text:
Podle ní soud opomněl objektivně a komplexně zhodnotit veškeré okolnosti ve všech souvislostech s přihlédnutím k jednotlivým svědkům i osobě obžalované, a konkrétně odvolací soud se vůbec nezabýval argumenty jejího právního zástupce, resp. hodnotil je nesprávným způsobem v její neprospěch. Vzápětí v řadě jednotlivých bodů zrekapitulovala obsah svého odvolání proti rozsudku soudu prvního stupně, přičemž upozornila na skutečnosti, které podle ní vyplývají z důkazů provedených v posuzované trestní věci (zejména z její výpovědi, z výpovědí jednotlivých svědků, a to Ing. L. F., F. V., J. S., M. N., J. K., M. P., J. Š., M. B., V. K., J. V., B. L., Ing. D. R., I. Š. a M. H.), zejména argumentovala, že útisk tvrdí pouze F. V., který je však svědkem nevěrohodným, neboť má vůči ní nepřátelský vztah, akcentovala, že naopak z výpovědi svědků V. K., M. B. či J. K. vyplývá, že žádné problémy s pasem u nikoho nebyly, popř. že L. S., J. L. ani J. J. nebyli vyslechnuti, dále zmínila, že soudy opomenuly skutečnost, že v inkriminované době se vůbec nenacházela na území K. či že řada svědků, z jejichž výpovědí soud první instance vycházel, vedla s její firmou většinou neúspěšné soudní spory a že se z jejich strany jednalo o akt odvety, rovněž vyjádřila přesvědčení, že zde byly výpovědi ostatních svědků, které nebyly zohledněny a z nichž jednoznačně vyplývalo, že k trestné činnosti nedocházelo. Dospěla k závěru, že soud svá tvrzení o tom, že by zadržovala cestovní doklady uvedeným osobám neprokázal, že jejich cestovní doklady nemohla úmyslně ani neoprávněně zadržovat, protože neměla nic společného s pasy F. V., L. S., J. L., M. H. a J. J., nikdy jim nezajišťovala registraci O., neměla ani klíče od sejfu, pasy jim ani neuschovávala, ani neměla zapotřebí je jinak využívat nebo zneužívat.
 Z těchto důvodů navrhla, aby Nejvyšší soud České republiky (dále jen Nejvyšší soud ) vydal usnesení: Soud zrušuje usnesení Krajského soudu v Brně pod čj. 9 To 241/2008 ze dne 19. 6. 2008 ve věci rozsudku Městského soudu v Brně čj. 12 T 53/2004 ze dne 20. 3. 2008, kterým se odvolání týkající se rozsudku Městského soudu v Brně čj. 12 T 53/2004 ze dne 20. 3. 2008, zamítlo a věc se vrací Městskému soudu v Brně k dalšímu řízení.
 Do dne konání neveřejného zasedání neměl Nejvyšší soud k dispozici vyjádření Nejvyšší státní zástupkyně k tomuto dovolání ve smyslu ustanovení § 265h odst. 2 tr. ř.
 Dovolání proti usnesení Krajského soudu v Brně ze dne 19. 6. 2008, sp. zn. 9 To 241/2008, je přípustné z hlediska ustanovení § 265a odst. 1, odst. 2 písm. h) tr. ř. Obviněná je podle § 265d odst. 1 písm. b) tr. ř. osobou oprávněnou k podání dovolání (pro nesprávnost výroku rozhodnutí soudu, který se jí bezprostředně dotýká). Dovolání, které splňuje náležitosti obsahu dovolání podle § 265f odst. 1 tr. ř., podala prostřednictvím svého obhájce, tedy v souladu s ustanovením § 265d odst. 2 tr. ř., ve lhůtě uvedené v § 265e odst. 1 tr. ř. a na místě určeném


text:
týmž zákonným ustanovením.
 Důvod dovolání podle § 265b odst. 1 písm. e) tr. ř., je dán v případě, že proti obviněnému bylo vedeno trestní stíhání, ačkoliv podle zákona bylo nepřípustné.
 Tento dovolací důvod lze uplatnit pouze za situace, kdy je dán některý z obligatorních důvodů uvedených v ustanovení § 11 odst. 1 tr. ř. (a také § 11a tr. ř.), pro které nelze trestní stíhání zahájit, a bylo-li již zahájeno, nelze v něm pokračovat a musí být zastaveno, neboť výlučně v tomto ustanovení trestní řád taxativně vypočítává důvody nepřípustnosti trestního stíhání. Jiné namítané vady, byť se týkají průběhu trestního stíhání (např. vedení trestního stíhání na základě usnesení o jeho zahájení, které neobsahuje všechny obligatorní náležitosti vyžadované ustanovením § 160 odst. 1 tr. ř.), nezakládají důvod dovolání podle § 265b odst. 1 písm. e) tr. ř. (viz rozhodnutí č. 38/2005 Sb. rozh. tr.).
 V návaznosti na rozvedené skutečnosti je třeba konstatovat (aniž by v tomto směru bylo zapotřebí rozvádět podrobnější argumentaci), že žádná z námitek, jež obviněná uplatnila v dovolání, dovolací důvod podle § 265b odst. 1 písm. e) tr. ř. nenaplňuje.
 V posuzované věci však uplatněné dovolací námitky směřují primárně právě do oblasti skutkových zjištění. Obviněná totiž soudům vytýká pouze neúplné důkazní řízení (že L. S., J. L. ani J. J. nebyli vyslechnuti), nesprávné hodnocení důkazů (její výpovědi, výpovědi Ing. L. F., F. V., J. S., M. N., J. K., M. P., J. Š., M. B., V. K., J. V., B. L., Ing. D. R., I. Š. a M. H.), porušení zásady in dubio pro reo a vadná skutková zjištění. Přitom prosazuje vlastní hodnotící úvahy ve vztahu k provedeným důkazům (prohlašuje, že útisk tvrdí pouze F. V., přitom zpochybňuje věrohodnost tohoto svědka, zdůrazňuje, že naopak z výpovědi V. K., M. B. či J. K. je zřejmé, že žádné problémy s pasem u nikoho nebyly, upozorňuje, že řada svědků, z jejichž výpovědí soud první instance vycházel, vedla s její firmou většinou neúspěšné soudní spory a v této souvislosti namítá, že se z jejich strany jednalo o akt odvety, přitom namítá, že zde byly výpovědi ostatních svědků, které nebyly zohledněny a z nichž jednoznačně vyplývalo, že k trestné činnosti nedocházelo, a uzavírá, že soud svá tvrzení o tom, že by zadržovala cestovní doklady uvedeným osobám, neprokázal) a vlastní (od skutkových zjištění soudů nižších stupňů odlišnou) verzi skutkového stavu věci (tvrdí, že se skutku, jímž byla uznána vinnou, nedopustila). Pouze z uvedených skutkových (procesních) výhrad (sekundárně) vyvozuje závěr o nesprávném právním posouzení skutku. Nenamítá rozpor mezi skutkovými závěry vykonanými soudy po zhodnocení důkazů a užitou právní kvalifikací ani jiné nesprávné hmotně právní posouzení soudy zjištěných skutkových okolností.
 Dovolací důvod podle § 265b odst. 1 písm. g) tr. ř. je tedy obviněnou ve skutečnosti spatřován v porušení procesních zásad vymezených zejména v ustanovení § 2 odst. 2, 5, 6 tr. ř. Uplatněné námitky proto pod výše uvedený (ani jiný) dovolací důvod podřadit nelze.
 Jinak řečeno, formulace dovolacího důvodu podle § 265b odst. 1 písm. g) tr. ř., který obviněná uplatnila, znamená, že předpokladem jeho

type: other


text: existence je nesprávná aplikace hmotného práva, ať již jde o hmotně právní posouzení skutku nebo o hmotně právní posouzení jiné skutkové okolnosti. Provádění důkazů, včetně jejich hodnocení a vyvozování skutkových závěrů z důkazů, ovšem neupravuje hmotné právo, ale předpisy trestního práva procesního, zejména pak ustanovení § 2 odst. 5, 6, § 89 a násl., § 207 a násl. a § 263 odst. 6, 7 tr. ř. Jestliže tedy obviněná namítala nesprávnost právního posouzení skutku, ale tento svůj názor ve skutečnosti dovozovala toliko z tvrzeného neúplného dokazování, nesprávného hodnocení důkazů a vadných skutkových zjištění (potažmo z vlastních skutkových závěrů), pak soudům nižších stupňů nevytýkala vady při aplikaci hmotného práva, nýbrž porušení procesních ustanovení.


text:
20 Cdo 370/2009
 Dotčené předpisy: § 42 odst. 1 předpisu č. 120/2001Sb.
 Nejvyšší soud České republiky rozhodl v senátě složeném z předsedy JUDr. Vladimíra Mikuška a soudkyň JUDr. Olgy Puškinové a JUDr. Miroslavy Jirmanové ve věci žalobkyně MUDr. H. T. , zastoupené JUDr. Petrem Prokopiem, advokátem se sídlem v Opavě, Lidická 17, proti žalované CDV 1, Ltd. , se sídlem Peterborough Court, 133 Fleet Street, London EC 4A 2BB, Spojené království Velké Británie a Severního Irska, reg. č. 41502116, zastoupené JUDr. Petrem Balcarem, advokátem se sídlem v Praze 5, E. Peškové 1735/15, o vyloučení pohledávek z exekuce, vedené u Okresního soudu v Opavě pod sp. zn. 10 C 134/2007, o dovolání žalobkyně proti rozsudku Krajského soudu v Ostravě z 20. 6. 2008, č. j. 56 Co 540/2007-101, takto:
 Rozsudkem z 20. 9. 2007, č. j. 10 C 134/2007-51, okresní soud rozhodl, že pohledávky žalobkyně za jejími dlužníky (zdravotními pojišťovnami) vzniklé z titulu poskytování lékařské péče pojištěncům, specifikované ve výroku rozsudku uvedenými fakturami, jsou vyloučeny z exekuce, vedené Okresním soudem v Opavě pod sp. zn. 29 Nc 259/2002 proti jejímu manželovi (povinnému) k vymožení pohledávek v částkách 4.859.286,20 Kč a 1.930.109,66 Kč s příslušenstvím.
 K odvolání žalované krajský soud napadeným rozsudkem změnil rozhodnutí soudu prvního stupně tak, že žalobu zamítl a žalobkyni zavázal k náhradě nákladů řízení před soudy obou stupňů. Své rozhodnutí odůvodnil závěrem, že ustanovení § 42 odst. 1 exekučního řádu, stejně jako ustanovení § 262a odst. 1 o. s. ř. dopadá (za jeho analogického použití) také na případy, kdy byl rozsah společného jmění manželů zúžen nikoli smlouvou, ale rozhodnutím soudu vydaným podle § 148 odst. 1, 2 občanského zákoníku. Jestliže v době vzniku vymáhaných pohledávek nebylo společné jmění žalobkyně a jejího manžela smlouvou či rozhodnutím soudu zrušeno, respektive zúženo (a pohledávky vznikly za trvání jejich manželství), lze podle odvolacího soudu provést exekuci i na majetek, který již netvoří součást společného jmění manželů, ovšem jen proto, že společné jmění bylo později (s právními účinky ke dni 6. 11. 2003, kdy nabyl právní moci rozsudek o zúžení společného jmění) zúženo až na věci tvořící obvykle vybavení společné domácnosti.
 Proti rozhodnutí odvolacího soudu podala žalobkyně dovolání, jehož přípustnost dovozuje z ustanovení § 237 odst. 1 písm. c) o. s. ř., aniž však vysvětluje, v čem má mít napadený rozsudek zásadní právní význam. Nesprávné právní posouzení věci ve smyslu ustanovení § 241a odst. 2 písm. b) o. s. ř. spatřuje v závěru odvolacího soudu, že ustanovení § 42 odst. 1 exekučního řádu dopadá nejen na situace, kdy byl rozsah společného jmění manželů zúžen dohodou, ale také na případy, kdy se tak stalo na základě rozhodnutí soudu. Ustanovení § 42 odst. 2 exekučního řádu stanoví toliko dvě tam uvedené výjimky, kdy lze provést exekuci i na majetek manžela povinného, který nepatří do společného jmění manželů, podle dovolatelky však žádným výkladem nelze tento okruh výjimek stanovený zákonem rozšiřovat a k užití analogie podle jejího názoru nemá odvolací soud oporu v zákoně.
 Žalobkyně sice napadenému usnesení přisuzuje zásadní právní význam, hodnocením námitek v dovolání uplatněných


text:
však k tomuto závěru dospět nelze. O existenci (dovoláním otevřené) právní otázky, jejíž posouzení by mohlo být relevantní i pro posouzení obdobných právních poměrů a jež by tak mohlo mít vliv na rozhodovací činnost soudů obecně (což rozhodnutí zásadního právního významu ve smyslu § 237 odst. 3 o. s. ř. předpokládá), totiž v dané věci nejde, jelikož není žádného podkladu pro úsudek, že odvolací soud při posuzování rozhodných otázek, tedy otázek významných pro posouzení, zda jsou splněny všechny zákonem předepsané předpoklady pro vyloučení předmětných pohledávek z exekuce, uplatnil právní názory nestandardní, případně vybočující z mezí ustálené soudní praxe.
 Dovolatelka kromě toho, že nepřípadně argumentuje ustanovením § 42 odst. 2 ex. řádu (zatímco soud při rozhodování o excindační žalobě podle § 267 odst. 2 o. s. ř. použil ustanovení § 42 odst. 1 exekučního řádu, obsahově shodné s ustanovením § 262a odst. 1 o. s. ř., na něž § 267 odst. 2 o. s. ř. odkazuje), které navíc nesprávně interpretuje, hovoří-li o případech, kdy lze exekuci provést i na majetek manžela povinného, který nepatří do společného jmění manželů ve skutečnosti namítá nesprávnost výkladu ustanovení § 42 odst. 1 ex. řádu s odůvodněním, že je nelze vztáhnout na případy, kdy SJM nebylo zúženo dohodou, ale rozhodnutím soudu.
 Ustanovení § 42 odst. 1 ex. řádu odvolací soud vyložil v souladu s judikaturou (srov. usnesení z 17. 2. 2010, sp. zn. 20 Cdo 432/2010, v němž Nejvyšší soud dospěl k závěru, že ustanovení § 262a odst. 1 o. s. ř. lze analogicky aplikovat i v případech, kdy SJM bylo zúženo rozhodnutím soudu.
 Týž názor zastává literatura (srov. též např. Drápal, L., Bureš, J. a kol. Občanský soudní řád II., § 201-376. Komentář. 1. vydání. Praha: C.H.Beck, 2009, 2193 s., vysvětl. 2) podle níž není důvodu, aby ustanovení § 262a o. s. ř., a tedy i ustanovení § 42 ex. řádu, neplatilo analogicky také tehdy, byl-li zákonem stanovený rozsah SJM zúžen na základě pravomocného rozhodnutí soudu vydaného na návrh některého z manželů (srov. § 148 odst. 1, 2 občanského zákoníku); svůj závěr odůvodňuje argumentem, že rozhodnutí soudu o zúžení SJM ve svých důsledcích nahrazuje smlouvu manželů, kterou by mohli uzavřít podle § 143a odst. 1 občanského zákoníku,
 Námitka, že okruh výjimek stanovený zákonem (podle dovolatelky ustanovením § 42 odst. 2 ex. řádu), nelze výkladem rozšiřovat, je nepřípadná (viz výše) již proto, že odvolací soud svým výkladem nerozšiřoval okruh případů (vytýčený ustanovením § 42 odst. 2 exekučního řádu), kdy soud při provedení exekuce nepřihlíží ke smlouvě o zúžení či rozšíření zákonem stanoveného rozsahu SJM, ale v řízení o žalobě podle § 267 odst. 2 o. s. ř. vyložil druhou větu ustanovení § 42 odst. 1 ex. řádu tak, že pro účely nařízení exekuce se za majetek patřící do SJM považuje také majetek, který netvoří součást společného jmění manželů pouze proto, že byl zákonem stanovený rozsah SJM zúžen nejen smlouvou, ale také rozhodnutím soudu.
 Dovolání směřuje výslovně také do výroků o náhradě nákladů řízení před soudem prvního stupně a odvolacího řízení, ani v této části však přípustné


text:
není.
 Podle § 237 odst. 1 o. s. ř. není dovolání přípustné již proto, že usnesení o nákladech řízení není rozhodnutím ve věci samé (k pojmu věc sama srov. usnesení Nejvyššího soudu z 2. 12. 1997, sp. zn. 2 Cdon 774/97, publikované ve Sbírce soudních rozhodnutí a stanovisek č. 10/1998 pod poř. č. 61, případně usnesení téhož soudu z 28. 8. 1997, sp. zn. 2 Cdon 484/97, uveřejněné v časopise Soudní judikatura č. 11/1997 pod poř. č. 88); kromě toho usnesení o náhradě nákladů odvolacího řízení není rozhodnutím měnícím ani potvrzujícím.
 Dovolání bylo odmítnuto, žalované, jež by jinak měla právo na náhradu nákladů dovolacího řízení, takové náklady (podle obsahu spisu) nevznikly; této procesní situaci odpovídá ve smyslu ustanovení § 146 odst. 3, § 224 odst. 1 a § 243b odst. 5 o. s. ř. výrok shora uvedený.


text:
Nao99/2015
 Nao 99/2015-65
 Nejvy11í správní soud rozhodl v senátu slo3⁄4eném z pøedsedy Zdeòka Kühna, soudkynì Daniely Zemanové a soudce Miloslava Výborného v právní vìci navrhovatelù: a) R. K., b) Ing. P. K., c) doc. RNDr. F. V., Ph.D., d) L. ©., .e) JUDr. ©. C., . f) MVDr. V. ®., . g) J. N., .h) J. I., .ch) N. K., . i) Ing. O. P., . j) P. B., . k) P. ©., . l) JUDr. J. O., m) R. O., n) P. S., v1ichni zast. doc. JUDr. Zdeòkem Koudelkou, Ph.D., advokátem se sídlem Optátova 46, Brno, proti odpùrci: Zastupitelstvo mìsta Brna, se sídlem Dominikánské nám. 1, Brno, za úèasti osoby zúèastnìné na øízení: Pøípravný výbor pro konání místního referenda o poloze osobního 3⁄4eleznièního nádra3⁄4í v Brnì, zast. Pavlem Uhlem, advokátem se sídlem Koøenského 15, Praha 5, proti usnesení pøijatému zastupitelstvem mìsta Brna è. Z7/0012, na zasedání konaném dne 25. 11. 2014 pod bodem è. 15 o vyhlá1ení místního referenda -ZM7/15 v èásti bodu 3, který stanoví dobu jeho konání souèasnì s volbami do zastupitelstva krajù v záøí nebo øíjnu 2016, o námitce podjatosti soudcù Radana Malíka a Josefa Baxy vznesené navrhovateli v øízení o kasaèní stí3⁄4nosti navrhovatelù proti usnesení Krajského soudu v Brnì ze dne 6. 2. 2015, èj. 63 A 2/2015-34,
 I. Soudce Nejvy11ího správního soudu Radan Malík j e v y l o u è e n z projednávání a rozhodování vìci vedené u Nejvy11ího správního soudu pod sp. zn. Ars 1/2015.
 II. Soudce Nejvy11ího správního soudu Josef Baxa n e n í v y l o u è e n z projednávání a rozhodování vìci vedené u Nejvy11ího správního soudu pod sp. zn. Ars 1/2015.
 [1] Návrhem podaným Krajskému soudu v Brnì se navrhovatelé domáhali zru1ení èásti vý1e oznaèeného usnesení Zastupitelstva mìsta Brna o vyhlá1ení místního referenda, ve které byl stanoven termín jeho konání tak, 3⁄4e bude souèasnì s volbami do zastupitelstev krajù v záøí nebo øíjnu roku 2016. Místní referendum se obsahovì týká polohy 3⁄4eleznièní stanice Brno-hlavní nádra3⁄4í.
 [2] Krajský soud návrh odmítl svým usnesením ze dne 6. 2. 2015 jako nepøípustný podle § 46 odst. 1 písm. d) s. ø. s. Vìc, v ní3⁄4 se navrhovatelé domáhají ochrany, tedy vyhlá1ení místního referenda, svou povahou patøí mezi vìci volební a vìci místního a krajského referenda. Komplexní soudní ochrana ve vìcech místního referenda je zakotvena v § 91a s. ø. s. S mo3⁄4ností (oprávnìné osoby) brojit u soudu proti referendu vyhlá1enému v souladu s návrhem pøípravného výboru je1tì pøed jeho konáním, a to ani proti termínu, kdy se má konat, zákon nepoèítá. Pokud se navrhovatelé (jako oprávnìné osoby ve smyslu § 2 zákona è. 22/2004 Sb., o místním referendu) domnívají, 3⁄4e do1lo k poru1ení ustanovení zákona o místním referendu, které mohlo ovlivnit jeho výsledek, budou mít mo3⁄4nost podat návrh na vyslovení neplatnosti hlasování nebo neplatnosti rozhodnutí v místním referendu podle § 58 odst. 1 písm. a) zákona o místním referendu a § 91a odst. 1 písm. d) s. ø. s. Krajský soud tedy uzavøel, 3⁄4e návrh


text:
na zru1ení vyhlá1eného referenda podaný oprávnìnou osobou pøed jeho konáním je nepøípustný.
 [3] Proti usnesení krajského soudu podali navrhovatelé kasaèní stí3⁄4nost. V prùbìhu øízení o této kasaèní stí3⁄4nosti ve vìci vedené pod sp. zn. Ars 1/2015 navrhovatelé uplatnili mj. vèasnou námitku podjatosti soudcù Radana Malíka a Josefa Baxy.
 Námitka podjatosti soudce Radana Malíka [4] Ve vztahu k soudci Radanu Malíkovi navrhovatelé upozoròují, 3⁄4e je spoluvlastníkem nemovitostí dotèených výstavbou nového nádra3⁄4í v Brnì; v pøedchozích správních øízeních s pøesunem nádra3⁄4í souvisejících vystupoval Radan Malík jako úèastník øízení. Navrhovatelé v tomto odkazují na usnesení NSS ze dne 23. 10. 2014, èj. Nao 385/2014-105, kterým byl soudce Radan Malík vylouèen z rozhodování v jiné vìci týkající se referenda o umístìní brnìnského nádra3⁄4í.
 [5] Soudce Radan Malík se k námitce vyjádøil tak, 3⁄4e nemá 3⁄4ádný vztah k vìci, úèastníkùm ani jejich zástupcùm. Je v1ak pravda, 3⁄4e v minulosti byl jako spoluvlastník nemovitostí v katastrálním území ®idenice v obci Brno úèastníkem územního øízení, jeho3⁄4 pøedmìtem je umístìní souboru staveb oznaèených jako Pøestavba 3⁄4eleznièního uzlu Brno ; v navazujícím soudním øízení mìl postavení osoby zúèastnìné na øízení. Posouzení námitky podjatosti proto ponechává soudce Malík na rozhodujícím senátu.
 [6] Nejvy11í správní soud pøi posouzení námitky podjatosti soudce Malíka vycházel z rozhodnutí v související vìci, toti3⁄4 ze shora cit. usnesení èj. Nao 385/2014-105. Nesporné skutkové okolnosti, tj. úèastenství v územním øízení, pøièem3⁄4 toto územní øízení má velmi úzkou souvislost s pøedmìtem navrhovaného místního referenda, vyvolávají z objektivního hlediska pochybnosti o nepodjatosti soudce Malíka. V územním øízení se jedná o komplexní øe1ení umístìní stavby, která zahrnuje modernizaci a optimalizaci stávajících 3⁄4eleznièních tratí I. tranzitního 3⁄4eleznièního koridoru na území mìsta Brna, nové osobní nádra3⁄4í a nové pøestupní terminály, novou sí» komunikací potøebných pro zaji1tìní obsluhy nového nádra3⁄4í a související in3⁄4enýrské stavby a provozní soubory umo3⁄4òující fungování budovaných zaøízení. Z otázek, jak jsou v návrhu referenda formulovány, pak je zøejmé, 3⁄4e návrh na konání referenda se pøímo týká urèení polohy osobního 3⁄4eleznièního nádra3⁄4í.
 [7] Jakkoliv tedy Nejvy11í správní soud akceptuje tvrzení soudce Radana Malíka, 3⁄4e se subjektivnì necítí podjatý, akcentuje objektivní pohled a konstatuje, 3⁄4e nelze vylouèit pochybnost o jeho nepodjatosti. Dùvodem pro vylouèení soudce pro podjatost je toti3⁄4 garance spravedlivého procesu, jeho3⁄4 základním pøedpokladem je nezávislost a nestrannost, a nelze proto pøipustit, aby soudce rozhodoval v pøípadech, kdy by jeho osobní vztah k pøedmìtu øízení (zde vlastnické právo k pozemkùm dotèeným pøesunem 3⁄4eleznièního nádra3⁄4í) mohl vyvolávat pochyby, by» se tøeba tyto pochyby ve skuteènosti míjejí s realitou.
 [8] Vzhledem k tomu, 3⁄4e navrhovateli namítané skuteènosti jsou podle § 8 odst. 1 s. ø. s. dùvodem pro vylouèení soudce Radana Malíka, rozhodl Nejvy11í správní soud výrokem I. tohoto usnesení o vylouèení soudce Malíka z projednávání a rozhodování vìci vedené u Nejvy11ího správního soudu pod sp. zn. Ars 1/2015. pokraèování
 Námitka podjatosti soudce Josefa Baxy [9] Ve vztahu k soudci Josefu Baxovi uplatòují navrhovatelé námitku podjatosti z dùvodu jeho vztahu k zástupci navrhovatelù, advokátovi Zdeòkovi Koudelkovi. Ten veøejnì a opakovanì kritizoval protiústavní èinnost soudce Josefa Baxy, který aè soudce vykonával funkci prvního


text:
námìstka ministra spravedlnosti, tedy funkci ve veøejné správì, by» mu to èl. 82 odst. 3 Ústavy zakazoval-toto ustanovení bylo úèinné ji3⁄4 od 1. 1. 1993. Rovnì3⁄4 právní zástupce 3⁄4alobcù veøejnì a opakovanì kritizoval jako projev nesluèitelnosti funkcí a støetu zájmù, kdy3⁄4 ministr spravedlnosti Motejl ve prospìch soudce a zároveò svého námìstka Baxy øe1il snahu pøedsedy Krajského soudu v Plzni øe1it neústavní výkon funkce námìstka jako funkce ve veøejné správì soudcem tak, 3⁄4e na J. Baxu podal kárnou 3⁄4alobu. Ministr Motejl jej odvolal z funkce pøedsedy krajského soudu a nový pøedseda soudu vzal 3⁄4alobu zpìt. Rovnì3⁄4 kritizoval právní zástupce to, 3⁄4e soudce Baxa se v pozici námìstka nechal pøelo3⁄4it formálnì na Vrchní soud v Praze do úseku správního soudnictví, které pøed tím nevykonával, aby tak mohl automaticky pøejít na Nejvy11í správní soud. Tuto veøejnou kritiku jistì nese soudce Baxa nelibì a mù3⁄4e ovlivnit jeho rozhodování ve vìci. Navrhovatelé odkazují té3⁄4 na èlánek advokáta Koudelky, publikovaný v èasopise Trestní právo pod è. 12/2012.
 [10] Soudce Josef Baxa k námitce podjatosti uvedl, 3⁄4e advokáta Zdeòka Koudelku zná stejnì jako mnoho jiných osob z jeho veøejného politického, akademického, publicistického i odborného pùsobení a vystupování. V minulosti se oba vícekrát pracovnì setkali a jednali. O Zdeòku Koudelkovi je obecnì známo, 3⁄4e vystupuje èasto jak kriticky, tak i nekriticky pøi hodnocení rùzných spoleèenských jevù, odborných problémù, konkrétních krokù rùzných osob veøejného 3⁄4ivota, nezøídka si v1ímá i personálních otázek. Kritiku své osoby ze strany Zdeòka Koudelky soudce Baxa nepøehlédl. Takových kritických názorù ov1em je z logiky vìci mnoho. Je to odrazem funkce, kterou soudce a pøedseda Nejvy11ího správního soudu Baxa zastává. Soudce jako ústavní èinitel pùsobí pøi výkonu svých pravomocí ve veøejném prostoru, je pøedmìtem pozornosti a obèas i kritiky. Pøedseda Nejvy11ího správního soudu tím spí1e. Vysoké nároky spojené s výkonem funkce soudce v sobì zahrnují mimo jiné i odolnost vùèi kritice, tøeba ostré èi neobjektivní. Soudci jsou zvyklí, 3⁄4e nejsou úèastníky øízení, jejich zástupci i veøejností, milováni. Neusilují o to. Soudci své funkce vykonávají i s vìdomím, 3⁄4e nìkteøí úèastníci øízení, jejich zástupci i èást veøejnosti je bude kritizovat a v konkrétních pøípadech tøeba i trvale nenávidìt. Mezi soudcovské povinnosti patøí i nezaujaté vystupování, pøistupování ke stranám èi úèastníkùm øízení bez pøedsudkù, zachovávání nále3⁄4ité úcty (mimo jiné) k jiným osobám vykonávajícím právnická povolání. Soudce je povinen ve vztahu k zástupcùm úèastníkù øízení zdr3⁄4et se projevù sympatií, náklonnosti nebo negativních postojù. I z tìchto dùvodù soudce Baxa vnímá advokáta Zdeòka Koudelku zcela neutrálnì, profesionálnì, nemá k nìmu ani pozitivní, ani negativní vztah. Nemá k nìmu vùbec 3⁄4ádný vztah. Nemù3⁄4e sice vylouèit negativní vztah ze strany advokáta, ale to soudce obecnì ovlivnit nemù3⁄4e vùbec. Soudce Baxa zdùraznil, 3⁄4e kritiku od Zdeòka Koudelky nenese nelibì, prakticky se ho nedotýká. Nikdy ji v 3⁄4ádném veøejném vystoupení neopìtoval. Disponuje vysokou mírou odolnosti vùèi kritice i urá3⁄4kám své osoby, které ostatnì pøicházejí z rùzných stran, jak v souvislosti s jeho soudcovskou rozhodovací èinností, tak i pùsobením ve veøejném 3⁄4ivotì v souèasnosti i v minulosti. Podjatý se soudce Baxa rozhodnì necítí.
 [11] Nejvy11í


text:
správní soud k tomu zvá3⁄4il následující.
 [12] Souèástí základního práva na zákonného soudce (èl. 38 odst. 1 Listiny základních práv a svobod) je i po3⁄4adavek vylouèení soudcù z projednávání a rozhodování vìci z dùvodu jejich podjatosti [nález ze dne 17. 12. 1998 sp. zn. III. ÚS 200/98 (N 155/12 SbNU 423)].
 [13] Právo na zákonného soudce v1ak rozhodnì neznamená, 3⁄4e by si snad úèastníci své soudce volnì podle své strategické úvahy vybírali a soudci, které by z nejrùznìj1ích dùvodù úèastníci ve své vìci nechtìli, by byli dle návrhù úèastníkù vyluèováni. Právì proto je judikatura jednotná v tom, 3⁄4e soudce lze vylouèit z projednávání a rozhodování pøidìlené vìci pouze výjimeènì, a to ze záva3⁄4ných dùvodù, které mu skuteènì brání rozhodnout v souladu se zákonem nezaujatì a spravedlivì (usnesení NSS ze dne 29. 4. 2003, èj. Nao 19/2003-16). Pøíkladem budi3⁄4 výrok I. tohoto usnesení, který je zalo3⁄4en na tom, 3⁄4e soudce Malík, by» z vlastního subjektivního hlediska nestranný, byl úèastníkem správního øízení v související vìci a je spoluvlastníkem pozemkù dotèených pøesunem nádra3⁄4í, èeho3⁄4 se týká i nyní projednávané referendum.
 [14] Soudce není rozhodnì podjatý ve vztahu k osobám, s nimi3⁄4 se bì3⁄4nì profesnì stýká v právnické obci, samozøejmì s tou výhradou, 3⁄4e by jejich vztah pøesáhl bì3⁄4né profesní stýkání se a dospìl do roviny skuteènì pøátelské èi naopak zjevnì nepøátelské (srov. k tomu usnesení NSS ze dne 11. 6. 2010, èj. Nao 46/2010-78, body 15 a 16).
 [15] Navrhovatelé dovozují podjatost soudce Baxy zejména proto, 3⁄4e byl soudce Baxa advokátem Koudelkou opakovanì v minulosti kritizován. K tomu Nejvy11í správní soud zdùrazòuje, 3⁄4e soudce s ohledem na své postavení a záruky své nezávislosti musí unést nìkdy i tvrdou kritiku svého rozhodování ze strany úèastníkù a jejich zástupcù. Tím se li1í od bì3⁄4ných obèanù, od kterých se takováto tolerance zdaleka ne3⁄4ádá. Proto pouhá okolnost, 3⁄4e soudce byl opakovanì stranou øízení za svou soudcovskou èi nesoudcovskou èinnost tvrdì kritizován, nemù3⁄4e mít vliv na soudcovu nepodjatost. Jak ostatnì uvedl Ústavní soud, soudce jako reprezentant veøejné moci mù3⁄4e být (a èasto také je) objektem i neoprávnìné kritiky ve sdìlovacích prostøedcích; souèasnì je v1ak tøeba pøepokládat a po3⁄4adovat vy11í stupeò tolerance a nadhledu, ne3⁄4 tomu je u jednotlivých obèanù. Je tøeba pøihlédnout i k tomu, 3⁄4e princip nezávislého, nestranného a spravedlivého rozhodování je vùbec zásadním principem fungování soudní moci a je zákonnou, resp. ústavní, jako3⁄4 i morální povinností soudcù tento princip dodr3⁄4ovat. Kritika soudce ze strany advokáta tedy sama o sobì nikdy nemù3⁄4e zalo3⁄4it dostateènì intenzivní negativní vztah k advokátovi jako zástupci úèastníkù [nález ze dne 3. 7. 2001 sp. zn. II. ÚS 105/01 (N 98/23 SbNU 11)].
 [16] Z tohoto dùvodu je nepochybné, 3⁄4e skuteènosti, které navrhovatelé tvrdí ve své námitce podjatosti, nemohou zalo3⁄4it dùvody pro pochybnosti o nepodjatosti soudce Baxy. Proto o námitce podjatosti soudce Baxy rozhodl Nejvy11í správní soud výrokem II. tak, 3⁄4e jej z projednávání a rozhodování vìci vedené u Nejvy11ího správního soudu pod sp. zn. Ars 1/2015 nevylouèil.


text:
Jak napadnout rozhodnutí shromáždění od 1. 7. 2020 | Portál společenství vlastníků jednotek
 Počet jednotek 1JarekSVJ | 38 min. 27 sek.
 Uvádí, že pracuje na programu,Pavel II | 1 hodina 46 min.
 Je úplně jedno co zaškrtnetePavel II | 1 hodina 52 min.
 Počet jednotekPozorovatelka | 2 hodiny 43 min.
 56-65+Pozorovatelka | 2 hodiny 46 min.
 Dotazník SVJJustitianus | 4 hodiny 14 min.
 O jaký produkt se jedná?Pozorovatelka | 4 hodiny 44 min.
 Právní poradnaJan77 | 6 hodin 49 min.
 Mockrát Vám děkuji zafilip123 | 7 hodin 14 min.
 Zdravím, jak jste toAL | 8 hodin 24 min.
 Chybně vypočtený příspěvek 4Justitianus | 8 hodin 26 min.
 Nájemce hradí nájemné a službyPozorovatelka | 8 hodin 32 min.
 Kdo platí rekonstrukci lodžie 6Justitianus | 9 hodin 2 min.
 SVJ těžce pochybiloSVJ těžce pochybilo | 9 hodin 30 min.
 Jaká jízlivostČtenář | 9 hodin 38 min.
 » Jak Napadnout Rozhodnutí Shromáždění Od 1. 7. 2020
 Jak napadnout rozhodnutí shromáždění od 1. 7. 2020
 Vložil Justitianus, 3. Červenec 2020 - 11:38 :: Návrhy na změnu zákona
 Anonymous22 napsal v jiné diskusi: „... pokud je zfalšován zápis, tak vlastník, který hlasoval PRO, nemá taktéž v České republice žádní soudní ochranu, jak se domoci nápravy.“
 Je vždy třeba rozlišit zda vlastník napadá rozhodnutí shromáždění, které bylo řádně přijato, nebo tvrdí, že rozhodnutí vůbec přijato nebylo (a tedy se jedná buď o chybný zápis o hlasování, nebo o „zfalšovaný“ zápis, tedy o podvod). To jsou dva odlišné případy.
 U řádně přijatého rozhodnutí je judikatura konstatntní: napadnout lze řádně přijaté rozhodnutí shromáždění pouze jde-li o důležitý důvod, pouze přehlasovaným vlastníkem a pouze do tří měsíců po tom, co se vlastník o rozhodnutí dozvěděl nebo dozvědět mohl. Vlastník který hlasoval „PRO“ nemá samozřejmě žádný právní důvod takový zápis napadnout. A samozřejmě nemá ani nárok na soudní ochranu – před čím vlastně by jej chtěl Anonymous22 chránit???
 Pokud rozhodnutí vůbec nebylo přijato (přestože ze zápisu zdánlivě plyne opak) jde o zcela jiný případ. Došlo k porušení zákona nebo stanov, jestliže rozhodnutí nebylo přijato, ale zápis tvrdí opak. V tom případě nic nebrání vlastníkům jednotek domáhat se nápravy rychlým vnitřním postupem v rámci SVJ. Nesouhlasící vlastníci mohou ihned vyvolat nové hlasování o téže věci, aby se zjistilo jaká je skutečná většinová vůle vlastníků jednotek. Při tom se od 1. ledna 2014 postupuje podle § 1207 NOZ. (Nejde o žádnou převratnou novinku; zákon č. 72/1994 Sb. obsahoval ve svém § 11 odst. 1 shodné ustanovení už před čtvrt stoletím.)
 Z uvedeného je zřejmé, že sejde-li se alespoň čtvrtina nesouhlasících, mohou vynutit (nebo sami zorganizovat) nové hlasování o čemkoliv – bez ohledu na to, zda šlo o důležitý důvod. Pokud se ani novým hlasováním o věci nepodaří dojít k jinému výsledku (a přijmout usnesení odlišné), pak už nemá žádný smysl mudrovat o tom, zda původní zápis byl či nebyl chybný. Vlastníci jednotek rozhodli.
 Dále je vhodné podotknout, že NOZ obsahuje ode dne 1. 7. 2020 rozšířené znění ustanovení § 1221, které výslovně uvádí která ustanovení o spolku jsou použitelná i pro SVJ.


text:
Přidaný text je vyznačen tučným písmem:
 89/2012 Sb. ve znění účinném do 30. 6. 2020 89/2012 Sb. ve znění účinném od 1. 7. 2020
 Nevyplývá-li z ustanovení o společenství vlastníků něco jiného, použijí se přiměřeně ustanovení o spolku. Nepoužijí se však ustanovení o shromáždění delegátů, dílčích členských schůzích ani o náhradní členské schůzi. § 1221
 Zbývá tedy případ, kdy poškozen byl jen jeden vlastník, nebo vlastníci, kteří nedisponují potřebnou čtvrtinovou většinou. V tom případě se použijí (podle § 1221 NOZ) analogicky ustanovení o spolku:
 89/2012 Sb. § 245
 Stojí za zmínku, že podle § 258 lze postupovat právě v případě, kdy se neplatnosti chce dovolat třebas i jen jediný vlastník, nebo vlastníci, kteří dohromady nedisponují čtvrtinovým poměrem hlasů. V tomto případě se nemohou dovolat nápravy u shromáždění postupem podle § 1207. I přesto jim zákon dává právo domhat se nápravy soudní cestou – ovšem teprve po tom, co uplatnili námitku u orgánů SVJ, tedy u statutárního orgánu, případně u kontrolní komise, pokud je zřízena.
 napadení rozhodnutí shromážděn
 DZ k § 1209
 Vložil Ota. (bez ověření), 3. Červenec 2020 - 13:06
 " Z DZ k bodu 47 a 48 (§ 1209)
 Navrhovaná změna reaguje na rozhodnutí Nejvyššího soudu ČR ze dne 15. 3. 2017, sp. zn. 26 Cdo 4567/2016, ve kterém Nejvyšší soud dovodil, že podle stávajícího znění odstavce 1 se lze dovolávat pouze neplatnosti rozhodnutí shromáždění. Odchylně od závěru Nejvyššího soudu se napříště výslovně stanoví, že přehlasovaný vlastník jednotky může navrhnout soudu, aby rozhodl o záležitostí týkající se správy domu a pozemku, a zároveň se doplňuje odstavec 2, který stanoví, že soud na základě návrhu uspořádá právní poměry vlastníků jednotek podle slušného uvážení. Odstavec 2 dále stanoví demonstrativní výčet způsobu, jakým může soud rozhodnout, přičemž nejde o vyslovení či nevyslovení neplatnosti rozhodnutí. Zdůrazňuje se tak, že předmětné ustanovení představuje úpravu obdobnou § 1139 obecné úpravy spoluvlastnictví, který se neomezuje pouze na prohlášení rozhodnutí za neplatné. Předmětné ustanovení představuje úpravu speciální vůči § 1139 a vylučuje v příslušném rozsahu obecnou úpravu spoluvlastnictví. V souvislosti s navrhovanou změnou se rovněž navrhuje vyjasnit vztah § 1209 k úpravě dovolání se neplatnosti orgánu spolku (§ 258 a násl.). Proto se navrhuje v § 1221 odst. 1 výslovně stanovit, že na rozhodování v rámci společenství vlastníků se přiměřeně použijí ustanovení právní úpravy spolku o neplatnosti rozhodnutí orgánu (§ 258 a násl.) a o následcích rozporu rozhodnutí s dobrými mravy (§ 245). Napadne- li vlastník jednotky rozhodnutí orgánu společenství vlastníků u soudu, půjde v případě návrhu na určení neplatnosti takového rozhodnutí o návrh podle § 258 a násl. a v ostatních případech, s výjimkou postupu podle § 245, o návrh podle § 1209."
 Podle stávajícího znění § 1209 odstavce 1 se lze dnes dovolávat pouze neplatnosti rozhodnutí shromáždění.
 Podle novely platí, napadne- li vlastník jednotky rozhodnutí orgánu společenství vlastníků u soudu, půjde v případě návrhu na určení neplatnosti takového rozhodnutí o návrh podle § 258 (rozpor se zákonem nebo se stanovami) a násl. , dále je možné uplatnít postup podle § 245 („Na usnesení členské schůze


text:
nebo jiného orgánu, které se příčí dobrým mravům, nebo mění stanovy tak, že jejich obsah odporuje donucujícím ustanovením zákona, se hledí, jako by nebylo přijato. To platí i v případě, že bylo přijato usnesení v záležitosti, o které tento orgán nemá působnost rozhodnout.“),
 a v ostatních případech se bude postupovat podle § 1209, kdy soud nebude rozhodovat pouze o určení neplatnosti (jak tomu je tomu dnes), nýbrž soud bude rozhodovat o tom, zda se má rozhodnutí uskutečnit bez výhrad, s výhradami či proti zajištění, anebo zda se uskutečnit vůbec nemá.
 Zdá se, že to Justitianus vidí jinak
 Vložil Ivo3 (bez ověření), 6. Červenec 2020 - 19:57
 Zdá se, že to Justitianus vídí jinak než citovaná DZ a že to s těmi závěry hodně překombinoval.


text:
25 Cdo 1786/2005
 Nejvyšší soud České republiky rozhodl v senátě složeném z předsedy JUDr. Petra Vojtka a soudců JUDr. Marty Škárové a JUDr. Roberta Waltra v právní věci žalobce V. M., proti žalované České republice Ministerstvu spravedlnosti ČR, se sídlem v Praze 2, Vyšehradská 16, o náhradu škody, vedené u Okresního soudu Plzeň-město pod sp. zn. 12 C 9/2002, o dovolání žalobce proti usnesení Krajského soudu v Plzni ze dne 14. dubna 2005, č. j. 12 Co 43/2005-113, takto:
 Okresní soud Plzeň-město usnesením ze dne 3. 12. 2004, č. j. 12 C 9/2002-97, odmítl odvolání žalobce proti usnesení téhož soudu ze dne 21. 9. 2004, č. j. 12 C 9/2002-83, jako opožděné podle § 208 odst. 1 o.s.ř., a rozhodl o náhradě nákladů řízení.
 K odvolání žalobce Krajský soud v Plzni usnesením ze dne 14. 4. 2005, č. j. 12 Co 43/2005-113, usnesení soudu prvního stupně potvrdil a rozhodl o náhradě nákladů odvolacího řízení.
 Proti usnesení odvolacího soudu podal žalobce dovolání, v němž namítá, že řízení je postiženo vadou, spočívající v tom, že usnesení Okresního soudu Plzeň-město ze dne 21. 9. 2004, č. j. 12 C 9/2002-83, mu nebylo řádně doručeno, jelikož doručenka neobsahovala zákonné náležitosti, vyplývající z ustanovení § 50e o.s.ř., přičemž tato doručenka navíc není založena ve spise. Dovolatel navrhl, aby dovolací soud usnesení odvolacího soudu zrušil a vrátil mu věc k dalšímu řízení.
 Nejvyšší soud České republiky jako soud dovolací (§ 10a o.s.ř.) po zjištění, že dovolání, které bylo proti pravomocnému usnesení odvolacího soudu podáno oprávněnou osobou (účastníkem řízení) ve lhůtě uvedené v ustanovení § 240 odst. 1 o.s.ř., dospěl k závěru, že v daném případě dovolání směřuje proti rozhodnutí, proti němuž není tento mimořádný opravný prostředek přípustný. Dovolání sice v projednávané věci není sepsáno ani podepsáno advokátem a dovolatel ani netvrdí, že by měl právnické vzdělání, avšak vzhledem k tomu, že dovolání není přípustné, není nedostatek podmínky povinného zastoupení důvodem pro postup podle ustanovení § 104 odst. 2 o.s.ř. a pro zastavení dovolacího řízení (§ 241b odst. 2 o.s.ř.).
 Přípustnost dovolání podle ustanovení § 237 o.s.ř. není dána, a to již z toho důvodu, že usnesením odvolacího soudu nebylo potvrzeno usnesení soudu prvního stupně, kterým by bylo rozhodnuto ve věci samé. Dovolání není přípustné podle ustanovení § 238 a § 238a o.s.ř., protože usnesením soudu prvního stupně nebylo rozhodnuto ve věcech, které jsou v uvedených ustanoveních taxativně vyjmenovány. Přípustnost dovolání nevyplývá ani z ustanovení § 239 odst. 1 a 2 o.s.ř., neboť nejde o případy v těchto ustanoveních uvedené. Přípustnost dovolání nelze důvodně dovozovat ani z ustanovení § 239 odst. 3 o.s.ř., neboť podle tohoto ustanovení lze podat dovolání jen tehdy, bylo-li potvrzeno usnesení soudu prvního stupně, jímž byla postupem podle ustanovení § 43 o.s.ř. odmítnuta žaloba, popřípadě jiný návrh na zahájení řízení, a nikoliv odmítl-li soud prvního stupně podle ustanovení § 208 odst. 1 o.s.ř. odvolání pro opožděnost a odvolací soud toto usnesení potvrdil (srov. usnesení Nejvyššího soudu ČR ze dne 20. 11. 2001, sp. zn. 21 Cdo 1124/2001, publikované pod č. 41 ve Sbírce


text:
soudních rozhodnutí a stanovisek, ročník 2003). Na tom nic nemění ani nesprávné poučení obsažené v rozhodnutí odvolacího soudu o možnosti podat dovolání ve lhůtě dvou měsíců ode dne jeho doručení, neboť jím nelze založit přípustnost dovolání, která je ze zákona vyloučena.
 Z uvedeného vyplývá, že dovolání žalobce směřuje proti rozhodnutí odvolacího soudu, proti němuž není tento mimořádný opravný prostředek přípustný. Nejvyšší soud ČR je proto podle ustanovení § 243b odst. 5 věty první a § 218 písm. c) o.s.ř. odmítl, aniž se mohl zabývat důvodností námitek v něm uvedených.
 O náhradě nákladů dovolacího řízení bylo rozhodnuto podle ustanovení § 243b odst. 5 věty první, § 224 odst. 1, § 151 odst. 1 a § 146 odst. 3 o.s.ř., neboť žalobce s ohledem na výsledek dovolacího řízení nemá na náhradu nákladů dovolacího řízení právo a žalované v tomto řízení žádné náklady nevznikly.
 JUDr. Petr V o j t e k, v. r .


text:
Nejvyšší soud / Vyloučení soudce, dovolací důvody, § 265b odst. 1 tr. ř. (zákon č. 141/1961 Sb.)
 (Usnesení Nejvyššího soudu ze dne 30. 4. 2019, sp. zn. 8 Tdo 444/2019, ECLI:CZ:NS:2019:8.TDO.444.2019.1)
 Rozsudkem soudu I. stupně byla obviněná uznána vinnou přečinem maření výkonu úředního rozhodnutí a vykázání podle § 337 odst. 1 písm. f) tr. zákoníku, jehož se dopustila tím, že se vyhýbala výkonu trestu odnětí svobody, ačkoli převzala výzvu k nástupu tohoto trestu.
 Odvolací soud odvolání obviněné zamítl podle § 256 tr. ř.. jako nedůvodné
 Nejvyšší soud se na základě dovolání podaného obviněnou zabýval otázkou, zda lze v rámci dovolacího řízení shledat důvodnou námitku podjatosti proti soudci, který rozhodoval v jiném trestním řízení, než z něhož vzešlo rozhodnutí napadené dovoláním.
 (Rozhodnutí bylo schváleno k uveřejnění ve Sbírce soudních rozhodnutí a stanovisek na poradě trestního kolegia Nejvyššího soudu dne 18. 9. 2019, publikováno ve sbírce pod č. 40/2019) .


text:
4 VSPH 1833/2016-A-21
 MSPH 79 INS 18885/2016 4 VSPH 1833/2016-A-21
 Vrchní soud v Praze jako soud odvolací rozhodl v senátě složeném z předsedkyně Mgr. Markéty Hudečkové a soudců JUDr. Ing. Jaroslava Zelenky, Ph.D. a JUDr. Tomáše Zadražila v insolvenčním řízení dlužnice Nupharo Park, a.s., IČO 29031621, sídlem Klimentská 1746/52, Nové Město, 110 00 Praha 1, zahájeném na návrh dlužnice, o odvolání dlužnice proti usnesení Městského soudu v Praze ze dne 5. září 2016, č.j. MSPH 79 INS 18885/2016-A-13
 Usnesení Městského soudu v Praze ze dne 5. září 2016, č.j. MSPH 79 INS 18885/2016-A-13, se v bodě I. výroku p o t v r z u j e .
 Ve výroku uvedeným usnesení Městský soud v Praze zastavil insolvenční řízení dlužnice Nupharo Park, a.s. (dále jen dlužnice; bod I. výroku) a zamítl návrh věřitele MORAVOSTAV Brno, a.s., stavební společnost, sídlem Maříkova 1, 621 00 Brno, IČO 46347542, na nařízení předběžného opatření, kterým by byl dlužnici ustanoven předběžný správce Mgr. Václav Hebký (bod II. výroku).
 V odůvodnění usnesení soud I. stupně zejména uvedl, že mu byl dne 15.8.2016 doručen insolvenční návrh dlužnice, jenž byl za dlužnici podepsán Willy Paulem, členem představenstva společnosti Nupharo Holding, a.s., sídlem Klimentská 1746/52, Nové Město, 110 00 Praha 1, IČO 29416809, (dále jen NH) a že dne 29.8.2016 mu bylo doručeno zpětvzetí insolvenčního návrhu podepsané Ing. Stanislavem Pavlem, MBA, který současně doložil, že byl podle § 12 odst. 1 zák. č. 90/2012 Sb. zákona o obchodních korporacích, ve znění pozdějších předpisů, rozhodnutím společnosti NH (která je jediným akcionářem dlužnice) ze dne 25.8.2016 vydaném při výkonu působnosti valné hromady, s okamžitou platností jmenován (dalším) členem představenstva dlužnice. Dne 1.9.2016 mu pak bylo isir.justi ce.cz doručeno podání, v němž členové představenstva NH Willy Paul a Djani Serka uvedli, že popírají zpětvzetí insolvenčního návrhu, neboť s ním nesouhlasí a trvají na jeho projednání.
 Z výpisu z veřejného rejstříku dlužnice soud I. stupně zjistil, že jednat za dlužnici navenek jsou oprávněni ve všech záležitostech všichni členové představenstva samostatně. Jediným v rejstříku zapsaným členem představenstva dlužnice je společnost NH, která je současně jejím jediným akcionářem. Z výpisu z veřejného rejstříku NH plyne, že každý člen představenstva je jako statutární orgán oprávněn zastupovat společnost ve všech věcech samostatně a že v rejstříku jsou aktuálně zapsáni dva členové představenstva, a to Djani Serka, nar. 10. srpna 1977, bytem 69493 Hirschberg, Spolková republika Německo a Willy Paul, nar. 24. října 1956, bytem 8006 Zürich, Sonntagsteig, Švýcarská konfederace. Z rozhodnutí společnosti NH ze dne 25.8.2016 se podává, že dne 25.8.2016 tato společnost (jako jediný akcionář dlužnice) rozhodla při výkonu působnosti valné hromady s okamžitou platností o jmenování Ing. Stanislava Pavla, MBA, členem představenstva dlužnice. Je tedy zřejmé, že za dlužnici jsou oprávnění jednat všichni členové představenstva ve všech záležitostech samostatně, kterými jsou NH (za něhož jsou oprávnění jednat jak výše uvedeno samostatně jeho členové představenstva) a nově jmenovaný člen představenstva společnosti dlužnice Ing. Stanislav Pavel, MBA.
 Soud dále uvedl, že zpětvzetí návrhu je procesním úkonem, který nelze poté, co došel k soudu, již odvolat (k tomu


text:
srovnej § 41a odst. 4 o.s.ř.) nebo jej popřít , tak jak to učinily osoby, které jsou také za dlužnici rovněž oprávněny samostatně jednat (osoby jednající za dalšího člena představenstva dlužnice). Pro rozhodnutí soudu tak je podstatné pouze to, že spolu se zpětvzetím bylo doloženo i to, že procesní úkon (zpětvzetí) byl učiněn osobou, která k tomu je za dlužnici oprávněna. Požadavek, aby soud tomuto jednání osoby oprávněné za dlužnici samostatně jednat nepřiznal právní účinky s odkazem na možnou analogickou aplikaci § 132 odst. 2 insolvenčního zákona (dále jen IZ) nemůže obstát, neboť citované ustanovení cílí na jinou situaci, totiž aby soud nerozhodl o insolvenčním návrhu (tj. zjistil úpadek), aniž by se k takovému návrhu mohla vyjádřit osoba, která je také oprávněna za společnost samostatně jednat. Interpretovat zpětvzetí návrhu jako nesouhlas osoby s insolvenčním návrhem, který byl za dlužnici podán jinou k tomu oprávněnou osobou, by bylo podle názoru soudu nepřípustnou analogií, zvláště za situace, kdy Ing. Stanislav Pavel, MBA možné opětovné podání insolvenčního návrhu z důvodu úpadku dlužnice nijak nevyloučil a pouze uvedl, že novým forenzním auditem prověří to, zda se dlužnice v úpadku skutečně nachází.
 Soud I. stupně uzavřel, že insolvenční návrh dlužnice byl vzat zpět osobou, jež je oprávněna za ni jednat, proto postupoval podle § 130 odst. 1 IZ a řízení zastavil.
 Jen proti bodu I. výroku tohoto usnesení se dlužnice včas odvolala a požadovala, aby jej odvolací soud zrušil. Odvolání bylo podepsáno RNDr. Janou Ryšlinkovou, jež byla rozhodnutím společnosti NH (která je jediným akcionářem dlužnice) ze dne 27.7.2016 vydaném při výkonu působnosti valné hromady s okamžitou platností jmenována (dalším) členem představenstva dlužnice. Dlužnice namítala, že Stanislav Pavel podal zpětvzetí návrhu s přesvědčením, že případný úpadek dlužnice je možné odvrátit, naproti tomu Willy Paul a Djani Serka jsou toho názoru, že úpadek dlužnice odvrátit nelze a proto podali návrh resp. popření zpětvzetí, přičemž názory vyjádřené v popření zpětvzetí jsou podpořeny vysokou erudicí advokátní kanceláře Ambruz & Dark Deloitte Legal, která poskytuje dlužnici ve věci jejího možného úpadku právní poradenství. Vyjádřila přesvědčení, že Městský soud v Praze posoudil nutnost analogického použití § 132 odst. 2 IZ nesprávně. Dlužnice podala své odvolání proto, aby poskytla Willimu Paulovi a Djanimu Serkovi zákonem danou možnost v dostatečném rozsahu a čase se ke zpětvzetí vyjádřit a brání tak jejich práva, jež byla dle jejich názoru (prezentovaného v popření zpětvzetí) porušena. Současně dlužnice také věří, že tímto postupem předejde situaci, kdy bezprostředně po právní moci napadeného rozhodnutí podá některá z osob, nominovaných do představenstva NH obchodní korporací ABB (což by narušilo dlužníkovu důvěryhodnost), dlužnický insolvenční návrh znovu, ale že tyto osoby již vyčkají na dokončení restrukturalizačních kroků, majících odvrátit možný úpadek dlužnice, a že i případné opětovné podání dlužnického návrhu pak již nebude založeno pouze na rozhodnutí menšinového akcionáře NH. Dlužnice tedy tvrdí, že zpětvzetí podepsané pouze Stanislavem Pavlem je nutno ze strany soudu prověřit stejně, jako insolvenční návrh podaný jedním z několika statutárních orgánů obchodní korporace a Městský soud v Praze tak neměl akceptovat zpětvzetí návrhu bez zohlednění stanoviska ostatních členů


text:
představenstva NH, nýbrž ho měl posuzovat jako nesouhlasné stanovisko dalšího (nově) jmenovaného člena představenstva dlužnice k podání návrhu. Dlužnice uzavírá, že jestliže soud nemůže o dlužnickém návrhu podepsaném pouze některými osobami v postavení statutárního orgánu rozhodnout bez toho, aby vyzval ty nepodepsané k vyjádření, potom by ani neměl rozhodovat o zpětvzetí takového návrhu podepsaného pouze některými osobami v postavení statutárního orgánu bez toho, aby vyzval ty nepodepsané k vyjádření.
 Vrchní soud v Praze, aniž nařizoval jednání (§ 94 odst. 2 písm. c/ IZ), přezkoumal napadené usnesení i řízení jeho vydání předcházející, a dospěl k následujícím zjištěním a závěrům:
 Z obsahu spisu plyne, že dne 15.8.2016 (A-1) bylo zahájeno insolvenční řízení na návrh dlužnice a že dlužnice podáním ze dne 29.8.2016 (A-11), došlým soudu I. stupně téhož dne, vzala insolvenční návrh zpět. Protože se tak stalo dříve, než bylo rozhodnuto o úpadku dlužnice nebo do právní moci jiného rozhodnutí o insolvenčním návrhu, soud I. stupně nepochybil, když v bodě I. výroku napadeného usnesení insolvenční řízení zastavil.
 Pokud jde o odvolací argumentaci dlužnice, pak se odvolací soud plně ztotožňuje s názorem soudu I. stupně, že interpretace zpětvzetí návrhu jako nesouhlas osoby s insolvenčním návrhem, který byl za dlužnici podán jinou k tomu oprávněnou osobou, by bylo nepřípustnou analogií § 132 odst. 2 IZ, přičemž v podrobnostech odvolací soud plně odkazuje na precizní a vyčerpávající odůvodnění napadeného rozhodnutí; soudu v daném případě nepřísluší přezkoumávat důvody, pro něž došlo ke zpětvzetí insolvenčního návrhu.
 Odvolací soud proto napadené usnesení jakožto věcně správné podle § 219 o.s.ř. potvrdil.


text:
33 Odo 267/2001, Soudní rozhodnutí Nejvyššího soudu - Zákony.cz
 33 Odo 267/2001, Soudní rozhodnutí Nejvyššího soudu
 33 Odo 267/2001
 Nejvyšší soud České republiky rozhodl v právní věci žalobce K.L., proti žalovanému Ing. J.V., o 8.320,- Kč s příslušenstvím a o vzájemném návrhu na zaplacení 20.937,- Kč, vedené u Obvodního soudu pro Prahu 6 pod sp. zn. 7 C 311/94, o dovolání žalovaného proti rozsudku Městského soudu v Praze ze dne 20. října 1999 č.j. 19 Co 528/99-65, takto:
 Obvodní soud pro Prahu 6 rozsudkem ze dne 21. 11. 1997 č.j. 7 C 311/94-41 uložil žalovanému povinnost zaplatit žalobci částku 8.320,- Kč s 3 % úrokem od 17. 6. 1994 do 14. 7. 1994 a s 16 % úrokem od 15. 7. 1994 do zaplacení, co do dále požadovaného příslušenství žalobu zamítl, a zamítl návrh žalovaného na uložení povinnosti žalobci zaplatit mu 20.397,- Kč. Zároveň rozhodl o náhradě nákladů řízení.
 K odvolání žalovaného Městský soud v Praze rozsudkem ze dne 20. 10. 1999 č.j. 19 Co 528/99-65 potvrdil rozsudek soudu prvního stupně ve vyhovujícím výroku ve věci samé a ve výrocích o náhradě nákladů řízení a rozhodl o náhradě nákladů odvolacího řízení. Zamítavé výroky rozsudku soudu prvního stupně ohledně částky 20.397,- Kč a ohledně příslušenství částky 8.320,- Kč nebyly odvoláním napadeny.
 Proti tomuto rozsudku podal žalovaný dovolání z důvodu podle § 237 odst. 1 písm. f/, § 241 odst. 3 písm. a/ a c/ o.s.ř. a namítá, že mu byla soudy obou stupňů odňata možnost jednat před soudem, protože nebyl v průběhu celého řízení jako účastník vyslechnut, ačkoliv o to opakovaně žádal, neměl možnost vyjádřit se k provedeným důkazům, a nebyly provedeny důkazy, které navrhl. Oba soudy také vycházely z neúplně zjištěného skutkového stavu věci. Navrhl zrušení rozhodnutí soudů obou stupňů a vrácení věci soudu prvního stupně k dalšímu řízení.
 Nejvyšší soud jako soud dovolací (§ 10a o.s.ř.) po přezkoumání věci dospěl k závěru, že v dané věci dovolání směřuje proti rozhodnutí, proti němuž není přípustné.
 Dovolání je přípustné proti každému rozhodnutí odvolacího soudu, jestliže trpí vadami uvedenými v ustanovení § 237 o.s.ř.
 Podle § 239 odst. 1 o.s.ř. je dovolání přípustné proti rozsudku nebo usnesení odvolacího soudu ve věci samé, jímž bylo rozhodnutí soudu prvního stupně potvrzeno, jestliže odvolací soud ve výroku rozhodnutí vyslovil, že dovolání je přípustné, protože jde o rozhodnutí po právní stránce zásadního významu. Přípustnost dovolání může odvolací soud vyslovit i bez návrhu. Ve smyslu odst. 2 tohoto ustanovení jestliže odvolací soud nevyhoví návrhu účastníka na vyslovení přípustnosti dovolání, je dovolání podané tímto účastníkem přípustné, jestliže dovolací soud dospěje k závěru, že napadené rozhodnutí odvolacího soudu má po právní stránce zásadní význam.
 Vzhledem k tomu, že dovolání směřuje proti potvrzujícímu rozsudku odvolacího soudu a že soudem prvního stupně nebyl vydán v předchozím řízení rozsudek, který by byl zrušen, není z hlediska ust. § 238 o.s.ř. v této věci dovolání přípustné. Přípustnost dovolání není založena ani podle § 239 odst. 1, 2 o.s.ř., neboť odvolací soud nevyslovil, že je dovolání přípustné pro zásadní význam tohoto rozhodnutí po stránce


text:
právní, a návrh na vyslovení přípustnosti dovolání nebyl v řízení učiněn.
 Přípustnost dovolání v této věci může být dána pouze z důvodů uvedených v ustanovení § 237 odst. 1 o.s.ř. Přípustnost dovolání z hlediska tohoto ustanovení přitom není založena již tím, že dovolatel tvrdí, že rozhodnutí odvolacího soudu je postiženo některou z vad uvedených v ustanovení § 237 odst. 1 o.s.ř., nýbrž nastává tehdy, jestliže rozhodnutí odvolacího soudu vadou uvedenou v tomto ustanovení skutečně trpí.
 Podle ustanovení § 237 odst. 1 písm. f/ o.s.ř. je dovolání přípustné proti každému rozhodnutí odvolacího soudu, jestliže účastníku řízení byla v průběhu řízení nesprávným postupem soudu odňata možnost jednat před soudem.
 Odnětím možnosti jednat před soudem se rozumí takový postup soudu, jímž znemožnil účastníku řízení realizaci těch procesních práv, která mu občanský soudní řád přiznává (např. právo účastnit se jednání, činit přednesy, navrhovat důkazy, vyjadřovat se k návrhům na důkazy a k provedeným důkazům apod.). Z obsahu spisu vyplývá, že žalovaný se osobně účastnil jednání před soudem prvního i druhého stupně (29. 3. 1996, 21. 11. 1997, 23. 6. 1999 a 20. 10. 1999), při kterých se vyjadřoval k žalobě i k prováděným důkazům. Soudy obou stupňů mu tedy umožnily realizovat procesní práva účastníka řízení.
 Dovolatel spatřuje odnětí možnosti jednat před soudem v tom, že důkaz jeho výslechem nebyl proveden soudem prvního stupně ani v řízení odvolacím, a v tom, že nebyly provedeny jím navržené důkazy. Účastník řízení, byť je povinen tvrdit právně významné skutečnosti a navrhovat k jejich prokázání důkazní prostředky, nemá v procesním slova smyslu právo na to, aby byl soudem proveden jím navržený důkaz (např. jeho výslech podle § 131 o.s.ř.). Výpověď účastníka v rámci jeho výslechu nelze zaměňovat s jeho vyjádřením či přednesem k věci. Jde pouze o jeden z možných důkazních prostředků (srov. § 125 o.s.ř.), o jejichž provedení rozhoduje podle své úvahy soud (§ 120 odst. 1, věta druhá o.s.ř.). Případné neprovedení důkazu (včetně výslechu účastníka) navrženého ve sporném řízení procesní stranou zatíženou důkazním břemenem k prokázání okolnosti důležité pro rozhodnutí o věci nemůže představovat vadu řízení uvedenou v § 237 odst. 1 o.s.ř. (srov. též usnesení Nejvyššího soudu České republiky ze dne 28. 1. 1998 sp. zn. 23 Cdo 75/98 publikované v časopise Soudní judikatura 20/98, pod č. 146). K jiným (tj. v ustanovení § 237 odst. 1 o.s.ř. neuvedeným) vadám při provádění dokazování před soudy obou stupňů, které by naplňovaly dovolací důvod podle § 241 odst. 3 písm. b/ o.s.ř., lze v dovolacím řízení přihlížet pouze tehdy, je-li dovolání přípustné (§ 242 odst. 3 věta druhá o.s.ř.).
 Dovolací důvod podle § 237 odst. 1 písm. f/ o.s.ř. není tedy dán. Dovolatel netvrdí a ani z obsahu spisu nevyplývá, že by rozhodnutí odvolacího soudu trpělo některou z jiných vad taxativně uvedených v ust. § 237 odst. 1 o.s.ř. Dovolání v dané věci směřuje tedy proti rozhodnutí, proti němuž není přípustné.
 Nejvyšší soud proto dovolání žalovaného odmítl podle § 243b odst. 4, věty první a § 218 odst. 1 písm. c/ o.s.ř.
 O náhradě nákladů dovolacího řízení bylo


text:
Ochrana osobních údajů | Galanterie-korálky
 Heboučká pletací příze Mink v 8 barvách
 Bavlněná krajka paličkovaná
 PODMÍNKY ZPRACOVÁNÍ OSOBNÍCH ÚDAJŮ NA ZÁKLADĚ SOUHLASU K ODBĚRU NEWSLETTERU
 1.1. Správcem osobních údajů je obchodní společnost Galanterie-koralky, IČO: 66819032, se sídlem Mžany 24, 50315 (dále jen „Správce“).
 1.2. Kontaktní údaje Správce jsou následující: adresa pro doručování Mžany 24,50315, adresa elektronické pošty info@galanterie-koralky.cz, telefon 733154072 (dále jen „Kontaktní údaje Správce“).
 2.1. Návštěvník e-shopu jako fyzická osoba (dále jen „Subjekt údajů“) vyplněním a odesláním své emailové adresy v žádosti o zasílání newsletteru Správce uděluje Správci souhlas se zpracováním osobních údajů (dále jen „Souhlas“) dle čl. 6 odst. 1 písm. a) a čl. 7 Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2016/679 (dále též jako „GDPR“). Tento souhlas je udělován rovněž podle zákona č. 480/2004 Sb., o některých službách informační společnosti, ve znění pozdějších předpisů. Správce v souvislosti se zpracováním osobních údajů poskytuje Subjektu údajů dle čl. 13 GDPR níže uvedené informace.
 2.2. Správce bude na základě uděleného Souhlasu o Subjektu údajů zpracovávat následující osobní údaje: - emailová adresa; (dále jen „Osobní údaje“).
 3.2. Ze strany Správce nedochází na základě Souhlasu k automatickému individuálnímu rozhodování ve smyslu čl. 22 GDPR. 3.3. Udělení Souhlasu není smluvním požadavkem Správce a není jím podmíněno další trvání jakéhokoli vztahu.
 5.1. Osobní údaje Subjektu údajů budou Správcem zpracovávány po dobu potřebnou k naplnění účelu zpracování Osobních údajů, nejdéle však tři (3) roky od udělení Souhlasu.
 6.1.4. PRÁVO NA OMEZENÍ zpracování Osobních údajů, což znamená, že dokud se nevyřeší sporné otázky ohledně zpracování Osobních údajů, konkrétně pokud (I) Subjekt údajů popírá přesnost Osobních údajů, (II) zpracování je protiprávní, ale místo výmazu Osobních údajů chce Subjekt údajů jejich zpracování pouze omezit, (III) Správce již Osobní údaje nepotřebuje pro účely zpracování, ale Subjekt údajů ano, nebo (IV) pokud Subjekt údajů vznese námitku proti zpracování dle čl.6.1.6. této informační doložky, tak Správce může mít Osobní údaje pouze uloženy a další zpracování je podmíněno souhlasem Subjektu údajů, případně tím, že tyto Osobní údaje jsou potřeba z důvodu určení, výkonu nebo obhajoby právních nároků;
 6.1.6. PRÁVO VZNÉST NÁMITKU proti zpravování Osobních údajů, což znamená, že Subjekt údajů může u Správce podat písemnou či elektronickou námitku proti zpracování svých Osobních údajů, čímž způsobí, že Správce Osobní údaje dále nezpracovává, pokud neprokáže závažné oprávněné důvody pro zpracování, které převažují nad zájmy Subjektu údajů nebo jeho právy a svobodami. 6.2. Veškerá svá práva, stanovená předchozím odstavcem, může Subjekt údajů uplatnit u Správce buďto písemnou formou doporučeným dopisem či elektronickou formou na Kontaktních údajích Správce. 6.3. Dále má Subjekt údajů právo podat stížnost proti zpracování Osobních údajů u Úřadu pro ochranu osobních údajů na adrese Pplk. Sochora 27, 170 00 Praha 7 (web: www.uoou.cz) 7. ODVOLÁNÍ SOUHLASU 7.1. Tento Souhlas může Subjekt údajů kdykoliv odvolat, tudíž tak lze učinit i před skončením výše uvedených skutečností. Souhlas může Subjekt údajů odvolat prostřednictvím formuláře dostupného u Správce nebo libovolnou formou prostřednictvím Kontaktních údajů Správce. 7.2. Odvoláním Souhlasu není dotčena zákonnost zpracování vycházející ze Souhlasu, který byl udělen před jeho odvoláním. Po skončení platnosti Souhlasu v


text:
HOTEL Tamlovka s.r.o. Jičín IČO 25932365 kontakty (17.01.2019) | Finance.cz
 HOTEL Tamlovka s.r.o. Jičín IČO: 25932365
 Tato stránka obsahuje výpis dat z různých rejstříků pro firmu HOTEL Tamlovka s.r.o., která sídlí v obci Jičín a bylo jí přiděleno IČO 25932365.
 Výpis obsahuje aktuální i historická data z obchodního rejstříku (Justice.cz) včetně sbírky listin a živnostenského rejstříku (RŽP). Pokud firma HOTEL Tamlovka s.r.o. má i datovou schránku, pak zde naleznete i údaje o její datové schránce.
 Firma s názvem HOTEL Tamlovka s.r.o. se sídlem v obci Jičín byla založena v roce 2000. Společnost je stále aktivní. V jejím vedení se dosud vystřídalo 2 osob. Společnost podniká v oboru Výroba, obchod a služby neuvedené v přílohách 1 až 3 živnostenského zákona , Prodej kvasného lihu, konzumního lihu a lihovin , Masérské, rekondiční a regenerační služby a další.
 Základní údaje o HOTEL Tamlovka s.r.o. IČO: 25932365
 Krajský soud v Hradci Králové 7.1.2000
 C 15592
 25932365
 HOTEL Tamlovka s.r.o.
 Počet členů statutárního orgánu: 2 19.4.2017
 Počet členů statutárního orgánu: 1 1.7.2014 - 19.4.2017
 Aktuální kontaktní údaje HOTEL Tamlovka s.r.o.
 MENEA s.r.o.
 7qzk7pf
 Kontakty na HOTEL Tamlovka s.r.o. IČO: 25932365
 Jungmannova 1132 , Jičín 506 01 1.7.2014
 Jungmannova 1132 , Jičín 506 01 8.7.2005 - 1.7.2014
 Jungmannova 143 , Jičín 506 01 7.1.2000 - 8.7.2005
 Jungmannova 1132, Jičín 506 01
 Jungmannova 1132, Valdické Předměstí, 50601 Jičín
 Obory činností HOTEL Tamlovka s.r.o. IČO: 25932365
 Masérské, rekondiční a regenerační služby 1.7.2014
 Poskytování tělovýchovných a sportovních služeb v oblasti fitness sportů a plavání 1.7.2014
 Hostinská činnost 1.7.2014
 Prodej kvasného lihu, konzumního lihu a lihovin 1.7.2014
 Koupě zboží za účelem jeho dalšího prodeje a prodej 7.1.2000 - 1.7.2014
 Zprostředkovatelská činnost v oblasti obchodu, služeb a financí 7.1.2000 - 1.7.2014
 Organizační činnost v oblasti vzdělávání, kultury a sportu 7.1.2000 - 1.7.2014
 Živnost č. 5 Poskytování tělovýchovných a sportovních služeb v oblasti fitness sportů a plavání
 Živnost č. 7 organizační činnost v oblasti vzdělávání, kultury a sportu
 Živnost č. 8 zprostředkovatelská činnost v oblasti obchodu, služeb a financí
 Vedení firmy HOTEL Tamlovka s.r.o. IČO: 25932365
 Způsob jednání jménem společnosti: Jménem společnosti je oprávněn jednat navenek jednatel společnosti. 7.1.2000 - 1.7.2014
 Ing. Vladimír Dubský 1.7.2014
 od 7.1.2000
 Novoveského 483, Jičín 506 01
 Ondřej Dubský 19.4.2017
 Ing. Vladimír Dubský 7.1.2000 - 8.7.2005
 Ing. Vladimír Dubský 8.7.2005 - 1.7.2014
 Ondřej Dubský
 Vlastníci firmy HOTEL Tamlovka s.r.o. IČO: 25932365
 zakladni 100 000 Kč - 7.1.2000
 Sbírka Listin HOTEL Tamlovka s.r.o. IČO: 25932365
 C 15592/SL 20 účetní závěrka [2014] Krajský soud v Hradci Králové 1.6.2015 2.6.2015 5
 C 15592/SL 19 účetní závěrka [2013] Krajský soud v Hradci Králové 30.7.2014 30.7.2014 5
 C 15592/SL 18 zakladatelské dokumenty, notářský zápis NZ 280/2014, ZL Krajský soud v Hradci Králové 30.6.2014 10.7.2014 8
 C 15592/SL 17 účetní závěrka [2011] Krajský soud v Hradci Králové 24.2.2014 24.2.2014 5
 C 15592/SL 16 účetní závěrka [2010] Krajský soud v Hradci Králové 24.2.2014 24.2.2014 5
 C 15592/SL 15 účetní závěrka [2012] výkaz Krajský soud v Hradci Králové 10.9.2013 11.9.2013 2
 C 15592/SL 14 účetní závěrka [2012] rozvaha Krajský soud v Hradci Králové 10.9.2013 11.9.2013


text:
1
 C 15592/SL 13 účetní závěrka [2012] příloha Krajský soud v Hradci Králové 10.9.2013 11.9.2013 2
 C 15592/SL 9 účetní závěrka 2006 Krajský soud v Hradci Králové 22.12.2010 22.12.2010 6
 C 15592/SL 8 účetní závěrka 2005 Krajský soud v Hradci Králové 22.12.2010 22.12.2010 6
 C 15592/SL 7 účetní závěrka 2004 Krajský soud v Hradci Králové 22.12.2010 22.12.2010 6
 C 15592/SL 6 účetní závěrka 2002 Krajský soud v Hradci Králové 22.12.2010 22.12.2010 7
 C 15592/SL 12 účetní závěrka 2009 Krajský soud v Hradci Králové 22.12.2010 22.12.2010 5
 C 15592/SL 11 účetní závěrka 2008 Krajský soud v Hradci Králové 22.12.2010 22.12.2010 5
 C 15592/SL 10 účetní závěrka 2007 Krajský soud v Hradci Králové 22.12.2010 22.12.2010 6
 C 15592/SL 5 notářský zápis, podpisové vzory NZ 51/2005 Krajský soud v Hradci Králové 9.6.2005 14.6.2005 14.6.2005 5
 C 15592/SL 4 účetní závěrka 2003 Krajský soud v Hradci Králové 8.3.2004 12.3.2004 12.3.2004 6
 C 15592/SL 3 účetní závěrka 2001 Krajský soud v Hradci Králové 25.3.2002 28.3.2002 28.3.2002 6
 C 15592/SL 2 účetní závěrka 2000 Krajský soud v Hradci Králové 16.11.2001 19.11.2001 19.11.2001 7
 C 15592/SL 1 notářský zápis - NZ 93/99 - zaklad. listina Krajský soud v Hradci Králové 20.12.1999 27.12.1999 27.12.1999 2
 Hodnocení HOTEL Tamlovka s.r.o.
 Výpis dat pro firmu HOTEL Tamlovka s.r.o. obsahuje pouze taková data, která lze dle zákona č. 101/2000 Sb., o ochraně osobních údajů, zveřejňovat i bez souhlasu subjektu těchto údajů.
 výpis firmy HOTEL Tamlovka s.r.o., 25932365 na obchodním rejstříku
 výpis firmy HOTEL Tamlovka s.r.o., 25932365 na živnostenském rejstříku
 výpis firmy HOTEL Tamlovka s.r.o., 25932365 na Datových schránkách
 HOTEL Tamlovka s.r.o. - 25932365 - Jičín , Jungmannova 1132
 Hotel Esplanade Praha, a. s. - 00566136 - Praha , Washingtonova 1600/19
 European Hotel Academy, s. r. o. - 02385341 - Praha , Vaníčkova 315/7


text:
Obchodní podmínky, přírodní přípravky - Medicatus
 Zákaznická podpora: 724756300
 Přírodní medikamenty
 Bylinné tobolky,
 Medicinální houby,
 Mumio,
 Nervozita a nespavost,
 Stimulanty,
 Bydlení a doplňky,
 Krekry a Sušenky,
 Chipsy, tyčinky,
 Instantní polévky,
 Žvýkačky,
 Marmelády,
 Čaje a kávy,
 Sprchové pěny,
 Výroba ručního mýdla,
 Kosmetické jíly,
 Silice/vůně pro výrobu domácí kosmetiky,
 Šumivé bomby do koupele,
 Vyhřívané deky a oblečení
 Aromaterapeutické koupele
 Minerální masážní oleje,
 Wellness - mandlové oleje - na koupel nebo masáž,
 Sojové masážní oleje,
 Celulitida a nadváha
 Detoxikace a lymfatický systém
 DeonaMedi
 Medicatus
 Ruská medicínaTML
 Sahara Bea
 Přírodní minerální bahno z Mrtvého moře 500 g 115 Kč
 Kokosový olej panenský BIO 300 ml +20% zdarma! 198 Kč
 Himalájská jedlá sůl růžová jemná mletá 1 kg 95 Kč
 Termofor rašelinový ledvinový 349 Kč
 Rašelina na koupele a zábaly 1000 ml 59 Kč
 Elastický ledvinový pás z ovčí vlny 469 Kč
 Kotvičník zemní tinktura 50 ml 69 Kč
 Kambrický modrý jíl 100 g 50 Kč
 Velba Sůl z Mrtvého moře 5 kg 100% přírodní 449 Kč
 Ozonid - O ́Three Super 249 Kč
 internetového obchodu Medicatus, která provozuje: Sdružení podnikatelů Mgr. Martina Tomanová a Ing. Eduard Toman, Žernovník 82, 679 21, identifikační číslo: 75680424, zapsané v živnostenském rejstříku vedeném: Městský úřad BK spisová značka 370101 umístěného na internetové adrese:
 www.medicatus.cz
 Tyto obchodní podmínky (dále jen „obchodní podmínky“) obchodní společnosti sdružení podnikatelů Mgr. Martina Tomanová a Ing. Eduard Toman identifikační číslo: 75680424, zapsané v živnostenském rejstříku vedeném u Městského úřadu Blansko (dále jen „prodávající“) upravují v souladu s ustanovením § 1751 odst. 1 zákona č. 89/2012 Sb., občanský zákoník (dále jen „občanský zákoník“) vzájemná práva a povinnosti smluvních stran vzniklé v souvislosti nebo na základě kupní smlouvy (dále jen „kupní smlouva“) uzavírané mezi prodávajícím a jinou fyzickou osobou (dále jen „kupující“) prostřednictvím internetového obchodu prodávajícího. Internetový obchod je prodávajícím provozován na webové stránce umístěné na internetové adrese www.medicatus.cz (dále jen „webová stránka“), a to prostřednictvím rozhraní webové stránky (dále jen „webové rozhraní obchodu“).
 1.1. Obchodní podmínky se nevztahují na případy, kdy osoba, která má v úmyslu nakoupit zboží od prodávajícího, je právnickou osobou či osobou, jež jedná při objednávání zboží v rámci své podnikatelské činnosti nebo v rámci svého samostatného výkonu povolání.
 3.2. Webové rozhraní obchodu obsahuje informace o zboží, a to včetně uvedení cen jednotlivého zboží Ceny zboží zůstávají v platnosti po dobu, kdy jsou zobrazovány ve webovém rozhraní obchodu. Tímto ustanovením není omezena možnost prodávajícího uzavřít kupní smlouvu za individuálně sjednaných podmínek.
 3.3. Webové rozhraní obchodu obsahuje také informace o nákladech spojených s balením a dodáním zboží. Informace o nákladech spojených s balením a dodáním zboží uvedené ve webovém rozhraní obchodu platí pouze v případech, kdy je zboží doručováno v rámci území České republiky. Náklady za zaslání a balení jsou dle podmínek uvedených na www.medicatus.cz
 3.4. Pro objednání zboží vyplní kupující objednávkový formulář v webovém rozhraní obchodu. Objednávkový formulář obsahuje zejména informace o:
 na dobírku v místě určeném kupujícím v objednávce, platba bude přijata poskytovatelem poštovních služeb a jím převedena na bankovní účet prodávajícího.
 bezhotovostně převodem na účet prodávajícího č. 2800258914/2010, vedený u


text:
společnosti Fio banka (dále jen „účet prodávajícího“);
 4.8. Je-li to v obchodním styku obvyklé nebo je-li tak stanoveno obecně závaznými právními předpisy, vystaví prodávající ohledně plateb prováděných na základě kupní smlouvy kupujícímu daňový doklad – fakturu. Prodávající je plátcem daně z přidané hodnoty. Daňový doklad – fakturu vystaví prodávající kupujícímu po uhrazení ceny zboží a zašle jej společně s objednaným zbožím na adresu kupujícího.
 5.1. Kupující bere na vědomí, že dle ustanovení § 1837 občanského zákoníku, nelze mimo jiné odstoupit od kupní smlouvy o dodávce zboží, které bylo upraveno podle přání kupujícího nebo pro jeho osobu, od kupní smlouvy o dodávce zboží, které podléhá rychlé zkáze, jakož i zboží, které bylo po dodání nenávratně smíseno s jiným zbožím, od kupní smlouvy o dodávce zboží v uzavřeném obalu, které spotřebitel z obalu vyňal a z hygienických důvodů jej není možné vrátit a od kupní smlouvy, o dodávce zvukové nebo obrazové nahrávky nebo počítačového programu, pokud porušil jejich původní obal.
 5.2. Nejedná-li se o případ uvedený v čl. 5.1 či o jiný případ, kdy nelze od kupní smlouvy odstoupit, má kupující v souladu s ustanovením § 1829 odst. 1 občanského zákoníku právo od kupní smlouvy odstoupit, a to do čtrnácti (14) dnů od převzetí zboží, přičemž v případě, že předmětem kupní smlouvy je několik druhů zboží nebo dodání několika částí, běží tato lhůta ode dne převzetí poslední dodávky zboží. "Odstoupení od kupní smlouvy" musí být prodávajícímu odesláno ve lhůtě uvedené v předchozí větě. Pro odstoupení od kupní smlouvy kupující použije vzorový formulář poskytovaný prodávajícím, jenž tvoří přílohu obchodních podmínek. Vyplněný formulář "Odstoupení od kupní smlouvy" kupující zasílat mimo jiné na adresu provozovny prodávajícího či na adresu elektronické pošty prodávajícího tomanova@medicatus.cz a toman@medicatus.cz.
 5.4. V případě odstoupení od smlouvy dle čl. 5.2 obchodních podmínek vrátí prodávající peněžní prostředky přijaté od kupujícího do čtrnácti (14) dnů od odstoupení od kupní smlouvy kupujícím, a to převodem na bankovní účet. Prodávající je taktéž oprávněn vrátit plnění poskytnuté kupujícím již při vrácení zboží kupujícím či jiným způsobem, pokud s tím kupující bude souhlasit a nevzniknou tím kupujícímu další náklady. Odstoupí-li kupující od kupní smlouvy, prodávající není povinen vrátit přijaté peněžní prostředky kupujícímu dříve, než mu kupující zboží vrátí.
 5.8. Prodávající je oprávněn odstoupit od smlouvy uzavřené se zákazníkem v těchto případech: zboží se již nevyrábí nebo nedodává nebo se výrazným způsobem změnila cena dodavatele zboží, resp. není možné dodat prodávajícímu zboží od dodavatele prodávajícího za původně udávanou cenu, dále také v případě zjevné chyby v ceně zboží (tj. ceny zjevně jiné, než je cena pro tento typ/druh zboží obvyklá). Za zjevnou chybu v ceně zboží je považováno například mylné uvedení prvních tří číslic namísto čtyř; o jednu cifru nižší cena (např. při udávání ceny „vypadne“ jedna číslice); zjevně nízká cena zboží (např. o 50% nižší cena, než je pro tento druh a typ zboží obvyklé, aniž by u zboží bylo uvedeno, že se jedná o výprodej či o jinou slevovou akci); a jiné zjevné chyby v psaní, zjevné chyby v popisu zboží, obrázku atd., nebo v případě


text:
zjevně mylné chyby v informaci podané operátorem zákaznického centra. V případě, že tato situace nastane, prodávající bude neprodleně kontaktovat kupujícího za účelem dohody o dalším postupu. V případě, že kupující zaplatil již část nebo celou částku kupní ceny, bude mu tato částka převedena zpět na jeho účet nebo adresu v nejkratším možném termínu a to do 10 pracovních dnů, nejpozději však do 14 dnů od storna objednávky ze strany prodávajícího.
 6.5. Další práva a povinnosti stran při přepravě zboží mohou upravit zvláštní dodací podmínky prodávajícího, jsou-li prodávajícím vydány
 8.3. Mimosoudní vyřizování stížností spotřebitelů zajišťuje prodávající prostřednictvím elektronické adresy tomanova@medicatus.cz, toman@medicatus.cz. Informaci o vyřízení stížnosti kupujícího zašle prodávající na elektronickou adresu kupujícího.
 12.5. Kontaktní údaje prodávajícího: adresa pro doručování Žernovník 82, 679 21, adresa elektronické pošty tomanova@medicatus.cz, toman@medicatus.cz , telefon 724756300, 728 032 231.
 V Žernovníku, dne 1.6.2015
 Tyto obchodní podmínky byly zpracovány podle vzoru Asociace pro elektronickou komerci (APEK), který připravil ve spolupráci se svým členem Advokátní kanceláří Mašek, Kočí, Aujezdský
 Moje jméno a příjmení...................................................
 Moje adresa....................................................................
 Můj telefon a e-mail.......................................................
 Martina Tomanová, Eduard Toman
 Žernovník 82
 dne ........................... jsem ve vašem e-shopu ............................................... (uvést webovou
 adresu) zakoupil................................ (název a identifikace zboží).
 Závada se jeví takto:.........................................................................................................................
 ......................................................................................................................(popis závady na zboží).
 Vzhledem k tomu, že se zřejmě jedná o vadu odstranitelnou, žádám vás o opravu (jasné uplatnění práva z vadného plnění), a to nejpozději v zákonné lhůtě 30 kalendářních dnů.
 Zároveň vás žádám o vystavení písemného potvrzení o uplatnění reklamace s uvedením, kdy jsem právo uplatnil, co je obsahem reklamace spolu s mým nárokem na opravu a následně o potvrzení o datu a způsobu vyřízení reklamace, včetně potvrzení o provedení opravy a době jejího trvání.
 Datum, místo:..............................
 Přikládám přílohy: Kopie kupního dokladu (faktura)
 Moje jméno a příjmení..............................................................
 Moje adresa...........................................................................
 Můj telefon a e-mail.................................................................
 dne ................................. jsem ve vašem e-shopu ............................................... (uvést webovou adresu)
 zakoupil......................................................................................................... (název a identifikace zboží).
 Tímto odstupuji od smlouvy ve stanoveném termínu do 14 dnů od převzetí objednaného zboží.
 Peníze prosím zašlete na účet:..................................................................................................................
 Vytvořil Shoptet Copyright 2017 Medicatus. Všechna práva vyhrazena.


text:
Názory k článku Soud mi zamítl oddlužení. Co mám dělat? - Měšec.cz
 Měšec.cz » Spotřebitel » Soud mi zamítl oddlužení. Co mám dělat? » Všechny názory
 Názory k článku Soud mi zamítl oddlužení. Co mám dělat?
 19. 5. 2009 20:54
 Zajímalo by mě, kde na Internetu lze nalézt (jak autor článku uvádí) informace o konkrétních bankrotářích a rozhodnutích soudu.
 Jsou to informace dostupné široké veřejnosti, pouze zainteresovaným osobám, určité skupině právníků, ... ?
 20. 5. 2009 11:23
 Nejsem si úplně jistý, ale myslím že je to zde:
 (dostupné pro všechny)
 7. 10. 2009 13:09
 Hitman (neregistrovaný)
 Kdyby tu nebyli lide kteri si vesele pujcuji s vidinou nevim jakou...asi ukazat se pred zmamímy ze ja nato take mam , nebo vyuzity letnich slev či jinych duvodu, tak by ti bankeri a lidi ze subjektů pujcujici penize prisli o mista.Lehka rovnice
 11. 7. 2012 15:02
 záchrana majetku (neregistrovaný) ---.czechdata.cz
 18. 8. 2016 18:15 redakčně smazáno, důvod: ***SPAM***
 23. 10. 2013 20:11
 spektrum (neregistrovaný) ---.net.upcbroadband.cz
 2. 12. 2012 22:58
 oddluzeni-oddluzeni.cz (neregistrovaný) ---.net.upcbroadband.cz
 1. 3. 2013 9:44
 petrk (neregistrovaný) ---.imarvel.cz
 11. 3. 2013 21:20 smazal dalich ., důvod: ***SPAM***
 26. 8. 2013 18:37
 Žaneta (neregistrovaný) 82.209.44.---
 Dobrý den, soud asi zřejmě zamítne oddlužení mému příteli.Nechceme se dostat do konkurzu a proto jsme to stopli.Chtěla bych se zeptat zda můžem opětovně podat návrh na povolení oddlužení?Přítel nemá dluhy z podnikání.
 3. 1. 2014 12:04
 Daniel (neregistrovaný) ---.tmcz.cz
 pokud správně chápu, vzala jste návrh zpět - tím pádem nemůžete podat nový, viz:
 (3) Vzal-li dlužník návrh na povolení oddlužení zpět, nemůže jej podat znovu.
 (4) Byl-li návrh na povolení oddlužení vzat zpět až poté, co bylo rozhodnuto o schválení oddlužení, insolvenční soud rozhodne, že zpětvzetí není účinné; toto rozhodnutí, proti němuž není odvolání přípustné, se doručuje osobě, která návrh podala, dlužníku, insolvenčnímu správci a věřitelskému výboru.
 (dopoučuji přečíst zdroj: http://business.center.cz/business/pravo/zakony/insolvencni/cast2h5.aspx )
 Proč si myslíte, že ho zamítne?
 Pokud jste si vypracovávali sami, je možné, že se tak stane kvůli nějaké banální chybě, kterou lze opravit. Vždy je lepší řešit návrh na oddlužení přes advokáta, který tomu rozumí lépe.
 -editováno- Musíte tam uvádět skoro všechno - třeba jednorázový příjem z brigády, pokud např. zdědíte kousek nějaké nemovitosti atd. atd. je toho fakt hodně.
 Vypracovával jsem nedávno s mým nejlepším kamarádem. Naštěstí mám i známého, co se v oblasti insolvencí pohybuje, takže ten nám hodně poradil a to nám to hodně ulehčilo.
 Dobré je taky myslet na to, jakým způsobem budete oddlužení a jestli je to pro vás přijatelné. Přečtěte si ty zákony. Je to dlouhé a je to nuda, ale myslím, že vám to dá hodně informací .
 Hodně štěstí, ať vám to vyjde.
 18. 8. 2016 18:16 redakčně upraveno, důvod: Nepovolená reklama.
 pavlina (neregistrovaný) 88.146.198.---
 Požadala jsem soud o osobní bankrot.Pak jsem přišla o praci a soud osobní bankrot zamítl.Jsem samoživitelka s dětmi a pobíram hmotnou nouzi.Zatim jsem praci nezehnala co mam tet dělat. děkuji za odpověd Pavlína
 6. 2. 2015 0:33
 ondrej st (neregistrovaný) ---.cust.vodafone.cz
 Dobry den. Jsem OSVČ a podal jsem navrh na oddluzeni.


text:
Probehl soud. Kde mi insolv. Firma spocitala ze bych mel platit cca 5600,- abych zaplatil neco kolem 50% vsech dluhu. Pani soudkyne pocitala znova a rekla ze ins.firma to ma spatne spocitane, ze postupovali spatne a ze podle jejiho vypoctu mohu platit 9900,- to bych zaplatil 100%dluhu. S tim jsem nesouhlasil, protoze bych mohl spat leda pod mostem abych mohl zivit sebe a syna. Navrhl jsem, ze bych byl schopen mesicne platit 7000,- (tim bych zaplatil 66% dluhu)Rekla mi, at tedy dodam nakladove faktury, ktere kazdy mesic musim platit abych mohl svou cinnost vykonavat. Dodal jsem tedy faktury dohromady cca prumerne za 3600,- kazdy mesic(pausal, jizdne) necely mesic na to mi prisel papir kde bylo napsano, ze po dolozeni faktur se dopracovali k vysledku, ze bych zaplatil pouhych 27% dluhu a tim padem mi oddluzeni zamitaji a davaji me do tzv. Castecneho konkurzu. Podal jsem tedy odvolani jelikoz kdyz odectu od 9900,- - 3600,- = 6300,- a at pocitam jak pocitam dostavam se k 60% ne 27% po podani odvolani se uz vice jak 2mesice nic nedeje. Nevim co mam delat. Kdyby byla nejaka banka ci firma, ktera by byla ochotna mou situaci vyresit pujckou na zaplaceni 100% dluhu. Coz je cca 600 000,- mohl bych splacet bez problemu po mensi castce vice let s vetsimi uroky, ale ani nevim zdali neco takoveho existuje. Bral bych to i kdybych ve finale zaplatil milion. Jen uz z toho ven. Poradite?
 30. 3. 2016 10:01
 Solvest (neregistrovaný) ---.cust.vodafone.cz
 18. 8. 2016 18:14 redakčně smazáno, důvod: ***SPAM***
 23. 5. 2016 20:35
 Kissinka 46 (neregistrovaný) ---.net.upcbroadband.cz
 Dobrý den podala jsem vypracovaný návrh ke krajskému soudu čekám už skoro měsíc a pořád nic co to znamená? Děkuji
 15. 2. 2019 11:43
 Nevíte náhodou jestli se dá ještě nějakým způsobem zabojovat a dostat dům z dražby?
 17. 2. 2019 13:11
 Tomas (neregistrovaný) ---.eurotel.cz
 Já jsem mel dům před dražbou, kvůli exekuci. Podařilo se mi domluvit s realitní kanceláří, která dům vyplatila, a tak nemusel jít do exekuce, takže se potom normálně prodal a vyšlo to opravdu výhodněji, než kdyby se poslal do dražby.
 18. 2. 2019 16:20
 Marek (neregistrovaný) ---.infos.cz
 A prosím, která realitní kancelář to byla?
 22. 2. 2019 17:23
 Byla to realitní kancelář Edox reality, zavolejte jim na číslo 800 503 305, s makléřem byla opravdu velice dobrá domluva.


text:
21 Cdo 1493/2006
 Nejvyšší soud České republiky rozhodl v senátě složeném z předsedy senátu JUDr. Mojmíra Putny a soudců JUDr. Ljubomíra Drápala a JUDr. Zdeňka Novotného v právní věci žalobce Ing. J. H., zastoupeného advokátem, proti žalovanému B. a. s., zastoupenému advokátem, o 20.000,- Kč a o vzájemné žalobě o 53.300,- Kč s úrokem z prodlení, vedené u Okresního soudu ve Vsetíně pobočky ve Valašském Meziříčí pod sp. zn. 16 C 53/2000, o dovolání žalovaného proti rozsudku Krajského soudu v Ostravě ze dne 2. listopadu 2005, č. j. 16 Co 364/2005-178, takto:
 Žalovaný se žalobou ze dne 23. 11. 1999 ve věci vedené u Okresního soudu ve Vsetíně, pobočky ve Valašském Meziříčí, pod sp. zn. 11 C 358/99, domáhal, aby mu žalobce zaplatil 70.800,- Kč s úrokem z prodlení podle nařízení vlády č. 142/1994 Sb. od 16. 10. 1999 do zaplacení . Podáním ze dne 2. 2. 2000 vzal žalovaný žalobu na zaplacení částky 70.800,- Kč s příslušenstvím v celém rozsahu zpět.
 Žalobce se vzájemnou žalobou domáhal, aby mu žalovaný zaplatil 20.000,- Kč jako doplatek odměny pro vedoucího zakázky stavby k. d. v B., vedené pod č. zak.: S. . Vzájemnou žalobu odůvodnil tím, že dne 4. 1. 1993 uzavřel s žalovaným pracovní smlouvu se sjednaným druhem práce samostatný technik IČ, zástupce vedoucího oddělení IČ . Dohodou mezi účastníky ze dne 29. 11. 1996 byl žalobce s účinností od 1. 12. 1996 jmenován vedoucím zakázky K. d. B. S. vedené pod č. zak.: S. ; zároveň bylo ujednáno, že vedoucí předkládá vedení společnosti zprávu o průběhu zakázky a jejím ukončení a že na základě schválení finančních prostředků na odměny pro vedoucího zakázky a zhodnocení zakázky vedením budou v průběhu zakázky uvolňovány zálohy na odměnu vedoucímu zakázky. Po ukončení zakázky mělo dojít k jejímu vyhodnocení a konečnému odsouhlasení celkové odměny pro vedoucího zakázky. Takto byly žalobci vyplaceny za vykonanou práci zálohy v roce 1997 ve výši 23.500,- Kč a v roce 1998 ve výši 47.300,- Kč. Z důvodů zapříčiněných žalovaným došlo k ukončení pracovního poměru žalobce ještě před ukončením zakázky. Proto by podle stanovených kritérií měla být žalobcova práce na zakázce ke dni ukončení pracovního poměru vyhodnocena a po odečtení vyplacených záloh by měla být vyplacena zbývající část odměny, která dle výpočtu žalobce činí 20.000,- Kč.
 Vzájemnou žalobou ze dne 20. 6. 2000 (obsaženou ve vyjádření k žalobě o zaplacení 20.000,- Kč) se žalovaný domáhal, aby mu žalobce zaplatil 70.800,- Kč s 11% úroky z prodlení od 16. 10. 1999 do zaplacení. Vzájemnou žalobu odůvodnil tím, že v písemném jmenování žalobce vedoucím zakázky ze dne 29. 11. 1996 je stanovena cílová odměna, která nenahrazuje mzdu a která měla být žalobci vyplacena při splnění podmínek stanovených v písemném jmenování vedoucím zakázky. Základní podmínkou bylo dokončení zakázky, úhrada zakázky objednatelem, vyhodnocení zakázky a stanovení celkové odměny podle daných kritérií. V průběhu zakázky mohly být podle ujednání uvolňovány zálohy na odměnu a tyto zálohy měly být od celkově stanovených odměn odečítány. Na těchto zálohách bylo žalobci vyplaceno celkem 70.800,- Kč. Protože ale zakázka nebyla


text:
dosud dokončena, nenastala splatnost cílové odměny, jež měla být vyplacena teprve po dosažení stanoveného cíle. Žalobci tak vzniklo bezdůvodné obohacení ve výši vyplacených záloh na odměnu, jehož vydání se žalovaný vzájemnou žalobou domáhá.
 Okresní soud ve Vsetíně, pobočka ve Valašském Meziříčí rozsudkem ze dne 10. 10. 2001, č. j. 16 C 53/2000-54, ve znění usnesení ze dne 10. 10. 2001, č. j. 16 C 53/2000-58, návrh žalobce, aby byl žalovaný povinen zaplatit mu 20.000,- Kč i vzájemnou žalobu žalovaného, aby žalobce byl povinen zaplatit žalovanému 70.800,- Kč s 11% úrokem z prodlení za dobu od 16. 10. 1999 do zaplacení, zamítl a rozhodl, že žalovaný je povinen zaplatit žalobci na nákladech řízení 1.897,20 Kč k rukám JUDr. L. P. . Po provedeném dokazování měl za prokázáno, že žalobce, který byl s účinností od 1. 12. 1996 jmenován vedoucím zakázky k. d. B. S. vedené pod č. zak. S. , obdržel na zálohách na odměnu pro vedoucího uvedené zakázky celkem 70.800,- Kč. Dopisem ze dne 29. 12. 1998 byla žalobci dána výpověď z pracovního poměru podle ustanovení § 46 odst. 1 písm. c) zákoníku práce a jeho pracovní poměr skončil u žalovaného ke dni 31. 3. 1999. Ujednání mezi účastníky o stanovení cílové odměny obsažené v listině ze dne 29. 11. 1996, jíž byl žalobce jmenován vedoucím zakázky k. d. B. S. vedené pod č. zak. S. , posoudil jako neurčité a nesrozumitelné, neboť výpočet odměny je stanoven tak, že jednotlivé pojmy nejsou dále specifikovány, rozvedeny a určeny, a to např. hrubý zisk, kdo konkrétně hodnotí předmětná kritéria apod. . Pro neurčitost a nesrozumitelnost považoval toto ujednání jako neplatné, a proto žalobu na zaplacení 20.000,- Kč jako nárok z tohoto ujednání plynoucí zamítl. I když žalovaný na základě tohoto neplatného ujednání žalobci na zálohách vyplatil 70.800,- Kč a jednalo se o bezdůvodné obohacení žalobce ve smyslu ustanovení § 243 zák. práce, vzhledem k délce plnění ze strany žalovaného a vzhledem k tehdy uspokojivým pracovním výsledkům žalobce nemohl ani vědět, ani předpokládat z okolností, že jde o částky nesprávně vyplacené ; proto ve smyslu ustanovení § 243 odst. 3 zák. práce povinnost žalobci tyto částky vrátit žalovanému neuložil. Navíc nárok na vrácení vyplacené zálohy ve výši 9.000,- Kč z dubna 1997 a ve výši 8.500,- Kč z května 1997 posoudil k námitce žalobce jako promlčený.
 Okresní soud ve Vsetíně, pobočka ve Valašském Meziříčí, rozsudkem ze dne 25. 5. 2005, č. j. 16 C 53/2000-155, žalobu na zaplacení 20.000,- Kč i vzájemnou žalobu na zaplacení částky 53.300,- Kč s 11% úrokem z prodlení od 16. 10. 1999 do zaplacení zamítl a rozhodl, že žalovaný je povinen zaplatit žalobci na náhradě nákladů řízení 21.999,60 Kč k rukám JUDr. L. P. . Ujednání mezi účastníky v listině ze dne 29. 11. 1996, jíž byl žalobce jmenován vedoucím zakázky k. d. B. S. vedené pod č. zak S. v oddílu označeném jako stanovení cílové odměny , posoudil jako platné; protože podmínkou pro přiznání odměny vedoucímu zakázky bylo úspěšné dokončení zakázky, k čemuž ke dni ukončení pracovního


text:
poměru žalobce u žalovaného (ke dni 31. 3. 1999) nedošlo, žalobci nárok na odměnu vedoucímu zakázky nevznikl. Ve vztahu ke vzájemné žalobě žalovaného na vrácení částek vyplacených coby zálohy na cílovou odměnu dovodil, že žalobce jako zaměstnanec v době vyplácení jednotlivých částí záloh nevěděl a ani nemohl z okolností předpokládat, že jde o částky buď omylem vyplacené či nesprávně určené, a proto s odkazem na ustanovení § 243 odst. 3 zák. práce žalobci povinnost k vrácení takto obdržených částek neuložil.
 V dovolání proti rozsudku odvolacího soudu žalovaný namítá, že svým postupem při uplatnění vzájemné žaloby nesledoval nic jiného, než cíl původní, tj. vrácení neoprávněně vyplacené částky. Kdyby tak žalobce učinil dobrovolně, nemuselo k soudnímu řízení vůbec dojít. Závěr odvolacího soudu o zavinění žalovaného (byl veden úmyslem způsobit podáním vzájemné žaloby žalobci škodu) nevychází ze zjištění v řízení učiněných, neboť v tomto směru nebylo žádné důkazní řízení vedeno. Ani v případě, že by žalovaný vzal žalobu zpět a následně podal vzájemnou žalobu bez jakýchkoli důvodů, pouze dle vlastní vůle, nelze dospět k závěru, že tím bylo jednáno v rozporu s dobrými mravy. Svým postupem tak žalovaný žalobci žádnou škodu nezpůsobil. Za nesprávný tak považuje závěr odvolacího soudu, že podáním vzájemné žaloby v té samé věci, kde byla předtím vzata žaloba zpět, je v rozporu s dobrými mravy, což pak může být důvodem k odepření žádaného práva. Navrhl, aby dovolací soud rozsudek odvolacího soudu zrušil a aby mu věc vrátil k dalšímu řízení.
 Žalobce navrhl, aby dovolání žalovaného bylo zamítnuto jako nedůvodné, neboť rozsudek odvolacího soudu je zcela správný.
 Nejvyšší soud České republiky jako soud dovolací (§ 10a o. s. ř.) po zjištění, že dovolání proti pravomocnému rozsudku odvolacího soudu bylo podáno oprávněnou osobou (účastníkem řízení) ve lhůtě uvedené v ustanovení § 240 odst. 1 o.s.ř., se nejprve zabýval otázkou přípustnosti dovolání.
 Žalovaný dovoláním napadá rozsudek odvolacího soudu ve výroku, jímž byl potvrzen rozsudek soudu prvního stupně ve věci samé. Podle ustanovení § 237 odst. 1 písm. b) o.s.ř. dovolání není přípustné, a to již proto, že v obou rozsudcích soud prvního stupně rozhodl stejně (vzájemnou žalobu žalovaného zamítl). Dovolání žalovaného proti rozsudku odvolacího soudu tedy může být přípustné jen při splnění předpokladů uvedených v ustanovení § 237 odst. 1 písm. c) o.s.ř..
 V projednávané věci odvolací soud řešil mimo jiné právní otázku výkladu ustanovení § 7 odst. 2 zák. práce. Protože tuto otázku odvolací soud vyřešil jinak, než jak je posuzována v judikatuře soudů (srov. rozsudek Nejvyššího soudu ČR ze dne 28. 6. 2000, sp. zn. 21 Cdo 992/99, uveřejněný pod č. 126 v časopise Soudní judikatura, roč. 2000), představuje napadený rozsudek odvolacího soudu rozhodnutí, které má po právní stránce zásadní význam. Dovolací soud proto dospěl k závěru, že dovolání proti rozsudku odvolacího soudu je přípustné podle ustanovení § 237 odst. 1 písm. c) o. s. ř.
 Po přezkoumání rozsudku odvolacího soudu ve smyslu ustanovení § 242 o. s. ř., které provedl bez jednání (§ 243a odst. 1 věta první o. s. ř.), Nejvyšší soud České republiky dospěl k závěru, že