ji přenáší Alfred Schütz
 - opírá se o kritiku positivismu, prý sociální realita je nesouměřitelná s přírodními vědami
 - positivisté věřili, že existuje pozitivní realita, což je dle fenomenologů nesmysl, svět je hlavně takový, jak ho lidi chápou, člověk je považován za pasivního příjemce, ale také za aktivního tvůrce reality
 - objektivní svět = to, kde se střetávají pohledy na svět všech
 - obrací pohled k rutině, nudnému, obyčejnému životu, každodennosti
 - zkoumá způsoby konstrukce reality člověka, ta do značné míry závisí na jazyku a komunikaci
 - člověk díky komunikaci může mít zkušenost o tom, co nezažil
 - pro pobyt v realitě si člověk vytváří zjednodušený pohled na svět = typifikace
 • naše vlastní i přenesená sedimentovaná zkušenost
 • jak se má člověk dívat na svět, chovat se k okolí
 - předpokladem fenomenologických teorií je možnost zaměnitelnosti stanovisek (člověk vidí sebe sama v pozici druhého)
 - jazyk je konstrukcí reality
 - zástupci sociální konstrukce reality
 • P. Berger, T. Luckmann (oba mohou patřit také do etnometodologie)
 • německý sociální ekonom a sociolog, pozitivista
 • všestranný člověk, dosahoval vysoké kvality
 • ideální typ
 : systematizoval obor metodologie zavedením kategorie ideální typ
 : slouží ke kategorizaci, abstraktum, reálně neexistuje
 : jsou v něm zahrnuty všechny charakteristické prvky pro daný fenomén
 : typologie jednání, chování
 : legitimita moci = ospravedlnění moci, vztah mezi ovládanými a ovládajícími
 : autorita = respektovaná moc, 3 typy
 -> a) tradiční (moc přechází dle tradice,zvyků, princip aristokracie)
 -> b) charismatická (lidé mají tendenci vytlačit si ze středu někoho, kdo si vybude důvěru ostatních, člověk opírá svou moc o víru lidí)
 -> c) racionální (lidé volí ostatní zástupce)
 • snažil se vysvětlit vznik kapitalismu
 : „protestantská etika a druh kapitalismu“
 : důležitým faktorem je protestantismus, usilovná práce a střídmost
 • zavedl do sociologie tzv. typologický přístup
 : pro všechny druhy fenoménů vytvoříme obecné typy, ideální, které reálně neexistují
 : typologie jednání
 -> rozdělil jednání do několika typů
 => a) účelově-racionální
 => b) hodnotově-racionální
 => c) afektivní
 => d) tradiční
 : zabývá se také byrokracií -> chápal ji jako příklad účelově-racionálního jednání, toto jednání je v této kategorii kvůli formálnosti
 • je považován za jejího zakladatele ten ji původně nazval sociální fyzikou a členil ji na sociální (strukturální) statiku a sociální dynamiku
 : a) strukturální statika -> zachycení struktury a vztahů


text:
ve společnosti
 : b) sociální dynamika -> změna vývoje společnosti
 • chtěl humanitní vědy přizpůsobit přírodním
 • stupně vývoje společnosti lze rozdělit podle toho, jak člověk vysvětluje svět kolem sebe, jakými pojmy
 • fylogeneze = metody poznání
 : a) teologická + b) fyzická -> lidské myšlení si zvolí jednotný princip, pomocí něj vysvětluje vše, čemu nerozumí, svět je tedy dokonale poznatelný
 : c) pozitivní -> člověk opustil teorii a vysvětlení světa zakládá na faktech, svět tedy není zcela poznatelný
 • existuje paralela mezi fylogenezí (vývoj celého druhu) a ontogenezí (vývoj jednoho jedince), na tu se snažil Comte přijít
 - jako samostatná vědní disciplína vznikla v 19. století, zakladatelem je Auguste Comte
 - vzniká na základě pozitivistického paradigmatu
 - chtějí humanitní vědy přizpůsobit a předělat na empirický základ
 - dělí se na
 • 1) obecná : zkoumá obecné zákonitosti společenského vývoje a chování lidí
 • 2) speciální : zaměřuje se na určitý problém ve společnosti, např. sociologie města, skupiny, zaměstnanosti, politiky, volného času, zločinnosti,...
 Předmět sociologie a metody zkoumání
 - předmět sociologie dnes tvoří dva typy problémů
 • a) sociální problém : je to, co určitá společnost považuje za problém, když něco ve společnosti nefunguje tak, jak by mělo, problém se netýká jen jednoho nebo několika lidí, ale postihuje lidí více, případně celou společnost
 • b) sociologický problém : týká se sociologie jako vědy, zabývá se problémem, proč něco funguje právě určitým způsobem, a jaké vnitřní a vnější vztahy ve společnosti to způsobují, např. proč lidé dodržují pravidla a normy, proč se každodenně chovají stejným způsobem a vykonávají stejné činnosti
 - výzkum ve společenských vědách stojí před základním úkolem řešit určitý problém na základě shromážděných faktů, tzn. spolehlivých, empiricky podložených informací o jevu
 - většina výzkumů pracuje s teoreticky podloženými výchozími předpoklady v podobě hypotéz, jež musejí být formulovány tak, aby umožňovaly sběr dat a jejich analýzu
 - záleží však nejen na zvolené metodě, ale i na její další konkretizaci, která určuje způsob výběru objektů, volbu technik sběru dat i zaměření analýzy
 - rozlišujeme dvě základní analýzy v sociologii
 • a) kvantitativní metoda : zaručuje potřebnou míru spolehlivosti a měřitelnosti, zabýváme
 se v ní jevy hromadné povahy a velkými skupinami lidí
 • b) kvalitativní metoda : reprezentují studium osobních dokumentů, pozorování a hloubkové rozhovory, na základě podrobného studia jevu v konkrétních a přirozených podmínkách docházíme k pojmům a hypotézám
 - sociologický výzkum začíná vymezením výchozího problému a cíle a z nich se odvíjí specifikace předmětu a objektu
 - termínem průzkumu označujeme nepříliš rozsáhlé výzkumné akce v sociologii
 - blíží se spíše dílčí sondě, obvykle následuje hlubší cíle, nemusí být plně reprezentativní, plní hlavně funkce orientační, diagnostické
 - techniky sběru dat
 • společenskovědní výzkum začíná obvykle analýzou toho, co je již k dispozici, co nevyžaduje mimořádné úsilí, pokud jde o získávání a sběr materiálu
 • v sociologii se musíme zabývat názory, postoji a motivy lidí, to se neobejde bez dotazování (to může mít podobu rozhovoru nebo dotazníku)
 • 1) analýza dokumentů : rozšířená technika, v sociologii může být zaměřena na dokumenty osobní


text:
i úřední, oficiální i neoficiální
 • 2) anketa : je založena na ústním nebo písemném dotazování, má být krátká, zajímavá, založená na jednoduchých otázkách, to však komplikuje možnost hlubší analýzy
 - analýza dat
 • po sebrání údajů v terénu a jejich kontrole a přípravě na další zpracování, je nutné přistoupit ke skutečné analýze dat
 • data postupně procházejí dalším zpracováním
 • počítače dnes zpracovávají různé statistiky, nabízejí tabulky, údaje o souvislostech mezi proměnnými, umožňují i další transformace jednotlivých znaků, po následné analýze se stávají podkladem formulace empirických tvrzení
 : Mezinárodní soudní dvůr
 -> sídlo v Haagu, má interpretovat a vysvětlovat mezinárodní právo, určuje, zda došlo k agresivnímu kroku, řeší jen spory mezi státy
 : Sekretariát v čele s generálním tajemníkem
 -> generální tajemník je jmenován na 5 let, podává výroční zprávu, upozorňuje Radu na nebezpečí, povinen plnit úkoly Valného shromáždění
 • přidružené organizace
 : UNESCO -> výchova, věda, kultura, sídlo v Paříži
 : WHO -> zdravotnická organizace, sídlo v Ženevě
 : Bretonwoodské org. -> WB (světová banka), IMF (mezinárodní měnový fond)
 : UNICEF -> dětský fond, získal Nobelovku
 : UNHCR -> vysoký komisariát OSN pro uprchlíky
 - Severoatlantická aliance - NATO
 • North Atlantic Treaty Organisation
 • byla založena Severoatlantickou smlouvou z 4. 4. 1949 ve Washingtonu D. C.
 • NATO se odvolává na Chartu OSN, součástí Severoatlantické smlouvy je
 • civilní orgány NATO
 : jsou nadřazeny vojenským orgánům
 : Severoatlantická rada = Rada NATO
 -> má rozhodovací pravomoc, státy se musí jednomyslně dohodnout
 -> schází se buď jednou týdně pomocí státních zástupců, nebo v podobě ministrů zahraničí dvakrát ročně, nebo v podobě čelních představitelů států jednou ročně
 : Výbor pro obranné plánování, Skupina pro jaderné plánování
 -> nezasedá zde Francie a Island
 : Generální sekretariát v čele s generálním tajemníkem
 -> tajemník nemá rozhodující pravomoc, pouze jedná, je diplomat
 • vojenské orgány NATO
 : podřízeny civilním
 : Vojenský výbor
 -> ani zde nezasedá Francie
 : Mezinárodní vojenský štáb
 : Integrovaná vojenská struktura
 -> samostatné jednotky
 - sociologie je věda, která se snaží podat celkový obraz společnosti (společenských jevů a vztahů), její strukturu a zákonitosti jejího vývoje
 - snaží se formulovat obecně platné principy společenského vývoje a poznat pravidla života sociálních skupin
 - societas = společnost, logos = zákon
 - sociologie je věda o zákonitostech vývoje a fungování sociálních systémů, a to jak globálních (společnost jako celek), tak i dílčích (třída, skupina, instituce)
 - zkoumá vzájemné souvislosti a působení různých sociálních jevů i jednotlivých sociálních procesů
 - je to spíše statistická věda
 : Evropská komise
 -> schází se jednou týdně, skládá se z komisařů, každá země jeden komisař
 -> hájí jen zájmy EU, ne členských států
 -> kontroluje hospodářství EU, tvoří legislativu, je kontrolním orgánem
 -> sídlo v Bruselu, předseda se volí na 5 let
 : Evropský parlament
 -> poslanci jednotlivých států, je jich podle počtu obyvatel státu
 -> zástupce volí přímo lid, na období 5 let
 -> sídlo ve Štrasburku, Bruselu, Lucemburku
 -> může zabránit přijetí právního aktu, přijímá a projednává rozpočet
 : Evropský soudní dvůr
 -> vykládá legislativu


text:
a aplikuje práva EU, sídlo v Lucemburku
 -> evropské právo je nadřazeno národnímu právu
 -> tvoří ho 25 soudců a 8 generálních advokátů, funkční období je 6 let
 • lepší provedení Společnosti národů
 • jednání o vzniku probíhali v průběhu 2. světové války
 : v Dumbarton Oaks v r. 1944 a r. 1945 na Jaltské konferenci
 • zakládací listinou je Charta OSN z 24. 10. 1945, sídlo je v New Yorku
 • úkoly OSN
 : zajistit mezinárodní mír a bezpečnost
 : rozvíjet přátelské vztahy mezi státy
 : spolupráce v oblasti ekonomické, sociální, kulturní a humanitní
 • orgány, instituce
 : Valné shromáždění
 -> zastoupeny všechny členské státy, zasedá jednou ročně, řeší globální problémy, nic aktuálního
 -> její rozhodnutí jsou jen doporučením pro státy
 : Rada bezpečnosti
 -> má 5 stálých členů (USA, GB, FR, RUS, ČÍN) a 10 volených na 2 roky
 -> zasedá při problému, její rozhodnutí jsou pro státy závazné
 -> stálí členové mají právo veta
 : Poručenská rada
 -> funguje dnes pouze formálně, protože už nejsou žádné poručenské státy, na které by dohlížela, poslední zanikl r. 1994
 : Hospodářská a sociální rada
 -> vydává jen doporučení, jedná a rozhoduje o hospod. spolupracích, má 54 členů volených na 3 roky
 - 3) listina základních práv a svobbod
 • v každém demokratickém státě existuje ochranná sféra, která právně zaručuje práva a svobody těch, kteří jsou podřízeni státní moci
 • z objektů politiky se víc a víc stávají subjekty /podílí se na řízení společnosti)
 • nejvýznamnější dokumenty týkající se lidských práv
 : I) z r. 1215 Magna charta (Velká listina svobod)
 : II) r. 1776 Deklarace nezávislosti v USA
 : III) r. 1789 Deklarace práv člověka a občana, během Francouzské revoluce
 : IV) r. 1948 Listina základních práv a svobod, 10. 12. je Svátkem svobody
 • česká listina základních práv a svobod
 : vyhraňuje 2 typy práv
 -> 1) politická práva
 -> 2) sociální práva
 : a) 1. hlava -> základní principy, které jsou dál rozvíjeny dalšími články
 : b) 2. hlava -> lidská práva a základní svobody
 : c) 3. hlava -> práva národnostních a etnických menšin
 7) Ústava - Hlava V.: Nejvyšší kontrolní úřad, Hlava VI.: Česká národní banka, Hlava VII.: Územní samospráva
 Články na hledaný výraz "Ústava" naleznete na bezuceni.cz
 - Evropská unie – EU
 : počátky jsou v r. 1957, kdy byly tzv. Římskou smlouvou vytvořeny 2 organizace
 -> Euratom => sektorový přístup, mírový výzkum
 -> EHS => Evropské společenství uhlí a oceli, komplexní přístup, sjednocení hospodářství členských zemí
 : úpravou Římské smlouvy vznikla Slučovací smlouva v r. 1965 (1967), vzala výkonné orgány těchto organizací a sloučila je, ESUO+Euratom+EHS = Evropská společenství
 : další revize smlouvy je z r. 1986 (1987), Jednotný evropský akt, byl vytvořen jednotný evropský trh
 : v r. 1991 (1993) byla Maastrichtskou smlouvou vytvořena Evropská unie
 : v r. 1997 (1999) vytvořena Amsterodamská smlouva, která přehodila Schengenskou smlouvu a problémy víz a azylů do 1. pilíře
 : r. 2001 (2003) vytvořena Smlouva z Nice, v rámci 3. pilíře vytvořila organizaci Eurojust (prohloubení Europolu)


text:
• 3 pilíře
 : Maastrichtská smlouva rozdělila fungování EU do 3 pilířů
 -> 1. pilíř => Evropské společenství, politiky (rozlišené dle toho, jak do nich zasahuje ES a stát), jednotný vnitřní trh, hospodářská a měnová unie, občanství EU
 -> 2. pilíř => spol. zahraniční a bezpečnostní politika, západoevropská unie
 -> 3. pilíř => justice, vnitro, spolupráce policejních sil, Schengenská dohoda (volný pohyb osob)
 Ústavní vývoj v českých zemích
 • r. 1907 : všeobecné volební právo
 - 2. fáze : 1918 - 1992
 • plná vnitřních i vnějších převratů
 • v r. 1918 byla vyhlášena tzv. prozatímní ústava
 • 29. 2. 1920 vzniká naše první pořádná ústava, která čerpala z Francouzské ústavy a z kontinuity Rakouska
 • principy ústavy z r. 1920
 : zákony zákonodárné moci, práva občanů, menšin, příslušnost k ČSSR
 : prezident neměl takovou moc jako dnes
 • ústava z 9. května 1948
 : obsah ústavy lidově demokratický
 : budování socialismu
 : proletáři, moc měli v rukou komunisté
 : zrušení senátu
 • vyšla další ústava v r. 1960, výraznou změnou byl zákon o československé federaci
 • k výrazným změnám došlo v r. 1989, byl odstraněn článek č. 4, který zaručoval nedemokratickou komunistickou moc
 • v r. 1992 došlo k rozdělení Československa a tím i k úpravě ústavy
 - 1) preambule
 • zakotven princip ústavy
 - 2) 8 hlav, které se dělí do 113 článků
 • a) 1. hlava : základní ustanovení, určení charakteru, typu a fungování státu
 • b) 2. hlava : moc zákonodárná, definuje složky státní moci, parlament
 • c) 3. hlava : moc výkonná
 : pravomoc prezidenta lze rozdělit
 -> 1) venkovní pravomoc
 -> 2) pravomoc, ke které potřebuje podpis a spoluúčast premiéra
 • d) 4. hlava : moc soudní, soudní moc vykonávají nezávislé soudy
 • e) 5. hlava : nejvyšší kontrolní úřad
 • f) 6. hlava : česká národní banka
 • g) 7. hlava : územní samospráva
 • h) 8. hlava : přechodná a závěrečná ustanovení
 - nepsané : pokud je i mimo to obsažena v jiných dokumentech (precedens, zvyky, obyčeje) hovoříme o nepsané
 • - monolegální : ústava v jedné knize
 - polylegální : ústava ve více knihách
 • - reálné : všichni se chovají podle ústavy
 - fiktivní : v ústavě je napsáno něco jiného než se dodržuje
 • - nominalistická : obsahuje demokratické normy, správnou definici, ale nepoužívá se v plné míře (u nově vzniklé republiky)
 - sémantická : realizuje se, ale jen v zájmu držitele moci (mění si ji pro udržení své moci)
 • - původní : vznik v daném regionu k národu
 - přenesená : na nově vzniklý stát je přenesena již existující ústava
 • - dohodnutá : výsledkem dohody rozhodujících sil
 - oktrojovaná : ústavy absolutních monarchů, vznikají jednostranným vyhlášením panovníka
 - revoluční : většinou velmi nestabilní, zakotvují 1 rozhodující složku ve společnosti, která je v tu chvíli
 - funkce ústavy
 • a) právní
 : primární funkce ústavy, ústava je právní dokument nejvyšší právní síly, ústava je základ právního řádu každého státu
 • b) politická
 : v ústavě jsou zakotveny


text:
normy a pravidla politické hry o moc
 • c) ideologická
 : v ústavě zaneseny základní názory, hodnoty, pohled na svět, výraz zaměření státu a společnosti
 • d) kulturní
 : zachycena kultura národa
 - obsah ústavy
 • ústavní matérie konstitucionalismu
 • vztahy mezi lidmi a státní mocí, jednotlivcem a státní mocí,mezi menšinami (=fundamentál)
 • ústava zaručuje a garantuje státní moci její práva, která může uplatňovat vůči občanům
 • jednotlivci garantuje určitou míru svobody
 • ústava definuje, kde končí hranice mezi mocí, kam až může zasahovat
 - ústava obsahuje
 • normy zřizující a rušící stát jako takový
 • normy určující obyvatelstvo a území státu
 • normy upravující otázky výkonu státní moci (otázka nositele moci, dělby státní moci a status jednotlivých orgánů)
 • určující charakter právního řádu
 • upravující členění státní organizace a státu
 • ústavní normy symbolizující stát
 - kontinuita vývoje od rozpadu Rakouska-Uherska
 - 1. fáze : 1848 - 1918
 • r. 1848 byl revoluční v celé Evropě
 • byly snahy o sjednocení mnoha zemí (Itálie, Německo,...)
 • vznik liberalismu (ideologie střední třídy)
 • lidé si začali prosazovat a uvědomovat si, že by měli mít práva
 • na začátku r. 1848 byla sepsána petice, v červnu proběhlo pražské povstání (Frič X Windisgrätz)
 • došlo k celkovému oslabení monarchie
 • 15. 3. 1848 vyšel císařský patent jako příslib ústavy
 • 25. 4. 1848 byla vyhlášena 1. oktrojovaná ústava, ale nikdy nevstoupila v platnost
 • od července 1848 zasedá Říšský sněm (Palacký, Riegr,...) se začali konstituovat principy, sněm byl rozpuštěn jako příliš radikální v r. 1849
 • 31. 12. 1851 vyhlásil František Josef I. Silvestrovské patenty
 • 20. 10. 1860 vydal císař Říjnový diplom, zřekl se absolutismu
 • nejvýznamnější byla ústava z r. 1867 složena ze 6 zákonů, byly tam ukotveny základy právního státu
 : 1. zákon uzákonil Říšskou radu
 : 2. zákon stanovil práva občanů
 : 3. zákon zřizoval říšský soud
 : 4. zákon upravoval nezávislost jednotlivých složek moci
 : 5. zákon upravil moc vládní podřízenou kontrole rady
 : 6. zákon upravil dualismus Rakouska a Uherska se společnou zahraniční a hospodářskou politikou
 - komunismus je ideologie beztřídní společnosti založená na společném vlastnictví výrobních prostředků
 - je zaměřen antidemokraticky a antiliberálně, přestože sami komunisté tvrdí opak; v komunismu jsou totiž zájmy a práva většiny vždy důsledně nadřazeny právům a zájmům jednotlivce, jak tvrdí někteří jeho odpůrci
 - komunismus je založen na principu každý podle svých možností, každému podle jeho potřeb
 - v komunistickém systému již nemají existovat společenské třídy nebo státní aparát, funkce státu má vykonávat komunisticky uvědomělý lid
 - ostatní světové názory (např. náboženství, nacionalismus) jsou považovány za nepřátelské a potlačují se všemi dostupnými prostředky, většinou i násilím
 - demokratické principy rozhodování jsou nahrazeny samosprávou v dělnických radách na různých úrovních, které jsou propojeny systémem delegátů
 - celosvětově mají komunistické režimy na svědomí až 100 milionů lidských životů (hlavně v SSSR a ČLR)
 - vznikl ve 20. století v Itálii (Musollini), hlavně se rozrostl v době mezi válkami
 - tzv. antiideologie
 - směřoval proti demokracii, liberalismu
 - kořeny hledá co nejhlouběji, pracují


text:
s názory Platóna, Aristotela, Machiavelliho, Nietzscheho
 - základní hodnoty
 - fašismus pracoval s nacionalistickým principem
 - nacionalismus
 - modifikace fašismu
 - vždy vládl totalitarismus
 - konstitucionalismus = ústavnost
 - historie moderních států je úzce spjatá s ústavností
 - vyjádřením ústavnosti jsou ústavy
 - ústava je považována za dokument nejvyšší právní síly (vliv na ostatní právní dokumenty a zákony, nižší právní síla nesmí odporovat vyšší právní síle)
 - ústava vzniká z několika zdrojů
 • a) teorie společenské smlouvy
 : ústava je výrazem suverenity lidu a likvidaci absolutismu
 : Rousseau, Hobbes
 • b) teorie dělby moci
 : útok proti absolutismu, jednotlivec má výkonnou moc a rozdělí se od něj moc soudní a zákonodárná
 • c) teorie egalitarismu a liberalismu
 : myšlenky rovnosti mezi lidmi a svobody lidské bytosti
 - vývoj ústav
 • 1) hlavní pozornost byla kladena na dělbu a organizaci státní moci
 • 2) definice vztahů postavení jednotlivce vůči státu
 • 3) ústava vyjadřovala svébytnost, definice cílů, hodnot státu
 - druhy ústav
 • - rigidní = pevné, lze je měnit jen velmi složitým způsobem, složitějším než u obyčejných zákonů, např. ústava České republiky
 - flexibilní = volné, změna je stejná jako u odhlasování obyčejného zákona, např. v Izraeli
 • - psané : je obsažena v jednom nebo více psaných dokumentech
 - socio = společný, sociální
 - první z největších ideologií, diferencovaná
 - kořeny u Platóna
 • utopisté : Thomas More, Francis Backen
 • teoretici : R. Owen (Angličan, komunita Nová harmonie), Ch. Fourier (Francouz, zakládal
 falangy), K. Marx, E. Bernstein
 • a) člověk je „součást pevniny“
 • b) kolektivismus (práce je společným výsledkem)
 • c) rovnost morálně i ve schopnostech (ideál bratrství)
 • d) rovnost ve výsledcích
 - váže se k proletářům
 - dialektika
 • vývoj prostřednictvím protikladů
 • Hegerova teorie, nástupcem byl Marx
 • první zmínka u Řeka Herakleita
 • věci se nedějí náhodně, ale z nutnosti
 • důležitější je, jak lidé žijí a pracují, teprve potom, jak myslí
 • a) evoluční socialismus
 : E. Bernstein byl zakladatelem moderního socialismu
 • b) revoluční socialismus
 : reprezentovaný komunismem
 : K. Marx byl zastáncem tvrdého materialismu, bojoval proti náboženství, napsal dílo Kapitál
 : neomarxismus -> vznik nové ideologie, bojovala proti stávajícím ideologiím
 - vývojové fáze
 • 1) raný socialismus : formování myšlenek, utopický socialismus, do r. 1848
 • 2) utváření organizovaných dělnických hnutí : do 1. světové války
 • 3) štěpení sociálního hnutí na komunistické a sociálně demokratické
 • 4) po r. 1989 : sociální demokracie
 – Přehled nejznámějších ideologií
 - ideologie = světonázor, zpracovává všechny složky života, má být neutrální
 - doktrína : úhel pohledu na jednu určitou problematiku (hospodářství, ekonomie,...)
 - nejrozšířenější ideologie současného světa, je antropocentrický
 - kořeny má asi v 13. století
 - etablovala se jako ideologie až v 19. století
 - ideologie se zakládá na vzniku buržoazie (lidé bez původu, ale s výraznými schopnostmi)
 • a) princip univerzální rovnosti
 • b) věří ve svobodu, každý člověk se rodí jako svobodný
 • c) věří v toleranci (podle něj je svět kolem nás racionálně uspořádán)
 - 1) raný liberalismus


text:
• asi 1750 – 1850
 • „revoluční liberalismus“
 - 2) období etablované buržoazie
 • 1850 – 1890
 • nově vznikající vrstva se vymezuje, myšlenky se praktikují
 • dochází k politickým střetům
 - 3) období krize a úpadku
 • 1890 – 1930
 • stát nemá skoro vůbec zasahovat do svobod jednotlivce
 • věřili, že každý trh je řízen samoregulací
 • vznikla masa proletářů
 • začíná vznikat konservatismus
 : napsal knihu Bohatství národů
 : zakladatel ekonomie
 • John Forbs Nash
 : získal Nobelovku
 : využíval teorii liberalismu a neoliberalismu v praxi
 : tzv. nonkooperativní systémy
 : dle Nashovy teorie rovnováhy = equilibrium
 • John Stewart Mill, John Locke, Fridrich August von Hayek, John Rawls
 - vzniká jako přímá reakce na liberalismus v 19. století
 - snaha o zachování a zbrždění změn
 - vzniká na popud teoretika Edmunda Burkea : napsal Úvahy o revoluci ve Francii
 • a) tradice : vše, co máme, máme zušlechtit a předat dál
 • b) hierarchie
 • c) autorita : respekt ovládaných tím, kdo je ovládá
 • 1) raný konservatismus : formování myšlenek
 • 2) klasický konservatismus : paralelně s obdobím etablované buržoazie
 • 3) úpadek konservatismu : období mezi rozvojem kapitalismu a hospodářskou krizí
 • 4) neokonservatismus : propojení liberálních a konservativních idejí a myšlenek, např.
 Reagan, Thatcherová
 Thomas Campanella (1568-1639)
 - narodil se v Kalábrii (jižní Itálie) v rodině negramotného ševce.
 - před patnáctým rokem života vstoupil do řádu Dominikánů, kde přijal jméno Tommaso na počest Tomáše Akvinského.
 - věnoval se studiu filosofie a teologie u několika učitelů.
 - velice záhy se obrací proti převládajícímu aristotelismu a ovlivněn empirismem Bernardina Telesia píše svou první práci Philosophia sensibus demonstrata .
 - v Neapoli byl zasvěcen do astrologie, a astrologické spekulace od té doby tvoří trvalou součást v jeho dílech.
 - Campanellovy názory a zvláště jeho opozice proti Aristotelovi jej přivedlo do konfliktu s církevními autoritami.
 - byl udán inkvizici a předvolán do Říma, kde byl uvězněn do roku 1597.
 - po svém propuštění se vrátil do Kalábrie, kde se stal hlavou spiknutí proti španělské vládě.
 - Campanellovým cílem bylo vytvoření společnosti na základě společného vlastnictví zboží i žen.
 - k tomu byl inspirován proroctvími Joachima de Fiore a vlastními astrologickými pozorováními.
 - poté co hozradili dva účastníci spiknutí byl zatčen a uvězněn v Neapoli.
 - podařilo se mu uniknout trestu smrti tím, že předstíral šílenství.Strávil 27 let ve vězení.
 - během svého vězení napsal většinu svých nejdůležitějších děl, včetně jeho nejslavnějšího díla Sluneční stát, v němž popsal budoucí komunistickou společnost z pozic protifeudální buržoazie.
 - ovlivnil myšlení utopických socialistů v 18. a 19. století.
 - Dílo : Sluneční stát – na rozdíl od Utopie nepanuje ve Slunečním státě pouze vládce, ale vládce, který je omezen radou moudrých složenou z kněžích (prvky konstituce i teokracie); přebytky výroby se nemají rozdělovat mezi lidi, ale uschovávat.
 - Campanella zasadil svoji komunitu do Slunečního města, na jehož hradbách je vytesána veškerá moudrost
 - svým dílem podobně jako More ovlivnil socialistické ideologie 19. a 20. stol.
 Karel Marx (1818 – 1883)
 -


text:
žil v době, kdy za jeho mládí nastal živelný rozvoj, který zaznamenal obrovské změny pro společnost
 - Kapitál : dílo, do dneška ovlivňuje velkou část lidí
 - zastánce krajního materialismu
 - byl zástupcem mladohegelovské školy, přejímal učení od Hegera
 - bral hmotu jako předchůdce ducha, duch je projevem materiálna -> dialektický materialismus
 - žil v nuzných podmínkách, živil se jako novinář
 - přebírá od Hegera princip dialektiky
 - věří, že se dějiny nedějí náhodně, zvraty ale nejsou definovány jako seberozvíjení ducha ale jsou dány změnou pracovních poměrů ve společnosti (prvobytně-pospolná, otrokářská, feudální, kapitalistická,...)
 - filosofie, právo, etika, náboženství => ideologická nástavba
 ekonomické výrobní vztahy
 - Marx zavedl pojem sociální třída
 - jedině dělnická třída má morální a historické právo změnit společnost na beztřídní
 - je typickým zástupcem revoluční linie socialismu
 - homus faber : člověk pracující
 - prací a výrobky se člověk odcizuje : použiji spoustu věcí, které jsem sám neudělal, proto si na konečný výsledek nemohu dělat nárok
 - zákon přerůstání prostředků nad cíli
 - práce je podstata člověka, člověk pracuje ne pro společnost, ale pro výsledek, práce je prostředkem
 - narodil se v patricijské rodině, a to ho předurčilo k diplomatické kariéře.
 - tal se florentským státním sekretářem.
 - jako vyslanec působil v Itálii, Tyrolsku a Francii.
 - roku 1498 se stal na krátký čas kancléřem.
 - v roce 1513, krátce po návratu rodu Medicejů, byl obviněn ze spiknutí proti nim, uvězněn a mučen, poté propuštěn a vykázán z Florencie.
 - na svém statku se pak věnoval studiu antické literatury a vlastnímu psaní
 - v roce 1520 byl omilostněn a stal se oficiálním dějepiscem Medicejských.
 - po jejich porážce se už do státních služeb nevrátil a zemřel chudý.
 - těsně před tím, než napsal Vladaře měl vést obranu Florenťanů proti útočníkům a kvůli jeho vůdčím NEschopnostem byla Florencie dobyta.
 - dílo : Rozpravy nad prvními deseti knihami Tita Livia je velmi obsáhlé dílo Niccolò Machiavelliho, které se zabývá otázkami vzniku, udržení a vývoje republik.
 : Vladař (1513, vydáno 1532)
 : O umění válečném (1521)
 - jako první popřel aristotelský názor, že politika je aplikovaná etika→politiku reguloval na technologii moci.
 - ve svém díle Machiavelli nejprve dělí státy na republiky a autokracie (knížectví).
 - dále se zabývá pouze autokraciemi.
 : ty rozděluje podle způsobu vzniku na zděděné a nově vzniklé
 : zaměřuje především na nově vzniklé, jelikož udržet moc ve zděděných knížectvích považuje, za normálních okolností, snadné
 - Machiavelli například tvrdí, že je lepší být obáván, než milován.
 - považuje lidi za spíše špatné, než dobré, proto prý snáze zapomenou na lásku k vladaři, než na strach z něho.
 - tvrdí, že pokud se politik zásadově řídí občanskou morálkou, je špatným politikem.
 - jeho povinností je učinit vše, co je potřeba pro zájmy svého státu a nesmí se ohlížet na nic jiného.
 - narodil se v Malmesbury.
 - vycházel z filosofických názorů Francise Bacona.
 - teorii božského původu společnosti nahradil teorií „společenské smlouvy“.
 - stát je lidským vynálezem – Hobbes tvrdil, že člověk je nucen v zájmu přežití vytvářet


text:
stát, aby byl zachován mír ve společnosti.
 - nepřipouštěl však sociální svobody a demokracii jako takovou, podporoval neomezenou moc a monarchii, v jejímž čele stojí jedinovládce, jemuž se všichni poddávají.
 - jakožto racionalista kategoricky odmítal existenci jakýchkoli nehmotných substancí.
 - zemřel v Hardwicku.
 - Teorie společenské smlouvy
 : Hobbes x Rousseau.
 : Hobbes považuje předspolečenský stav (tzv. natural state) za nepřirozený, protože v takovém se lidi akorát hádají a bojují spolu..., neexistuje nic, co by lidi omezovalo (morálka, zákony,...), člověk má absolutní suverenitu→je třeba vytvořit stát, kdy dá každý kousek své suverenity panovníkovi a ten ho spravuje, zavádí pořádek, chrání lid před vnější agresí, ... → absolutistická monarchie. Co stát dovolí, je správné, co nedovolí, špatné
 : člověk si může vybrat mezi dvěma zly: původním stavem, tj. naprostou anarchií nebo úplným podřízením státu.
 - Dílo : Leviathan neboli O podstatě, zřízení a moci státu církevního a občanského
 - po studování práv v Oxfordu si ho král Jindřich VIII. Tudor vybral mezi své poradce.
 - roku 1529 ho král jmenoval lordem kancléřem
 - spolu s biskupem Janem Fisherem, později kardinálem,byl Tomáš More nejvýznamnější kritik krále - jeho proticírkevních snah a odpůrcem rozvodu krále s jeho právoplatnou manželkou Kateřinou Španělskou a jeho dalšího života s Annou Boleynovou.
 - proto se roku 1532 zklamaný Morus vzdal důležitého státního úřadu.
 - za dva roky nechtěl přijmout přísahu,která by krále stavěla do čela církve.
 - to byl jeden z důvodů, proč ho nechal král vsadit do královského vězení Tower, kde byl po 15ti měsících spolu s Fisherem kvůli údajné velezradě popraven stětím 6. července 1535.
 - Tomas More byl i významný teolog, humanista, hudební skladatel.
 - Dílo : UTOPIE „Knížka vpravdě zlatá a stejně užitečná jako zábavná o nejlepším stavu státu o
 novém ostrově Utopii.”
 -> Peníze by lidé neměli mít, protože peníze plodí chamtivost, lakomství, nenávist.
 -> toho všeho se lidé mohou ušetřit a proto je zakladatel Utopus vůbec nezavedl (obyvatelé tam nemají nic a přece jsou bohatí)
 -> autor Utopie je i zarytý nepřítel feudalismu, ale hlavně nemá rád sobecké, marnivé bohatce.
 -> schopný stát demokraticky rozděloval půdu a chléb obyvatelstvu (což byl jejich hlavní zdroj obživy)
 -> lidé se tam starali hlavně o blaho ostatních, žili střídmě, skromně, v klidu, lásce a míru, opovrženi zlatem a stříbrem
 -> žádal konec vykořisťování nižších tříd
 -> psáno je tam i o vzdělanosti, samosprávě, tělesných a duševních rozkoších, zákonech a etice (ctnost je zde pojata jako žití podle přírody). Je i zastáncem náboženské svobody.
 - Thomas More je považován za předchůdce socialismu.
 státní suverenita=svrchovanost
 - politický subjekt –stát– rozhoduje s konečnou platností a závazně o svých záležitostech.
 - dělíme na
 :vnitřní-občané se musí podřídit normám vydaným státem, stát jediný má právo je vydávat, uplatňovat a dohlížet na jejich dodržování
 :vnější- nezávislost vůči jiným státům, všechny státy jsou si rovny (jsou ale podřízeny mezinárodním smlouvám,...)
 - skupiny občanů, které jsou názorově sjednoceny a vytkly si za cíl svůj názor prosadit
 - aby fgovaly, musí existovat jistota právního řádu a pluralita zájmů
 - řazení členů: členové, sympatizanti,


text:
voliči
 Základní politologické obory jsou:
 - Obecná politologie a politická metodologie - dějiny politologie a politologických oborů
 - Politická teorie a politická filosofie - dějiny a současnost politických teorií
 - Politické organizace - fungování, význam a dějiny politických organizací
 - Srovnávací politologie - porovnávání zemí a jejich politických systémů za účelem nalezení
 společných bodů a nových východisek k dalšímu zkoumání
 - Politická sociologie (politický behaviorismus) - sociologická a psychologická hlediska politických jevů
 - Veřejná a správní politika - hodnocení organizací politické správy
 - Politická ekonomie - zkoumá společná ekonomická a politická východiska, ekonomický pohled na politiku, vztah ekonomických a politických institucí
 - Mezinárodní vztahy - zkoumá mezistátní a nadstátní úroveň vztahů
 Vztahy politologie s ostatními vědami
 - s filosofií – vyčlenila se z filosofie a používá její metody jako je dialektika (jak z protikladných jevů vzniká jev nový). Používá také její teorie – vysvětlení vzniku státu.
 - se sociologií – zkoumání sociologických faktorů politického života a obě se zabývají mocí, volebním chováním apod.
 - s historií – politické myšlenky a události jsou podmíněny historickými okolnostmi
 - s ekonomií – politická rozhodnutí ovlivňují ekonomickou situací. Ekonomickou úroveň podmiňuje preference voličů i jednání politiků
 - schopnost a reálná možnost podstatným způsobem ovlivňovat činnost a chování, ať již za pomoci autority, práva, či násilí, má institucionální charakter
 - dva základní projevy
 : konvergentní (sbíhavý)- konflikty se uhlazují
 : divergentní vyvolává konflikty ze střetu zájmů
 - ospravedlnění;
 - legitimita státní moci- vyšší nepsané oprávnění pro činy státní moci a zároveň jejich dobrovolné přijetí občany;
 : legitimita státní moci
 a) racionální - autorita je ospravedlněna zákony, v menší skupině záleží na výhodnosti situace
 b) charismatická-vybrán vůdce, který má charisma (Hitler) uplatňuje se v davu
 c) tradiční-odkazuje se na tradici, která by měla chovat (aristokracie)
 - dodržování státem daného právního řádu a ústavy, včetně generace proti jejich porušení
 - shoda názorů; je způsob rozhodování, kdy přijetí určitého návrhu je podmíněno jednohlasnou shodou všech zúčastněných stran.
 - neshoda, rozpor, střet; je to střetnutí dvou nebo vícerých, do určité míry se vylučujících, nebo protichůdných snah, sil, potřeb, zájmů, citů, hodnot nebo tendencí.
 - je instituce, jenž je univerzální politickou formou organizace a svým charakterem vytváří a uplatňuje pravidla chování ve společnosti; podstata státu: území-obyvatelstvo-organizace, bez jakékoliv této složky nemůže stát existovat
 - (z řec. politiké - umění spravovat obec, stát, logos - slovo, výklad) je společenská věda o politice a politické teorii.
 - politologie se zabývá popisem a hodnocením politických jevů, jako je např. fungování státu, politického systému, vládních a mocenských organizací a autorit, politické ideologie, význam a chování veřejnosti ve vztahu k politice, nakonec také mezinárodní a globální vztahy.
 - hlavním předmětem politologie je politická moc a její praktické uplatňování.
 Vznik a vývoj politologie
 - s inspirací v antické filosofii (Platón, Aristotelés) a v pozdější politické filosofii vznikla na přelomu 19. a 20. století politologie jako věda, její význam byl zprvu zřetelný spíše jen v USA, kde navázala na tehdejší závěry empirické sociologie, rozvinula tak zkoumání v praktických politických jevech za použití metod sociologických průzkumů, statistiky a


text:
sociometrie.
 - první katedra politické vědy (resp. Government Politics) byla založena na Columbijské univerzitě roku 1857 (resp. 1880). V roce 1901 vznikla katedra politické vědy na Wisconsinské univerzitě, roku 1909 na Harvardské univerzitě.
 - roku 1903 byla založena Americká asociace politických věd (American Political Science Association).
 - v Evropě vznikala politologie spíše pod vlivem teoretické sociologie, práva a rozvoje státoprávních teorií.
 - v roce 1871 vznikla ve Francii Škola svobodných politických věd.
 - následně se politologie začala významně rozvíjet též ve Velké Británii a v Německu.
 - vymezení politologie od ostatních věd bylo dokončeno až po druhé světové válce.
 - v roce 1949 byla založena Mezinárodní asociace pro politickou vědu (International Political Science Association).
 - politická teorie, politické instituce, teorie politických stran, mezinárodní vztahy a organizace
 Tři směry politologie:
 - Normativní politologie - filosofickými metodami dochází od obecných východisek ke konkrétním závěrům, hodnotí a zvažuje, co by mělo být přítomno ve společnosti a v politice
 - Deskriptivní (pozitivní) politologie - popisuje politické jevy, politickou praxi, politické instituce a mocenské autority
 - Predikativní (prognostická) politologie - snaží se o předpovídaní budoucích politických skutečností a procesů, zabývá se možnostmi ovlivňování budoucího vývoje
 Metody politologie:
 - HISTORICKÁ- zkoumá dané politické jevy z hlediska doby jejich trvání, má tři fáze: analýza, komparace a prognóza (např. distribuce moci→decentralizace,...)
 - BEHAVIORÁLNÍ- popisuje jevy jako chování, pouze vnější podněty, nehledá podstatu... politické mechanismy
 - STATISTICKÁ- shromažďování dat týkajících se dané problematiky jevů
 - STRUKTURNĚ SYSTÉMOVÁ- zavrhuje behaviorální, je to systém, zastává komplexní zkoumání, nelze vytvářet zjednodušené modely
 • orgán veřejné obžaloby a dozoru
 • vzniklo, aby nás chránilo před státem, dnes je tomu naopak
 • vzniklo ve 14. století, dříve řešili finanční záležitosti panovníků
 • dříve byla osoba soudce totožná s žalobcem
 • součást soustavy ministerstva spravedlnosti, součást soudní moci, není však ovlivněn legislativou ani exekutivou
 • zahájení trestního stíhání je povinností při porušení zákona, iniciativu přebírá tam, kde je podezření
 • pracuje v úseku přípravného a trestního řízení
 - advokacie
 • není nositelem veřejné moci, není to povolání veřejné funkce
 • souvisí s realizací práva na obhajobu trestního práva
 • zástupce nahlíží do spisů, je přítomen právním úkonům, za to jsou placeni, mohou být přítomni vyšetřování
 • ex offo : z úřadu, přidělení advokáta, když na něho nemám
 • advokáti jsou registrovaní v advokátní komoře, která je kontroluje
 • stát stanovuje podmínky, za kterých lze funkci vykonávat
 • jsou pojímáni jako svobodná povolání
 • jsou chráněni před rozkazy někoho jiného, stará se jen a koná ve prospěch klienta
 • notářství a advokacie jsou konkurenční
 - notářství
 • nejstarší právní povolání, ověřují, sepisují listiny, pravost listin, pravost projevů vůle
 • výhradní činnosti : sepisování veřejných listin o právních úkonech, přijímání listin či jiných věcí do úschovy, ověřování právně významných skutečností
 • druhotné činnosti : právní porady, zastupování u soudu, správa majetku
 • konkuruje se státní správou při ověřování listin a se soudy
 • není státním org., státem vázané povolání, používají státní znak, jmenováni státním org.
 • povinnosti notáře : bezúhonnost, pečlivost, mlčenlivost,...
 • veřejný ochránce lidských práv,


text:
ze Skandinávie (Švédsko, 19. stol.), kořeny ve starověku
 • blízko správnímu soudnictví, součást státní správy
 • samostatný státní orgán, oddělený od správy a soudnictví, spjat s parlamentem, volí ho
 • lze ho těžko odvolat, řeší stížnosti občanů vzhledem ke státní správě, koná nápravu
 • nemá odvolací instanci, nevrací rozhodnutí, neruší je, zúčastňuje se vyšetřování
 • podává zprávu parlam., jednání na žádost stěžovatele, z parlam. nebo z úřední povinnosti
 • snadná dostupnost práva, neformální a rychlé,
 • orgány veřejné správy jsou povinny s ním jednat a reagovat na připomínky
 • typy : a) monokratický -> 1 člověk, má kolem sebe soubor lidí
 : b) kolegiální -> více lidí na stejné úrovni, ombudsman se pak rovná názvu úřadu
 • jeden z hlavních pilířů ochrany práva
 • a) specializované : zastupováno jedním orgánem
 b) difúzní : rozpuštěno do více orgánů (do nejvyšších, např. USA)
 • pracuje na principu abstraktní právní ochrany, hlavně kontroluje ústavnost
 • soudce jmenuje prezident, 15 soudců na 10 let
 • soud rozhoduje v tříčlenných senátech nebo v plénu (u vážnějších případů)
 • r. 1920 : 1. řádná ústava, 1. ústavní soud
 - správní soudnictví
 • ochrana před nezákonnými zásahy státní správy
 • pro fyzické i právnické osoby
 • rozhoduje podle kasačního principu : nadřazený orgán správního soudu nezruší rozhodnutí nižšího orgánu, jen vrátí rozsudek k opětovnému projednání
 • správní řízení vzniká na návrh účastníka nebo orgánu
 • a) nejvyšší správní soud : v ČR, kontroluje vše
 b) kvazisoudní orgán : u každého org. státní správy je samostatný úřad, ten ho kontroluje, např. v USA, Anglii
 • mimovrstevný systém : nezabývá se jednou jedinou složkou
 Prostředky ochrany práva
 - soudy, státní zastupitelství, ombudsman (dává jen podměty k prošetření), další subjekty, kterým stát přiznává právo sloužit jako ochrana práva (advokacie, notářství)
 - v moderním světě je nejvýznamnějším subjektem práva stát, existují i mezinárodní organizace, které fungují jako ochrana práva
 • soud v Haagu, evropský soudní dvůr v Lucemburku
 • nejvyšší soud – nejvyšší správní soud- vrchní soudy – okresní soudy
 • podle toho, jaké otázky řeší soudy je rozdělujeme na 4 kategorie
 : a) civilně-právní (rozhodování o právo mezi stranami=občanské právo)
 : b) trestně-právní (rozhodují o vině a o trestu)
 : c) správně-právní (přezkoumává rozhodnutí vydané správními orgány, chrání občany před státem)
 : d) ústavně-právní (rozhodování o ústavnosti zákonů či jiných právních norem)
 • když neexistovalo rozdělení moci, výkon spravedlnosti kontroloval panovník, buď prostřednictvím různých orgánů, nebo sám
 • nejdříve se dnešní systém učlenil v Anglii, Americe, Prusku a ve Francii, u nás r. 1848
 • akuzační princip = oddělená funkce žalobce a soudce
 • inkviziční princip = ten, kdo obžalovává, také soudní
 • nezávislost soudců : soudce nemůže být vázán pokyny, doporučeními, peticemi o tom, jak má rozhodovat, soudce je podřízen jen zákonům, ale ne aktům výkonné moci, soudce je doživotní funkce (ne ústavní), je neodvolatelný (odvolatelný v některým speciálních případech)
 • soudcům jsou případy přidělovány, nelze si je vyměňovat
 • soudce nemůže rozhodovat případ, ve kterém by se jednalo o jeho příbuzné či přátele
 • vyjádření odchylného stanoviska :


text:
např. v USA, Německu, alternativní rozhodnutí, které se liší od vyřčeného rozsudku
 • rozsudek se vyhlašuje veřejně, veřejný soud je určen ke kontrole soudnictví
 • princip volného hodnocení důkazů : všichni se snaží dobrat se pravdy (víra v lidský rozum)
 • princip legality : zákonnosti, stíhat lze někoho jen na základě zákona
 • presumpce nevinny : s člověkem je jednáno jako s nevinným, dokud se nepotvrdí jeho vina soudem, při pochybnostech se rozhoduje ve prospěch obžalovaného
 • právo na obhajobu : na advokáta, může se obhajovat sám, musí být seznámen s právy
 • právnická komora zajišťuje právní ochranu těm, kteří nemají svého právníka
 • zákaz retroaktivity : nelze nikoho odsoudit dle nového zákona za starý čin
 • právo poslance
 : rovnost všech poslanců, volební právo do orgánu parlamentu, práva spojená s vystupováním na půdě parlamentu, podáváním skupinových návrhů, právo na informace vůči orgánu mimo parlament, právo na intervenci (porušení zákonitosti, disciplíny,...), právo na interpelaci (podání žádosti o vysvětlení, např. členům vlády ve věcech jejich působnosti), právo vytvářet poslanecká sdružení (kolektivní návrhy,...) -> parlamentní frakce (poslanecké kluby), právo na materiální zabezpečení (vznik už v antice), plat a další odměny související s výkonem, právo na volné užívání dopravních prostředků, státních služeb (pošta, telefony,...), právo poslanecké imunity
 : imunita
 -> ochrana před ostatními složkami moci
 -> a) procesní => nelze trestně stíhat v době mandátu bez souhlasu sněmovny, protože je objektem i subjektem práva)
 -> b) materiální => svobodné vystupování na půdě parlamentu
 • povinnosti poslance
 : povinnost účastnit se jednání sněmovny, eventuelně orgánů, povinnosti vyplývající z procedurálních pravidel (mluvit k věci)
 = legislativní proces
 - výhradní činnost legislativy (zákonodárná složka moci)
 - fáze tvorby zákonů
 • a) potřeba vzniku normy
 • b) ten, kdo má právo zákonodárné iniciativy (vláda, poslanec,...ne prezident) iniciuje vznik zákona (v parlamentu dá návrh), potom běží proces schvalování
 • c) proces projednávání, zákon probíhá několika čteními, je nutné, aby se různě přeměňoval a doplňoval zákon, ale aby zůstal základ zachován a musí s ním souhlasit 101 hlasů
 • d) po schválení senát do 30 dnů se může k normě vyjádřit, buď mlčí a to znamená souhlas, pak se zákon přepošle k prezidentovi, který to buď podepíše, nebo to vrátí (=suspensivní veto) do poslanecké sněmovny, kde to přepracují, nebo to může prezident poslat k projednání k ústavnímu soudu, jestli norma není v rozporu s ústavou
 • e) pokud senát 30 dnů nemlčí, může návrh vrátit do sněmovny s úpravami, tam buď přijmou navrhované úpravy a jsou všichni spokojeni, nebo se jim přepracování nemusí líbit a musí senát přehlasovat nadpoloviční většinou hlasů, hlasovat můžou i o staré verzi normy, která se senátu nelíbila
 - ústavní zákony
 • ústava je rigidní, tudíž ji nelze měnit jen tak
 • vůbec se do toho neplete prezident
 • hlasuje se podle principu kvalifikovaná většina (3/5 většina všech poslanců a zároveň 3/5 většinou přítomných senátorů), senát má v tomto případě absolutní veto
 • glosa : existují situace, kdy potřeba nějaké normy je akutnější než normálně, hrozí nebezpečí z prodlení = legislativní nouze, v tomto stavu


text:
je možnost schvalovat zákon mnohem rychleji, typický stav legislativní nouze : když u nás byly povodně a musely se uvolnit peníze z rozpočtu
 - zákon musí být po chválení uveden ve sbírce zákonů, začne platit dnem, kdy ve sbírce zákonů vyjde
 - mezi dnem platnosti a dnem účinnosti existuje lhůta (asi 30 dnů), v této době má ten, koho se to týká seznámit se s tou normou a od doby účinnosti je sankcionovatelná
 - návrh zákona, který se netýká parlamentu a ne vlády, tak je státní rozpočet a státní závěrečný účet
 - v prezidentských systémech má prezident zákonodárnou iniciativu
 - nejrozšířenější forma vlády, souvisí s existencí státního orgánu
 - parlament : orgán, jehož zástupci obdrželi určitý mandát (oprávnění, zplnomocnění)
 - souvisí s rozvojem moderního konstitucionalismu
 - rozmach moderního parlamentarismu souvisí až s rozvojem politických stran
 - parlament musí mít
 • 1) celospolečenský konsensus : lidé chtějí fungovat v tomto systému (tolerance, svoboda)
 • 2) spojen s antagonismem : institut legální opozice
 • 3) parlament je složen z lidí, kteří obdrželi mandát
 - mandát
 • a) imperativní : člověk nemá právo dělat kompromisy, jen předkládá názor
 • b) reprezentativní : člověk zastupuje lidi, dělá kompromisy, lidé mu věří
 • c) vázaný : je reprezentativní, ale zároveň jsou ti lidé vázáni ke stavovskému programu politické strany (toto platí dnes)
 - právní status parlamentu
 • definuje objekt v rámci systému
 • název : nejčastěji národní shromáždění, nebo dle dne, kdy se setkávají, podle místa, nebo mají v názvu slovo rada,...
 • sídlo : zpravidla v hlavním městě, výjimkou jsou federální systémy
 • místo soustavy orgánů
 : dáno systémem republiky (prezidentská, parlamentární,...)
 • zřízení : ústavou, parlament ji pak může měnit, přijímat,...
 : jediným legitimním jsou volby, mimo virilisty (členství v jedno, orgánu je podmíněno členstvím v orgánu druhém), inkontibility (=neslučitelnost, když člověk nemůže být v parlamentu, pokud už má jinou funkci)
 • nároky na výkon poslanecké funkce
 : volitelnost dle věku, způsobilosti k právním úkonům, virilisty, inkontibility
 • složení : kolegiální orgán, rozhodují ve sboru, počet může být pevný nebo volný (počet mandátů reaguje na počet populace)
 : parlament jednokomorový (= unikamerální), dvojkomorový (= bikamerální) a vícekomorový
 • vnitřní organizace
 : má řídící orgán ( -> monokratické) a pomocné orgány (-> výbory, komise, vyšetřovací komise, imunitní mandátový výbor)
 : základní formou je zákonodárná (individuální právní akty) a ústavodárná (normativní právní akty)
 : rozsah daný subjekty (na co působí), prostorem (ohraničení), časem a objekty působnosti
 : ústavodárná, zákonodárná, kontrolní, soudní, iniciativně-politická, organizační, vnitřní
 • právní status poslance
 : charakter poslaneckého mandátu -> soubor práv a povinností, daný vznikem (volba), obsahem (vztah k voliči) a zánikem
 • fenomenologie vznikla z paradigmatu 20. století, protiváha positivismu, posunuje se do polohy objektivně-idealistické, přes empirické k neempirickému
 • fenomenologie je nauka o jevech, snaha o popis přirozené zkušenosti se světem
 • vrací se k obyčejné každodenní zkušenosti
 • realita přírodních věcí je jiná než realita humanitních
 • stojí proti positivismu a psychologismu (tendence v humanitních vědách vysvětlovat vše jako předmět psychologie)
 • fenomenologie se točí kolem neměnného, jasného,


text:
evidentního poznání
 • snažil se definovat novou oblast pro filosofii
 • vyvrátil Descartovo Kogito ergo sum : předpokládá to, že něco pochybuji a že existuje moje vlastní vědomí, které pochybuje
 • základním vstupním termínem je fenomén : každá věc má mnoho pohledů na sebe sama, ale my to vnímáme jako fenomén (= jev, to, co vnímáme), každý fenomén má 2 složky
 • skrze smyslové můžeme chápat nesmyslové
 • jsem schopen spojit více pohledů na jednu věc v jeden -> musí existovat nějaká esence, která se skládá z více pohledů
 • fenomenologická redukce
 : proces, abychom se dostali do oblasti faktů, abychom se dostali k reálnému, prohloubení metodické skepse od Descarta
 : ústřední metoda fenomenologie
 : suspenze (omezení) platnosti víry v bytí světa a víry v existenci našeho vědomí
 : má 3 kroky
 -> a) epoché => odstup, odhlédnutí od předchozích mínění až zůstane jen čisté já, ve kterém věci získávají povahu fenoménu, ten už není skutečným smyslovým předmětem, ale může se vyskytovat v různých vztazích, fenomén vystupuje ve formě očekávání, představy, vzpomínky nebo tužby
 -> b) transcendentální redukce => odhlédnutí od společenského vědomí (psychologie, sociologie), zůstává vnitřní vědomí důležité pro zkoumání věcí
 -> c) eidetická redukce => eidos = podstata, oprostit se od subjektivních představ a dostat se do polohy objektivní


text:
1As30/2015
 1 As 30/2015-39
 Nejvy11í správní soud rozhodl v senátì slo3⁄4eném z pøedsedkynì JUDr. Lenky Kaniové a soudcù JUDr. Marie ®i1kové a JUDr. Filipa Dienstbiera v právní vìci 3⁄4alobkynì: Day to Day s. r. o., se sídlem 28. øíjna 829/270, Ostrava, zastoupena JUDr. Alfrédem ©rámkem, advokátem se sídlem Èeskobratrská 1403/2, Ostrava, proti 3⁄4alované: Èeská obchodní inspekce, se sídlem ©tìpánská 15, Praha 2, o 3⁄4alobì proti rozhodnutí 3⁄4alované ze dne 14. 1. 2013, èj. ÈOI 146135/12/O100/3100/12/13/Hy/©t, v øízení o kasaèní stí3⁄4nosti 3⁄4alobkynì proti rozsudku Krajského soudu v Ostravì ze dne 29. 1. 2015, èj. 22 A 22/2013-19,
 [1] ®alobkynì je spoleèností zabývající se poskytováním spotøebitelských úvìrù. Dne 29. 10. 2012 vydala Èeská obchodní inspekce, inspektorát Moravskoslezský a Olomoucký se sídlem v Ostravì (dále jen správní orgán I. stupnì ) rozhodnutí è. j. 131966/12/3100/R 0748/Vit, kterým ulo3⁄4ila 3⁄4alobkyni podle § 20 odst. 5 písm. a) zákona è. 145/2010 Sb., o spotøebitelském úvìru a zmìnì nìkterých zákonù, pokutu ve vý1i 10.000 Kè za správní delikt podle § 20 odst. 2 písm. a) tohoto zákona. Deliktu se 3⁄4alobkynì mìla dopustit tím, 3⁄4e v rozporu s § 9 zákona o spotøebitelském úvìru neposoudila s odbornou péèí schopnost spotøebitelù splácet spotøebitelský úvìr u smlouvy o spotøebitelském úvìru è. 20110968 uzavøené dne 5. 9. 2011 a è. 20110970 uzavøené dne 13. 9. 2011. Ve1keré údaje o pøíjmech a závazcích dlu3⁄4níkù toti3⁄4 3⁄4alobkynì získala na základì jejich prostého prohlá1ení, které nebylo podlo3⁄4eno jakýmikoliv dùkazy.
 [2] K odvolání 3⁄4alobkynì 3⁄4alovaná v záhlaví specifikovaným rozhodnutím zmìnila rozhodnutí správního orgánu I. stupnì z hlediska pøesnìj1í formulace výroku (doplnila konkrétní odstavec pøíslu1ného ustanovení zákona, které bylo úèastníkem øízení poru1eno-§ 9 odst. 1 zákona o spotøebitelském úvìru), jinak napadené rozhodnutí dle § 90 odst. 5 vìty druhé zákona è. 500/2004 Sb., správního øádu, potvrdila a ztoto3⁄4nila se tak s jeho závìry. ®alovaná uvedla, 3⁄4e k posouzení úvìruschopnosti dlu3⁄4níka s odbornou péèí dle § 9 odst. 1 zákona o spotøebitelském úvìru patøí také získání dostateèných podkladù pro takové posouzení, pøièem3⁄4 za dostateèné je tøeba pova3⁄4ovat pøedev1ím údaje ovìøené a spolehlivé.
 [3] ®alobkynì podala proti rozhodnutí 3⁄4alované 3⁄4alobu, kterou krajský soud pro její nedùvodnost zamítl.
 [4] Pøi rozhodování vìci pova3⁄4oval krajský soud za klíèový výklad slov s odbornou péèí u3⁄4itých v § 9 odst. 1 zákona o spotøebitelském úvìru. Uvedl, 3⁄4e souèástí odborné péèe je dle souèasné judikatury i posouzení rozhodujících listin (dokumentù) èi informovanost o právní úpravì vztahující se na pøípad. Pokud je pro správný postup lege artis rozhodné pojetí podezøení, není rozhodné, zda ho osoba, která mìla postupovat s odbornou péèí, mìla, ale zda ho se zøetelem ke v1em konkrétním okolnostem mìla a mohla mít. Po3⁄4adavek odborné péèe nelze omezovat jen na samotný my1lenkový proces posouzení dodaných èísel pøedstavujících pøíjmy a výdaje, pøípadnì zadlu3⁄4ení 3⁄4adatele o úvìr. Tento po3⁄4adavek je tøeba vztáhnout i na zhodnocení dostateènosti, úplnosti a vìrohodnosti podkladù shromá3⁄4dìných pro uvedený my1lenkový proces.
 [5] Krajský soud dospìl k závìru, 3⁄4e souèástí odborné péèe poskytovatele úvìru podle § 9 odst. 1 zákona o spotøebitelském úvìru je i taková obezøetnost, která jej vede


text:
k nespoléhání se jen na údaje tvrzené 3⁄4adatelem o úvìr, ale i k provìøení, resp. po3⁄4adavku na dolo3⁄4ení, tìchto tvrzení (napø. potvrzením o zamìstnání a pøíjmu, dolo3⁄4ením výplatních pásek, dolo3⁄4ením výpisu z úètu 3⁄4adatele, apod.). Pokud tedy 3⁄4alobkynì od svých klientù 3⁄4ádné dolo3⁄4ení jejich potvrzení o bonitì nevy3⁄4adovala, po3⁄4adavku vynalo3⁄4ení odborné péèe dle zmiòovaného ustanovení zákona o spotøebitelském úvìru nedostála.
 [6] ®alobkynì (stì3⁄4ovatelka) podala proti rozsudku krajského soudu kasaèní stí3⁄4nost z dùvodu jeho nezákonnosti ve smyslu § 103 odst. 1 písm. a) zákona è. 150/2002 Sb., soudního øádu správního (dále jen s. ø. s. ), a navrhla, aby Nejvy11í správní soud napadený rozsudek zru1il.
 [7] Podle stì3⁄4ovatelky soud dospìl k závìru, 3⁄4e podrobnìj1í ovìøování bonity dlu3⁄4níka je namístì v pøípadì pochybnosti o pøedlo3⁄4ených listinách nebo o tvrzení dlu3⁄4níka, nikoliv tedy v3⁄4dy. V rozporu s tímto závìrem je pak tvrzení soudu, 3⁄4e odbornou péèí není spolehnutí se na domnìnky vystavené na nepodlo3⁄4ených sdìleních.
 [8] Stì3⁄4ovatelka v kasaèní stí3⁄4nosti rozsáhle citovala ustanovení obsa3⁄4ená v jejích smlouvách o úvìru a zejména prohlá1ení, která dlu3⁄4níci pøi uzavírání smlouvy o úvìru podepisují. Podpisem úvìrové smlouvy ve formuláøi ®ádost o spotøebitelský úvìr-Prohlá1ení o pøíjmových a majetkových pomìrech spotøebitele-®ádost o posouzení schopnosti spotøebitele splácet úvìr dlu3⁄4ník stvrdil uvedenou vý1i pøíjmù a své majetkové pomìry vèetnì pøípadných závazkù vùèi tøetím osobám a pøípadných vedených exekucí. Dlu3⁄4ník souèasnì stvrdil, 3⁄4e si je vìdom, pokraèování 3⁄4e v pøípadì sdìlení nepravdivých informací by s ním vìøitel nemìl zájem smlouvu o úvìru uzavøít. Stejnì tak dlu3⁄4ník potvrdil, 3⁄4e neu3⁄4ije úvìr k øe1ení své platební neschopnosti tak, 3⁄4e by následnì nemìl finanèní prostøedky na splácení tohoto úvìru. Stì3⁄4ovatelka byla proto názoru, 3⁄4e od dlu3⁄4níka vy3⁄4adovala dostateèné podklady pro dolo3⁄4ení jeho bonity, resp. posouzení schopnosti hradit jeho závazky. Za takový podklad lze pova3⁄4ovat i prohlá1ení dlu3⁄4níka, pokud zde nejsou pochybnosti o jeho vìrohodnosti. V posuzovaných pøípadech nebylo prokázáno, 3⁄4e by stì3⁄4ovatelka pochybnosti mìla èi mohla mít. Nebylo proto nezbytnì nutné po3⁄4adovat dal1í listiny, v nich3⁄4 by bylo obsa3⁄4eno toté3⁄4 prohlá1ení, a to opakovanì. Pokud by navíc dlu3⁄4ník stvrdil nepravdivé èi neúplné údaje, vystavil by se nebezpeèí odpovìdnosti za trestný èin úvìrového podvodu.
 [9] V daném pøípadì není povinnost pøedlo3⁄4ení urèitých podkladù stanovena; skuteènosti osvìdèující bonitu dlu3⁄4níka lze tedy prokázat té3⁄4 podklady vy3⁄4adovanými stì3⁄4ovatelkou. V rozhodnutí správního orgánu absentuje jakékoliv relevantní zdùvodnìní k nutnosti ovìøovat prohlá1ení dlu3⁄4níka, odkaz na komentáøovou literaturu neobstojí, nebo» ta nepøestavuje závazný zdroj práva. Podle stì3⁄4ovatelky na vìøitele nelze pøená1et mo3⁄4né a navíc neprokázané l3⁄4ivé tvrzení dlu3⁄4níka ohlednì jeho bonity a dále odpovìdnost za odpovìdné úvìrování, je3⁄4 je i pøes zmìny v oblasti spotøebitelských úvìrù výhradnì na dlu3⁄4níkovi, nikoli na vìøiteli.
 [10] Vzhledem ke znaèné informaèní povinnosti vìøitele mìl dlu3⁄4ník dostatek informací o úvìru a jeho finanèní nároènosti, na základì nich3⁄4 mohl posoudit, zda je úvìr vhodný pro jeho potøeby. Je samozøejmé, 3⁄4e stì3⁄4ovatelka neposkytuje úvìry osobám, je3⁄4 je nemohou splácet. Dlu3⁄4níci v1ak jsou svéprávné osoby a není proto dùvodu, aby byli pøi sjednávání úvìru pova3⁄4ováni za nepøíèetné jedince, kteøí si nejsou vìdomi, co sjednávají a zda budou schopni své závazky


text:
plnit a byli odkázáni pouze na vìøitele, aby fakticky za nì rozhodl, zda mohou èi nemohou úvìr sjednat.
 [11] ®alovaná ve svém vyjádøení ke kasaèní stí3⁄4nosti uvedla, 3⁄4e je nadále pøesvìdèena o nedostateènosti podkladù, na základì kterých stì3⁄4ovatelka posuzovala úvìruschopnost spotøebitelù. K naplnìní povinnosti vìøitele zakotvené v § 9 odst. 1 zákona o spotøebitelském úvìru by samozøejmì nestaèilo dal1í prohlá1ení stì3⁄4ovatele, ale doklady osvìdèující tvrzení spotøebitele vystavené tøetím subjektem. Takový po3⁄4adavek nepokládá 3⁄4alovaná za nijak nepøimìøený, nebo» odpovìdnost za posouzení své úvìruschopnosti nemá pouze spotøebitel, jak se domnívá stì3⁄4ovatelka. Ani3⁄4 by bylo pøedjímáno uvádìní nepravdivých údajù ze strany spotøebitelù, èi dokonce jejich nesvéprávnost, klade souèasná právní úprava v oblasti poskytování spotøebitelských úvìrù na vìøitele nároky odborné péèe, jejich3⁄4 nedodr3⁄4ení je postihováno sankcí jako správní delikt. Úèelem takové úpravy je zamezit nezodpovìdnému úvìrování ze strany vìøitelù, kteøí pøi neschopnosti spotøebitelù splácet pùjèky nezøídka znaènì profitují z dohodnutého zaji1tìní tìchto úvìrù. Z uvedených dùvodù má 3⁄4alovaná zato, 3⁄4e by Nejvy11í správní soud mìl kasaèní stí3⁄4nost zamítnout.
 [14] Pøedmìtem sporu v projednávané vìci je, zda stì3⁄4ovatelka dostála své povinnosti stanovené v § 9 odst. 1 zákona o spotøebitelském úvìru s odbornou péèí posoudit schopnost spotøebitelù splácet spotøebitelský úvìr.
 [15] Ustanovení § 9 odst. 1 zákona o spotøebitelském úvìru, ve znìní úèinném do 24. 2. 2013, stanovuje: Vìøitel pøed uzavøením smlouvy, ve které se sjednává spotøebitelský úvìr, èi zmìnou takové smlouvy spoèívající ve významném navý1ení celkové vý1e spotøebitelského úvìru, je povinen s odbornou péèí posoudit schopnost spotøebitele splácet spotøebitelský úvìr, a to na základì dostateèných informací získaných i od spotøebitele , a je-li to nezbytné, nahlédnutím do databází umo3⁄4òujících posouzení úvìruschopnosti spotøebitele. Zákon o spotøebitelském úvìru tak novì do právního øádu zavedl povinnost vìøitele (poskytovatele úvìru) pøed uzavøením smlouvy o úvìru posoudit s odbornou péèí úvìruschopnost spotøebitele. Poru1ení této povinnosti je dle § 20 odst. 2 písm. a) zákona o spotøebitelském úvìru pova3⁄4ováno za správní delikt.
 [16] Ze správního spisu Nejvy11í správní soud zjistil, 3⁄4e stì3⁄4ovatelka posuzovala úvìruschopnost spotøebitelù jednak na základì informací vyplnìných ve formuláøi nazvaném ®ádost o spotøebitelský úvìr a Prohlá1ení o pøíjmových a majetkových pomìrech spotøebitele, a ®ádost o posouzení schopnosti spotøebitele splácet spotøebitelský úvìr dle § 9 zák. 145/2010 Sb. . Pro posouzení úvìruschopnosti spotøebitele jsou v tìchto formuláøích podstatné kolonky celkový èistý mìsíèní pøíjem, zdroj pøíjmù, celkové mìsíèní náklady a majetkové hodnoty ve vlastnictví nebo spoluvlastnictví 3⁄4adatele. V kontrolovaných pøípadech smluv o spotøebitelském úvìru (smlouvy è. 20110970 uzavøené s R. P. a smlouvy è. 20110968 uzavøené s M. H.) byly údaje o celkovém mìsíèním pøíjmu spotøebitelù dolo3⁄4eny pouze èestným prohlá1ením spotøebitele. Spotøebitelé dále podepsali listinu Prohlá1ení dlu3⁄4níka a spoludlu3⁄4níka o schopnosti plnit pøevzaté závazky a povinnosti , ve které se zavázali, 3⁄4e sjednaný úvìr v dohodnuté dobì v pravidelných splátkách vrátí vìøiteli. Lze tak shrnout, 3⁄4e stì3⁄4ovatelka v uvedených pøípadech ovìøila schopnost spotøebitelù dostát závazkùm z úvìrové smlouvy zejména na základì jimi tvrzených, nijak nedolo3⁄4ených údajù o mìsíèních pøíjmech a výdajích a o majetkových hodnotách ve vlastnictví 3⁄4adatele, spolu s podepsaným prohlá1ením spotøebitelù o jejich schopnosti sjednaný úvìr splatit.


text:
[17] Stì3⁄4ovatelka se domnívá, 3⁄4e svou povinnost s odbornou péèí posoudit úvìruschopnost spotøebitele dle § 9 odst. 1 zákona o spotøebitelském úvìru øádnì splnila tím, 3⁄4e od spotøebitelù získala vý1e uvedená podepsaná prohlá1ení. Podle jejího názoru nebylo v pøípadì absence pochybností o pravdivosti stì3⁄4ovateli tvrzených údajù nutné po3⁄4adovat pøedlo3⁄4ení potvrzujících dokladù.
 [18] Nejprve se Nejvy11í správní soud zabýval tvrzenou rozporuplností napadeného rozsudku, je3⁄4 mìla podle stì3⁄4ovatelky spoèívat v tom, 3⁄4e krajský soud na jednu stranu uvedl, 3⁄4e [j]e-li pak pro správný postup lege artis rozhodné pojetí podezøení, není rozhodné, zda ho osoba, která mìla postupovat s odbornou péèí, mìla, ale zda ho se zøetelem ke v1em okolnostem mìla a mohla mít , a na druhou stranu konstatoval, 3⁄4e odbornou péèí není spolehnutí se s domnìnkami vystavenými na nepodlo3⁄4ených sdìleních obchodního partnera èi na neovìøených kopiích listin . Dle kasaèního soudu je tøeba uvedené závìry krajského soudu chápat ve vzájemné souvislosti tak, 3⁄4e souèástí odborné péèe pøi posouzení úvìruschopnosti spotøebitele je také posouzení rozhodujících listin a vynalo3⁄4ení patøièného úsilí, podlo3⁄4eného odborností a profesionalitou, aby byly zji1tìny v1echny potøebné skuteènosti v nezbytném rozsahu. Proto je nutno dovodit také po3⁄4adavek na dolo3⁄4ení tvrzení dlu3⁄4níka o jeho majetkových pomìrech. Samotné nièím nedolo3⁄4ené prohlá1ení spotøebitele nemù3⁄4e vést k øádnému provìøení jeho schopnosti splácet úvìr, nebo» se dle slov krajského soudu jedná o situace, kdy by osoba jednající s odbornou péèí mìla a mohla mít pochybnosti o pravdivosti tvrzených skuteèností. pokraèování [19] Nelze tedy pøisvìdèit stì3⁄4ovatelce, 3⁄4e by z rozsudku krajského soudu vyplývalo, 3⁄4e podrobnìj1í ovìøování bonity spotøebitele je namístì pouze v pøípadech, kdy má vìøitel pochybnosti o tvrzeních dlu3⁄4níka, nikoliv v1ak v3⁄4dy. Takový postup by toti3⁄4 nebyl v souladu s úèelem a smyslem § 9 odst. 1 zákona o spotøebitelském úvìru, jak je vysvìtleno ní3⁄4e.
 [20] Smyslem zakotvení povinnosti poskytovatelù spotøebitelských úvìrù posuzovat úvìruschopnost spotøebitele (§ 9 odst. 1 zákona o spotøebitelském úvìru) je pøedev1ím ochrana spotøebitelù pøed rizikovými úvìry a dále øe1ení problému rostoucího zadlu3⁄4eností domácností (viz dùvodová zpráva k zákonu o spotøebitelském úvìru). Povinnost vìøitele posoudit pøed uzavøením smlouvy bonitu spotøebitele pøedstavuje pro spotøebitele i urèitou záruku, 3⁄4e vìøitel bude pøi poskytování úvìru postupovat tak, aby jej do urèité míry chránil pøed neschopností splácet. Primárním chránìným zájmem je zde ochrana spotøebitele pøed neodpovìdným poskytnutím úvìru, které by vedlo k jeho insolvenci se v1emi negativními následky, a to jak ekonomickými v podobì ztráty majetku, tak spoleèenskými v podobì spoleèenské stigmatizace (viz Wachtlová, L., Slanina, J.: Zákon o spotøebitelském úvìru. Komentáø. 1. vydání. Praha : C. H. Beck, 2011, s. 99).
 [21] Nejvy11í správní soud samozøejmì souhlasí se stì3⁄4ovatelkou v tom, 3⁄4e by dlu3⁄4níci nemìli být a priori pova3⁄4ováni za lháøe a 3⁄4e by mìli i oni sami nést urèitou odpovìdnost za plnìní svých závazkù plynoucích z uzavøených úvìrových smluv. Proto také zákon o spotøebitelském úvìru ukládá vìøiteli povinnost poskytnout spotøebiteli vèasné a úplné informace o úvìru tak, aby byl schopen posoudit, zda nabídka odpovídá jeho potøebám a aktuální situaci (viz dùvodová zpráva k zákonu o spotøebitelském úvìru). Je v1ak tøeba si uvìdomit, 3⁄4e zákon