text:
15. dubna 1999, kterým se stanoví společná prováděcí pravidla k režimu vývozních náhrad pro zemědělské produkty, v platném znění.
 [1i] § 2c zákona č. 252/1997 Sb., ve znění pozdějších předpisů.
 Sdělení Ministerstva zahraničních věcí č. 4/2002 Sb. m. s., o sjednání Víceleté finanční dohody mezi Českou republikou a Komisí Evropských společenství jménem Evropského společenství.".
 3. V § 1 se doplňují odstavce 3 a 4, které včetně poznámky pod čarou č. 1j znějí:
 "(3) Podmínky provádění činností Fondu podle odstavce 2 může vláda upravit nařízením [1j)], nestanoví-li tento zákon nebo zvláštní právní předpis jinak.
 [1j] § 2b a 2c zákona č. 252/1997 Sb., ve znění pozdějších předpisů.".
 4. V § 2 písm. b) se slova "tuzemskými cenami" nahrazují slovy "cenami na vnitřním trhu Evropských společenství".
 5. V § 2 písm. c) se za slovo "rezervou" vkládají slova ", pokud je součástí systému produkčních kvót podle předpisů Evropských společenství,".
 6. V § 2 písm. d) se slova ", a které může uvést na určený trh v průběhu příslušného období, aniž by jí byl uložen odvod nebo stanoveno jiné opatření" zrušují.
 7. V § 4 odst. 2 se slova "společných organizací trhu podle zvláštního právního předpisu [1e)]" nahrazují slovy "činností podle § 1 odst. 2".
 8. V § 6a odst. 1 písm. e) se slovo "odvody," zrušuje.
 9. V § 6a odst. 1 písm. f) se slova "určené na provádění společných organizací trhu podle zvláštního právního předpisu" zrušují. Odkaz na poznámku pod čarou č. 1e se zrušuje.
 10. V § 6a odst. 3 se slovo "odvody," zrušuje.
 11. V § 7 odst. 7 se za slovo "alespoň" vkládají slova "ze zástupců ministerstva,".
 12. V § 11 se za odstavec 2 vkládá nový odstavec 3, který zní:
 "(3) Na řízení o poskytnutí dotace a rozhodování v něm se nevztahují lhůty pro vydání rozhodnutí, ustanovení o povinnosti umožnit účastníkům řízení před vydáním rozhodnutí ve věci vyjádřit se k podkladům rozhodnutí, ustanovení o vyrozumění účastníků řízení o provádění důkazů mimo ústní jednání, ustanovení o provedení záznamu o provedení důkazu listinou a ustanovení o vydání usnesení při provádění důkazu ohledáním věci na místě podle správního řádu.".
 13. V § 11 odst. 6 se číslo "4" nahrazuje číslem "5".
 14. V § 11a se doplňuje odstavec 11, který zní:
 "(11) Nesplní-li příjemce dotace povinnost podle odstavců 1 a 3, může Fond rozhodnout, že částka dotace, kterou je příjemce dotace podle odstavců 1 a 3 povinen vrátit, mu bude odečtena od částky dotace, pro jejíž poskytnutí splnil podmínky. Tímto odečtením povinnost vrátit dotaci podle odstavců 1 a 3 zaniká; povinnost zaplatit penále ve výši podle odstavce 1 z doby ode dne odepsání částky dotace, kterou je příjemce dotace povinen vrátit z účtu Fondu do dne rozhodnutí o odečtení tímto není dotčena.".
 15. V § 11c odst. 1 se slova "stanovenou nařízením vlády, nestanoví-li intervenční cenu zvláštní právní předpis jinak" nahrazují slovy "stanovenou příslušnými předpisy Evropských společenství [1e)]".
 16. V § 11c se na konci odstavce 7 tečka nahrazuje čárkou a doplňují se slova "pokud to umožňují předpisy Evropských společenství.".


text:
17. V § 11d odst. 1 se za slova "ze zemědělských surovin původem z České republiky," vkládají slova ", nestanoví-li přímo použitelný předpis Evropských společenství jinak,".
 18. V § 11d se odstavec 2 zrušuje.
 Dosavadní odstavce 3 až 10 se označují jako odstavce 2 až 9.
 19. V § 11d odst. 3 se číslo "3" nahrazuje číslem "2" a věta druhá se zrušuje.
 20. V § 11d odst. 4 se věta druhá zrušuje.
 21. V § 11d odst. 5 se za slovo "rezervy" doplňují slova ", pokud je součástí systému produkčních kvót podle předpisů Evropských společenství.".
 22. V § 11d odst. 6 se číslo "6" nahrazuje číslem "5" a za slovo "rezervy" se vkládají slova ", pokud je součástí systému produkčních kvót podle předpisů Evropských společenství,".
 23. V § 11d odst. 7 se slova "4 a 5" nahrazují slovy "3 a 4".
 24. V § 11d odst. 9 se písmena a) a c) zrušují.
 Dosavadní písmena b), d) až g) se označují jako písmena a) až e).
 25. V § 11d odst. 9 písm. b) se za slovo "kvót" doplňují slova "podle předpisů Evropských společenství,".
 26. V § 11d odst. 9 se na konci písmene e) tečka nahrazuje čárkou a doplňuje se písmeno f), které zní:
 "f) další opatření vyplývající z přímo použitelného předpisu Evropských společenství.".
 27. V § 11e odst. 1 se slovo "výrobcům" nahrazuje slovem "producentům".
 28. V § 11e se odstavce 2 až 5 a 8 až 13 zrušují.
 Dosavadní odstavce 6 a 7 se označují jako odstavce 2 a 3.
 29. V § 11e odst. 2 se číslo "7" nahrazuje číslem "3" a slova "nebo nesplnil závazek podle odstavce 5 písm. b) nebo c)," se zrušují.
 30. V § 11e se doplňuje nový odstavec 4, který včetně poznámky pod čarou č. 9n zní:
 "(4) Producent syrového kravského mléka je před začátkem příslušného kvótového roku povinen písemně oznámit Fondu odběratele [9n)] na formulářích vydaných Fondem. V případě, že producent hodlá v průběhu příslušného kvótového roku dodávat syrové kravské mléko více odběratelům, je povinen Fondu oznámit objem části individuálního referenčního množství, k jejímuž vyhodnocení plnění bude jeho každý odběratel příslušný. Jestliže producent změní v průběhu příslušného kvótového roku odběratele, je povinen bezprostředně po ukončení této změny oznámit Fondu nového odběratele.
 [9n] Nařízení Rady (ES) č. 1788/2003 ze dne 29. září 2003, kterým se stanoví dávka v odvětví mléka a mléčných výrobků, v platném znění.".
 31. V § 11f se odstavce 8, 9, 11 až 14 zrušují.
 Dosavadní odstavec 10 se označuje jako odstavec 2.
 32. V § 11g se odstavce 2, 3, 5 až 8 zrušují.
 33. Za § 11i se vkládá nový § 11j, který včetně nadpisu zní:
 "§ 11j
 Osoby, na které se vztahují opatření podle § 1 odst. 2, jsou povinny dodržovat povinnosti vyplývající z přímo použitelného předpisu Evropských společenství.".
 34. V § 12 odst. 1 se za slovo "zemědělství" vkládají slova ", včetně ortofotomap, zákona o rostlinolékařské péči".
 35. V § 12 odst. 2 se slova "o své činnosti a hospodaření" nahrazují slovy "o

type: other


text:
provádění činností podle § 1 odst. 2".
 36. V § 12 se doplňuje odstavec 4, který včetně poznámky pod čarou č. 9k zní:
 "(4) Fond je oprávněn k činnostem podle § 1 odst. 2 využívat rodná čísla v souladu se zvláštním právním předpisem [9k)].
 [9k] Zákon č. 133/2000 Sb., o evidenci obyvatel a rodných číslech a o změně některých zákonů (zákon o evidenci obyvatel), ve znění pozdějších předpisů.".
 37. V § 12a odst. 1 písm. a) se slova "podle tohoto zákona" zrušují.
 38. V § 12a odst. 1 písm. c) se slova "a nařízení vlády vydaných k jeho provedení" nahrazují slovy ", zákona o zemědělství a nařízení vlády vydaných k jejich provedení".
 39. V § 12a odst. 1 se na konci písmene c) tečka nahrazuje čárkou a doplňuje se písmeno d), které zní:
 "d) plnění povinností vyplývajících z přímo použiteln��ho předpisu Evropských společenství, pokud zvláštní právní předpis nestanoví jinak.".
 40. V § 12a odst. 2 se za slovo "kontrole [9j)]" vkládají slova ", zákona o zemědělství [9l)]," slovo "a" se nahrazuje čárkou, za slova "tohoto zákona" se doplňují slova "a podle zákona o finanční kontrole [9m)]" a doplňují se poznámky pod čarou č. 9l a 9m, které znějí:
 " [9l)] Zákon č. 252/1997 Sb., ve znění pozdějších předpisů.
 [9m] Zákon č. 320/2001 Sb., o finanční kontrole ve veřejné správě a o změně některých zákonů (zákon o finanční kontrole), ve znění pozdějších předpisů.".
 41. V § 12a se za odstavec 4 vkládá nový odstavec 5, který včetně poznámky pod čarou č. 9o zní:
 "(5) Kontrolu podle odstavců 1 a 3 vykonávají v rámci své působnosti stanovené zvláštními právními předpisy [9o)] také správní úřady řízené ministerstvem.
 [9o)] Například zákon č. 147/2002 Sb., o Ústředním kontrolním a zkušebním ústavu zemědělském a o změně některých souvisejících zákonů (zákon o Ústředním kontrolním a zkušebním ústavu zemědělském), ve znění pozdějších předpisů, zákon č. 146/2002 Sb., o Státní zemědělské a potravinářské inspekci a o změně některých souvisejících zákonů, ve znění pozdějších předpisů, zákon č. 166/1999 Sb., o veterinární péči a o změně některých zákonů (veterinární zákon), ve znění pozdějších předpisů, zákon č. 326/2004 Sb., o rostlinolékařské péči a o změně některých souvisejících zákonů, zákon č. 154/2000 Sb., o šlechtění, plemenitbě a evidenci hospodářských zvířat a o změně některých souvisejících zákonů (plemenářský zákon).".
 42. V § 12a odstavec 6 zní:
 "(6) Při výkonu kontroly podle odstavců 1 a 3 je Fond oprávněn požadovat provedení analýz vzorků zemědělských výrobků celními orgány.".
 43. V § 12a se doplňuje odstavec 10, který zní:
 "(10) Pro provádění kontrol orgány Evropských společenství nebo jimi pověřených osob platí ustanovení odstavců 1 až 9 přiměřeně.".
 44. V § 13 odstavec 1 zní:
 "(1) Fond uloží sankci podle tohoto zákona, nestanoví-li přímo použitelný předpis Evropských společenství jinak.".
 45. V § 13 se odstavce 2 až 8 zrušují.
 Dosavadní odstavce 9 až 14 se označují jako odstavce 2 až 7.
 46. V § 13 odst. 2 písm. e) se číslo "9" nahrazuje číslem "8".
 47. V § 13 odst. 2 písmeno f) zní:
 "f) až do výše


text:
500 000 Kč odběrateli, který odebral syrové kravské mléko od producenta kravského mléka, který není držitelem individuálního referenčního množství mléka a nebo není Fondem schválený jako odběratel,".
 48. V § 13 odst. 2 se na konci písmene f) tečka nahrazuje čárkou a doplňuje se písmeno g), které zní:
 "g) až do výše 2 000 000 Kč fyzické nebo právnické osobě, která nesplní nebo poruší povinnost vyplývající z přímo použitelného předpisu Evropských společenství, nestanoví-li přímo použitelný předpis Evropských společenství jinak.".
 49. V § 13 odst. 4 se číslo "9" nahrazuje číslem "2".
 50. V § 13 odst. 5 se slova "Odvody a pokuty podle odstavců 1 až 11 jsou finančními zdroji Fondu. Při rozhodování o povinnosti zaplatit odvody a pokuty" nahrazují slovy "Pokuty podle odstavců 1 až 4 jsou finančními zdroji Fondu. Při rozhodování o povinnosti zaplatit pokutu".
 51. V § 13 odst. 6 se slova "Odvody a pokuty podle odstavců 1 až 11" nahrazují slovy "Pokuty podle odstavců 1 až 4".
 52. V § 13 odst. 7 se číslo "13" nahrazuje číslem "6".
 53. Za § 13a se vkládá nový § 13b, který zní:
 "§ 13b
 (2) Kde se v právních předpisech uvedených v odstavci 1 mluví o opatřeních k zajištění dodržování povinností a jednotného uplatňování požadavků stanovených těmito právními předpisy nebo odstraňování zjištěných nedostatků, rozumí se tím při provádění činností podle § 1 odst. 2 odpovídající opatření podle tohoto zákona.".
 Zákon č. 147/2002 Sb., o Ústředním kontrolním a zkušebním ústavu zemědělském a o změně některých souvisejících zákonů (zákon o Ústředním kontrolním a zkušebním ústavu zemědělském), ve znění zákona č. 309/2002 Sb., zákona č. 21/2004 Sb., zákona č. 317/2004 Sb. a zákona č. 321/2004 Sb., se mění takto:
 1. V § 2 odst. 1 se na konci písmene g) tečka nahrazuje čárkou a doplňuje se písmeno h), které včetně poznámky pod čarou č. 4a zní:
 "h) evidence ovocných sadů obhospodařovaných v režimu intenzivního ovocnářství [4a)].
 [4a] Zákon č. 252/1997 Sb., o zemědělství, ve znění pozdějších předpisů.".
 2. V § 2 se doplňuje odstavec 4, který včetně poznámky pod čarou č. 5b zní:
 "(4) Ústav dále provádí kontrolní a dozorové činnosti podle zvláštního právního předpisu [5b)] v souladu s předpisy Evropských společenství v rozsahu stanoveném podle zvláštních zákonů [4)].
 [5b] § 12a zákona č. 256/2000 Sb., o Státním zemědělském intervenčním fondu a o změně některých dalších zákonů (zákon o Státním zemědělském intervenčním fondu), ve znění pozdějších předpisů.".
 3. V § 3 odst. 1 písm. d) se bod 2 zrušuje a současně se zrušuje číslování bodu 1.
 4. V § 6 se za odstavec 2 vkládají nové odstavce 3 až 6, které znějí:
 "(3) Náhrady nákladů za odborné a zkušební úkony podle zvláštních zákonů [4)] prováděné na smluvním základě zkušebními úřady v zahraničí se hradí v plné výši, přičemž výše nákladů musí být předem známa.
 (4) Celkové náklady za odborné a zkušební úkony podle odstavce 2 jsou tvořeny součtem náhrad nákladů za všechny provedené jednotlivé odborné a zkušební úkony, jejichž výše je stanovena v prováděcím právním předpisu (§ 11). Pokud není u


text:
plodiny výše nákladů za odborné a zkušební úkony podle odstavce 2 stanovena, Ústav ji stanoví nejpozději před zahájením zkoušek a seznámí s ní žadatele.
 (5) Náklady za odborné a zkušební úkony provedené osobou pověřenou podle § 4 hradí žadatel této osobě.
 (6) Náklady za odborné a zkušební úkony provedené zkušebním úřadem v zahraničí hradí žadatel tomuto úřadu.".
 Dosavadní odstavce 3 až 5 se označují jako odstavce 7 až 9.
 5. V § 6 odst. 9 se číslovka "4" nahrazuje číslovkou "8".
 6. V § 11 se za slovo "nákladů" vkládají slova "a způsob výpočtu jejich výše".
 Zákon č. 97/1996 Sb., o ochraně chmele, ve znění zákona č. 68/2000 Sb., zákona č. 258/2000 Sb. a zákona č. 322/2004 Sb., se mění takto:
 1. § 7 včetně nadpisu zní:
 Ministerstvo zemědělství (dále jen "ministerstvo") provádí dozor nad dodržováním postupu certifikace.".
 2. Za § 7 se vkládá nový § 7a, který včetně nadpisu a poznámek pod čarou č. 5 až 6a zní:
 Státní zemědělský intervenční fond v rámci provádění opatření společných organizací trhu [5)] zejména
 a) rozhoduje o uznávání seskupení producentů chmele [6)],
 b) eviduje smlouvy na dodávky chmele podle předpisů Evropských společenství [6a)].
 [5] Zákon č. 256/2000 Sb., o Státním zemědělském intervenčním fondu a o změně některých dalších zákonů (zákon o Státním zemědělském intervenčním fondu), ve znění pozdějších předpisů.
 [6] Nařízení Rady (EHS) č. 1696/1971, v platném znění.
 [6a] Čl. 6 nařízení Rady (EHS) č. 1696/1971, v platném znění.
 Nařízení Komise (EHS) č. 776/1973, v platném znění.".
 Zákon č. 586/1992 Sb., o daních z příjmů, ve znění zákona č. 35/1993 Sb., zákona č. 96/1993 Sb., zákona č. 157/1993 Sb., zákona č. 114/1994 Sb., zákona č. 259/1994 Sb., zákona č. 32/1995 Sb., zákona č. 87/1995 Sb., zákona č. 118/1995 Sb., zákona č. 149/1995 Sb., zákona č. 248/1995 Sb., zákona č. 316/1996 Sb., zákona č. 18/1997 Sb., zákona č. 151/1997 Sb., zákona č. 209/1997 Sb., zákona č. 210/1997 Sb., zákona č. 227/1997 Sb., zákona č. 111/1998 Sb., zákona č. 149/1998 Sb., zákona č. 168/1998 Sb., zákona č. 333/1998 Sb., zákona č. 63/1999 Sb., zákona č. 129/1999 Sb., zákona č. 144/1999 Sb., zákona č. 170/1999 Sb., zákona č. 225/1999 Sb., nálezu Ústavního soudu vyhlášeného pod č. 3/2000 Sb., zákona č. 17/2000 Sb., zákona č. 27/2000 Sb., zákona č. 72/2000 Sb., zákona č. 100/2000 Sb., zákona č. 103/2000 Sb., zákona č. 121/2000 Sb., zákona č. 132/2000 Sb., zákona č. 241/2000 Sb., zákona č. 340/2000 Sb., zákona č. 492/2000 Sb., zákona č. 117/2001 Sb., zákona č. 120/2001 Sb., zákona č. 239/2001 Sb., zákona č. 453/2001 Sb., zákona č. 483/2001 Sb., zákona č. 50/2002 Sb., zákona č. 128/2002 Sb., zákona č. 198/2002 Sb., zákona č. 210/2002 Sb., zákona č. 260/2002 Sb., zákona č. 308/2002 Sb., zákona č. 575/2002 Sb., zákona č. 162/2003 Sb., zákona č. 362/2003 Sb., zákona č. 438/2003 Sb., zákona č. 19/2004 Sb., zákona č. 47/2004 Sb., zákona č. 49/2004 Sb., zákona č. 257/2004 Sb., zákona č. 280/2004 Sb., zákona č. 359/2004 Sb., zákona č. 360/2004 Sb., zákona č. 436/2004 Sb., zákona č. 562/2004 Sb., zákona


text:
č. 628/2004 Sb., zákona č. 669/2004 Sb., zákona č. 676/2004 Sb., zákona č. 179/2005 Sb., zákona č. 217/2005 Sb., zákona č. 342/2005 Sb. a zákona č. 357/2005 Sb., se mění takto:
 1. V § 25 odst. 1 písm. t) větě druhé se za slovo "není" vkládají slova "s výjimkou tichého vína".
 2. V § 34 se doplňuje odstavec 9, který zní:
 "(9) Poplatník může dále od základu daně odečíst 50 % částky, kterou vypořádal v peněžní, případně v nepeněžní formě v období 1993 až 2005 oprávněným osobám jejich majetkový podíl podle zákona č. 42/1992 Sb., o úpravě majetkových vztahů a vypořádání majetkových nároků v družstvech, ve znění pozdějších předpisů, nebo kterou poplatník v období 1993 až 2005 uhradil oprávněným osobám za postoupení jejich pohledávky na vypořádání majetkového podílu podle zákona č. 42/1992 Sb., ve znění pozdějších předpisů. Odpočet lze uplatnit po dobu 5 let počínaje zdaňovacím obdobím 2005.".
 3. V § 40 se doplňuje odstavec 25, který zní:
 "(25) U poplatníků, kteří mají povinnost vypořádat majetkové podíly podle zákona č. 42/1992 Sb., o úpravě majetkových vztahů a vypořádání majetkových nároků v družstvech, ve znění pozdějších předpisů, nebo které poplatník vypořádal oprávněným osobám za jejich postoupené pohledávky, je výše vypořádaných podílů počínaje zdaňovacím obdobím roku 2005 odpočitatelnou položkou od základu daně z příjmů.".
 Zákon č. 235/2004 Sb., o dani z přidané hodnoty, ve znění zákona č. 635/2004 Sb., zákona č. 669/2004 Sb., zákona č. 124/2005 Sb., zákona č. 215/2005 Sb., zákona č. 217/2005 Sb. a zákona č. 377/2005 Sb., se mění takto:
 V příloze č. 1 se doplňuje položka s číselným kódem harmonizovaného systému popisu číselného označování zboží "06022090" a názvem zboží "stromy, zákrsky, keře a keříky, též roubované, těch druhů, které rodí jedlé ovoce a ořechy".
 Zmocnění k vydání úplného znění zákonů
 Předseda vlády se zmocňuje, aby ve Sbírce zákonů vyhlásil úplné znění zákona č. 252/1997 Sb., o zemědělství, jak vyplývá z pozdějších zákonů, a úplné znění zákona č. 256/2000 Sb., o Státním zemědělském intervenčním fondu a o změně některých dalších zákonů (zákon o Státním zemědělském intervenčním fondu), jak vyplývá z pozdějších zákonů.
 Zákon č. 441/2005ze dne 21. září 2005, kterým se mění zákon č. 252/1997 Sb., o zemědělství, ve znění pozdějších předpisů, a některé další zákony
 [+] ČÁST ŠESTÁ Změna zákona o daních z příjmů


text:
IMPONEX s.r.o. Zdiby IČO 27923860 kontakty (24.01.2020) | Finance.cz
 IMPONEX s.r.o. Zdiby IČO: 27923860
 Tato stránka obsahuje výpis dat z různých rejstříků pro firmu IMPONEX s.r.o., která sídlí v obci Zdiby a bylo jí přiděleno IČO 27923860.
 Firma s názvem IMPONEX s.r.o. se sídlem v obci Zdiby byla založena v roce 2007. Společnost je stále aktivní. V jejím vedení se dosud vystřídalo 5 osob. Společnost podniká v oboru Výroba, obchod a služby neuvedené v přílohách 1 až 3 živnostenského zákona , Specializované stavební činnosti , Dokončovací stavební práce a další.
 Základní údaje o IMPONEX s.r.o. IČO: 27923860
 Městský soud v Praze 26.7.2007
 C 126790
 Aktuální kontaktní údaje IMPONEX s.r.o.
 Kontakty na IMPONEX s.r.o. IČO: 27923860
 Habrová 129 , Zdiby 250 66 6.12.2017
 Habrová 129 , Zdiby 250 66 3.12.2009 - 6.12.2017
 Beranových 715 , Praha 199 00 26.7.2007 - 3.12.2009
 Obory činností IMPONEX s.r.o. IČO: 27923860
 přípravné práce pro stavby 26.7.2007
 specializované stavební činnosti 26.7.2007
 dokončovací stavební práce 26.7.2007
 inženýrská činnost v investiční výstavbě 26.7.2007
 zprostředkování obchodu a služeb 26.7.2007
 velkoobchod 26.7.2007
 specializovaný maloobchod a maloobchod se smíšeným zbožím 26.7.2007
 realitní činnost 26.7.2007
 činnost technických poradců v oblasti stavebnictví a architektury 26.7.2007
 reklamní činnost a marketing 26.7.2007
 příprava a vypracování technických návrhů 26.7.2007
 Náměstí M. J. Husa 20 , Zdiby 250 66
 1010870181
 Vedení firmy IMPONEX s.r.o. IČO: 27923860
 Jednatelé jsou oprávněni jednat jménem společnosti každý samostatně. 6.12.2013
 Jednatel jedná jménem společnosti samostatně. 26.7.2007 - 6.12.2013
 Nicole Šubertová 6.12.2017
 Hana Krejčí 6.12.2017
 Topolová 160, Zdiby 250 66
 Jan Krejčí 26.7.2007 - 3.12.2009
 Petra Jarolímová 26.7.2007 - 3.12.2009
 Pohraniční 994/22, Jiříkov 407 53
 Jan Krejčí 3.12.2009 - 25.1.2012
 od 7.10.2009 do 10.1.2012
 Nicole Šubertová 3.12.2009 - 6.12.2017
 Hana Chovanová 6.12.2013 - 6.12.2017
 Nejedlého , 841 02 Bratislava Slovenská republika
 Vlastníci firmy IMPONEX s.r.o. IČO: 27923860
 zakladni 200 000 Kč 100% 26.7.2007
 Sbírka Listin IMPONEX s.r.o. IČO: 27923860
 C 126790/SL 17 účetní závěrka [2013] Městský soud v Praze 31.12.2013 6.1.2015 8.1.2015 6
 C 126790/SL 16 účetní závěrka [2012] Městský soud v Praze 31.12.2012 6.1.2015 8.1.2015 6
 C 126790/SL 15 účetní závěrka [2011] Městský soud v Praze 31.12.2011 6.1.2015 8.1.2015 6
 C 126790/SL 14 účetní závěrka [2010] VZaZ Městský soud v Praze 31.12.2010 6.1.2015 8.1.2015 2
 C 126790/SL 13 účetní závěrka [2009] Městský soud v Praze 31.12.2009 3.10.2014 11.11.2014 7
 C 126790/SL 12 účetní závěrka [2008] Městský soud v Praze 31.12.2008 3.10.2014 11.11.2014 7
 C 126790/SL 11 účetní závěrka [2007] Městský soud v Praze 31.12.2007 3.10.2014 11.11.2014 7
 C 126790/SL 9 notářský zápis NZ 977/2013 Městský soud v Praze 8.11.2013 3.12.2013 9.12.2013 7
 C 126790/SL 10 smlouvy o převodu obchod. podílu Městský soud v Praze 8.11.2013 3.12.2013 9.12.2013 4
 C 126790/SL 7 notářský zápis Městský soud v Praze 10.1.2012 28.2.2012 9
 C 126790/SL 6 podpisové vzory 2x Městský soud v Praze 12.10.2009 10.12.2009 2
 C 126790/SL 5 smlouvy o převodu obchod. podílu 2x Městský soud v Praze 12.10.2009 2.12.2009 10.12.2009 4
 C 126790/SL 4 notářský zápis NZ 258/2009 Městský soud v Praze 7.10.2009 2.12.2009 10.12.2009 8
 C 126790/SL 3 zakladatelské dokumenty, notářský zápis


text:
NZ 90/2007 Městský soud v Praze 19.4.2007 20.9.2007 18
 C 126790/SL 2 ostatní, podpisové vzory ČP - 2x Městský soud v Praze 19.4.2007 20.9.2007 4
 C 126790/SL 1 souhlas druhého manžela Městský soud v Praze 18.4.2007 20.9.2007 1
 C 126790/SL 8 smlouvy o převodu obchod. podílu Městský soud v Praze 10.1.2012 5
 Hodnocení IMPONEX s.r.o.
 Výpis dat pro firmu IMPONEX s.r.o. obsahuje pouze taková data, která lze dle zákona č. 101/2000 Sb., o ochraně osobních údajů, zveřejňovat i bez souhlasu subjektu těchto údajů.
 výpis firmy IMPONEX s.r.o., 27923860 na obchodním rejstříku
 výpis firmy IMPONEX s.r.o., 27923860 na živnostenském rejstříku
 IMPONEX s.r.o. - 27923860 - Zdiby , Habrová 129


text:
29 Cdo 8/2013
 Datum rozhodnutí: 30.04.2013
 Dotčené předpisy: § 200 IZ., § 160 odst. 4 IZ.
 MSPH 60 INS 6477/2011
 60 ICm 2733/2011
 29 ICdo 8/2013
 Nejvyšší soud České republiky rozhodl v senátě složeném z předsedy JUDr. Zdeňka Krčmáře a soudců JUDr. Petra Gemmela a Mgr. Milana Poláška v právní věci žalobce Sberbank CZ, a. s. , se sídlem v Praze 4 - Nuslích, Na Pankráci 1724/129, PSČ 140 00, identifikační číslo osoby 25083325, zastoupeného Mgr. Davidem Urbancem, advokátem se sídlem v Praze 1, Na Poříčí 1046/24, PSČ 110 00, proti žalovanému Launay and Dawn S. A. , se sídlem de la Gauchetiere, West 1000 Montreal, Quebec, Kanada, zastoupenému Mgr. Janem Svitákem, advokátem, se sídlem v Praze 1, Uhelný trh 414/9, PSČ 110 00, o určení neexistence popřené pohledávky, vedené u Městského soudu v Praze pod sp. zn. 60 ICm 2733/2011, jako incidenční spor v insolvenční věci dlužníka GRG Holding s. r. o. , se sídlem v Praze 6 - Veleslavínu, Křenova 438/7, PSČ 162 00, identifikační číslo osoby 27071987, vedené u Městského soudu v Praze pod sp. zn. MSPH 60 INS 6477/2011, o dovolání žalobce proti usnesení Vrchního soudu v Praze ze dne 10. října 2012, č. j. 60 ICm 2733/2011, 101 VSPH 286/2011-51 (MSPH 60 INS 6477/2011), takto:
 Usnesení Vrchního soudu v Praze ze dne 10. října 2012, č. j. 60 ICm 2733/2011, 101 VSPH 286/2011-51 (MSPH 60 INS 6477/2011), a usnesení Městského soudu v Praze ze dne 11. července 2012, č. j. 60 ICm 2733/2011-42, se zrušují a věc se vrací soudu prvního stupně k dalšímu řízení.
 Městský soud v Praze (dále jen insolvenční soud ) odmítl usnesením ze dne 11. července 2012, č. j. 60 ICm 2733/2011-42, žalobu ze dne 23. září 2011, kterou žalobce (Volksbank CZ, a. s.) popřel pohledávku žalovaného (Launay and Dawn S. A.) [bod I. výroku]. Dále rozhodl o vrácení složené jistoty žalobci (bod II. výroku).
 1/ Usnesením ze dne 5. srpna 2011, č. j. MSPH 60 INS 6477/2011-A-31, zjistil insolvenční soud úpadek dlužníka, ustanovil insolvenční správkyni, prohlásil konkurs na majetek dlužníka a nařídil přezkumné jednání na 29. září 2011.
 2/ Dne 23. září 2011 došlo insolvenčnímu soudu podání, jímž žalobce (jako přihlášený věřitel č. 8) popřel přihlášenou pohledávku žalovaného (věřitele č. 16).
 Na tomto základě insolvenční soud - cituje ustanovení § 160 odst. 1 až 4 a § 200 odst. 1 až 3 zákona č. 182/2006 Sb., o úpadku a způsobech jeho řešení (insolvenčního zákona) - uzavřel, že jen opomenutím nebylo předmětné popření odmítnuto do skončení přezkumného jednání, konaného dne 29. září 2011, jelikož posledním dnem třídenní lhůty určené k popření pohledávky bylo 22. září 2011.
 K odvolání žalobce Vrchní soud v Praze ve výroku označeným usnesením ze dne 10. října 2012 potvrdil usnesení insolvenčního soudu.
 Odvolací soud vyšel z ustanovení § 160 a § 200 insolvenčního zákona, přičemž přitakal insolvenčnímu soudu v závěru, že popření pohledávky bylo podáno opožděně. Přezkumné jednání se konalo dne 29. září 2011, a protože se podle ustanovení § 57 odst. 1 zákona č. 99/1963 Sb.,


text:
občanského soudního řádu (dále též jen o. s. ř. ), do běhu lhůty (k popření) počítané zpětně od přezkumného jednání nezapočítává den jeho konání a protože popření pohledávky musí být soudu doručeno nejpozději 3 pracovní dny před konáním tohoto jednání, do nichž v daném případě nepatří dny pracovního klidu připadající na 24. a 25. září 2011 a na den svátku připadající na 28. září 2011, bylo by žalobcovo popření pohledávky včasné, kdyby insolvenční mu soudu došlo nejpozději ve čtvrtek dne 22. září 2011. V daném případě mu však došlo 23. září 2011, po uplynutí zákonem stanovené lhůty.
 Proti usnesení odvolacího soudu podal žalobce dovolání, jehož přípustnost opírá o ustanovení § 239 odst. 3 části věty před středníkem o. s. ř., namítaje, že je dán dovolací důvod uvedený v § 241a odst. 2 písm. b/ o. s. ř., tedy že napadené rozhodnutí spočívá na nesprávném právním posouzení věci a požaduje, aby Nejvyšší soud zrušil rozhodnutí soudů obou stupňů a věc vrátil soudu prvního stupně k dalšímu řízení.
 Dovolací argumentace spočívá na těchto výhradách:
 1/ Dovolatel brojí proti způsobu aplikace ustanovení § 200 odst. 3 insolvenčního zákona odvolacím soudem, když usuzuje, že insolvenční zákon neumožňuje soudu vydat usnesení o tom, že se k popěrnému úkonu věřitele nepřihlíží, později, než do skončení přezkumného jednání (jelikož ustanovení § 200 odst. 3 insolvenčního zákona takovou alternativu zcela explicitně zapovídá).
 2/ Ke způsobu počítání lhůty k uplatnění popření, jak jej v napadeném rozhodnutí předestřel odvolací soud, dovolatel uzavírá, že posledním dnem lhůty k podání popěrného úkonu byl v daném případě pátek 23. září 2011 a žaloba podaná tohoto dne je včasná. Potud dovolatel odkazuje na závěry obsažené v usnesení Nejvyššího soudu ze dne 29. listopadu 2012, sp. zn. (správně sen. zn.) 29 ICdo 17/2012 (jde o usnesení uveřejněné pod číslem 21/2013 Sbírky soudních rozhodnutí a stanovisek - dále jen R 21/2013 , které je - stejně jako další rozhodnutí Nejvyššího soudu zmíněná níže - veřejnosti dostupné na webových stránkách Nejvyššího soudu).
 Žalovaný ve vyjádření oponuje dovolací argumentaci ad 1/; u dovolací argumentace ad 2/ poukazuje na to, že judikatura Nejvyššího soudu této argumentaci přitakává.
 S přihlédnutím k době vydání dovoláním napadeného usnesení i k době vydání rozhodnutí o úpadku je na danou věc uplatnitelný insolvenční zákon ve znění účinném do 31. října 2012, tj. naposledy ve znění zákona č. 167/2012 Sb.
 V průběhu dovolacího řízení změnil dovolatel obchodní firmu (na Sberbank CZ, a. s.), což se promítlo i v jeho označení v záhlaví tohoto usnesení.
 Dovolání je (bez dalšího) přípustné podle ustanovení § 239 odst. 3 části věty před středníkem o. s. ř. (srov. např. usnesení Nejvyššího soudu ze dne 27. července 2011, sen. zn. 29 NSČR 35/2009, uveřejněné pod číslem 151/2011 Sbírky soudních rozhodnutí a stanovisek).
 K námitce, podle které nelze odmítnout incidenční žalobu pro opožděnost, Nejvyšší soud uvádí, že potud není dovolání opodstatněné, což se podává z důvodů R 21/2013. Dovolatel se závěrů obsažených v R 21/2013 dovolává ve svůj prospěch, nicméně argumentaci, kterou Nejvyšší soud vyvrací jeho názor, že žalobu již nelze odmítnout


text:
jako opožděnou, ignoruje. Nejvyšší soud proto s přihlédnutím k závěrům zformulovaným k této otázce v R 21/2013 (na něž v podrobnostech odkazuje), shledává označenou námitku bezcennou.
 K argumentaci ohledně lhůty k uplatnění popěrného úkonu Nejvyšší soud uzavírá, že potud je dovolání opodstatněné vzhledem k závěrům, jež rovněž zformuloval v R 21/2013 a následně i v usnesení ze dne 31. ledna 2013, sen. zn. 29 ICdo 2/2013 (obě věci se týkaly téhož dovolatele v insolvenční věci téhož dlužníka, v situaci kdy šlo o stejná data konání přezkumného jednání a uplatnění popření).
 Tam Nejvyšší soud uzavřel, že podání obsahující popěrný úkon přihlášeného věřitele je doručeno insolvenčnímu soudu nejpozději 3 pracovní dny přede dnem konání přezkumného jednání o popřené pohledávce (§ 200 odst. 2 insolvenčního zákona) v případě, že jde o podání doručené insolvenčnímu soudu nejpozději v průběhu třetího pracovního dne počítaného zpětně ode dne konání přezkumného jednání o popřené pohledávce.
 Právní posouzení věci odvolacím soudem, jež tomuto závěru odporuje, není správné. Nejvyšší soud tudíž , aniž nařizoval jednání (§ 243a odst. 1 věta první o. s. ř.), napadené rozhodnutí zrušil. Vzhledem k tomu, že důvody, pro které bylo zrušeno rozhodnutí odvolacího soudu, platí i na rozhodnutí soudu prvního stupně, zrušil dovolací soud i toto rozhodnutí a vrátil věc soudu prvního stupně k dalšímu řízení (§ 243b odst. 2 a 3 o. s. ř.).
 V Brně 30. dubna 2013


text:
Daňové řízení a lhůta pro uzavření vytýkacího řízení | Sbírka rozhodnutí Nejvyššího správního soudu
 Daňové řízení a lhůta pro uzavření vytýkacího řízení
 Ej 235/2005
 Daňové řízení: lhůta pro uzavření vytýkacího řízení
 k § 43 zákona ČNR č. 337/1992 Sb., o správě daní a poplatků, ve znění zákona č. 255/1994 Sb. (v textu též „daňový řád“)
 Vytvořila-li se na základě pokynu Ministerstva financí č. D-144 z roku 1996, o stanovení lhůt pro uzavření vytýkacího řízení (§ 43 zákona ČNR č. 337/1992 Sb., o správě daní a poplatků), správní praxe spočívající v tom, že vytýkací řízení se uzavírají v určitých lhůtách, případně ve lhůtách prodloužených podle přesně určených pravidel, vyplývá ze zásady zákazu libovůle a neodůvodněně nerovného zacházení (čl. 1 věta první Listiny základních práv a svobod), že pro správní orgán je takováto správní praxe právně závazná.
 (Podle rozsudku Nejvyššího správního soudu ze dne 28.4.2005, čj. 2 Ans 1/2005-57)
 Společnost s ručením omezeným I. v P. proti Finančnímu úřadu pro Prahu 9 o povinnost vydat rozhodnutí ve věci daňového přiznání, o kasační stížnosti žalobce.
 Městský soud v Praze rozsudkem ze dne 15.9.2004 zamítl žalobu na ochranu proti nečinnosti žalovaného, kterou se žalobce domáhal, aby soud rozhodl, že žalovaný je povinen ve lhůtě 30 dnů ode dne právní moci rozsudku vydat rozhodnutí ve věci žalobcem podaného daňového přiznání k dani z přidané hodnoty za zdaňovací období říjen 2002. Městský soud v Praze dospěl k závěru, že žalovaný řádně zahájil vytýkací řízení podle § 43 daňového řádu a ke dni rozhodnutí soudu vyvíjel činnost k ověření všech skutečností uvedených žalobcem v souvislosti s tím, zda zdanitelné plnění, které bylo předmětem šetření, zajistil skutečně dodavatel žalobce prostřednictvím svých subdodavatelů. Žalovaný správní orgán podle soudu k tomu účelu shromažďoval důkazní prostředky a nebyl nečinný. Vzhledem k tomu, že zákon nestanoví lhůtu pro rozhodnutí správního orgánu a pokyn Ministerstva financí č. D-144 z roku 1996 pouze orientačně určuje, do jaké lhůty mají být řízení vedená správcem daně ukončena, a není obecně závazným právním předpisem, a vzhledem k tomu, že správní orgán ve věci účelně konal, nebylo podle soudu důvodné žalovanému ukládat vydání rozhodnutí ve věci žalobcem podaného daňového přiznání.
 Žalobce (stěžovatel) v kasační stížnosti namítal, že vytýkací řízení podle § 43 odst. 1 daňového řádu má být dle pokynu Ministerstva financí č. D-144 z roku 1996, o stanovení lhůt pro uzavření vytýkacího řízení (dále jen „pokyn D-144“), uzavřeno nejpozději do tří měsíců ode dne, kdy daňový subjekt vyhoví plně výzvě správce daně, tj. předloží veškeré vyžadované podklady a poskytne potřebná vysvětlení, nebo je správci daně doručeno oznámení daňového subjektu, že je připraven vyžadované podklady předložit a potřebná vysvětlení poskytnout, pokud ve stanovené či dohodnuté lhůtě k předložení dokladů a podání vysvětlení, kterými daňový subjekt plně vyhoví výzvě správce daně, také skutečně dojde. I když daňový řád nestanoví žádnou lhůtu pro rozhodnutí v daňovém řízení, nemůže to podle stěžovatele vést ke zkrácení subjektivního veřejného práva stěžovatele podle čl. 36 odst. 1 Listiny základních práv a svobod; právě proto Ministerstvo financí upravilo časové dimenze rozhodování správních orgánů ve vytýkacím


text:
řízení pokynem D-144. Stěžovatel předložil v souladu s harmonogramem prací vyhotoveným žalovaným již počátkem roku 2003 žalovanému veškeré potřebné podklady, avšak do podání kasační stížnosti (22.11.2004) nebylo vytýkací řízení skončeno. Žalovaný sice v souladu s pokynem D-144 požádal o prodloužení lhůty pro vytýkací řízení, avšak teprve po více než šesti měsících poté, co mu stěžovatel předložil veškeré požadované podklady.
 Z hlediska námitek obsažených v kasační stížnosti je nutno se v první řadě zabývat názorem Městského soudu v Praze, že pokyn D-144 pouze orientačně určuje, do jaké lhůty mají být řízení vedená správcem daně ukončena. Z tohoto názoru Městského soudu v Praze vyplývá, že soud má za to (jakkoli to v jeho rozsudku není takto explicitně vyjádřeno), že – jelikož pokyn D-144 není obecně závazným právním předpisem – jeho porušení nemůže bez dalšího znamenat porušení subjektivních veřejných práv účastníka řízení podle daňového řádu. Není pochyb, že pokyn D-144 není obecně závazným právním předpisem, nýbrž vnitřním předpisem, který určuje, jak mají postupovat finanční ředitelství, tj. orgány podrobené řídicí pravomoci Ministerstva financí ve smyslu § 11 písm. a) zákona ČNR č. 531/1990 Sb., o územních finančních orgánech, a těmto finančním ředitelstvím podřízené [§ 9 písm. a) zákona ČNR č. 531/1990 Sb., o územních finančních orgánech] finanční úřady. Není pochyb o tom, že uvedený vnitřní předpis ministerstva nemůže upravovat práva a povinnosti soukromých osob, nýbrž může toliko ukládat úkoly osobám podléhajícím řídicí pravomoci toho, kdo vnitřní předpis vydává. Uvedený vnitřní předpis však není pro soukromé osoby, jichž se činnost finančních úřadů dotýká, tj. pro daňové subjekty, bez právního významu. Pokyn D-144 totiž finančním úřadům konkrétně ukládá, v jakých časových dimenzích musí uzavírat vytýkací řízení. Pokyn stanovuje zcela konkrétní lhůty, v nichž se tak má stát, zcela konkrétní podmínky začátku běhu těchto lhůt a jejich přerušení, jakož i zcela konkrétní a jednoznačně formulované podmínky možného prodloužení základních lhůt pro uzavření vytýkacího řízení, včetně specifikace orgánů, které o prodloužení lhůt rozhodují. Pokynem D-144 správní orgán sám sobě v rámci pravomocí stanovených mu zákonem (který žádné konkrétní maximální lhůty pro uzavření vytýkacího řízení ani v § 43 daňového řádu ani v jiném předpisu neurčuje) a bez toho, aby se jakkoli dotkl zákonem zaručených práv soukromých osob, stanovil pro abstraktně definovaný okruh případů pravidla přísnější, než která na něj klade zákon. Tato přísnější pravidla finanční úřady nepochybně všeobecně dodržují a pracovníci těchto úřadů považují za nezbytné tak činit. To ostatně plyne i z vyjádření žalovaného, který tvrdí, že lhůty stanovené pokynem D-144 dodržel a že si jich je vědom. Není tedy pochyb, že na základě pokynu D-144 se vytvořila správní praxe, která spočívá v tom, že vytýkací řízení se uzavírají ve lhůtách a podle pravidel případného prodlužování těchto lhůt stanovených v pokynu D-144. Jestliže se takováto praxe vytvořila, správní orgán se od ní nemůže v jednotlivém případě odchýlit, neboť takový jeho postup by byl libovůlí, která je v právním státě (viz čl. 1 odst. 1 Ústavy) nepřípustná. Ze zásady zákazu libovůle a neodůvodněně nerovného zacházení (viz čl. 1 věta první Listiny základních práv a svobod) vyplývá princip vázanosti


text:
správního orgánu vlastní správní praxí v případě, že mu zákon dává prostor pro uvážení, pokud se taková praxe vytvořila; prostorem pro uvážení je zde nutno rozumět i to, v jaké lhůtě správní orgán ve věci rozhodne, není-li taková lhůta právním předpisem konkrétně stanovena. Tento princip je ve vyspělých právních systémech západní Evropy běžně uznáván (v Německu
 „Selbstbindung der Verwaltung“
 , viz k tomu v německé literatuře např. Eyermann: Verwaltungsgerichtsordnung. Kommentar. 11. vyd., C. H. Beck, München 2000, str. 1010 - 1011; Peine: Allgemeines Verwaltungsrecht. 4. vyd. C. F. Müller, Heidelberg 1998, zejm. str. 35 - 36; Sachs: Grundgesetz. Kommentar. 1. vyd. C. H. Beck, München 1996, str. 207 - 208; komplexní pojednání viz Maunz-Dürig: Grundgesetz. Kommentar. Svazek I. 8. vyd., komentář k čl. 3 Základního zákona, marg. č. 428 - 474). Je-li určitá správní praxe upravena vnitřním předpisem, je přípustné (a zároveň nutné) se od něho výjimečně odchýlit v konkrétním případě, jde-li o případ zvláštní a atypický (viz Eyermann, cit. dílo, str. 1011; Maunz-Dürig, cit. dílo, marg. č. 446 - 459); pokyn D-144 s takovou eventualitou sám počítá ve svém čl. I větách páté a šesté. Obecně se odchýlit od určité správní praxe, jež se vytvořila, správní orgán může, avšak zásadně pouze
 , z racionálních důvodů a pro všechny případy, kterých se praxí zavedený postup správního orgánu dotýká. Je tedy nepochybně možné změnit pokyn D-144 a stanovit pro uzavírání vytýkacích řízení jiné lhůty a jiné podmínky jejich uplatnění, resp. prodlužování, anebo nestanovit lhůty žádné, ovšem něco takového může platit pouze do budoucna (změna či zrušení lhůt by tedy nemohla zpětně ospravedlnit porušení povinnosti rozhodovat ve lhůtách podle pokynu D-144, ke kterému došlo v minulosti) a pro všechny případy uzavírání vytýkacích řízení (nemohla by tedy obstát praxe, že v jednotlivých případech nelišících se typově od případů ostatních by lhůty nebyly dodržovány, třebaže v zásadě, tj. v převážné většině případů, ano).
 Na okraj nutno poznamenat, že i v rámci lhůt podle pokynu D-144 musí správce daně ve vytýkacím řízení postupovat v každém jednotlivém případě účelně a tak, aby je skončil v přiměřené lhůtě – v řadě případů tedy i dříve než při plném vyčerpání lhůt podle pokynu D-144; vytýkací řízení nemůže svévolně přerušit a odložit jeho pokračování na pozdější dobu a jednotlivé kroky tohoto řízení musí po sobě následovat v přiměřených časových intervalech. Uvedená pravidla nutno považovat za základní zásady daňového řízení, které plynou zejména z § 2 odst. 1 a 2 daňového řádu, jež patří v daňovém řízení k ustanovením, v nichž se promítá a na rovině jednoduchého práva konkretizuje právo na spravedlivý proces garantované zejména v čl. 36 odst. 1 Listiny základních práv a svobod [srov. k tomu též rozsudek Nejvyššího správního soudu ze dne 9.12.2004, čj. 7 Afs 22/2003-109 (nepublikováno)].
 Z výše uvedeného vyplývá dílčí závěr, že Městský soud v Praze nepostupoval správně, pokud nezkoumal, zda v případě stěžovatele byly či nebyly ve vytýkacím řízení lhůty podle pokynu D-144 dodrženy, jelikož dospěl k závěru, že tyto lhůty nejsou pro žalovaného právně závazné. Žalobou na ochranu proti nečinnosti podle §


text:
23 Cdo 881/98
 Nejvyšší soud České republiky rozhodl v senátě složeném z předsedkyně JUDr. Ivany Zlatohlávkové a soudců Mgr. Josefa Hendrycha a JUDr. Pavla Krbka ve věci žalobkyně H. J., zastoupené advokátem, proti žalovaným 1) Firmě P., zastoupené advokátem, 2) České republice Obvodnímu úřadu pro Prahu 1, 3) České republice Okresnímu úřadu Kolín, a 4) České republice Ministerstvu financí ČR, se sídlem v Praze 1, Letenská č. 15, o uzavření dohody o vydání věcí a o vydání věcí, vedené u Okresního soudu v Kolíně pod sp. zn. 8 C 219/92, o dovolání žalobkyně proti rozsudku Krajského soudu v Praze ze dne 20. ledna 1998 č.j. 22 Co 453/97-133, takto:
 I. Rozsudek Krajského soudu v Praze ze dne 20. ledna 1998 č.j. 22 Co 453/97-133 a rozsudek Okresního soudu v Kolíně ze dne 21. února 1996 č.j. 8 C 219/92-85, pokud jimi bylo rozhodnuto ve vztahu proti žalované Firmě P.,", se zrušují a řízení se v tomto rozsahu zastavuje.
 II. Dovolání žalobkyně proti rozsudku Krajského soudu v Praze ze dne 20. ledna 1998 č.j. 22 Co 453/97-133, pokud jím byl potvrzen rozsudek Okresního soudu v Kolíně ze dne 21. února 1996 č.j. 8 C 219/92-85, zamítající žalobu v části požadující, aby žalovaný stát označený jako Česká republika - Okresní úřad Kolín" a Česká republika - Ministerstvo financí ČR" byl uznán povinným uzavřít se žalobkyní dohodu o vydání domů čp. 100 a 112, se stavebními parcelami č. 147, 148 a parcelami 298/3, 298/4 zapsaných na LV č. 582 pro obec a katastrální území J. u Katastrálního úřadu v K.", v části požadující, aby žalované České republice - Obvodnímu úřadu pro Prahu 1 byla stanovena povinnost uzavřít se žalobkyní dohodu o vydání domů čp. 100 a 112, zapsaných na LV č. 582 pro obec a katastrální území J. u Katastrálního úřadu v K.", a v části požadující, aby žalovaná Česká republika - Obvodní úřad pro Prahu 1 byla zavázána vyklidit a vyklizené žalobkyni odevzdat dům čp. 100 a 112 se stavebními parcelami č. 147, 148 a parcelami 298/3, 298/4 a 296/24, zapsanými na LV č. 582 pro obec a katastrální území J. u Katastrálního úřadu v K.", se odmítá.
 III. Rozsudek Krajského soudu v Praze ze dne 20. ledna 1998 č.j. 22 Co 453/97-133, pokud jím byl změněn rozsudek Okresního soudu v Kolíně ze dne 21. února 1996 č.j. 8 C 219/92-85 v části, jíž byla žalované České republice - Obvodnímu úřadu pro Prahu 1 stanovena povinnost uzavřít se žalobkyní dohodu o vydání stavebních parcel č. 147 a 148 a parcel č. 298/3 a 298/4, zapsaných na LV č. 582 pro obec a katastrální území J. u Katastrálního úřadu v K." tak, že se i v této části žaloba zamítá, a rozsudek Okresního soudu v Kolíně ze dne 21. února 1996 č.j. 8 C 219/92-85 v části, jíž byla žalované České republice - Obvodnímu úřadu pro Prahu 1 stanovena povinnost uzavřít se žalobkyní dohodu o vydání stavebních parcel č. 147 a 148 a parcel č. 298/3 a 298/4, zapsaných na LV č. 582


text:
pro obec a katastrální území J. u Katastrálního úřadu v K.", se zrušují a v tomto rozsahu se věc vrací Okresnímu soudu v Kolíně k dalšímu řízení.
 Původně žalující Z. W. žalobou podanou u Okresního soudu v Kolíně dne 9. 3. 1992 směřující proti žalovaným Firmě P.", Firmě I. T.", Obecnímu úřadu J.", Obvodnímu úřadu pro Prahu 1", Okresnímu úřadu Kolín" a Československému státu, zastoupenému Federálním ministerstvem financí ČSFR" s odkazem na zákon č. 87/1991 Sb., o mimosoudních rehabilitacích, ve znění pozdějších předpisů (dále jen restituční zákon"), požadovala, aby Firma I. t. byla uznána povinnou uzavřít s ní dohodu o vydání nemovitostí, a to domů čp. 100 a 112 se stavebními parcelami 147 a 148 a dále parcel 298/3 a 298/4, zapsaných na listu vlastnictví č. 582 kat. území J. u úřadu geodézie P., středisko K". Podáním ze dne 5. 10. 1995 pak bylo stranou žalující navrženo vydání alternativního petitu", podle něhož by byl Obvodní úřad pro Prahu 1 zavázán vyklidit a vyklizený žalobkyni odevzdat dům čp. 100 a 112 se stavebními parcelami 147 a 148 a dále parcely 298/3, 298/4 a 296/24, zapsané v katastru nemovitostí v K.". Žalobkyně Z. W. v průběhu řízení před soudem prvního stupně zemřela a do jejích práv vstoupila její dcera H. J.
 Okresní soud v Kolíně (soud prvního stupně) při jednání dne 6. 10. 1995, jemuž byli účastníci přítomni, usnesením zastavil řízení proti (tehdy rovněž žalovanému) Obecnímu úřadu J. a ve vztahu mezi žalobkyní a tímto žalovaným rozhodl o nákladech řízení. Rozsudkem ze dne 21. února 1996 č.j. 8 C 219/92-85a pak zastavil řízení proti (tehdy rovněž žalované) Firmě I. T.", zamítl žalobu aby P., Česká republika - Okresní úřad Kolín a Česká republika - Ministerstvo financí byli uznáni povinnými uzavřít se žalobkyní dohodu o vydání domů čp. 100 a 112 se stavebními parcelami č. 147 a 148 a parcelami č. 298/3 a 298/4, zapsanými na LV č. 582 pro obec a katastrální území J. u Katastrálního úřadu v K.", aby Česká republika - Obvodní úřad pro Prahu 1 byla uznána povinnou uzavřít se žalobkyní dohodu o vydání domů čp. 100 a 112, zapsaných na LV č. 582 pro obec a katastrální území J. u Katastrálního úřadu v K.", aby Česká republika - Obvodní úřad pro Prahu 1 byla uznána povinnou vyklidit a vyklizený žalobkyni odevzdat dům čp. 100 a čp. 112 se stavebními parcelami č. 147 a 148 a parcelami č. 298/3, 298/4 a 296/24 zapsanými na LV č. 582 pro obec a katastrální území J. u Katastrálního úřadu v K., a rozhodl, že žalovaná Česká republika - Obvodní úřad pro Prahu 1 je povinna uzavřít se žalobkyní dohodu o vydání stavebních parcel č. 147 a 148 a parcel č. 298/3 a 298/4, zapsaných na LV č. 582 pro obec a katastrální území J.u Katastrálního úřadu v K.; současně pak rozhodl o nákladech řízení účastníků a České republice - Obvodnímu úřadu pro Prahu 1 uložil zaplatit náklady státu a soudní poplatek.
 Krajský soud v Praze jako soud odvolací rozsudkem ze dne 20.


text:
ledna 1998 č.j. 22 Co 453/97-133 změnil rozsudek soudu prvního stupně pouze tak, že zamítl žalobu s návrhem, aby žalovaná Česká republika - Obvodní úřad pro Prahu 1 byla uznána povinnou uzavřít se žalobkyní dohodu o vydání stavebních parcel č. 147 a 148 a parcel č. 298/3 a 298/4 v obci a katastrálním území J. a tak, že poplatkovou povinnost České republice - Obvodnímu úřadu pro Prahu 1 neuložil; jinak v odvoláním napadené části (tj. ve všech ostatních výrocích s výjimkou výroku o zastavení řízení vůči žalované Firmě I. T.") rozsudek soudu prvního stupně potvrdil.
 Shodně jako soud prvního stupně odvolací soud dovodil, že žalobkyně je podle restitučního zákona osobou oprávněnou požadovat vydání v žalobě označených nemovitostí, které přešly na stát v důsledku realizace trestu propadnutí majetku uloženého Z. W. rozsudkem Lidového soudu trestního v Praze dne 9. 7. 1959 sp. zn. 1 T 193/59, který byl v rámci soudní rehabilitace podle zákona č. 119/1990 Sb., o soudní rehabilitaci, ve znění pozdějších předpisů, zrušen. Shodně také uzavřel, že osobou povinnou k vydání nemovitostí podle restitučního zákona - nikoli však k jejich vyklizení, které předpokládá existenci vlastnického práva - je výlučně Česká republika - Obvodní úřad pro Prahu 1, takže ostatní žalovaní nejsou k vydání sporných nemovitostí věcně legitimováni. Na rozdíl od soudu prvního stupně však dospěl k závěru, že žalobkyně, resp. její právní předchůdkyně, Českou republiku - Obvodní úřad pro Prahu 1 coby osobu povinnou k vydání nemovitostí nevyzvala včas a její právo tak bylo prekludováno.
 Proti rozsudku odvolacího soudu podala žalobkyně dovolání, v němž vytýká odvolacímu soudu, že nesprávně zjistil skutkový stav, pokud jde o výzvy žalobkyně k vydání sporných nemovitostí adresované Obvodnímu úřadu pro Prahu 1, a že učinil chybný právní závěr, že žalobkyně nevyzvala včas k vydání těchto nemovitostí a její právo bylo prekludováno. Žalobkyně především nesouhlasí se zjištěním, že žalovanou Českou republiku - Obvodní úřad pro Prahu 1 vyzvala k vydání nemovitostí pouze jedním dopisem ze dne 24. 9. 1991, které došlo do podatelny úřadu až dne 2. 10. 1991, a v této souvislosti rekapituluje veškeré své počínání při zjišťování skutečné povinné osoby a při vyzývání těch, kdo jako povinné osoby přicházeli v úvahu. Pokud jde o právní závěr dovozující, že právo žalobkyně na vydání nemovitostí bylo prekludováno, vyjadřuje přesvědčení, že z hlediska včasného uplatnění nároku postačilo vyzvat toho, kdo nemovitosti fakticky držel, případně toho, kdo byl v evidenci nemovitostí jako vlastník zapsán. Faktického držitele nemovitostí ( skutečným držitelem nemovitostí byla a dosud je firma P., která sice neexistuje po právní stránce, ale sama tvrdí, že je, vykonává vlastnické právo na předmětných nemovitostech, hospodaří s nimi, dále je pronajímá a veškerý výnos si ponechává") vyzvala dne 27. března 1991 a Hospodářské zařízení ÚV KSČ, zapsané na místě vlastníka a držitele sporných nemovitostí v evidenci nemovitostí, vyzvala k vydání dne 26. listopadu 1990. Její právo tak nemohlo být prekludováno. Přestože v dovolání žalobkyně výslovně uvádí, že jím brojí rovněž proti potvrzujícímu výroku rozsudku odvolacího soudu, závěry, na nichž je tento potvrzující výrok založen, ve skutečnosti nezpochybňuje. S


text:
odkazem na všechny uvedené argumenty žalobkyně navrhla, aby dovolací soud rozsudek odvolacího soudu zrušil a věc vrátil odvolacímu soudu k dalšímu řízení, popř. aby zrušil též rozsudek soudu prvního stupně a věc vrátil soudu prvního stupně k dalšímu řízení.
 K dovolání se vyjádřilo pouze Ministerstvo financí ČR, které namítlo nedostatek své pasivní legitimace a navrhlo zamítnutí dovolání s odůvodněním, že rozsudek odvolacího soudu je věcně správný.
 Nejvyšší soud České republiky jako soud dovolací (§ 28 odst. 1 písm. a/ zákona č. 335/1991 Sb., o soudech a soudcích, ve znění pozdějších předpisů, § 10a o.s.ř.) - po zjištění, že dovolání bylo proti pravomocnému rozsudku odvolacího soudu (§ 236 odst. 1 o.s.ř.) podáno včas a k tomu oprávněným subjektem (žalobkyní) řádně zastoupeným advokátem (§ 240 odst. 1, § 241 odst. 1 o.s.ř.) - se nejdříve zabýval jeho přípustností.
 Vymezuje-li občanský soudní řád - při splnění zákonných podmínek - jako způsobilý předmět dovolání rozhodnutí odvolacího soudu, má tím na mysli i jednotlivé jeho výroky o věci samé, jestliže odvolací soud rozhodl o několika nárocích založených co do předmětu plnění na samostatném skutkovém základu (v dané věci o nárocích na uzavření dohody o vydání věcí a o nároku na vyklizení nemovitostí). I když o nich bylo rozhodnuto dvěma výroky téhož rozsudku (měnícím a potvrzujícím), neztratily jednotlivé nároky svou solitérní povahu a přípustnost dovolání z pohledu ustanovení § 236 až 239 o.s.ř. je třeba posuzovat u každého z nich zvlášť.
 Dovolání je vždy přípustné, jestliže řízení trpělo některou z vad taxativně vymezených v ustanovení § 237 odst. 1 o.s.ř.; k takovým vadám dovolací soud přihlíží, i když nebyly v dovolání výslovně uplatněny (§ 242 odst. 3, věta druhá o.s.ř.). V daném případě je z obsahu spisu zřejmé, že pokud soudy rozhodovaly vůči Firmě P.", zastupované ředitelem L. M. a právně zastoupené advokátem, která je podle vlastního sdělení mezinárodním vydavatelstvím - samostatnou mezinárodní organizací seskupující právní subjekty na základním stupni řízení bez ústředního orgánu - jež je pokračovatelem mezinárodního vydavatelství Mír a socialismus", je v tomto rozsahu řízení postiženo tzv. zmatečností, neboť ten, kdo v řízení vystupoval pod uvedeným označením, neměl způsobilost být účastníkem řízení.
 Způsobilost být účastníkem řízení má ten, kdo má způsobilost mít práva a povinnosti; jinak ten, komu ji zákon přiznává (§ 19 o.s.ř.). Způsobilostí být účastníkem řízení se rozumí způsobilost mít procesní práva a povinnosti, které zákon přiznává účastníkům. Tuto způsobilost má zásadně ten, kdo má podle hmotného práva způsobilost mít práva a povinnosti (právní subjektivitu); ten, kdo nemá tuto způsobilost, může být účastníkem řízení jen tehdy, jestliže mu tuto způsobilost přizná zákon.
 Z obsahu spisu, jakož i ze spisu vedeného u Nejvyššího soudu ČR pod sp. zn. 23 Cdo 500/98 vyplývá, že mezinárodní vydavatelství P. (označované žalobkyní jako Firma P.), neslo v minulosti název Mír a socialismus". Svůj vznik nebylo schopno doložit zakládací listinou, popř. jinými doklady s tím, že tyto listiny nemá k dispozici a nepodařilo se mu je získat ani od někdejších partnerů v bývalém SSSR, kam byly údajně odvezeny poté, kdy rozhodnutím ředitele L. M. ze dne 30.


text:
října 1992 vstoupilo mezinárodní vydavatelství P. do likvidace s datem ukončení činnosti 30. října 1992.
 Mezinárodní vydavatelství nelze považovat za mezinárodní organizaci sui generis, nýbrž za organizaci s mezinárodním prvkem podle zákona číslo 116/1985 Sb., o podmínkách činnosti organizací s mezinárodním prvkem v ČSSR, v platném znění (organizací s mezinárodním prvkem, se pro účely tohoto zákona rozumí mezinárodní nevládní organizace a organizace cizích státních příslušníků - viz § 1 odst. 2). Jako takové mohlo být ve smyslu ustanovení § 2 odst. 1 v tehdejší ČSSR (posléze ČSFR, ČR) zřízeno, vyvíjet činnost a mít sídlo jen na základě povolení vydaného podle zákona číslo 116/1985 Sb.
 Jak bylo dovolacím soudem zjištěno již ve věci vedené pod sp. zn. 23 Cdo 500/98 (jednalo se o zjištění ze zprávy Ministerstva vnitra ČR, do jehož pravomoci patří povolování tzv. organizací s mezinárodním prvkem /mezinárodních nevládních organizací a organizací cizích státních příslušníků/ podle shora zmiňovaného zákona číslo 116/1985 Sb.), mezinárodní vydavatelství Mír a socialismus, přejmenované ke dni 16. května 1990 na mezinárodní vydavatelství P., nevyvíjelo činnost na základě povolení vydaných podle citovaného zákona a není tudíž vedeno v seznamu mezinárodních nevládních organizací. Lze proto uzavřít, že žalované mezinárodní vydavatelství P., nebylo zřízeno v souladu s výše citovaným zákonem a nelze jej mít za právní subjekt, čímž ostatně v řízení argumentuje i sama žalobkyně, byť proti Firmě P. " svou žalobu rovněž směřuje a na ní setrvává.
 Protože řízení vedené proti žalované Firmě P.,", trpí vadou uvedenou v § 237 odst. 1 písm. b/ o.s.ř., nezbylo dovolacímu soudu, než rozsudek odvolacího soudu, jakož i rozsudek soudu prvního stupně, pokud se týkaly uvedené žalované, zrušit a řízení v tomto rozsahu zastavit (§ 243b odst. 3 o.s.ř.).
 Existence jiných vad uvedených v § 237 odst. 1 o.s.ř. se z obsahu spisu nepodává.
 S výjimkou té jeho části, která se týkala žalované Firmy P." (viz výklad shora), není dovolání žalobkyně směřující proti potvrzujícímu výroku rozsudku odvolacího soudu přípustné.
 Jde-li o rozsudek, jímž odvolací soud potvrdil rozsudek soudu prvního stupně, zákonná úprava připouští dovolání jen ve třech případech. V prvém z nich je dovolání přípustné proto, že jeho přípustnost vyslovil odvolací soud (ať již na návrh nebo bez návrhu) ve výroku svého potvrzujícího rozsudku (§ 239 odst. 1 o.s.ř.). Ve druhém případě jde o situaci, kdy za podmínek stanovených v § 238 odst. 1 písm. b/ o.s.ř. byl potvrzen rozsudek soudu prvního stupně, kterým bylo rozhodnuto jinak než v jeho dřívějším, zrušeném rozsudku. Konečně ve třetím případě (§ 239 odst. 2 o.s.ř.) je dovolání proti potvrzujícímu rozsudku odvolacího soudu přípustné také tehdy, jestliže odvolací soud při splnění dalších - v citovaném ustanovení zmíněných - předpokladů nevyhověl návrhu účastníka řízení na vyslovení přípustnosti dovolání a dovolací soud dospěje k závěru, že napadené rozhodnutí odvolacího soudu má po právní stránce zásadní význam.
 O žádný ze shora uvedených případů přípustnost dovolání směřujícího proti potvrzujícímu výroku rozsudku odvolacího soudu opřít nelze. Odvolací soud potvrdil v pořadí první rozsudek soudu prvního stupně v částech, jimiž byla vůči České republice - Okresnímu úřadu Kolín a České republice


text:
- Ministerstvu financí ČR zamítnuta žaloba o uzavření dohody o vydání domů čp. 100 a 112 a pozemků č. 147, 148, 298/3 a 298/4 v katastrálním území J. a vůči České republice - Obvodnímu úřadu pro P. zamítnuta žaloba o uzavření dohody o vydání domů čp. 100 a 112 v J., o jejich vyklizení a o vyklizení pozemků č. 147, 148, 298/3, 298/4 a 296/24 v k.ú. J., aniž ve výroku svého potvrzujícího rozsudku vyslovil přípustnost dovolání. Protože žalobkyně nejpozději před vyhlášením potvrzujícího rozsudku neučinila návrh na vyslovení přípustnosti dovolání, je vyloučeno, aby dovolací soud přípustnost dovolání směřujícího proti potvrzujícímu výroku rozsudku odvolacího soudu uvažoval v intencích ustanovení § 239 odst. 2 o.s.ř.
 Za této procesní situace, kdy ve vztahu k potvrzujícímu výroku rozsudku odvolacího soudu nejsou splněny předpoklady přípustnosti dovolání upravené v § 238 odst. 1 písm. b/, § 239 odst. l o.s.ř. - a s výjimkou té části potvrzujícího výroku rozsudku odvolacího soudu, jíž bylo rozhodnuto vůči Firmě P." - ani podmínky přípustnosti dovolání podle § 237 odst. 1 o.s.ř., dovolací soud dovolání žalobkyně směřující proti potvrzujícímu výroku rozsudku odvolacího soudu jako nepřípustné odmítl (§ 243b odst. 4, § 218 odst. 1 písm. c/ o.s.ř.).
 Zbývá prověřit správnost rozsudku odvolacího soudu v části, jíž byl ve věci změněn rozsudek soudu prvního stupně. Proti tomuto měnícímu výroku rozsudku odvolacího soudu je dovolání přípustné podle § 238 odst. 1 písm. a/ o.s.ř.
 Je-li dovolání přípustné, posuzuje dovolací soud z úřední povinnosti nejen vady taxativně vyjmenované v ustanovení § 237 odst. 1 o.s.ř. (o nichž bylo pojednáno shora), nýbrž i jiné vady řízení, pokud mohly mít za následek nesprávné rozhodnutí ve věci (§ 241 odst. 3 písm. b/ o.s.ř.); jinak je vázán dovoláním uplatněným dovolacím důvodem.Vady řízení jako dovolací důvod podle § 241 odst. 3 písm. b/ o.s.ř. se prosadí bez ohledu na vůli účastníka řízení, neboť jestliže jsou zjištěny, dovolací soud k nim přihlíží bez zřetele k tomu, jaký dovolací důvod je v dovolání uplatněn. Totéž platí došlo-li k takovým vadám v řízení před soudem prvního stupně, jestliže jimi bylo postiženo rozhodnutí tohoto soudu a odvolací soud v rozhodnutí o odvolání nápravu nezjednal. V takovém případě platí, že rozhodnutí odvolacího soudu, jakož i rozhodnutí soudu prvního stupně dovolací soud zruší.
 Soud musí dbát o to, aby výrok jeho rozhodnutí odpovídal žalobnímu návrhu jak ve vztahu k předmětu řízení, tak ve vztahu k jeho účastníkům, neboť o jejich právních poměrech uplatněných žalobou se rozhoduje. Okolnost mezi kterými účastníky bylo v řízení rozhodnuto vyplývá z údajů v záhlaví rozhodnutí; výrok soudního rozhodnutí musí korespondovat se žalobním návrhem, tzn. že soud nemůže účastníkům přiznat jiná práva a uložit jiné povinnosti, než byly navrhovány, musí žalobní návrh svým rozhodnutím zcela vyčerpat a nesmí jej - až na výjimky uvedené v § 153 odst. 2 o.s.ř.- překročit. Žalobní návrh proto musí být přesný, určitý a srozumitelný; vymezení práv a jim odpovídajících povinností v něm obsažené musí být provedeno v návaznosti na vylíčení rozhodujících skutečností, tj. údajů, které jsou zcela nutné k tomu, aby bylo jasné,


text:
o čem a na jakém základě má soud rozhodnout. Jde-li o žalobu požadující vydání věcí (formou dohody o vydání), může být v rozsudečném výroku rozhodnuto jen o tom, co bylo předmětem žaloby a jen vůči tomu, po kom bylo splnění povinnosti žádáno. Rozhodl-li soud o tom, co předmětem žaloby nebylo nebo v případě objektivní kumulace nároků stanovil povinnost tomu, po němž nebylo její splnění požadováno, jde o vadu, které měla logicky vzato ve smyslu ustanovení § 241 odst. 3 písm. b/ o.s.ř. za následek nesprávné rozhodnutí ve věci.
 V posuzovaném případě soud prvního stupně zcela přehlédl skutečnost, že žaloba ze dne 20. 1. 1992 (včetně jejího doplnění podáním ze dne 5. 10.1995) sice směřuje proti několika žalovaným Firmě P.", Firmě I. T.", státu označenému hned několika jeho orgány, jichž se věc má týkat, příp. proti těmto státním orgánům, žalobním návrhem jak je formulován v žalobě z 20. 1. 1992 je však požadováno splnění povinnosti uzavřít se žalobkyní dohodu o vydání věcí pouze po Firmě I. t." a žalobním návrhem, označeným v podání žalobkyně z 5. 10. 1995 za alternativní, je požadavek doplněn o splnění povinnosti vyklidit nemovitosti směřující výlučně proti Obvodnímu úřadu pro Prahu 1. Po ostatních žalovaných není požadováno ničeho, přestože vylíčení rozhodujících skutečností s tím nekoresponduje. Pominuto tak zůstalo, že mezi vylíčením rozhodujících skutečností a žalobními návrhy je logický rozpor (žalobní návrh nevychází důsledně z vylíčených rozhodujících skutečností a navíc ignoruje počet žalovaných). Najisto nebylo postaveno ani to, zda žaloba ve skutečnosti směřuje mimo jiné i proti v ní označenému Obvodnímu úřadu Prahu 1, či zda tento státní orgán byl v žalobě uveden pouze v souvislosti s řádným označením žalovaného státu (České republiky) jako státní orgán, jehož se má věc týkat.
 Podle § 43 odst. 1 o.s.ř. předseda senátu vyzve účastníky, aby nesprávné nebo neúplné podání bylo opraveno nebo doplněno. Poučuje účastníky, jak je třeba opravu nebo doplnění provést. Soud sám nemůže z vlastní iniciativy v rozhodnutí ve věci doplnit za žalobce v žalobě chybějící údaje, resp. část žalobního návrhu, aniž dříve došlo ze strany žalobce k odstranění takové vady podání postupem podle § 43 o.s.ř
 Z uvedeného vyplývá, že soud prvního stupně aniž vyzval žalobkyni podle § 43 odst. 1 o.s.ř., aby nedostatek žaloby o uzavření dohody o vydání věcí odstranila ve věci proti žalované České republice Obvodnímu úřadu pro Prahu 1 rozhodl, aniž měl najisto postaveno, zda právě vůči této žalované je splnění takové povinnosti skutečně požadováno. Odvolací soud pak nápravu v rámci přezkumu vad řízení podle § 212 odst. 2 o.s.ř. nezjednal. Řízení a rozhodnutí soudů obou stupňů je tak postiženo vadou, která mohla mít za následek nesprávné rozhodnutí ve věci. Již z tohoto důvodu dovolacímu soudu nezbylo, než rozhodnutí odvolacího soudu, jímž byl změněn rozsudek soudu prvního stupně, stejně jako rozhodnutí soudu prvního stupně v části týkající se stanovení povinnosti České republice Obvodnímu úřadu pro Prahu 1 uzavřít se žalobkyní dohodu o vydání věcí, zrušit a věc vrátit v tomto rozsahu soudu prvního stupně k dalšímu řízení (§ 243b odst. 1, 2 o.s.ř.).
 Vadnost


text:
řízení ve shora naznačeném směru s sebou sice nese, že nemohou obstát ani právní závěry soudů obou stupňů a přezkoumání z hledisek vytýkaných dovolatelkou je bezpředmětné. K výtkám dotýkajícím se právního posouzení věci (posouzení včasnosti výzvy k vydání věcí, resp. posouzení prekluze nároku na vydání věcí) však považuje dovolací soud za potřebné připomenout, že nárok žalobkyně vyplývá z výroku o trestu propadnutí majetku Z. W., který byl zrušen v řízení podle zákona č. 119/1990 Sb., o soudní rehabilitaci, ve znění pozdějších předpisů, a nikoliv z části druhé hlavy první restitučního zákona. Lhůtu pro výzvu k vydání věci upravil sice restituční zákon v ustanovení § 5, tedy ve své části druhé ( Občanskoprávní vztahy" - § 3 až 13), avšak počátek jejího běhu modifikoval v oblasti trestně právních vztahů (část třetí - § 19 a 20) tak, že podle ustanovení § 20 odst. 3 počne běžet lhůta k uplatnění nároku dnem, kdy se stane pravomocným výrok rozhodnutí o zrušení výroku o trestu propadnutí majetku. Smyslem ustanovení § 20 odst. 3 restitučního zákona totiž je zamezit nepřípustnému zkrácení lhůt k uplatnění restitučních nároků pro ty osoby, jejichž statut osoby oprávněné je spjat se soudní rehabilitací, tzn. se zrušením soudního rozhodnutí, jehož realizací došlo k odnětí vlastnického práva k věci (ustanovení § 20 odst. 3 restitučního zákona lhůtu k uplatnění restitučního nároku pro zmíněné osoby prodlužuje).
 JUDr. Ivana Zlatohlávková , v.r.


text:
Ochrana Roztyl z.s. - Bytový park Roztyly - EIA Bytový park Roztyly II - vyjádření k posudku záměru
 Úvod › Bytový park Roztyly › EIA Bytový park Roztyly II - vyjádření k posudku záměru
 EIA Bytový park Roztyly II - vyjádření k posudku záměru
 Ochrana Roztyl, z. s. Magistrát hlavního města Prahy
 Blatenská 2179/3 odbor ochrany prostředí148 00 Praha 4 – Chodov Jungmannova 35/29
 Praha 10. 11. 2015
 Vyjádření k posudku záměru Bytový park Roztyly II (PHA894), dle zákona č.100/2001 Sb., v platném znění
 Zapsaný spolek Ochrana Roztyl, z. s. nesouhlasí se záměrem Bytový park Roztyly II.
 K záměru EIA Bytový park Roztyly II jsme se vyjádřili dopisem ze dne 2. 1. 2014 k zjišťovacímu řízení. Dokumentace však vůbec nezohlednila naše připomínky uplatněné v zjišťovacím řízení. Řešení záměru stavby je v dokumentaci stejné jako v oznámení. K dokumentaci záměru jsme se vyjádřili dopisem ze dne 5. 2. 2015.
 Zpracovatel posudku se s našimi námitkami a námitkami dalších spolků, občanů a Prahy 11 vyrovnal způsobem, který naše pochybnosti nezmenšil.
 Zásadně nemůžeme souhlasit s následujícími body, které jsou součástí posudku.
 V průběhu zpracování posudku oznamovatel upravil a doplnil záměr tak, aby reagoval na připomínky uvedené ve vyjádření IPRu (ze dne 3. 2. 2015). Byla předložena nová urbanistická studie pro celé území vlastněné Alborgem a fakticky došlo k doplnění dokumentace. Dokumentace měla tak být vrácena k přepracování a doplněná dokumentace měla být zveřejněna. Vše se mělo objevit v informačním systému EIA na www stránce http://portal.cenia.cz/eiasea/detail/EIA_PHA894 a veřejnost měla být o těchto skutečnost informována oznámením. Tento postup ale nebyl dodržen, a veřejnost ani náš spolek se o doplnění dokumentace nedozvěděl dříve, než z posudku záměru. Prohlašujeme, že se tímto nezákonným postupem cítíme poškozeni na svých právech.
 B.I.1. Název záměru
 Předmětem předkládané dokumentace je posouzení záměru „Bytový park Roztyly II, Praha11 – Chodov“.
 Stanovisko zpracovatele posudku:
 Záměr je zařazen do Kategorie II, bod 10.6 – Skladové nebo obchodní komplexy včetně nákupních středisek, o celkové výměře nad 3000 m2 zastavěné plochy; parkoviště nebo garáže s kapacitou nad 100 parkovacích stání v součtu pro celou stavbu“ kde státní správu v oblasti posuzování vlivů na životní prostředí vykonává orgán kraje, v tomto případě Magistrát hl. m. Prahy, odbor ochrany prostředí.
 Zpracovatel posudku upozorňuje, že výše uvedené zařazení záměru vyplývá z dikce zákona č.100/2001 Sb. před jeho poslední novelizací.
 Podle aktuálně platného zákona o posuzování vlivů na životní prostředí by se jednalo o následující zařazení:
 Je tedy patrné, že pokud by záměr byl zahájen v době platnosti stávajícího zákona o posuzování vlivů na životní prostředí, jednalo by se o oznámení podlimitního záměru dle přílohy č.3a zákona č.100/2001 Sb. v platném znění.
 Poslední odstavec ve stanovisku zpracovatele posudku nesmí mít žádný vliv na rozhodnutí o povolení či zamítnutí záměru.
 Právě záměr Bytový park Roztyly II ukazuje, jak bylo rozhodnutí poslanců v novele zákona posunout hranici podlimitních záměrů z hlediska parkovacích stání na hranici 500, ovlivněno stavaři, developery a investory na úkor obyvatel a životního prostředí.
 Kapacita parkovacích míst však nemůže být jediným ukazatelem, zda zařadit záměr do podlimitní kategorie. Zodpovědný


text:
úředník by měl zhodnotit, jak velký vliv na okolí může záměr přinést, a tak může být ve zjišťovacím řízení i záměr tabulkově podlimitní.
 V případě bytového parku Roztyly II je evidentní, že záměr významně ovlivní okolí, které je již v současné době nadlimitně zatížené, a dále může mít významný vliv na stanoviště zvláště chráněných živočichů stejně jako na okolní zástavbu z hlediska vibrací, a tedy v každém případě musí být posuzován podle zákona.
 Zároveň by v žádném případě neměla být připuštěna „salámová metoda“ dělení záměru, čehož je Bytový park Roztyly příkladem: podlimitní Bytový park Roztyly I, nyní posuzovaný Bytový park Roztyly II a připravovaná 3. etapa zástavby, kterou nyní investor prezentuje, aby uspokojil námitky, které byly podány k dokumentaci. Zpracovatel posudku toto přijímá, aniž by jako zásadní požadoval zpracování varianty řešení záměru včetně etapy III. (Otázkou je, zda by v tom případě neměl být záměr posuzován dokonce v procesu SEA.) Zpracovatel posudku tím jednoznačně podporuje „salámovou metodu“.
 Za naprosto nedostačující považujeme zdůvodnění potřeby záměru. V ZUR HMP je uvedeno, že v roce 2040 bude mít Praha bez migrace jen 1 132 000 obyvatel (2011 měla 1 260 000 obyvatel). V místě záměru navíc dochází k překročení hygienických limitů. Za potřebu záměru nelze považovat zhodnocení pozemku a investice developera.
 Zdůvodněním potřeby záměru nemůže být ani fakt, že v územním plánu jsou pozemky vedeny jako stavební (pro obytnou výstavbu). Pro obyvatele, žijící v sousedství záměru a životní prostředí je záměr naopak škodlivý, přivádí do oblasti pouze další lidi, kteří spotřebovávají hodnoty území (ať přírodní či vytvořené), zvyšuje osobní automobilovou dopravu a naopak vůbec nijak nedoplňuje občanskou a veřejnou vybavenost.
 Upozorňujeme, že Zastupitelstvo Městské části Praha 11 deklarovalo ve svém usnesení č. 0011/1/Z/2014 (příloha 1), že veřejným zájmem na Praze 11 je zejména ochrana zdraví a životního prostředí, ochrana kvality a bezpečnosti bydlení včetně ochrany obyvatel před hlukem a emisemi, ochrana zvláště chráněných živočichů, zachování a respektování krajinného rázu a ochrana ploch zeleně a veřejné vybavenosti. Tento veřejný zájem je nadřazený individuálním stavebním záměrům. Veřejným zájmem je dále nezahušťovat Prahu 11 další administrativní a bytovou výstavbou či navyšováním kapacity zastavěných ploch. Výjimku z tohoto principu může schválit v konkrétních případech pouze ZMČ Prahy 11. Zároveň upozorňujeme, že posuzovaný záměr výstavby bytového komplexu není v zájmu veřejného zdraví (ba naopak) či veřejné bezpečnosti, není veřejným zájmem ani nijak nenaplňuje ostatní body taxativního výčtu možnosti udělení výjimky. Výjimku z ochranných podmínek zvláště chráněných druhů živočichů tak nelze pro posuzovaný záměr udělit, díky čemuž je záměr v podstatě nerealizovatelný.
 Podle rozsudku Nejvyššího správního soudu sp. zn. 6 As 65/2012 jsou soudci Nejvyššího správního soudu přesvědčeni, že „veřejný zájem musí být výslovně formulován ve vztahu ke konkrétní posuzované záležitosti a musí být přesvědčivě odlišen od zájmu soukromého”. Veřejný zájem je přitom třeba vyvodit z právní úpravy, z právní politiky a z posouzení různých hodnotových hledisek podle úkolů veřejné správy v příslušné oblasti (sociální, kulturní, ochrany životního prostředí apod.). Skutečnost, že vedlejším důsledkem podnikatelské činnosti soukromé společnosti, která hodlá realizovat svůj investiční záměr, jehož cílem je s největší


text:
pravděpodobností její zisk, je uspokojení bytové potřeby jejích zákazníků, ještě nemusí vytvářet odpovídající sociální veřejný zájem.
 Umístění navrhované protihlukové stěny na vrcholu zemního valu podél ulice Ryšavého sníží kvalitu veřejného prostoru v celém okolí stanice metra Roztyly a vytvoří další bariéru v území. Připomínáme, že další protihluková zeď je plánována jihovýchodně o řešeného území v rámci bytového souboru Na Výhledu.
 Třetí etapa záměru, představená v urbanistické studii zveřejněné až ve fázi posudku k dokumentaci, je v rozporu s územním plánem. Studie je navíc dokument, který nemá žádnou právní hodnotu. Po investorovi nelze požadovat, aby se v budoucnu podle studie řídil.
 Zpracovatel posudku dále z podkladů oznamovatele vypichuje, že „záměr přináší náplň pro dlouhodobě nevyužitou a neudržovanou plochu“ a dále že „návrh bytového domu vytváří jeden z prvků, které dají vzniknout budoucímu lokálnímu centru kolem stanice metra Roztyly“. Uvedená tvrzení jsou tendenční a poplatná investorovi stavby. Lokalita je dvoudobé využívána místními obyvateli k rekreaci. Uváděný neudržovaný stav území je čistě zodpovědností majitele a současně investora záměru společnosti Alborg-Development, a.s., která pozemky vlastní již od roku 2008.
 Str. 55 – 61
 V této části posudku je uvedeno dvojí vyjádření IPRu a stanovisko zpracovatele posudku.
 Posudek se opírá o již výše zmíněnou předloženou urbanistickou studii, která má území řešit jako celek.
 Z přiložené studie nevyplývá, že by IPR měl své původní stanovisko změnit. Je velmi překvapující, že nepatrné úpravy ve studii mohou zásadně změnit stanovisko instituce, která má být garantem rozvoje města a jeho urbanistického vzhledu a plánování. Navíc nelze zaručit, že navrhované řešení bude realizováno, protože 3. etapa záměru je v současné době ve fázi zadání změny územního plánu SÚ hl. m. Prahy (z VV na OB). Připomínáme, že zastupitelstvo Městské části Praha 11 vydalo k zadání této změny nesouhlasné stanovisko (viz níže).
 Záměr, tak jak je navržen, nerespektuje charakter současné výstavby, která je tvořena blokovou zástavbou a řadovými rodinnými domy. Domy záměru jsou navrženy jako solitéry, tento princip umožňuje maximální vytěžení pozemku.
 V žádném případě nemůžeme souhlasit s výstavbou protihlukové zdi, která bude vybudována ve veřejném prostoru a citelně zasáhne do charakteru současného sídliště.
 Se současnými i budoucími ulicemi by se mělo pracovat jako s městskými ulicemi, a ne komunikacemi s charakterem silnic. Navržený záměr se však chová právě opačně. A rovněž neobsahuje žádnou občanskou ani veřejnou vybavenost.
 Za naprosto nepřijatelné považujeme přesunutí občanské (pobytový parter) a veřejné vybavenosti (mateřská školka) a dále parkových ploch a dětského hřiště pouze do třetí etapy záměru. Opakujeme, že se jedná o nevymahatelný příslib. Pokud toto hodlá IPR a zpracovatel posudku akceptovat, aniž by požadoval předložení úplně celého záměru do procesu posuzování EIA, nemůžeme než konstatovat, že takové jednání je nekompetentní a zřejmě i účelové, aby mohl být tento předimenzovaný, danou lokalitu naprosto vytěžující a k okolí nešetrný záměr schválen.
 Upozorňujeme, že plocha, na které je uvažována třetí etapa, je plocha VV. Oznamovatel záměru již podal podnět na změnu územního plánu z VV na OB pod číslem 128. Zařazení tohoto podnětu do pořizování se odehrálo značně nestandartní formou na Výboru pro územní rozvoj MHMP. Změna


text:
má číslo Z 2867/00. K návrhu zadání změny se negativně vyjádřil náš spolek, spolek Zelené Roztyly, občané z okolí i MČ Praha 11 (usnesení Zastupitelstva MČ Praha 11ze dne 9. 12. 2014 č. 0002/2/Z/2014 – příloha 2).
 Hluk, ovzduší a klima, posouzení vlivu na zdraví
 Za zásadní považujeme, že hluková studie vč. návrhu masivních protihlukových opatření, rozptylová studie a posouzení vlivu na zdraví vychází ze zastaralých dat.
 Podklady musí být aktualizované a ne více jak rok staré. Dopravně inženýrské údaje o intenzitě automobilové dopravy, včetně prognózy dopravy k roku 2017 jsou z 30. 8. 2013, tzn., že vychází ze sčítání dopravy v roce 2012. Vzhledem ke zprovoznění rampy na Kačerově v listopadu 2013 a navedení části těžké tranzitní nákladní dopravy (tzn. 5200 NA denně, tzn. o 2400 NA více, než uvedla uvedená prognóza dopravy TSK) ze Spořilovské na ul. 5. května jsou zjevně neaktuální.
 Požadujeme proto aktualizaci dopravně inženýrských dat včetně prognózy dopravy k výhledovému roku 2017 (resp. očekávaného roku zprovoznění záměru) a dále aktualizaci akustické, rozptylové studie a studie vlivu záměru na zdraví obyvatel. Požadujeme rovněž doložit, že plánovaná zástavba nezhorší působení vibrací ve vztahu ke stávající okolní zástavbě. Požadujeme vyřešení této problematiky v rámci procesu EIA a neodkládání problémů do dalších stupňů projektové přípravy.
 Při určování podlaží budov je nutno vycházet z Územně analytických podkladů hl. m. Prahy. (Reakce na str. 75 posudku: Stanovisko zpracovatele posudku: Ve vztahu k výšce objektu Hrdličkova 2177 se jedná o výklad pojmu. Hluková studie pracuje na straně bezpečnosti výpočtu a proto přízemí považuje za 1.NP a tedy objekt je hodnocen se 7.NP:.)
 Nesouhlasíme s vybudováním mohutné (4 m, v některých místech až 4,6 m vysoké) protihlukové stěny, která má být umístěna v ploše IZ, kde je její umístění nepřípustné.
 Umístění stěny není možné ani z hlediska požadavků vyhlášky č. 104/1997 Sb., která považuje protihlukové stěny za krajní řešení, a to nejen v městském prostředí, ale i v krajině: „Protihlukové stěny podél komunikace musí být budovány tak, aby byly co nejšetrněji začleněny do okolní krajiny, a zřizují se pouze v případech, kde není možné snížit škodlivé účinky dopravního hluku jiným způsobem.“ (§ 22 odst. 2).
 V posudku se uvádí, že protihluková stěna s podpůrnou konstrukcí pro zeleň o celkové délce 204 m bude zakomponována mezi stávající zeleň. Nikde však nelze nalézt podrobnější popis konstrukce, který by vyjádření posuzovatele dokládal. V dokumentaci bylo uvedeno, že se bude jednat o pevnou zeď s konstrukcí pro popínavou zeleň na vrcholu. Tato zeď by měla být tvořena 26 sloupy a 52 vzpěrami. Vzhled a konstrukce těchto staveb navržených v první etapě (která je už ve výstavbě) naše obavy podporují, a to včetně kácení koridoru pro protihlukovou stěnu v lednu 2014 (fotodokumentace v příloze 3).
 Domníváme se, že navrhované „šetrné“ řešení protihlukové stěny nelze realizovat, aniž by došlo k (okamžitému či postupnému) poškození stávajících dřevin v území a zároveň, aby konstrukce stěny byla dostatečně stabilní a masivní, pro odstínění a pohlcení hluku z dopravy.
 Není uvedeno, jakým způsobem by měl být vybudován chodník podél ulice Ryšavého. Obáváme se,


text:
že bude postaven místo části zemního valu. Toto řešení je pro nás nepřijatelné, neboť dojde k zásahu do izolační zeleně a k likvidaci dřevin rostoucích mimo les, které zde plní důležitou hygienickou a estetickou funkci.
 IProblematiku hluku by měl investor řešit jiným způsobem (menším počtem domů s nižším stupněm podlaží), než je zásah do veřejného prostoru. Potřeba výstavby protihlukové zdi navíc ukazuje na nevhodnost umístění tak velkého záměru do vybraného území. Problematika s hlukem ukazuje, že původní koeficient míry využití území „C“ mnohem lépe popisoval možnosti výstavby v dané lokalitě.
 Požadujeme, aby (ne)soulad protihlukové stěny s územním plánem byl vyřešen v rámci procesu EIA. V případě, že protihlukovou stěnu do plochy IZ nelze umístit, požadujeme přepracování projektu a dokumentace v souladu s dodržením hygienických limitů pro hluk z dopravy ve vnějším chráněném prostoru staveb.
 Nesouhlasíme s vypořádáním našich připomínek z hlediska imisní zátěže území. V místě záměru jsou překračovány imisní limity pro benzo(a)pyren a krátkodobé koncentrace prachových částic PM10 a NO2. Upozorňujeme, že WHO od roku 2014 doporučuje pro PM2,5 limit 10 μg∙m-3, od roku 2020 by v ČR podle EU měl platit limit 20 μg∙m-3, který je však dvojnásobný, než je doporučení WHO.
 Realizací posuzovaného záměru při souběžné realizaci vysokopodlažních záměrů plánovaných v blízkém okolí může dojít ke zhoršení (již dnes zhoršeného) provětrávání území a jeho okolí a s tím souvisejícímu zhoršení imisních podmínek v území.
 Veškeré navrhované zásahy v území musí být provázeny přesvědčivým průkazem, že jejich uskutečněním nedojde k překročení přípustné míry zatěžování a znečišťování prostředí, tedy k nadlimitní zátěži území. Pokud již objektivně v důsledku lidské činnosti existuje v daném území nadlimitní zátěž, tedy protiprávní stav, pak je nutno u navrhovaného zásahu podat přesvědčivý průkaz toho, že provedením tohoto zásahu, případně dalších souběžných opatření v území nedojde ani v minimální míře k přitížení nadlimitní zátěže nebo bude zajištěn pokles zátěže pod předepsané mezní hodnoty – limity. Bez takového průkazu je odsouhlasení, umístění nebo povolení zásahu nezákonné, ba protiústavní a příslušné dotčené orgány i stavební úřady, jež mají hájit vymezené veřejné zájmy a místo toho souhlasí se způsobením bezpráví nebo s jeho prohloubením, závažným způsobem porušují zákon a jednají hrubě chybně.
 I na základě našich připomínek zpracovatel posudku stanovil podmínky, které musí být splněny před započetím a v průběhu stavby.
 Připomínáme, že stavba 1. etapy již byla zahájena na jaře 2015. Musíme bohužel konstatovat, že oznamovatel se v případě 1. etapy k vegetaci a živočichům choval přesně opačně, než požaduje zpracovatel posudku. Dřeviny byly vykáceny sice ještě v březnu, ale až po datu, které MŽP označilo jako konec vegetačního klidu (lze doložit zápisy na MČ Praha 11). Na začátku vegetační sezóny a v jejím průběhu došlo k odstranění zeminy atd.
 Toto vše dokazuje, že celý záměr Bytový park Roztyly měl být posuzován jako jeden celek a ne po etapách „salámovou metodou“.
 Požadujeme, aby navrhovaný aktualizovaný biologický průzkum byl zpracován bezpečně před zahájením stavby a rozhodně před započetím případně nezbytného kácení v území, aby nebyla negativně ovlivněna jeho objektivita.
 Požadujeme, aby případná rozvolněná stěna navrhovaná mezi stávající dřeviny


text:
respektovala kořenový systém dřevin a právními předpisy danou minimální vzdálenost stavby od dřevin.
 Nad rámec náhradní výsadby v rámci etapy II a kompenzační výsadby dřevin k odstranění znečištění ovzduší BaP požadujeme alespoň částečnou kompenzaci za zeleň masivně vykácenou v rámci přípravy 1. etapy záměru, a to v souladu Integrovaným krajským programem snižování emisí a zlepšení kvality ovzduší na území aglomerace Hlavní město Praha, který rada Magistrátu hl. m. Prahy přijala dne 12. 9. 2006, usnesení č. 1461. Rada hl. m. Prahy se usnesla, že „v husté obytné zástavbě je dále nutno nadále zvyšovat zastoupení vegetace. Vegetační kryt účinně váže prachové částice na svém povrchu a neumožní jim tak snadno uvolnit se znovu do ovzduší. Prašnost na těchto plochách je tak zásadně omezena.“
 Dále upozorňuje na problematickou životaschopnost stromů vysazených na konstrukci a ne na rostlém terénu. Jako důkaz přikládáme fotodokumentaci (v příloze 4) usychajících borovic vysázených v zemině na konstrukci v areálu Florentinum. Sadové úpravy a kompenzační výsadbu požadujeme provádět na rostlém terénu, tedy v životaschopných podmínkách pro dřeviny.
 Nesouhlasíme s vypořádáním našich připomínek k zásahu záměru do hodnot krajinného rázu a požadujeme zpracování hodnocení vlivu záměru, vč. navrhovaných protihlukových opatření a vč. etapy I, na krajinný ráz a závazné stanovisko dotčeného orgánu státní správy z hlediska vlivu na krajinný ráz ve smyslu §12 zákona č.114/1992 Sb. v platném znění, a to včetně posouzení vlivu záměru na vyhlídkové místo celoměstského významu na památkovou rezervaci a centrum hl. m. Prahy od budovy MediCentra.
 K problematice posuzování možných vlivů záměrů na krajinný ráz v již urbanizované krajině odkazujeme na dva rozsudky Nejvyššího správního soudu z poslední doby, a to ve věci sp. zn. 1 As 5/2008 ze dne 18. 6. 2008 (komerční objekt při Budějovickém nám. v Praze 4) a ve věci sp. zn. 6 As 30/2006 ze dne 26. 6. 2008 (mohutný bytový objekt na sídlišti Modřany, Praha 12).
 Z pohledu zpracovatele posudku se jako významné jeví posouzení navrhovaných protihlukových opatření (zemní val, protihluková stěna) ve vztahu k rozhledovým parametrům křižovatky. Proto lze z pohledu zpracovatele posudku upozornit, že v rámci dokumentace pro územní řízení budou doložena odpovídající vyjádření dotčených orgánů činných v dopravě, minimálně odboru dopravních agend MHMP a Policie ČR z hlediska rozhledových poměrů v křižovatce ve vztahu k navrhovanému protihlukovému opatření. Minimálně uvedená vyjádření ve vztahu k návrhu protihlukových opatření musí oznamovatel získat bez ohledu na proces posuzování vlivů na životní prostředí, proto nejsou formulována do podmínek stanoviska příslušnému úřadu. Uvedený aspekt je však zapracován do příslušného doporučení týkajícího se problematiky hluku z dopravy, a to tak, že je požadováno, aby v rámci dokumentace pro územní řízení byla provedena aktualizace hlukové studie z dopravy v relevantním 3D prostředí (zahrnující finální parametr zemního valu a délku a výšku protihlukové stěny na valu) na základě aktuálních dodaných dopravních intenzit od TSK hl.m. Prahy a současně byla konkretizována účinná protihluková opatření pro zajištění hygienických limitů; z hlediska hlukové studie musí být respektována i vyjádření dotčených dopravních orgánů ve vztahu ke křižovatce komunikací Komárkova a Ryšavého z hlediska rozhledových poměrů.
 Musíme upozornit,


text:
že prodloužení stávajícího valu se začalo budovat již při zahájení výstavby 1. etapy, aniž by stavební úřad vyhodnotil nebezpečnost valu na provoz v křižovatce Ryšavého – Komárkova, i když občanská sdružení a občané na tento problém upozorňovali. Upozorňujeme, že problémy s průjezdností křižovatky Komárkova – Ryšavého (odbočování vlevo v křižovatce) jsou již nyní. A proto stejně jako v předchozím odstavci musíme konstatovat:
 Požadujeme, aby úprava křižovatky (minimálně vyznačení odbočovacích pruhů) byla zahrnuta do záměru již v současné fázi posuzování.
 Nesouhlasíme s vypořádáním našich připomínek k zásahu do majetku stávajících obyvatel v okolí, osvětlení a oslunění stávající zástavby a pohody bydlení stávajících obyvatel a požadujeme, aby tato problematika byla vyřešena v rámci procesu EIA.
 Požadujeme doložit odborným podkladem, že studie vlivu záměru na osvětlení a oslunění stávající zástavby není potřeba. Pouhé konstatování oznamovatele, že tato studie není potřeba je nedostačující.
 Na základě výše uvedeného nejsou žádné důvody k vydání souhlasného stanoviska EIA k záměru Bytový park Roztyly II. Požadujeme přepracování dokumentace záměru v souladu s našimi připomínkami případně záměr v předložené podobě zcela zamítnout.
 Pokud nebude vydáno nesouhlasné stanovisko, máme tyto připomínky k navrženým podmínkám a požadujeme jejich zapracování do stanoviska:
 Nejpozději v rámci územního řízení (nikoliv až stavebního) musí být doloženo a vypořádáno:
 popis účinných vibroizolačních opatření (viz podmínka č. 3),
 rozsah účinných protihlukových opatření vč. konkrétního návrhu všech ochranných staveb (val, stěna vč. kotvení, podpůrná konstrukce pro zeleň), a to vč. materiálového a konstrukčního řešení těchto staveb, neboť od tohoto se odvíjejí jejich účinné ochranné vlastnosti (viz podmínky č. 6 a 7),
 podrobný hydrogeologický průzkum (viz podmínka č. 8),
 průzkum znečištění geologického prostředí (viz podmínka č. 11),
 kompletní návrh sadových úprav včetně náhradní a kompenzační výsadby (za kácené dřeviny a kompenzaci překročení průměrného ročního limitu BaP) (viz podmínka č. 12)
 dopravní posouzení křižovatky Ryšavého – Komárkova a případný návrh úpravy křižovatky (viz podmínka č. 15),
 navrhnout veřejná prostranství záměru podle Manuálu tvorby veřejných prostranství,
 ke stavebnímu povolení vypracovat plán opatření pro případ havárie ze stavební činnosti (havarijní plán) v souladu s vyhláškou č. 450/2005 Sb., který musí být schválen místně příslušným vodoprávním úřadem.
 Do podmínek pro fázi přípravy záměru požadujeme dále doplnit:
 provedení měření výchozího stavu z hlediska vibrací u vybraných objektů (ve spolupráci s Hygienickou stanicí hl.m. Prahy),
 provedení měření výchozího stavu z hlediska hlukové zátěže u vybraných objektů (ve spolupráci s Hygienickou stanicí hl.m. Prahy).
 Do podmínek pro fázi výstavby záměru požadujeme doplnit:
 Ad podmínka 17 – součástí ZOV bude i hluková studie ze stavební činnosti s návrhem protihlukových opatření pro fázi výstavby. Součástí ZOV bude i havarijní plán (viz výše).
 Ad podmínka 20 – protihluková opatření budou provedena zejména z hlediska snížení hluku z pilotování základů budov. Dále zde požadujeme doplnit, že hlučné stavební práce nebudou prováděny v brzké ranní a pozdních večerních hodinách, tzn. minimálně od 6 do 8 hod. ráno a od 20 do 22 hod. večer.
 Požadujeme stanovit zmírňující podmínky z hlediska hluku ze stavební činnosti i pro práce související s etapou I, kdy dotčené správní orgány v tomto ohledu naprosto selhaly.
 Do


text:
podmínek pro fázi provozu požadujeme doplnit:
 Nejpozději do 1 roku od zprovoznění záměru a nastěhování obyvatel doložit, že nová zástavba nezhorší působení vibrací ve vztahu ke stávající okolní zástavbě a to provedením změření technické seismicity u vybraných objektů stávající obytné zástavby v rámci kolaudačního řízení. Při prokazatelné změně, která by mohla mít negativní vliv na stávající objekty, budou případná opatření realizována na náklady investora záměru. Měření výchozího stavu z hlediska vibrací bude provedeno u daných objektů před zahájením výstavby suterénu etapy I záměru.
 Povinná péče o vysazenou zeleň po dobu min. 5 let, a to i o popínavé rostliny na protihlukové stěně.
 Usnesení č. 0011/1/Z/2014 Zastupitelstva MČ Praha 11
 Usnesení č. 0002/2/Z/2014 Zastupitelstva MČ Praha 11
 Fotodokumentace kácení
 Fotodokumentace usychajících stromů ve Florentinu