text:
Výroba - Velba.cz
 Nabízíme Vám volnou výrobní kapacitu pro výrobu koupelových solí, pod požadovanou obchodní značku. V sortimentu máme velké množství koupelových solí v různém barevném provedení, které jsme schopni individuálně aromatizovat, případně doplnit o další látky.
 Naše výrobky plní požadavky pro uvádění kosmetických prostředků do oběhu dle níže popsaného pravidla:
 Osoba, která uvádí kosmetické prostředky do oběhu (výrobce nebo dovozce nebo distributor ), je povinna v souladu se zákonem č.258/2000 Sb. o ochraně veřejného zdraví, ve znění vyhlášky MZ ČR č. 448/2009 Sb. o stanovení hygienických požadavků na kosmetické prostředky :
 mít zhodnocení bezpečnosti kosmetického prostředku
 uchovávat technickou dokumentaci v rozsahu dle §3, body a) až g) vyhlášky o hygienických požadavcích na kosmetické prostředky:
 a. kvalitativní a kvantitativní složení výrobku;
 b. fyzikální, chemická a mikrobiologická specifikace surovin a konečného výrobku;
 c. doklady o výrobní metodě vyhovující správné výrobní praxi;
 d. zhodnocení bezpečnosti finálního výrobku pro zdraví člověka včetně posouzení toxikologického profilu ingrediencí, jejich chemické struktury a hladiny expozice;
 e. jméno, příjmení, adresa a kvalifikace osoby odpovědné za hodnocení bezpečnosti kosmetického prostředku;
 f. údaje o nežádoucích účincích na fyzické osoby plynoucí z používání kosmetického prostředku;
 g. důkaz o účincích, které jsou u kosmetického prostředku deklarovány, pokud to povaha účinků nebo výrobku vyžaduje.
 provést notifikaci podle zákona č.258/2000 Sb.
 Při prezentaci a nabídce kosmetického prostředku spotřebiteli je nutno dodržovat ustanovení zákona č.634/1992 Sb. o ochraně spotřebitele, který ukládá poctivost prodeje (§3), povinnost informovat spotřebitele o vlastnostech výrobku (§9) a zakazuje klamat spotřebitele (§8).
 Při hodnocení bezpečnosti kosmetických prostředků pro zdraví osob a při průkazu deklarované funkce kosmetického prostředku se vychází z následujících předpisů a metodických doporučení:
 Vyhláška MZ ČR č.448/2009 Sb.o stanovení hygienických požadavků na kosmetické prostředky.
 Zákon č. 634/1992 Sb. o ochraně spotřebitele.
 Metodické návody Colipa* (Colipa Gudelines) pro hodnocení bezpečnosti, funkce a kožní snášenlivosti kosmetických prostředků.
 Zhodnocení bezpečnosti a funkce provádí rutinně Národní referenční centrum pro kosmetiku, Státní zdravotní ústav Praha. Pro laboratorní analýzy a biologické testy jsou využívány metodiky Direktiv EU, ČSN, ČSN EN, ISO, Colipa Methods a Guidelines nebo publikované metodiky dle současných vědecko-technických poznatků. Vyhláška MZ ČR č.448/2009 Sb. o stanovení hygienických požadavků na kosmetické prostředky byla harmonizována a je plně v souladu s direktivou EU o kosmetických prostředcích (Cosmetics Directive 76/768/EEC). * Colipa (The European Cosmetic Toiletry and Perfumery Association) - Evropské sdružení vyrobců kosmetických prostředků. Adresa : Colipa, Rue du Congres, 5-7, B - 1000 Brussels, Belgie
 (Převzato z webu szu.cz)
 Minimální objem zakázkové výroby je 50 kg od druhu, etikety, použití EAN kódů, obaly, vše je sjednáváno individuálně.
 V případě zájmu o zakázkovou výrobu nás prosím kontaktujte na tel.: +420 777 693 094 a připravte si tyto odpovědi:
 Připravíme Vám cenovou nabídku a odpovíme na další dotazy.
 Ve výrobních prostorách máme k dispozici certifikovaná zařízení, vše v celonerozovém provedení.
 Míchání provádíme v nerezovém nauta duplexním homegenizátoru o objemu cca 500 l a míchací stacionární stanici v nerezovém provedení o objemu cca 250 l.
 Balení provádíme na digitálních dávkovacích zařízeních v celonerozovém provedení s vibračními dopravníky s přesností +/- 1g.


text:
INSTITUT INPRO, a.s. IČO: 25133942, Praha, výpis z rejstříku (25.05.2020) | Euro.cz
 Firma INSTITUT INPRO, a.s. IČO 25133942
 INSTITUT INPRO, a.s. má aktuální nebo historický záznam v těchto rejstřících: obchodní rejstřík, živnostenský rejstřík.
 INSTITUT INPRO, a.s. (25133942) je Akciová společnost. Sídlí na adrese Samcova 1177/1, Praha 110 00. Do obchodního rejtříku byla zapsána dne 3. 6. 1997 a je stále aktivní. INSTITUT INPRO, a.s. má celkem dvě provozovny a tři živnosti.
 Jako zdroj dat o INSTITUT INPRO, a.s. nám sloužily tyto stránky:
 Detailní informace o INSTITUT INPRO, a.s. na Justice.cz
 Detailní informace o INSTITUT INPRO, a.s. na rzp.cz
 Výpis dat pro INSTITUT INPRO, a.s. na portále firmy.euro.cz obsahuje pouze takové informace, které lze dle zákona č. 101/2000 Sb., o ochraně osobních údajů, zveřejňovat i bez souhlasu subjektu těchto údajů.
 Základní údaje INSTITUT INPRO, a.s.
 25133942
 Ostatní skutečnosti: Společnost vznikla bez upisování akcií. 31.1.2000
 Ostatní skutečnosti: Společnost vznikla bez upisování akcií. Ze základního jmění 1.000.000,- Kč je splacen nepeněžitý vklad ve výši 490.000,- Kč. a peněžitý vklad, který je splacen ve výši 30% tj. 153.000,- Kč. 3.6.1997 - 31.1.2000
 Aktuální kontaktní údaje INSTITUT INPRO, a.s.
 Kapitál INSTITUT INPRO, a.s.
 3.6.1997 - 31.1.2000
 Sídlo INSTITUT INPRO, a.s.
 Samcova 1177/1 , Praha 110 00 3.11.2016
 Samcova 1177/1 , Praha 110 00 3.6.1997 - 3.11.2016
 Předmět podnikání INSTITUT INPRO, a.s.
 hostinská činnost 4.8.2015
 prodej kvasného lihu, konzumního lihu a lihovin 4.8.2015
 Koupě zboží za účelem jeho dalšího prodeje a prodej - vyjma zboží uvedeného v příl. zák. č. 455/91 Sb. a zboží tímto zákonem vyloučeného 3.6.1997 - 4.8.2015
 Činnost organizačních a ekonomických poradců 3.6.1997 - 4.8.2015
 Inženýrsko technická činnost v investiční výstavbě 3.6.1997 - 4.8.2015
 Vydavatelství 3.6.1997 - 4.8.2015
 Výroba a prodej nenahraných nosičů zvukových nebo zvukově obrazových záznamů 3.6.1997 - 4.8.2015
 Prodej a půjčování nahraných zvukových a zvukově obrazových záznamů 3.6.1997 - 4.8.2015
 Poskytování software 3.6.1997 - 4.8.2015
 Organizační zajištění přednáškové činnosti 3.6.1997 - 4.8.2015
 Činnost realitní kanceláře 3.6.1997 - 4.8.2015
 vedení firmy INSTITUT INPRO, a.s.
 Statutární orgán INSTITUT INPRO, a.s.
 Společnost zastupuje předseda představenstva. 4.8.2015
 Způsob jednání za společnost: Jménem společnosti je oprávněn jednat samostatně předseda představenstva Ing. Jiří Imlauf, a nebo písemně pověřený člen představenstva. Podepisování za společnost se děje tak, že k uvedení jména a sídla společnosti připojí svůj podpis předseda nebo pověřený člen představenstva i s uvedením svého jména a funkce. 3.6.1997 - 4.8.2015
 Jakub Škába 31.5.2013
 Petr Špilík 25.2.2015
 8 , Soběhrdy 256 01
 Jiří Imlauf 19.9.2018
 Ing. Petr Formánek CSc. 3.6.1997 - 31.10.2000
 Ing. Pavel Kajml 3.6.1997 - 31.10.2000
 Vinohradská 137/105 , Praha 130 00
 Ing. Jan Novotný 31.10.2000 - 9.3.2001
 Terronská 871/74 , Praha 160 00
 Václav Škába 31.10.2000 - 9.3.2002
 28. pluku 1217/32 , Praha 100 00
 Ing. Jiří Imlauf 3.6.1997 - 31.5.2013
 Božena Špilíková 9.3.2001 - 31.5.2013
 Biskupcova 501/16 , Praha 130 00
 Jakub Škába 9.3.2002 - 31.5.2013
 Petr Špilík 31.5.2013 - 25.2.2015
 8 , 256 01 Soběhrdy Česká republika
 Jiří Imlauf 31.5.2013 - 19.9.2018
 Dozorčí rada INSTITUT INPRO, a.s.
 Antonín Bernard 31.5.2013
 73 , Přestavlky u Čerčan 257 23
 Marta Kocábová 31.5.2013
 Ondřej

type: other


text:
Imlauf 31.5.2013
 Stržná 325/71 , Praha 165 00
 Václav Škába 3.6.1997 - 31.10.2000
 Ing. Petr Špilík 3.6.1997 - 31.10.2000
 Jakub Škába 3.6.1997 - 31.10.2000
 PhDr. Václav Brom 31.10.2000 - 9.3.2001
 Urbancova 3367 , 158 00 Praha 4 Česká republika
 Jakub Škába 31.10.2000 - 9.3.2002
 Kateřina Škábová 9.3.2002 - 3.2.2009
 Ondřej Imlauf 3.6.1997 - 31.5.2013
 Ing. Petr Špilík 31.10.2000 - 31.5.2013
 Mgr. Marta Kocábová 3.2.2009 - 31.5.2013
 Sbírka Listin INSTITUT INPRO, a.s.
 B 4757/SL 8 účetní závěrka [2014] Městský soud v Praze 31.12.2014 3.12.2015 7.12.2015 8
 B 4757/SL 7 notářský zápis [NZ 299/2015], stanovy společnosti Městský soud v Praze 26.5.2015 1.7.2015 5.8.2015 13
 B 4757/SL 6 ostatní zápis z jed. představenstva Městský soud v Praze 30.10.2012 10.5.2013 5.6.2013 3
 B 4757/SL 5 ostatní zápis z řádné VH Městský soud v Praze 30.8.2012 10.5.2013 5.6.2013 2
 B 4757/SL 4 ostatní - zápis z řádné VH Městský soud v Praze 19.6.2008 3.2.2009 4
 B 4757/SL 3 zakladatelské dokumenty, podpisové vzory Městský soud v Praze 27.12.2001 11.7.2002 0
 B 4757/SL 2 notářský zápis Městský soud v Praze 22.4.1997 31.10.1997 0
 B 4757/SL 1 notářský zápis Městský soud v Praze 15.4.1997 31.10.1997 0
 Živnosti a provozovny INSTITUT INPRO, a.s.
 13, Pecka 507 82
 1008041548
 Živnost č. 5 Výroba a prodej nenahraných nosičů zvukových nebo zvukově obrazových záznamů
 Živnost č. 7 Prodej a půjčování nahraných zvukových a zvukově obrazových záznamů
 Živnost č. 8 Inženýrsko technická činnost v investiční výstavbě
 Živnost č. 9 Vydavatelství
 Živnost č. 11 Organizační zajištění přednáškové činnosti
 Živnost č. 12 Činnost realitní kanceláře
 Jakub Škába
 INSTITUT INPRO, a.s. - 25133942 - Praha
 INPRO TD s.r.o. - 03457788 - Soběslav
 iNPRO Kladno s.r.o. - 24796069 - Kladno
 TEP-INPRO, s.r.o. v likvidaci - 64050611 - Teplice
 GASSEL inpro, v.o.s. - 28442598 - Praha
 INPRO Čáslav s.r.o. - 25108727 - Čáslav
 INPRO a.s. v likvidaci - 14892022 - Praha
 INPRO Moravia, s.r.o. - 26225557 - Bystřice pod Hostýnem
 INPRO company s.r.o. - 29094844 - Karlovy Vary
 BAU INPRO a.s. - 26315394 - Praha


text:
PROFROST a.s. - IČO 27771245 - Obchodní rejstřík na Podnikatel.cz
 Podnikatel.cz » Rejstřík ekonomických subjektů » PROFROST a.s.
 Firma PROFROST a.s., akciová společnost, vznikla dne 15. 6. 2006. V obchodním rejstříku je zapsána pod spisovou značkou B 4865, Krajský soud v Brně. Její základní kapitál je ve výši 102 000 000 Kč.
 CZ27771245
 B 4865, Krajský soud v Brně
 PROFROST a.s. od 15. 6. 2006
 Akciová společnost od 15. 6. 2006
 J. B. Pecky 4446/15
 Prostějov 79601 od 23. 1. 2017
 J.B.Pecky 4446/15
 Prostějov 79601 do 23. 1. 2017 od 31. 7. 2015
 nábř.Dr. Edvarda Beneše 1170/24
 Přerov 75002 do 6. 2. 2007 od 15. 6. 2006
 Výroba, obchod a služby neuvedené v přílohách 1 až 3 živnostenského zákona od 4. 5. 2010
 pekařství, cukrářství od 6. 2. 2007
 specializovaný maloobchod a maloobchod se smíšeným zbožím do 4. 5. 2010 od 15. 6. 2006
 velkoobchod do 4. 5. 2010 od 15. 6. 2006
 výroba potravinářských výrobků do 4. 5. 2010 od 15. 6. 2006
 Obchodní korporace se podřídila zákonu jako celku postupem podle § 777 odst. 5 zákona č.90/2012 Sb. o obchodních společnostech a družstvech od 10. 4. 2014
 Počet členů statutárního orgánu: 3 do 31. 7. 2015 od 10. 4. 2014
 Počet členů dozorčí rady: 3 do 31. 7. 2015 od 10. 4. 2014
 Jediný akcionář rozhodl dne 29.4.2010 při výkonu působnosti valné hromady takto: a) Základní kapitál společnosti se ze stávající výše 2.000.000,-Kč (slovy: dva miliony korun českých) zvyšuje o částku 100,000.000,-Kč (slovy: jedno sto milionů korun českých) na novou výši 102.000.000,-Kč (slovy: jedno sto dva miliony korun českých). Upi sování akcii nad rámec navrhovaného zvýšení základního kapitálu se nepřipouští. b) Zvýšení základního kapitálu proběhne bez využití přednostního práva k úpisu akcií ze strany stávajícího akcionáře, který se tohoto práva před přijetím tohoto rozhodnutí platně vzdal. Zvýšení základního kapitálu bude uskutečněno upsáním nových akcií a j ejich emisní kurs se splácí peněžitými vklady předem určených zájemců. c) Zvýšení základního kapitálu o částku 100.000.000,-Kč (slovy: jedno sto milionů korun českých) bude provedeno úpisem nových kmenových akcií společnosti, které budou všechny vydány ve formě na jméno v listinné podobě, a to 10 ks akcií každé o jmenovité h odnotě 10.000.000,-Kč (slovy: deset milionů korun českých). Emisní kurs každé akcie je roven její jmenovité hodnotě. Akcie nebudou kótovány na oficiálním trhu. d) Akcie budou nabídnuty k úpisu předem vybraným zájemcům takto: - 2 ks akcií bude nabídnuto k úpisu zájemci Ing. Andreji Babišovi, r.č. 540902/1860, bytem Průhonice, ul. Františka Zemana č.p. 875, PSČ 252 43, - 8 ks akcií bude nabídnuto k úpisu zájemci - společnosti AGROFERT HOLDING a.s., se sídlem Praha 4, Pyšelská 2327/2, PSČ 149 00, IČ 261 85 610, zaps. v OR vedeném MS v Praze, odd. B, vl. 6626. e) Místem pro upisování akcií je sídlo společnosti - Prostějov, J.B.Pecky 4446/15. f) Akcie budou předem vybranými zájemci upsány na základě smlouvy o upsání akcií, která bude uzavřena se společností ve smyslu ust. § 204 odst. 5 obch. zák. v platném znění, která musí obsahovat náležitosti dle ust.


text:
§ 205 odst. 3 obch. zák. v platném zněn í. g) Lhůta pro upsání akcií bude činit 60 dní ode dne doručení návrhu na uzavření smlouvy o upsání akcií upisovateli. Upisování akcií nemůže začít dříve než bude toto usnesení valné hromady zapsáno do obchodního rejstříku. Začátek běhu lhůty k upsání akcií bude předem vybranému zájemci oznámen doručením návrhu smlouvy o upsání akcií. Společnost je povinna odeslat upisovateli návrh smlouvy o upsání akcií nejpozději do 20-ti dnů od zápisu tohoto rozhodnutí řádné valné hromady o zvýšení základního kapitálu do obchodního rejstříku (§ 203 odst. 4 obch.zák.). V případě, že v této lhůtě nedojde k upsání všech akcií ke zvýšení základního kapitálu, má se zato, že je upsání neúčinné. h) Předem vybraní zájemci jsou povinni splatit emisní kurs upsaných akcií na zvláštní účet společnosti, který společnost za tímto účelem otevře na své jméno. Číslo bankovního účtu, na který má být emisní kurs upsaných akcií upisovatelem splacen, bude upis ovateli sdělen současně s předložením návrhu smlouvy o úpisu akcií. Emisní kurs všech akcií musí být upisovatelem splacen v plné výši nejpozději do 30-ti dnů od podpisu smlouvy o úpisu akcií. Započtení pohledávky vůči společnosti proti závazku upisovatele splatit emisní kurs akcií se nepřipouští. do 19. 5. 2010 od 4. 5. 2010
 do 19. 5. 2010 od 15. 6. 2006
 Akcie na jméno, hodnota: 102 000 000 Kč, počet: 1 od 21. 12. 2017
 Kmenové akcie na jméno, hodnota: 100 000 Kč, počet: 16 do 21. 12. 2017 od 7. 12. 2010
 Kmenové akcie na jméno, hodnota: 50 000 Kč, počet: 6 do 21. 12. 2017 od 7. 12. 2010
 Kmenové akcie na jméno, hodnota: 10 000 Kč, počet: 9 do 21. 12. 2017 od 7. 12. 2010
 Kmenové akcie na jméno, hodnota: 1 000 Kč, počet: 10 do 21. 12. 2017 od 7. 12. 2010
 Kmenové akcie na jméno, hodnota: 10 000 000 Kč, počet: 10 do 21. 12. 2017 od 19. 5. 2010
 Kmenové akcie na majitele, hodnota: 100 000 Kč, počet: 16 do 7. 12. 2010 od 15. 6. 2006
 Kmenové akcie na majitele, hodnota: 50 000 Kč, počet: 6 do 7. 12. 2010 od 15. 6. 2006
 Kmenové akcie na majitele, hodnota: 10 000 Kč, počet: 9 do 7. 12. 2010 od 15. 6. 2006
 Kmenové akcie na majitele, hodnota: 1 000 Kč, počet: 10 do 7. 12. 2010 od 15. 6. 2006
 Kosmákova 2232/38, Přerov, 750 02, Česká republika
 AVZO TSČ ČR z.s.- STŘELECKÝ KLUB Přerov - Újezdec, p.s.
 Sportoviště Přerov s.r.o.
 Petřivalského 2885/5, Přerov Přerov I-Město, 750 02
 Čechova 134, Hranice Hranice I-Město, 753 01
 HSP účetní a daňová kancelář a.s.
 Čechova 1184/2, Přerov Přerov I-Město, 750 02
 Clay Holding a.s.
 Kramářova 3379, Přerov Přerov I-Město, 750 02
 Kramářova 3379, Přerov, 750 02
 OBCHODNÍ BRÁNA s.r.o.
 Stříbrná Skalice 627, 281 67
 Tichá 448/7, Držovice, 796 07, Česká republika
 Kosmákova 2153/24, Přerov, 750 02, Česká republika
 První vztah: 31. 5. 2016 - Poslední vztah: 16. 10. 2017
 První vztah: 31. 7. 2015 - Poslední vztah: 31. 5. 2016
 vznik


text:
členství: 14. 9. 2012
 vznik funkce: 14. 9. 2012
 gen. Štefánika 1992/8, Přerov, 750 02, Česká republika
 První vztah: 16. 1. 2013 - Poslední vztah: 31. 5. 2016
 vznik členství: 30. 11. 2012
 Vilapark 444, Brodek u Prostějova, 798 07, Česká republika
 První vztah: 16. 1. 2013 - Poslední vztah: 31. 7. 2015
 První vztah: 27. 2. 2012 - Poslední vztah: 16. 1. 2013
 zánik členství: 14. 9. 2012
 zánik funkce: 14. 9. 2012
 První vztah: 8. 7. 2011 - Poslední vztah: 16. 1. 2013
 vznik členství: 27. 11. 2010
 Mgr. Michaela Soroková
 První vztah: 28. 1. 2011 - Poslední vztah: 8. 7. 2011
 První vztah: 12. 5. 2008 - Poslední vztah: 27. 2. 2012
 První vztah: 2. 10. 2007 - Poslední vztah: 16. 1. 2013
 První vztah: 2. 10. 2007 - Poslední vztah: 12. 5. 2008
 Teličkova 3/3, Přerov, 751 24, Česká republika
 První vztah: 12. 9. 2006 - Poslední vztah: 6. 1. 2011
 vznik členství: 3. 7. 2006
 První vztah: 15. 6. 2006 - Poslední vztah: 2. 10. 2007
 Nejdek 12, 753 64, Česká republika
 zánik funkce: 15. 6. 2007
 První vztah: 15. 6. 2006 - Poslední vztah: 12. 9. 2006
 zánik členství: 3. 7. 2006
 Dvořákova 485, Tovačov, 751 01, Česká republika
 Bánov 202, 687 54, Česká republika
 První vztah: 31. 5. 2016 - Poslední vztah: 15. 6. 2016
 vznik členství: 28. 5. 2011
 vznik funkce: 28. 5. 2011
 vznik členství: 10. 2. 2014
 vznik funkce: 10. 2. 2014
 První vztah: 28. 2. 2014 - Poslední vztah: 31. 7. 2015
 První vztah: 28. 6. 2013 - Poslední vztah: 21. 2. 2014
 zánik členství: 16. 1. 2014
 zánik funkce: 16. 1. 2014
 První vztah: 27. 2. 2012 - Poslední vztah: 31. 7. 2015
 První vztah: 30. 6. 2011 - Poslední vztah: 28. 6. 2013
 První vztah: 30. 6. 2011 - Poslední vztah: 27. 2. 2012
 První vztah: 30. 6. 2011 - Poslední vztah: 31. 7. 2015
 První vztah: 12. 5. 2008 - Poslední vztah: 30. 6. 2011
 zánik členství: 27. 5. 2011
 zánik funkce: 27. 5. 2011
 ul. František Zemana č.p.876, Průhonice, 252 43, Česká republika
 vznik funkce: 3. 7. 2006
 První vztah: 1. 6. 2007 - Poslední vztah: 30. 6. 2011
 vznik členství: 22. 5. 2007
 První vztah: 12. 9. 2006 - Poslední vztah: 12. 5. 2008
 Bratrská 567/22, Přerov, 750 02, Česká republika
 První vztah: 15. 6. 2006 - Poslední vztah: 12. 5. 2008
 První vztah: 15. 6. 2006 - Poslední vztah: 1. 6. 2007
 zánik členství: 22. 5. 2007
 Malá Trávnická 2103/3, Přerov, 750 02, Česká republika
 Společnost zastupují navenek členové představenstva takto: a)společně dva členové představenstva, z nichž jeden je předsedou nebo místopředsedou představenstva nebo b) společně tři členové představenstva v záležitostech zcizování nebo zatěžování akcií a jiných podílů na právnických osobách v majetku společnosti nebo c)samostatně člen představenstva nebo společně členové představenstva, které k tomuto jednání v určitém rozsahu nebo na určitou dobu pověří představenstvo svým rozhodnutím.
 do 14. 2. 2017 od 28. 2. 2014
 Způsob jednání: Společnost zastupuje vůči třetím osobám, před


text:
soudy a před jinými orgány v celém rozsahu vždy: a) předseda představenstva samostatně nebo b) místopředseda představenstva společně s jedním členem představenstva nebo c) místopředseda představenstva samostat ně na základě písemného pověření představenstva, a to v rozsahu tohoto pověření nebo d) společně všemi členy představenstva při zcizování kapitálových účastí, a to i jen jejich částí.
 do 28. 2. 2014 od 7. 12. 2010
 do 7. 12. 2010 od 15. 6. 2006
 Další vztahy firmy PROFROST a.s.
 První vztah: 31. 5. 2016 - Poslední vztah: 23. 1. 2017
 vznik první živnosti: 15. 6. 2006


text:
Výživné zletilých dětí Olomouc
 Nový občanský zákoník upravuje několik druhů výživného mezi osobami blízkými. Byť v rodinných vztazích není otázka peněz tou nejdůležitější, tak je třeba zajistit, aby potřebná osoba měla dostatečné finanční zabezpečení. Níže je pojednáváno o nároku na výživné zletilého dítěte, a to vůči jednomu či oběma jeho rodičům.
 Převážná většina rodičů, a to nejen těch rozvedených, kteří svému nezletilému dítěti hradí výživné, ať již na základě soudního rozhodnutí nebo mimosoudní dohody uzavřené mezi rodiči, je toho názoru, že jakmile odbije den 18. narozenin jejich potomka, tak končí jejich povinnost hradit mu výživné, tedy přispívat mu na jeho potřeby, neboť je dítě již dospělé a má se začít starat samo. To je mnohdy závěr chybný. Podmínky, za jakých je rodič povinen hradit výživné svému zletilému dítěti, jsou rozvedeny dále.
 Od roku 2014 je právní úprava vyživovací povinnosti a celého odvětví rodinného práva obsažena v občanském zákoníku - zákon č. 89/2012 Sb., občanský zákoník, v platném znění (dále jako „občanský zákoník“).
 Právní úpravu vyživovací povinnosti najdeme konkrétně v části druhé občanského zákoníku nazvané rodinné právo, a to v ustanovení § 910 a násl. občanského zákoníku. Klíčové je ustanovení § 910 odst. 1 občanského zákoníku, které stanoví, že: „Předci a potomci mají vzájemnou vyživovací povinnost.“
 Jak je již uvedeno výše, tak převážná většina rodičů je toho názoru, že okamžikem, kdy jejich dítě nabude zletilosti, končí jejich povinnost hradit mu výživné.
 Málokteré dítě je v dnešní době ovšem okamžikem dosažením zletilosti schopno se postavit na vlastní nohy a být nezávislé na podpoře ze strany rodičů, a to, jak psychické, tak zejména té finanční. Mnoho mladých lidí v dnešní době po úspěšném absolvování střední školy pokračuje ve studiu na vysoké škole či se jinak připravuje na výkon svého budoucího povolání.
 V našem případě je stěžejní ustanovení § 911 občanského zákoníku, které stanoví, že: „Výživné lze přiznat, jestliže oprávněný není schopen sám se živit.“
 Při pohledu na toto citované zákonné ustanovení je patrno, že zde není žádná zmínka o věku dítěte jakožto vyživované osoby, tudíž právo dítěte na úhradu výživného ze strany jeho rodičů není omezeno věkem dítěte, nýbrž jinou podmínkou, a to schopností, resp. neschopností dítěte jakožto oprávněného se samo živit.
 Právo dítěte na úhradu výživného ze strany jeho rodičů tudíž není vázáno na dosažení zletilosti dítětem. Právo na výživné ovšem na druhou stranu netrvá donekonečna, ale pouze za trvání podmínky, že dítě se není schopno samo živit. Objasnění naplnění této zákonné podmínky je vysvětleno dále.
 Podmínky přiznání výživného zletilému dítěti
 K naplnění zákonné podmínky pro přiznání výživného zletilému dítěti nejčastěji dochází, když se dítě soustavně a řádně připravuje na své budoucí povolání, tedy má status studenta ať už na soukromé nebo veřejné střední či vysoké škole.
 Pro tento případ nalezneme zákonnou oporu v ustanovení § 11 a násl. zákona o státní sociální podpoře - zákon č. 117/1995 Sb., o státní sociální podpoře, v platném znění (dále jako „zákon o státní sociální podpoře“), který hovoří o tzv. nezaopatřeném dítěti, a to v souvislosti s jeho přípravou na budoucí povolání, ať už na


text:
střední či vysoké škole.
 Případné studium musí být ovšem soustavné a řádné. Zde pozor, nejde jen o to být fakticky zapsán jako student určité střední či vysoké školy, mít potvrzení o studiu, které se vydává na celý akademický rok a být tzv. v klidu a čekat, že rodiče se postarají. V případě soudního vymáhání výživného po jednom či obou rodičích je třeba, aby byl student schopen doložit, že školu opravdu navštěvuje a své studijní povinnosti si řádně plní, a to většinou výpisem z informačního systému školy, indexem, případně si soud sám vyžádá zprávy ze školních zařízeních o prospěchu a docházce dítěte (k tomu blíže viz. nález Ústavního soudu České republiky ze dne 25. 3. 2014, sp. zn. IV. ÚS 1247/13).
 Zákon o státní sociální podpoře za tzv. nezaopatřené dítě považuje i to dítě, které se „nemůže soustavně připravovat na budoucí povolání nebo vykonávat výdělečnou činnost pro nemoc nebo úraz“ anebo které „z důvodu dlouhodobě nepříznivého zdravotního stavu je neschopno vykonávat soustavnou výdělečnou činnost“. I v těchto případech má tedy (nezaopatřené) dítě nárok na výživné od svých rodičů.
 Zákon o státní sociální podpoře sice stanovuje věkové omezení oprávněného, kdy je stanovena horní věková hranice, kterou je věk 26 let, ale tato věková hranice má své uplatnění pouze pro případy vyplácení státních sociálních dávek, nevztahuje se tudíž na vyživovací povinnost rodičů vůči svým potomkům, tak jak je stanovena v občanském zákoníku.
 Tudíž i v případě, kdy dítě není v důsledku nemoci nebo úrazu schopno se soustavně připravovat na budoucí povolání nebo vykonávat výdělečnou činnost anebo v důsledku dlouhodobě nepříznivého zdravotního stavu je neschopno vykonávat soustavnou výdělečnou činnost, má i nadále nárok na výživné, i pokud je již zletilé, v určitých případech až do konce svého života (k tomu blíže viz. Nález Ústavního soudu I. ÚS 1996/12 ze dne 24. 7. 2013 nebo I. ÚS 2306/12).
 Výjimky přiznání výživného zletilému dítěti
 Výjimkou pro případ přiznání výživného zletilému dítěti, byť by naplňovalo výše uvedené podmínky, je případ soužití v manželském svazku (uzavření manželství), kde nastupuje vyživovací povinnost manžela, která předchází vyživovací povinnosti ze strany rodičů.
 Další výjimkou jsou případy, kdy zletilé dítě nenavazuje studiem vysoké školy plynule na studium střední školy nebo, kdy je nuceno přerušit či ukončit studium na vysoké škole a je tedy vedeno jako uchazeč o zaměstnání v evidenci na úřadu práce nebo případně je aktivně výdělečně činné. V takovýchto případech (po dobu trvání těchto překážek) zletilé dítě nárok na výživné nemá.
 Elasticita vyživovací povinnosti
 Pro vyživovací povinnost platí tzv. elasticita neboli obnovení vyživovací povinnosti. Pokud poté, co rodičům zanikla vyživovací povinnost z důvodu, že zletilé dítě je již schopno se samo živit, se následně zletilé dítě opět stane neschopným se samo živit, a to zejména v důsledku úrazu, nemoci, započetí studia či dnes velmi rozšířeného případu rozvodu manželství, tak dochází k obnovení vyživovací povinnosti ze strany rodičů.
 Chování zletilých dětí ke svým rodičům může mít vliv na rozhodování soudu o přiznání výživného.
 V předchozí právní úpravě, kterou jsme mohli najít do 31. 12. 2013 v zákoně o rodině - zákon


text:
č. 94/1963 Sb., o rodině, konkrétně v ustanovení § 96 odst. 2, bylo explicitně uvedeno, že výživné nelze přiznat, jestliže by to bylo v rozporu s dobrými mravy.
 V dnešním občanském zákoníku upravujícím rodinně právní problematiku, již takováto zmínka výslovně není.
 Nově je třeba vycházet z části první občanského zákoníku - obecná část, a to konkrétně z ustanovení § 1 odst. 2, které stanoví, že: „Nezakazuje-li to zákon výslovně, mohou si osoby ujednat práva a povinnosti odchylně od zákona; zakázána jsou ujednání porušující dobré mravy, veřejný pořádek nebo právo týkající se postavení osob, včetně práva na ochranu osobnosti.“, a dále z ustanovení § 2 odst. 3, které stanoví, že: „Výklad a použití právního předpisu nesmí být v rozporu s dobrými mravy a nesmí vést ke krutosti nebo bezohlednosti urážející obyčejné lidské cítění.“
 Tento neurčitý a zákonem nikde nedefinovaný právní pojem je chápan jako obecný princip soukromého práva. Jelikož jej žádný zákon nedefinuje vychází se z výkladu, který nám dává ustálená judikatura Nejvyššího soudu České republiky a Ústavního soudu České republiky.
 Například ve svém usnesení ze dne 26. 2. 1998, sp. zn. II ÚS 249/97 Ústavní soud České republiky definoval pojem dobré mravy následovně: „souhrn etických, obecně zachovávaných a uznávaných zásad, jejichž dodržování je mnohdy zajišťováno i právními normami tak, aby každé jednání bylo v souladu s obecnými morálními zásadami demokratické společnosti.“
 V případech rozhodování o přiznání či nepřiznání výživného přitom soud hodnotí to, jak dané chování zletilého posuzuje společnost jako celek, nikoli pouze jednotlivec (rodič), neboť to, co se jeví jednomu člověku jako chování v souladu s dobrými mravy, může druhý člověk posuzovat za jednání v rozporu s dobrými mravy.
 Při rozhodování soudu o výživném zletilého dítěte, nejčastěji studujícího, které by se mohlo s ohledem na svůj věk již starat o sebe samo, ale z důvodu přípravy na své budoucí povolání není schopno se samo živit, posuzuje soud nejen chování zletilého ke svým rodičům, ale i chování rodičů ke zletilému dítěti, a to vždy a obzvláště pečlivě v každém jednotlivém případě (blíže viz. SVOBODA, Karel. Rodičovství, osvojení a výživné dětí po rekodifikaci soukromého práva. Praha: Wolters Kluwer, 2014, s. 125 a násl.).
 Důvod, proč soud posuzuje i chování rodičů k jejich zletilému dítěti, je ten, že chování dítě v rozporu s dobrými mravy (například násilné, vulgární či neuctivé) může pramenit právě z předchozího jednání rodičů, tedy může být pouhou reakcí ze strany zletilého dítěte na přístup rodičů k němu, a to ať již k němu docházelo v minulosti či takové jednání rodičů přetrvává do doby rozhodování o výživném. V takovýchto případech soud zpravidla nepovažuje jednání zletilého za natolik závažné, aby jeho rodičům nestanovil vyživovací povinnost.
 Ovšem typickým důvodem pro snížení, či v těch nejzávažnějších případech zánik či nepřiznání výživného zletilému dítěti, je právě skutečnost, že bez návaznosti na nevhodné chování rodičů, zletilý neprokazuje svým rodičům či jednomu z nich onu dostatečnou úctu, respekt, projevuje násilí a aroganci, když takovéto jednání se zcela vymyká běžnému žádoucímu chování dítěte ke svému rodiči (k tomu blíže viz. rozhodnutí Krajského soudu Ústí nad Labem,


text:
sp. zn. 10 Co 976/2005).
 Tyto skutečnosti se u soudu prokazují např. pomocí SMS zpráv, e - mailové komunikace, a v dnešní moderní době i z případné komunikace přes mobilní aplikace jako je messenger, whatsapp či jiné.
 Věková hranice uplatnění kritéria dobrých mravů
 Institut dobrých mravů se aplikuje až od okamžiku dosažení určité věkové hranice ze strany dítěte.
 V případě, kdy se nezletilé dítě dopustilo vůči svým rodičům či jednomu z nich nemravného chování, se kritérium dobrých mravů uplatní jen velmi zřídka, a to s ohledem na princip ochrany zájmů a blaha nezletilého dítěte, který nalezneme zakotven v Úmluvě o právech dítěte.
 Zlomovou věkovou hranicí v těchto případech je dosažení věku 15 let. Do dosažení tohoto věku je dle ustálené judikatury zcela vyloučena možnost soudu nepřiznat výživné z důvodu neuctivého chování k jeho rodičům. Po dosažení této věkové hranice, ovšem ještě před nabytím zletilosti, již soud může v ojedinělých velmi závažných případech v závislosti na chování dítěte snížit či vyloučit přiznání výživného.
 Z výše uvedeného vyplývá, že institut dobrých mravů se v omezené míře aplikuje ve věkovém rozmezí 15 let až 18 let (nabytí zletilosti) věku dítěte, kdy od okamžiku nabytí zletilosti ze strany dítěte se již aplikuje v plné míře.


text:
3 VSOL 24/2014-A-15
 KSBR 29 INS 26104/2013 3 VSOL 24/2014-A-15
 Vrchní soud v Olomouci rozhodl v senátě složeném z předsedkyně senátu JUDr. Věry Vyhlídalové a soudců JUDr. Jaroslava Hikla a JUDr. Radky Panáčkové v insolvenční věci dlužníka Josefa anonymizovano , anonymizovano , bytem Holasice, Václavská 29, PSČ 664 61, adresa pro doručování : Šlapanice u Brna, Brněnská 95, PSČ 664 51, o insolvenčním návrhu dlužníka, o odvolání dlužníka a Tetjany Petrivny Moučkové, bytem Šlapanice u Brna, Brněnská 95, PSČ 664 51, proti usnesení Krajského soudu v Brně ze dne 5.12.2013, č.j. KSBR 29 INS 26104/2013-A-10
 I. Odvolání Tetjany Petrivny Moučkové se o d m í t á .
 II. Usnesení soudu prvního stupně se m ě n í tak, že dlužníkovi se povinnost zaplatit zálohu na náklady insolvenčního řízení ve výši 50.000 Kč n e u k l á d á.
 Krajský soud v Brně usnesením, označeným v záhlaví tohoto rozhodnutí, uložil dlužníkovi, aby ve lhůtě tří dnů od právní moci tohoto usnesení zaplatil na blíže označený účet Krajského soudu v Brně zálohu na náklady insolvenčního řízení ve výši 50.000 Kč.
 V odůvodnění svého rozhodnutí soud prvního stupně uvedl, že některé informace v návrhu na povolení oddlužení byly neúplné a nejasné, proto usnesením ze dne 31.10.2013, č.j. KSBR 29 INS 26104/2013-A-8 vyzval dlužníka k jeho doplnění tak, že doloží platební výměr, z něhož je patrné, že došlo k navýšení měsíční mzdy dlužníka na částku 15.603 Kč, uvede výši jednotlivých měsíčních srážek prováděných zaměstnavatelem za účelem uspokojení závazků dlužníka v rámci exekučního řízení, vyjádří se k počtu svých vykonatelných závazků a uvede, zda závazek vůči Všeobecné zdravotní pojišťovně ČR (dále jen VZP ČR ) ve výši 134.172 Kč pochází z podnikatelské činnosti. Poslední den sedmidenní lhůty k doplnění návrhu na oddlužení uplynul dne 12.11.2013, dlužník však požadované nedoložil. Podle závěrů soudu prvního stupně by za této situace musel v souladu s § 393 insolvenčního zákona návrh dlužníka na povolení oddlužení odmítnout a současně rozhodnout o způsobu řešení dlužníkova úpadku konkursem (§ 396 insolvenčního zákona). Krajský soud proto s ohledem na rozsah majetku dlužníka a předpokládané náklady insolvenčního řízení (kdy minimální odměna insolvenčního správce při řešení dlužníkova úpadku konkursem činí podle § 1 odst. 5 vyhl. č. 313/2007 Sb. 45.000 Kč) uložil dlužníkovi podle § 108 odst. 1 a odst. 2 insolvenčního zákona povinnost zaplatit zálohu na náklady insolvenčního řízení ve výši 50.000 Kč, neboť prostředky k tomu nelze zajistit jinak.
 Proti tomuto usnesení podali společné odvolání dlužník a jeho manželka Tetjana Petrivna Moučková. Shodně namítali, že přes výzvu soudu nemohli doložit měsíční příjem dlužníka ve výši 15.603 Kč, neboť ten je odměňován úkolově a přestože pravidelně mzdy ve výši 15.000 Kč měsíčně dosahuje, jeho zaměstnavatel mu mzdový výměr nevystavil, poněvadž by se tím zavázal k vyplácení mzdy v této výši fixně, což by odporovalo povaze stanoveného odměňování. Proto místo nového mzdového výměru dokládají soudu v příloze svého odvolání smlouvu o důchodu na částku ve výši 1.900,-Kč měsíčně , s pomocí které budou oba schopni uhradit svým věřitelům za pět let pravidelného


text:
splácení více než 30% svých závazků. Současně (opětovně) požádali o spojení insolvenčního řízení dlužníka s insolvenčním řízením manželky dlužníka Tetjany Petrivny Moučkové (jež je vedeno u Krajského soudu v Brně pod sp. zn. KSBR 29 INS 26103/2013). Dále namítali, že soud prvního stupně stanovil zálohu na náklady insolvenčního řízení neúměrně vysokou. Podle názoru odvolatelů stanovená částka 50.000 Kč převyšuje obvyklou výši hotových výdajů vzniklých insolvenčnímu správci v souvislosti s výkonem jeho funkce ve skutkově obdobných případech. V tomto směru odkázali na závěry v rozhodnutí Vrchního soudu v Praze sen. zn. 1 VSPH 620/2010 a v rozhodnutí sp. zn. KSHK 40 INS 2229/2010 s tím, že v obdobných případech je soudem ukládána záloha ve výši 1.945 Kč. Zdůraznili také, že z příjmů, jichž dosahují, nejsou schopni požadovanou částku zaplatit. Navrhli, aby odvolací soud usnesení soudu prvního stupně změnil tak, že se povinnost zaplatit zálohu na náklady insolvenčního řízení neukládá, případně změnil tak, že se záloha na náklady insolvenčního řízení ukládá ve výši 2.000 Kč. K podanému odvolání byla přiložena kopie smlouvy o důchodu ze dne 18.12.2013, z níž vyplývá, že poskytovatelka důchodu Říhová Eva se zavázala vyplácet příjemci důchodu Josefu Moučkovi důchod ve výši 3.000 Kč měsíčně od okamžiku právní moci rozhodnutí soudu o schválení oddlužení. Současně bylo přiloženo i vyúčtování VZP ČR ze dne 18.12.2013, z něhož plyne, že jde o vyúčtování pojistného na veřejné zdravotní pojištění od 1.1. do 18.12.2013.
 Je třeba uvést, že v mezidobí, dne 1.1.2014, nabyl účinnosti zákon č. 294/2013 Sb., kterým se mění zákon č. 182/2006 Sb., o úpadku a způsobech jeho řešení (insolvenční zákon), ve znění pozdějších předpisů, a zákon č. 312/2006 Sb. o insolvenčních správcích, ve znění pozdějších předpisů. Čl. II.-přechodné ustanovení citovaného zákona stanoví, že zákon č. 182/2006 Sb., ve znění účinném ode dne nabytí účinnosti tohoto zákona, platí i pro insolvenční řízení zahájená přede dnem nabytí účinnosti tohoto zákona, právní účinky úkonů, které v insolvenčním řízení nastaly přede dnem nabytí účinnosti tohoto zákona, zůstávají zachovány.
 Podle ustanovení § 7 zákona č. 182/2006 Sb., o úpadku a způsobech jeho řešení (insolvenční zákon), ve znění prováděcích předpisů (dále jen IZ ), nestanoví-li tento zákon jinak nebo není-li takový postup v rozporu se zásadami, na kterých spočívá insolvenční řízení, použijí se pro insolvenční řízení a pro incidenční spory přiměřeně ustanovení občanského soudního řádu týkající se sporného řízení, a není-li to možné, ustanovení zákona o zvláštních řízeních soudních; ustanovení týkající se výkonu rozhodnutí nebo exekuce se však použijí přiměřeně jen tehdy, jestliže na ně tento zákon odkazuje.
 Odvolací soud se nejprve zabýval otázkou, zda Tetjana Petrivna Moučková je oprávněna podat odvolání proti shora označenému usnesení soudu prvního stupně.
 Z insolvenčního rejstříku odvolací soud zjistil, že dne 19.9.2013 podala ke Krajskému soudu v Brně insolvenční návrh spojený s návrhem na povolení oddlužení i manželka dlužníka Tetjana Petrivna Moučková, řízení je vedeno pod sp. zn. KSBR 29 INS 26103/2013. Ve svém návrhu sice (stejně jako dlužník v této věci) požádala o spojení insolvenčního řízení s insolvenčním řízením svého manžela, soud prvního stupně však o návrhu na spojení


text:
těchto věcí nerozhodl.
 Je zjevné, že Tetjana Petrivna Moučková účastníkem insolvenčního řízení ve věci dlužníka Josefa anonymizovano není. Odvolací soud proto její odvolání podle ustanovení § 218 písm. b) o.s.ř. odmítl.
 Odvolací soud po zjištění, že odvolání bylo podáno dlužníkem, jako osobou k tomuto úkonu oprávněnou, včas, přezkoumal usnesení soudu prvního stupně, jakož i řízení, které jeho vydání předcházelo (§ 212, § 212a odst. 1, odst. 5 a odst. 6 o. s. ř.), aniž nařizoval jednání (§ 94 odst. 2, písm. c/ IZ), a dospěl k závěru, že odvolání je důvodné.
 Z obsahu spisu vyplývá, že dlužník se insolvenčním návrhem spojeným s návrhem na povolení oddlužení, doručeným soudu dne 19.9.2013, domáhá vydání rozhodnutí o úpadku a povolení oddlužení plněním splátkového kalendáře. V návrhu uvedl, že se svou manželkou Tetjanou Petrivnou Moučkovou mají v současné době ve společném jmění manželů celkem osm nezajištěných peněžitých závazků vůči čtyřem nezajištěným věřitelům v celkové výši 820.427,98 Kč, z těchto závazků jsou tři závazky vykonatelné. Jedná se o závazek vůči Československé obchodní bance a.s., se sídlem Praha, vykonatelný podle rozsudku Okresního soudu Brno-venkov ze dne 27.2.2006, č.j. 6C 16/2005, výkon rozhodnutí probíhá pod č.j. 132 Ex 27935/09, soudní exekutor JUDr. Fendrych, závazek je ve výši 2.524.314,39 Kč. Další závazek vůči Všeobecné zdravotní pojišťovně České republiky (dluh na pojistném) ve výši 134.172 Kč je vykonatelný podle výměrů VZP ČR č.j. 4240200117 a č.j. 2140200116, výkon rozhodnutí je veden pod č.j. 169 Ex 2846/2011, soudní exekutorka Mgr. Lucie Valentová, Brno. Závazek ve výši 70.303,60 Kč je ze smlouvy o úvěru, vůči věřiteli GE Money Bank a.s., Praha a je vykonatelný podle rozsudku Okresního soudu Brno-venkov ze dne 17.10.2008, č.j. 25 C 243/2007, výkon rozhodnutí je veden pod č.j. 10 Ex 35954/2011, soudní exekutor JUDr. Vrána, Přerov. Další tři závazky jsou více než tři měsíce po lhůtě splatnosti. Současně uvedl, že je ženatý, je zaměstnán, měsíční příjem činí 13.480 Kč a má sjednanou smlouvu o důchodu na částku 1.560 Kč. S ohledem na společné příjmy (manželka pobírá invalidní důchod ve výši 4.275 Kč a dále důchod z Ukrajiny ve výši cca 2.000 Kč) a výši závazků lze očekávat, že pravidelná měsíční splátka bude činit nejméně 4.403 Kč měsíčně, což za pět let splácení bude činit celkem 264.180 Kč. Z toho plyne, že se nezajištěným věřitelům dostane více jak 30% jejich pohledávek. Podle seznamu závazků činí aktuální zůstatek závazků vůči Československé obchodní bance, a.s. Praha částku 573.914,07 Kč s příslušenstvím, vůči VZP ČR částku 140.704 Kč s příslušenstvím a vůči GE Money Bank a.s., Praha částku 64.996 Kč s příslušenstvím. K návrhu dlužník připojil seznamy závazků, majetku a zaměstnanců (které jsou opatřeny údajem o jejich úplnosti a správnosti a podpisem dlužníka), dodatek ze dne 25.2.2010 k pracovní smlouvě, uzavřené se zaměstnavatelem Pavlem Roháčem, mzdový výměr, výplatní lístky (za období roku 2010, 2011, 2012, a za období leden-duben a červen-srpen 2013) a listiny, osvědčující existenci závazků dlužníka (exekuční příkazy, vyrozumění exekutorského úřadu, rozhodnutí Okresního soudu Brno-venkov ze dne 26.8.2011, č.j. 28 EXE 1822/2011-20). Na základě první výzvy krajského soudu ze


text:
dne 30.9.2013, č.j. KSBR 29 INS 26104/2013-A-5 (k doložení potvrzení zaměstnavatele o výši průměrného čistého měsíčního příjmu dlužníka, k doložení smlouvy o důchodu ve výši 1.560 Kč měsíčně a listin, z nichž vyplývá tvrzená výše všech závazků dlužníka) dlužník v příloze podání, doručeného soudu dne 15.10.2013, předložil mzdový list za měsíc 9/2013, potvrzení zaměstnavatele ze dne 9.10.2013 o prováděných exekučních srážkách a výpis z účtu vedeného u České spořitelny, a.s. (majitel účtu Tetjana Moučková). K další výzvě krajského soudu ze dne 31.10.2013, č.j. KSBR 29 INS 26104/2013-A-8 (aby dlužník doložil platební výměr dokládající čistou měsíční mzdu 15.603 Kč, aby uvedl výši jednotlivých měsíčních srážek, aby se vyjádřil k počtu vykonatelných závazků a sdělil, zda dluh u VZP ČR pochází z podnikatelské činnosti) dlužník v podání, doručeném soudu dne 12.11.2013 požádal o prodloužení lhůty k předložení listin z důvodu, že není schopen je ve stanovené lhůtě obstarat. Na tomto základě rozhodl soud prvního stupně napadeným usnesením.
 Podle ustanovení § 108 IZ ve znění účinném do 31.12.2013, insolvenční soud může před rozhodnutím o insolvenčním návrhu uložit insolvenčnímu navrhovateli, aby ve stanovené lhůtě zaplatil zálohu na náklady insolvenčního řízení, je-li to nutné ke krytí nákladů řízení a prostředky k tomu nelze zajistit jinak. Tuto zálohu nelze uložit insolvenčnímu navrhovateli, který je zaměstnancem dlužníka a jehož pohledávka spočívá pouze v pracovněprávních nárocích (odstavec 1). Výši zálohy může insolvenční soud určit až do částky 50 000 Kč. Je-li insolvenčních navrhovatelů více, jsou povinni zaplatit zálohu společně a nerozdílně (odstavec 2).
 Podle ustanovení § 392 odst. 1, písm. a) a b) IZ ve znění účinném do 31.12.2013, k návrhu na povolení oddlužení musí dlužník připojit seznam majetku a seznam závazků, popřípadě prohlášení o změnách, ke kterým v mezidobí došlo v porovnání se seznamy, které v insolvenčním řízení již dříve předložil a listiny dokládající údaje o příjmech dlužníka za poslední 3 roky.
 Podle ustanovení § 393 IZ platí, že neobsahuje-li návrh na povolení oddlužení všechny náležitosti nebo je nesrozumitelný anebo neurčitý, insolvenční soud usnesením vyzve osobu, která jej podala, k jeho opravě nebo doplnění v určené lhůtě, která nesmí být delší než 7 dnů. Současně ji poučí, jak má opravu nebo doplnění provést (odstavec 1). Návrh na povolení oddlužení insolvenční soud odmítne, není-li přes jeho výzvu řádně doplněn a v řízení o něm nelze pro tento nedostatek pokračovat nebo nejsou-li k němu přes jeho výzvu připojeny zákonem požadované přílohy anebo neobsahují-li tyto přílohy přes jeho výzvu stanovené náležitosti (odstavec 3).
 S ohledem na údaje, uvedené dlužníkem v insolvenčním návrhu, lze předběžně uzavřít, že dlužník je v úpadku, neboť má více věřitelů s peněžitými závazky více než 30 dnů po lhůtě splatnosti, které není schopen plnit, neboť je neplní po dobu delší nebo tři měsíce po lhůtě splatnosti.
 Uložení povinnosti zaplatit zálohu dlužníkovi, který podal insolvenční návrh, je odůvodněno zejména v případech, kdy podle předběžného závěru insolvenčního soudu bude úpadek dlužníka řešen konkursem a struktura dlužníkova majetku je taková, že po rozhodnutí o úpadku nebudou v majetkové podstatě dostatečné pohotové peněžní prostředky k zajištění činnosti insolvenčního správce, případně


text:
ani není zřejmé, zda majetek dlužníka postačuje k úhradě nákladů konkursu. V konkursu -na rozdíl od oddlužení plněním splátkového kalendáře (jako v praxi převažující formy oddlužení)-totiž nejsou náklady řízení hrazeny postupně, ale vznikají ve větší míře krátce po rozhodnutí o úpadku a hradí se právě z majetkové podstaty.
 Pro rozhodnutí odvolacího soudu je tak určující posouzení správnosti (předběžného) závěru soudu prvního stupně o tom, že dlužníkovi nebude povoleno řešení jeho úpadku oddlužením, jak dlužník navrhuje.
 V přezkoumávané věci soud prvního stupně dovodil, že návrh dlužníka na povolení oddlužení je neúplný, neboť přes výzvu soudu ze dne 31.10.2013 č.j. KSBR 29 INS 26104/2013-A-8 podle § 393 odst. 1 IZ dlužník nepředložil platový výměr osvědčující měsíční příjem ve výši 15.603 Kč, neuvedl výši jednotlivých měsíčních srážek prováděných zaměstnavatelem, nevyjádřil se k počtu vykonatelných závazků ani neuvedl, zda závazek vůči VZP ČR pochází z podnikatelské činnosti.
 S tímto názorem odvolací soud nesouhlasí. Soud prvního stupně nevzal v úvahu, že na jeho první výzvu ze dne 30.9.2013, č.j. KSBR 29 INS 26104/2013-A-5 (k doložení potvrzení zaměstnavatele o výši průměrného čistého měsíčního příjmu dlužníka, k doložení smlouvy o důchodu ve výši 1.560 Kč měsíčně a listin, z nichž vyplývá tvrzená výše všech závazků dlužníka), reagoval dlužník podáním ze dne 14.10.2013, doručeným soudu dne 15.10.2013, k němuž připojil výplatní lístek za měsíc září 2013, z něhož vyplývá, že za tento měsíc činila čistá měsíční mzda dlužníka skutečně 15.603 Kč. § 392 IZ přitom výslovně nestanoví, že by dlužník byl povinen své příjmy dokládat pouze mzdovým výměrem, nýbrž v tomto směru obsahuje pouze obecný požadavek na předložení (jakýchkoli) listin. Předložené výplatní lístky, včetně výplatního lístku za měsíc září 2013, jsou listinami, které příjem dlužníka dostatečně dokládají. Pokud se týká výše jednotlivých měsíčních srážek prováděných zaměstnavatelem za účelem uspokojení závazků dlužníka v rámci exekučního řízení, tyto dlužník doložil potvrzením zaměstnavatele ze dne 9.10.2013, a kromě toho absence těchto údajů nebrání pokračování v řízení. V návrhu a k němu připojenému seznamu závazků dlužník také označil své závazky, včetně závazků vykonatelných. Ve vztahu k závazku vůči Všeobecné zdravotní pojišťovně přitom v bodě 06 svého návrhu (v popisu rozhodujících skutečností) uváděl, že tento závazek vznikl v důsledku toho, že za něj zaměstnavatel neplatil pojistné-tudíž je zřejmé, že se nejedná o závazek z podnikatelské činnosti dlužníka.
 Za tohoto stavu, kdy důvod pro odmítnutí návrhu na povolení oddlužení podle ustanovení § 393 odst. 3 IZ není dán, je tak požadavek na složení zálohy na náklady insolvenčního řízení nedůvodný. Odvolací soud proto postupoval podle ustanovení § 220 odst. 1 o.s.ř. a usnesení soudu prvního stupně změnil tak, jak je uvedeno ve výroku.
 Ve vztahu k opětovnému požadavku dlužníka na spojení insolvenčního řízení dlužníka s insolvenčním řízením jeho manželky považuje odvolací soud za potřebné zdůraznit, že podle ustanovení § 83a IZ, ve znění účinném od 1.1.2014, není v insolvenčním řízení přípustné spojení věcí různých dlužníků (ani manželů) ke společnému řízení, byť se jedná o věci v řízení, jež byla zahájena do 31.12.2013. Od 1.1.2014 lze podle ustanovení § 394a IZ podat společný návrh manželů na


text:
KSN COMPANY s.r.o. Jenštejn IČO 24769193 kontakty (18.11.2019) | Finance.cz
 KSN COMPANY s.r.o. Jenštejn IČO: 24769193
 Tato stránka obsahuje výpis dat z různých rejstříků pro firmu KSN COMPANY s.r.o., která sídlí v obci Jenštejn a bylo jí přiděleno IČO 24769193.
 Firma s názvem KSN COMPANY s.r.o. se sídlem v obci Jenštejn byla založena v roce 2010. Společnost je stále aktivní. V jejím vedení se dosud vystřídalo 2 osob. Společnost podniká v oboru Výroba, obchod a služby neuvedené v přílohách 1 až 3 živnostenského zákona .
 Základní údaje o KSN COMPANY s.r.o. IČO: 24769193
 C 172807
 24769193
 KSN COMPANY s.r.o.
 Společnost s ručením omezeným 24.11.2010
 Aktuální kontaktní údaje KSN COMPANY s.r.o.
 Kontakty na KSN COMPANY s.r.o. IČO: 24769193
 Zlatnická 257 , Jenštejn 250 73 26.1.2018
 V přístavu 1585/18 , Praha 170 00 24.11.2010 - 26.1.2018
 Zlatnická 257, Jenštejn 250 73
 V přístavu 1585/18, Praha 170 00
 Obory činností KSN COMPANY s.r.o. IČO: 24769193
 pronájem nemovitostí, bytů a nebytových prostor 24.11.2010
 Vedení firmy KSN COMPANY s.r.o. IČO: 24769193
 Společnost zastupuje jednatel samostatně. 24.11.2015
 Jednatel jedná jménem společnosti samostatně. 24.11.2010 - 24.11.2015
 Mykhaylo Kuybida 26.10.2017
 Sergei Kulikov 24.11.2010 - 26.10.2017
 od 24.11.2010 do 2.10.2017
 Murmansk, Maklakova 24/46
 Mykhaylo Kuybida
 Vlastníci firmy KSN COMPANY s.r.o. IČO: 24769193
 zakladni 200 000 Kč - 24.11.2010
 Sbírka Listin KSN COMPANY s.r.o. IČO: 24769193
 C 172807/SL 14 notářský zápis [1217/2015] Městský soud v Praze 24.11.2015 24.11.2015 9
 C 172807/SL 13 účetní závěrka [2013] VZZ Městský soud v Praze 31.12.2013 18.9.2014 10.11.2014 2
 C 172807/SL 11 účetní závěrka [2013] příloha Městský soud v Praze 31.12.2013 18.9.2014 10.11.2014 1
 C 172807/SL 9 účetní závěrka [2012] VZaZ Městský soud v Praze 31.12.2012 13.12.2013 17.12.2013 2
 C 172807/SL 8 účetní závěrka [2012] příloha Městský soud v Praze 31.12.2012 13.12.2013 17.12.2013 1
 C 172807/SL 10 účetní závěrka [2012] rozvaha Městský soud v Praze 31.12.2012 13.12.2013 17.12.2013 4
 C 172807/SL 7 účetní závěrka r.2011 rozvaha Městský soud v Praze 31.12.2011 4.6.2012 8.6.2012 4
 C 172807/SL 6 účetní závěrka r.2011 příloha Městský soud v Praze 31.12.2011 4.6.2012 8.6.2012 1
 C 172807/SL 5 účetní závěrka r.2011 VZZ Městský soud v Praze 31.12.2011 4.6.2012 8.6.2012 2
 C 172807/SL 4 účetní závěrka -2010-příloha Městský soud v Praze 31.12.2010 16.12.2011 20.12.2011 1
 C 172807/SL 3 účetní závěrka -2010-vzz Městský soud v Praze 31.12.2010 16.12.2011 20.12.2011 2
 C 172807/SL 2 účetní závěrka -2010-rozvaha Městský soud v Praze 31.12.2010 16.12.2011 20.12.2011 4
 C 172807/SL 1 zakladatelské dokumenty, notářský zápis NZ 631/2010 Městský soud v Praze 4.10.2010 30.11.2010 6
 Hodnocení KSN COMPANY s.r.o.
 Výpis dat pro firmu KSN COMPANY s.r.o. obsahuje pouze taková data, která lze dle zákona č. 101/2000 Sb., o ochraně osobních údajů, zveřejňovat i bez souhlasu subjektu těchto údajů.
 výpis firmy KSN COMPANY s.r.o., 24769193 na obchodním rejstříku
 výpis firmy KSN COMPANY s.r.o., 24769193 na živnostenském rejstříku
 KSN COMPANY s.r.o. - 24769193 - Jenštejn , Zlatnická 257
 Real KSN s.r.o. v likvidaci - 26213192 - Heřmaničky 8
 KSN INVESTMENTS s.r.o. v likvidaci - 29139121 - Kolín , Mostní 73


text:
3As34/2012
 3 As 34/2012-46
 Nejvy11í správní soud rozhodl v senátu slo3⁄4eném z pøedsedy JUDr. Petra Prùchy a soudcù JUDr. Jana Vyklického a JUDr. Jaroslava Vla1ína, v právní vìci 3⁄4alobce: M. S., zastoupený JUDr. Milanem Matulou, advokátem se sídlem Nábøe3⁄4í dukelských hrdinù 561, Ro3⁄4nov pod Radho1tìm, proti 3⁄4alovanému: Krajský úøad Zlínského kraje, Odbor právní a krajský 3⁄4ivnostenský úøad, se sídlem tøída Tomá1e Bati 21, Zlín, v øízení o kasaèní stí3⁄4nosti 3⁄4alobce proti rozsudku Krajského soudu v Brnì ze dne 19. 1. 2012, è. j. 57 A 97/2011-30,
 I. Rozsudek Krajského soudu v Brnì ze dne 19. 1. 2012, è. j. 57 A 97/2011-30 se zru1uje.
 II. Rozhodnutí 3⁄4alovaného krajského úøadu Zlínského kraje ze dne 25. 11. 2011, è. j. KUZL 44987/2011 s e z r u 1 u j e a vìc s e v r a c í 3⁄4alovanému k dal1ímu øízení.
 III. ®alovaný j e p o v i n e n zaplatit 3⁄4alobci náhradu nákladù øízení èástkou 11.800 Kè, do 30 dnù od právní moci tohoto rozsudku, k rukám advokáta JUDr. Milana Matuly.
 Mìstský úøad Vsetín (dále úøad ) rozhodnutím ze dne 10. 5. 2011, èj. MUVS-S 1453/2011/OSA/SK, uznal 3⁄4alobce vinným z pøestupku proti majetku podle § 50 odst. 1 písm. a) zákona è. 200/1990 Sb. o pøestupcích (dále pøestupkový zákon ), kterého se dopustil dne 6. 2. 2011 kolem 12,00 hod. v obci Hovìzí, kdy3⁄4 hodil psí exkrementy na fasádu domu èp. X majitele J. J. (dále po1kozený ). Za uvedené jednání byla 3⁄4alobci ulo3⁄4ena pokuta 300 Kè a povinnost zaplatit náklady øízení 1.000 Kè. Úøad rozhodl na základì dokazování, pøi kterém byl vyslechnut 3⁄4alobce, po1kozený, oznamovatel pøestupkového jednání, jeho dru3⁄4ka I. M., dále byl proveden dùkaz fotografiemi zneèi1tìné fasády, rozhraní pozemkù domù úèastníkù a fakturou za vyèi1tìní potøísnìného místa na fasádì domu po1kozeného. Úøad zároveò ulo3⁄4il 3⁄4alobci uhradit po1kozenému 1kodu zpùsobenou pøestupkem, a to ve vý1i 1.200 Kè. ®alobce se proti rozhodnutí odvolal a Krajský úøad Zlínského kraje ( 3⁄4alovaný )rozhodnutím ze dne 25. 11. 2011, èj. KUZL 44987/2011, odvolání zamítl a napadené rozhodnutí potvrdil. Vycházel z tého3⁄4 rozsahu dokazování a hodnocení dùkazù jako úøad v napadeném rozhodnutí a ztoto3⁄4nil se také s právním hodnocením vìci, vèetnì rozhodnutí o povinnosti 3⁄4alobce nahradit po1kozenému 1kodu na jeho majetku.
 ®alobce napadl rozhodnutí 3⁄4alovaného správní 3⁄4alobou u Krajského soudu v Brnì (dále krajský soud ), ve které namítl vady øízení pøed správními orgány pøesvìdèen, 3⁄4e úøad poru1il jeho právo na spravedlivý proces tím, 3⁄4e do protokolu nezaznamenal celý jeho pøednes o nevra3⁄4ivosti souseda a mnohaletých sousedských rozporech mezi nimi. Dále uvedl, 3⁄4e správní orgán pøekroèil meze správního uvá3⁄4ení, kdy3⁄4 rozhodnutí zalo3⁄4il na pouhých dohadech, nezabýval se porovnáním vìrohodnosti po1kozeného a 3⁄4alobce ani pravdìpodobností údajného skutkového dìje. V rozhodnutí 3⁄4alovaný nevysvìtil jak a v èem se ztoto3⁄4òuje se závìry úøadu. Z uvedených skuteèností 3⁄4alobce dovozuje, 3⁄4e napadené rozhodnutí 3⁄4alovaného je nezákonné a navíc také nepøezkoumatelné, nebo» nebyly podrobeny zkoumání jednotlivé dùkazy pro zji1»ování skutkového stavu, tak aby korespondovalo s výrokem . ®alobce nakonec pøipojil úvahu, 3⁄4e jednání obou správních orgánù


text:
provázela dùkazní nouze a nepochopení pravidla in dubio pro reo .
 Krajský soud 3⁄4alobu zamítl. Øízení nedoplòoval a rozhodl bez jednání. Dùkazní øízení pøed správními orgány a hodnocení provedených dùkazù krajský soud pova3⁄4oval za dostateèné pro objasnìní skutkového stavu, ze kterého také správní orgány dospìly ke správnému závìru. Krajský soud v napadeném rozsudku konstatoval, 3⁄4e správní orgány logicky vypoøádaly údajné rozpory mezi provedenými dùkazy a tvrzením 3⁄4alobce. Krajský soud se neztoto3⁄4nil s výhradou 3⁄4alobce, 3⁄4e øízení pøed správními orgány trpìlo dùkazním deficitem, nebo» správní orgán provedl v1echny významné dùkazy a øádnì zdùvodnil, proè jiné provedení jiných dùkazù nebylo zapotøebí.
 Za opodstatnìnou neuznal krajský soud ani 3⁄4alobcovu výhradu, 3⁄4e 3⁄4alovaný nerespektoval zásadu in dubio pro reo . Provedené dùkazy ve správním øízení pøestupkovì relevantní skutkový dìj prokázaly v rozsahu nevyvolávajícím dùvodné pochybnosti, které 3⁄4alobce nepodpoøil ani 3⁄4ádným zpùsobilým dùkazem.
 ®alobce napadl v1echny výroky správního rozhodnutí, 3⁄4alobními body v1ak fakticky brojil jen proti rozhodnutí o vinì. Výrok o sankci nebyl zpochybnìn, nicménì krajský soud se i k tomuto aspektu vyjádøil konstatováním, 3⁄4e druh a výmìra sankce odpovídají kriteriím dle § 12 odst. 1 pøestupkového zákona. Sankce, ulo3⁄4ená na samé spodní hranici zákonného rozpìtí, odpovídá charakteru pøestupkového jednání 3⁄4alobce, celkovým okolnostem pøípadu i skuteènosti, 3⁄4e u 3⁄4alobce jde o prvý trest za pøestupek.
 ®alobce napadl rozsudek krajského soudu kasaèní stí3⁄4ností, a to nejprve podáním ze dne 2. 3. 2012, doruèeným Nejvy11ímu správnímu soudu dne 7. 3. 2014, doplnìnou podáním ze dne 5. 4. 2012, doruèeným tomuto soudu dne 10. 4. 2012.
 V 3⁄4ádném z uvedených podání není explicitnì uveden dùvod kasaèní stí3⁄4nosti podle § 103 odst. 1 zákona è. 150/2002 Sb., soudního øádu správního (dále s. ø. s. ). Ve zdùvodnìní kasaèní stí3⁄4nosti 3⁄4alobce namítá absenci vypoøádání rozporù ve výpovìdi po1kozeného a jeho dru3⁄4ky, dobì vzniku po1kození fasády domu po1kozeného a zpochybòuje rovnì3⁄4 rozsah tohoto po1kození.
 Souhrnnì lze vycházet z toho, 3⁄4e 3⁄4alobce namítá vady øízení pøed správními orgány i krajským soudem, zejména v tom, 3⁄4e správní orgány zanedbaly povinnost zjistit v1echny rozhodné skuteènosti a neprovedly ani dùkaz, který 3⁄4alobce sám navrhl, toti3⁄4 rekonstrukci na místì samém. Takovým postupem by toti3⁄4 bylo mo3⁄4né ovìøit tvrzení 3⁄4alobce o fyzikálních limitech proveditelnosti pøestupkového jednání 3⁄4alobce a skutkový dìj, ze kterého správní orgány i soud vycházely, by tak byl zpochybnìn.
 ®alovaný se ke kasaèní stí3⁄4nosti vyjádøil struèným odkazem na rozsudek krajského soudu, s jeho3⁄4 závìry se ztoto3⁄4òuje.
 Zároveò s kasaèní stí3⁄4ností podal 3⁄4alobce, aby stí3⁄4nosti byl pøiznán odkladný úèinek. Nejvy11í správní soud usnesením ze dne 13. 6. 2012, è. j.-38, tento návrh zamítl.
 Nejvy11í správní soud pøezkoumal napadený rozsudek v rozsahu podané kasaèní stí3⁄4nosti (§ 109 odst. 3, 4 vìta pøed støedníkem s. ø. s.). Hned na tomto místì je tøeba zdùraznit, 3⁄4e tento soud se nezabýval námitkou 3⁄4alobce, spoèívající ve zpochybnìní rozsahu po1kození fasády domu po1kozeného. Takový dùvod 3⁄4alobce neuplatnil v øízení pøed krajským soudem, kde tvrdil jen to, 3⁄4e se uvedeného skutku vùbec nedopustil. Pokud dnes namítá jako spornou otázku rozsahu po1kození, opírá se v této èásti jeho kasaèní stí3⁄4nost o dùvod nepøípustný dle


text:
§ 104 odst. 4 s. ø. s.
 Dùvody kasaèní stí3⁄4nosti je tøeba posuzovat podle jejich obsahu a nikoliv podle formálního oznaèení. Tyto dùvody samozøejmì musí být svým obsahem podøaditelné pod nìkteré z ustanovení § 103 odst. 1 s. ø. s.-srovnej napø. rozsudky tohoto soudu ze dne 18. 3. 2004, è. j. 1 As 7/2004-47, nebo ze dne 8. 1. 2004, è. j. 2 Afs 7/2003-50. Z konstatovaného odùvodnìní kasaèní stí3⁄4nosti vyplývá, 3⁄4e 3⁄4alobce namítá podstatné vady øízení pøed správními orgány, pro které mìl krajský soud napadené rozhodnutí 3⁄4alovaného zru1it. Taková argumentace je podøaditelná pod kasaèní dùvod dle § 103 odst. 1 písm. b) s. ø. s.
 Nejvy11í správní soud neshledal zároveò dùvody, ke kterým by musel pøihlédnout i bez návrhu (§ 109 odst. 4 èást vìty za støedníkem s. ø. s.). Ve vìci rozhodl bez naøízení jednání za podmínek vyplývajících z ustanovení § 109 odst. 2 vìty první s. ø. s.
 Posouzení vìci prospìje rekapitulace mezi úèastníky nesporných skutkových okolností. ®alobce a J. J. jsou sousedé. Jejich sousedské vztahy jsou øadu let konfliktní. J. pes obèas pronikl na pozemek 3⁄4alobce. Ve støedu 9. 2. 2011 J. J. oznámil, 3⁄4e 3⁄4alobce dne 6. 2. 2011 hodil na fasádu jeho domu psí exkrement. Dolo3⁄4il to fotografií, ze které lze zjistit, 3⁄4e na fasádì domu je skvrna.
 Naproti tomu 3⁄4alobce tvrdí, 3⁄4e na fasádu domu souseda J. exkrement nehodil a opaèné tvrzení po1kozeného a jeho pøítelkynì zpochybòuje poukazem na jejich zaujatost, vyplývající z jejich blízkého osobního vztahu. Kromì toho tvrdí, 3⁄4e by uvedený skutek ani nebyl fyzicky mo3⁄4ný.
 ®alovaný v pøestupkovém øízení provedl dùkazy výpovìdí svìdkynì I. M., pøítelkynì po1kozeného, fakturou o provedení èi1tìní fasády, fotografiemi èástí nemovitostí úèastníkù pøestupkového øízení a umazané fasády domu po1kozeného. Vyslechl také 3⁄4alobce a po1kozeného. ®alovaný neprovedl 3⁄4ádný jiný dùkaz a o vinì 3⁄4alobce spácháním pøestupku dle § 50 odst. 1 písm. a) pøestupkového zákona rozhodl na základì provedených dùkazù, kterým uvìøil. Proè neprovedl dùkazy, navr3⁄4ené 3⁄4alobcem, v rozhodnutí neuvedl.
 Uvedená skuteènost je o to významnìj1í, 3⁄4e souèasný správní øád posílil odpovìdnost úèastníka správního øízení za rozsah odvolacího pøezkumu (viz rozsudek Nejvy11ího správního soudu ze dne 13. 2. 2008, è.j. 2 As 56/2007-71). Ze skuteènosti, 3⁄4e rozsah odvolacího pøezkumu spadá do dispozice odvolatele, zatímco správní orgán nad rámec odvolacích dùvodù se mù3⁄4e vìnovat naplnìní základních zásad správního øízení jen ve vztahu k takovým skuteènostem, které jsou ze spisu zjevné, v daném pøípadì vyplývá, 3⁄4e 3⁄4alovaný omezením rozsahu odvolacího pøezkumu zasáhl do procesních práv 3⁄4alobce nepøípustným zpùsobem. Nejde o to, 3⁄4e by správní orgán byl povinen provést ka3⁄4dý dùkaz, který úèastník navrhne § 52 zákona è. 500/2004 Sb (dále správní øád ), nebo» volba a druh dokazování je zále3⁄4itost správního uvá3⁄4ení. Musí v1ak provést takové dùkazy, kterými je nepochybnì podepøena logická stavba skutkových okolností (srovnej napø. rozsudek Nejvy11ího správního soudu ze dne 3. 5. 2007, è. j. 8 As 10/2006-48) a respektováno právo ka3⁄4dého úèastníka na øádné projednání vìci.
 Krajský soud správnì dovodil, 3⁄4e ústøední otázkou øízení se stalo hodnocení dùkazù a pøiléhavì také odkázal na rozsudek Nejvy11ího


text:
správního soudu ze dne 25. 7. 2006, è. j. 6 As 47/2005-84. Z této správné úvahy v1ak nedovodil odpovídající závìr. Správní orgán sice srozumitelnì popsal dùkazní postup, av1ak nedostál ji3⁄4 svým povinnostem øádnì se vypoøádat s rozpory ve skutkových tvrzeních úèastníkù. Udìlat to ani nemohl, nebo» pro skutkové závìry mìl jen podklady získané jednostranným dokazováním, na návrh po1kozeného. Neuèinil v1e ani pro takové zji1tìní vìci, o kterém by neexistovaly dùvodné pochybnosti, a to pøesto, 3⁄4e konkrétní okolnosti tohoto pøípadu rozhodnì nevyluèovaly úèelové motivace ve vztazích 3⁄4alobce a po1kozeného. Projevy nesouhlasu 3⁄4alobce není opravdu jednoznaènì mo3⁄4né ztoto3⁄4nit s dùkazními návrhy ve smyslu § 52 správního øádu, av1ak je nepochybné, 3⁄4e 3⁄4alobce specifikoval prostøedky, kterými by skutkový stav vìci mohl být vyjasnìn tak, 3⁄4e protichùdná skutková tvrzení 3⁄4alobce mohla být pøesvìdèivì vypoøádána. Správní orgány tak mìly identifikován zpùsob dokazování, ke kterému ani návrh nepotøebovaly, který byl zpùsobilý pøispìt ke zji1tìní objektivních skuteèností a k naplnìní smyslu § 51 odst. 1 a § 52 správního øádu. Nepochybnì mohla být obrana 3⁄4alobce i tak odmítnuta, av1ak na základì logického procesu hodnocení tvrzených skuteèností, vycházejícího z objektivních skuteèností získaných nestranným dokazováním.
 Z uvedené úvahy Nejvy11ího správního soudu vyplývá, 3⁄4e krajský soud ve vztahu k øe1ené problematice opìt správnì poukázal na rozsudek Nejvy11ího správního soudu ze dne 22. 3. 2005, è. j. 4 As 56/2003-76, ze kterého v1ak opìt dovodil nesprávné závìry. V uvedené vìci 3⁄4alobkynì také namítala nedostateèné zji1tìní skutkového stavu a dále to, 3⁄4e ze zji1tìných skuteèností byly vyvozeny nesprávné závìry , a k tomu Nejvy11í správní soud uvedl, 3⁄4e rozsah a zpùsob zji1»ování dùkazù pro rozhodnutí ve správním øízení podle § 32 správního øádu urèuje správní orgán, pøièem3⁄4 není návrhy úèastníkù vázán . Dodal v1ak také, 3⁄4e správní orgán je povinen pøesnì a úplnì zjistit skuteèný stav vìci a za tím úèelem si opatøit potøebné podklady pro rozhodnutí, a to a» u3⁄4 ve prospìch nebo v neprospìch tìchto úèastníkù. Tak ov1em správní orgány v nyní posuzované vìci nepostupovaly. Provedly prakticky jednostranné dokazování, které sice logicky hodnotily, av1ak o takovém hodnocení nelze zároveò tvrdit, 3⁄4e bylo objektivní, vycházející ze v1ech relevantních skuteèností, které byly nebo mohly být v øízení zji1tìny. Dùkazní øízení rozhodnì nebylo úplné a spolehlivé, nepøispìlo k naplnìní takových zásad správního øízení, jako zásady tzv. materiální pravdy (§ 3 v modifikované podobì § 142 odst. 3 správního øádu) nebo zásady rovnosti úèastníkù (§ 7 správního øádu).
 Vý1e uvedená hlediska mimochodem zpochybòují jistotu krajského soudu, 3⁄4e respektoval limit pøezkumu správního rozhodnutí v tom smyslu, jak vyplývá z citované judikatury Nejvy11ího správního soudu. Nicménì, jak bylo shora zdùvodnìno, dùle3⁄4ité je pøedev1ím to, 3⁄4e skutková podstata, ze které 3⁄4alovaný vycházel, nemá jednoznaènou oporu ve spisech a mít ani nemù3⁄4e, jak tento soudu shora uvedl a zdùvodnil. Jedná se o takovou vadu øízení, která mohla ovlivnit zákonnost rozhodnutí 3⁄4alovaného, a krajský soud mìl tedy takové rozhodnutí zru1it. Tím je naplnìn kasaèní dùvod dle § 103 odst. 1 písm. b) s. ø. s. a proto Nejvy11í správní soud rozsudek krajského soudu ru1í.
 ®alobce kasaèní stí3⁄4ností po3⁄4adoval zru1ení


text:
rozsudku krajského soudu a vrácení vìci tomuto soudu k dal1ímu øízení. Dnem 1. 1. 2012 nabyla úèinnosti novela soudního øádu správního provedená zákonem è. 303/2011 Sb., pøiná1ející významné roz1íøení pravomoci tohoto soudu. Podle § 110 odst. 1 s. ø. s., v nyní platném znìní, dospìje-li Nejvy11í správní soud k tomu, 3⁄4e kasaèní stí3⁄4nost je dùvodná, rozsudkem zru1í rozhodnutí krajského soudu a vìc mu vrátí k dal1ímu øízení, pokud ve vìci sám nerozhodl zpùsobem podle odst. 2. Podle § 110 odst. 2 písm. a) s. ø. s. zru1í-li Nejvy11í správní soud rozhodnutí krajského (mìstského) soudu, a pokud ji3⁄4 v øízení pøed krajským soudem byly pro takový postup dùvody, souèasnì se zru1ením rozhodnutí krajského (mìstského) soudu mù3⁄4e podle povahy vìci sám rozhodnout o zru1ení rozhodnutí správního orgánu nebo vyslovení jeho nicotnosti; ustanovení § 75, § 76 a § 78 se pou3⁄4ijí pøimìøenì.
 Pravomoc Nejvy11ího správního soudu k souèasnému zru1ení rozhodnutí správního orgánu není vázána na návrh stì3⁄4ovatele, nýbr3⁄4 její vyu3⁄4ití zále3⁄4í na úvaze tohoto soudu, který zvá3⁄4í, zda je namístì pouze zru1ení rozsudku krajského soudu a vrácení vìci tomuto soudu k dal1ímu øízení, èi zda je racionální souèasné zru1ení rozhodnutí správního orgánu. V daném pøípadì je zøejmé, 3⁄4e rozhodnutí 3⁄4alovaného mìlo být krajským soudem, zejména z dùvodu zmiòovaných vad øízení, zru1eno. Ve1keré rozhodné skuteènosti pocházejí také z doby øízení pøed správními orgány, zatímco v øízení pøed krajským soudem ji3⁄4 3⁄4ádné dal1í významné skuteènosti nenastaly. Nejvy11í správní soud nepøehlédl neodvratný následek zru1ení rozhodnutí vyplývající z § 20 odst. 1 pøestupkového zákona. Smysl rozhodnutí tohoto soudu, spoèívající v úsilí o sjednocení judikatury správních soudù tím v1ak nemù3⁄4e být dotèen. S pøihlédnutím ke v1em uvedeným dùvodùm pova3⁄4uje Nejvy11í správní soud za odùvodnìné podle § 110 odst. 2 písm. a) s. ø. s. souèasnì zru1it rozsudek krajského soudu i 3⁄4alobou napadené rozhodnutí 3⁄4alovaného.
 Nejvy11í správní soud je posledním soudem, který o vìci rozhodl, a proto musí rozhodnout o náhradì nákladù celého soudního øízení. Podle § 60 odst. 1, § 120 s. ø. s. má úspì1ný 3⁄4alobce právo na náhradu dùvodnì vynalo3⁄4ených nákladù proti úèastníkovi, který ve vìci úspìch nemìl. Prvou èást nákladù øízení tvoøí zaplacené soudní poplatky ve vý1i 2.000 Kè a 5.000 Kè (3⁄4aloba a kasaèní stí3⁄4nost). ®alobce si k ochranì svých zájmù zvolil právním zástupcem advokáta, JUDr. Milana Matulu, který není plátcem DPH. Náklady na právní zastoupení tvoøí odmìna zástupce za 2 úkony (pøevzetí zastoupení, kasaèní stí3⁄4nost) právní slu3⁄4by podle § 11 odst. 1 písm. a), d) vyhlá1ky è. 177/1996 Sb., o odmìnách advokátù a náhradách advokátù za poskytování právních slu3⁄4eb (advokátní tarif), pøièem3⁄4 za jeden úkon pøíslu1í èástka 2.100 Kè [§ 7, § 9 odst. 3 písm. f) advokátního tarifu] a náhrada hotových výdajù èiní podle § 13 odst. 3 advokátního tarifu 300 Kè za jeden úkon. Celkem tak náklady øízení tvoøí èástka 11.800 Kè. Ze spisu je zøejmé, 3⁄4e advokát vykonal v1echny zmínìné úkony v souvislosti s obhajobou zájmù stì3⁄4ovatele.


text:
5 Tdo 277/2019
 Spisová značka: 5 Tdo 277/2019
 ECLI: ECLI:CZ:NS:2019:5.TDO.277.2019.1
 5 Tdo 277/2019-1542
 Nejvyšší soud rozhodl v neveřejném zasedání konaném dne 27. března 2019 o dovolání, které podal obviněný L. K., narozený XY v XY, bytem XY, proti usnesení Městského soudu v Praze ze dne 14. 11. 2018, sp. zn. 6 To 401/2018, jenž rozhodoval jako soud odvolací v trestní věci vedené u Obvodního soudu pro Prahu 6 pod sp. zn. 16 T 90/2016, takto:
 Podle § 265i odst. 1 písm. b) tr. řádu se dovolání obviněného L. K. odmítá.
 1. Rozsudkem Obvodního soudu pro Prahu 6 ze dne 20. 8. 2018, sp. zn. 16 T 90/2016, byl obviněný L. K. uznán vinným pod body 1) a 2) jednak přečinem sexuálního nátlaku podle § 186 odst. 2, odst. 3 písm. a) zákona č. 40/2009 Sb., trestního zákoníku, ve znění pozdějších předpisů (dále ve zkratce jen „tr. zákoník“), jednak přečinem ohrožení výchovy dítěte podle § 201 odst. 1 písm. a) tr. zákoníku; pod bodem 3) jednak zločinem znásilnění podle § 185 odst. 1 alinea 2., odst. 2 písm. b) tr. zákoníku, jednak přečinem ohrožení výchovy dítěte podle § 201 odst. 1 písm. a) tr. zákoníku; pod bodem 4) jednak přečinem sexuálního nátlaku podle § 186 odst. 2, odst. 3 písm. a) tr. zákoníku, jednak přečinem ohrožení výchovy dítěte podle § 201 odst. 1 písm. a) tr. zákoníku; pod body 5) a 6) přečinem sexuálního nátlaku podle § 186 odst. 2, odst. 3 písm. a) tr. zákoníku; pod bodem 7) jednak přečinem sexuálního nátlaku podle § 186 odst. 2, odst. 3 písm. a) tr. zákoníku, jednak přečinem ohrožení výchovy dítěte podle § 201 odst. 1 písm. a) tr. zákoníku; pod body 8) až 16) jednak přečinem sexuálního nátlaku podle § 186 odst. 2, odst. 3 písm. a) tr. zákoníku, jednak přečinem ohrožení výchovy dítěte podle § 201 odst. 1 písm. a), odst. 3 písm. b) tr. zákoníku. Za tyto trestné činy mu byl podle § 185 odst. 2 tr. zákoníku za užití § 43 odst. 1 tr. zákoníku uložen úhrnný trest odnětí svobody v trvání 3 let, pro jehož výkon byl podle § 56 odst. 2 písm. a) tr. zákoníku zařazen do věznice s ostrahou. Podle § 73 odst. 1, odst. 3 tr. zákoníku mu byl uložen trest zákazu činnosti spočívající ve výkonu zaměstnání, povolání nebo funkce nebo činností spojených s výchovou dětí a mládeže do osmnácti let věku na dobu pěti let. Podle § 229 odst. 1 tr. řádu byli poškození AAAAA (pseudonym) a BBBBB (pseudonym) se svými nároky na náhradu škody odkázáni na řízení ve věcech občanskoprávních.
 2. Uvedené trestné činnosti se obviněný podle rozsudku soudu prvního stupně dopustil (zjednodušeně uvedeno) v období let 2010 až 2016 tím, že jako ředitel Střední školy elektrotechniky a strojírenství, XY, zneužil svého postavení ředitele a učitele školy (příp. vedoucího dětského oddílu) a z něj vyplývající autority, vlivu, důvěry, respektu a závislosti vyplývající ze vzájemného poměru ředitel a učitel školy (případně oddílový vedoucí) na straně jedné a žák školy (případně člen oddílu) na straně


text:
druhé, přičemž věděl, že poškození byli mladší osmnácti let, a to tím, že celkem 10 poškozených v celkem 16 podrobně popsaných případech přiměl k sexuálním aktivitám spočívajícím zejména v osahávání, obnažování, masturbaci a jiném chování srovnatelném s pohlavním stykem a s pohlavním sebeukájením, resp. zneužil k pohlavnímu styku bezbrannosti jiného. Využíval přitom různé situace vyplývající ze svého postavení, činil tak zejména při pobytu na chatě v XY pod záminkou zdravotních prohlídek, šetření vodou při společném sprchování a vzájemném mytí těla, zdravotních masáží těla, spaní bez oblečení ve společné místnosti apod. Obviněný ve většině případů s ohledem na své vysokoškolské vzdělání a dlouholetou praxi pedagoga si musel být též vědom, že tímto jednáním může do budoucna negativně ovlivnit vývoj poškozených, kteří by si v důsledku tohoto jednání mohli osvojit nežádoucí návyky, které by mohly ohrozit jejich budoucí partnerské a rodinné vztahy, případně by mohly vést k sexuální nevázanosti nebo k promiskuitnímu způsobu života.
 3. Proti rozsudku soudu prvního stupně podal obviněný odvolání, o němž rozhodl Městský soud v Praze usnesením ze dne 14. 11. 2018 pod sp. zn. 6 To 401/2018 tak, že je podle § 256 tr. řádu zamítl.
 4. Obviněný podal proti citovanému usnesení Městského soudu v Praze prostřednictvím své obhájkyně dovolání z důvodu uvedeného v § 265b odst. 1 písm. l) tr. řádu, neboť měl za to, že odvolání bylo zamítnuto, přestože v řízení mu předcházejícím byl dán důvod dovolání uvedený v § 265b odst. 1 písm. g) tr. řádu. Dovolatel se domníval, že rozhodnutí soudů obou stupňů spočívá na nesprávném právním posouzení skutku nebo na jiném nesprávném hmotněprávním posouzení.
 5. Obviněný ve svém jinak poměrně rozsáhlém dovolání doplněném o přílohy v podobě dalších listin (rozhodnutí a protokolu o hlavním líčení v jiné trestní věci) především zrekapituloval odsuzující rozsudek soudu prvního stupně a dosavadní průběh trestního řízení. V samotných dovolacích námitkách proti usnesení soudu druhého stupně soustředil svou pozornost na skutková zjištění soudu prvního stupně, která jsou podle něj nesprávná.
 6. Obviněný si byl vědom, že v dovolacím řízení je možno přezkoumat napadené rozhodnutí jen z taxativně vymezených dovolacích důvodů. Byl však přesvědčen, že v jeho případě došlo ze strany soudů ke zjištění skutkového stavu, který je v extrémním rozporu s provedenými důkazy. Dovolatel se proto domníval, že jsou důvody pro zásah Nejvyššího soudu do skutkových zjištění soudů nižších stupňů.
 7. Obviněný namítal, že soudy nižších stupňů hodnotily důkazy nesprávně, nevycházely z jejich obsahu, deformovaly je a současně tak vybočily z mezí volného hodnocení důkazů podle § 2 odst. 6 tr. řádu, neodstranily rozpory mezi jednotlivými provedenými důkazy, které ani nevysvětlily. Obviněný k tomu odkázal na svou obhajobu před soudy nižších stupňů, zejména na svou závěrečnou řeč a na své odvolání. Z uvedených důvodů měl za to, že je potřeba rozhodnutí soudů nižších stupňů zrušit.
 8. Obviněný od počátku popíral jakoukoliv trestnou činnost, omluvné dopisy, které zaslal poškozeným z vazby, nelze považovat za jeho doznání. Ke skutkům, jak jsou popsány ve výroku rozsudku, se nikdy nedoznal a z provedených důkazů jasně vyplývá, že se jich dopustit ani nemohl.


text:
Byl proto přesvědčen, že nenaplnil obligatorní ani fakultativní znaky skutkových podstat trestných činů, které jsou mu kladeny za vinu, a to jak po stránce objektivní, tak i subjektivní.
 9. Celá kauza je podle obviněného vykonstruovaná na základě prvotního oznámení poškozeného AAAAA a jeho matky. Poukázal také na kauzu učitele J. M., který byl na základě trestního oznámení poškozeného AAAAA obviněn ze stejného důvodu jako dovolatel, avšak v řízení před soudem byl obžaloby zproštěn. Dovolatel upozornil na vypracovaný znalecký posudek z oboru zdravotnictví, odvětví psychiatrie a psychologie, zpracovaný znalci MUDr. Alenou Gayovou a PhDr. Štěpánem Vymětalem, na poškozeného AAAAA a na následný výslech obou znalců v trestním řízení vedeném proti J. M. Znalci vypozorovali u poškozeného AAAAA sklon ke lhaní ve větším rozsahu, než je běžné, nedospěli k závěru, že by se u poškozeného vyvinula posttraumatická stresová porucha, což je v přímém rozporu se závěry svědkyně P. H. Obviněný dále upozornil na výchovné problémy rodičů s poškozeným AAAAA. „Facebooková“ komunikace mezi ním a poškozeným AAAAA podle něj jednoznačně vyvrací tvrzení a obvinění ze strany tohoto poškozeného. Podotkl, že svědkyně P. H. ani N. Ch. nedokázaly specifikovat, které prožité události se mělo údajné trauma poškozeného AAAAA týkat, zda k domnělému jednání učitele J. M. či dovolatele. V řízení se vyskytly rozpory ve výpovědích svědků, přičemž soudy rezignovaly na jejich odstranění, a to i přesto, že dovolatel trval na osobním výslechu svědků AAAAA a BBBBB.
 10. Obviněný dále uvedl, že svědek CCCCC (pseudonym) byl rovněž na pobytu v XY, obviněný jej také při nemoci vyšetřoval, avšak tento svědek vyvrátil, že by jej kontroloval pohmatem v oblasti přirození, rovněž nikdy svědek neviděl, že by se obviněný choval nevhodně. Tato výpověď je podle dovolatele v přímém rozporu se skutkovými zjištěními uvedenými pod body 13), 14) a 15). Obviněný namítal také rozpor ve výpovědích svědků DDDDD (pseudonym) a EEEEE (pseudonym) [k bodům 1) a 3)]. Bylo by nemyslitelné, aby si nikdo z účastníků pobytu v XY nevšiml popisovaného jednání. Ve sprchách bylo vše slyšet, v pokoji spaly další osoby, které by se zcela jistě vzbudily. Rovněž svědek FFFFF (pseudonym) uvedl, že v pokojích bylo vše slyšet, dokonce i otáčení na posteli a nikdy si ničeho nevšiml. Skutek pod bodem 14) je podle obviněného jednoznačně vyvrácen výpovědí svědka T. Ž., který odvážel poškozeného BBBBB z vánočního pobytu v XY v roce 2015 do XY a jemuž poškozený vyprávěl, jak se mu na pobytu líbilo. Sprchování ve více osobách bylo logicky vysvětleno z důvodu šetření teplou vodou. Dovolatel měl za to, že výpověď svědka T. Ž. jednoznačně vyvrací skutky pod body 8), 10), 11), 14) a 15). Skutek pod bodem 2) je podle obviněného vyvracen výpovědí svědka GGGGG (pseudonym), který byl ve stejnou dobu na pokoji s poškozeným HHHHH (pseudonym), a vyloučil, že by poškozený odešel v noci z pokoje. Výpověď svědka J. V. je podle obviněného v rozporu se zjištěným skutkovým dějem uvedeným pod bodem 4). Dovolatel rovněž rozporoval skutek popsaný pod bodem 5), který je podle jeho názoru v rozporu s výpověďmi svědků IIIII (pseudonym), JJJJJ


text:
(pseudonym), KKKKK (pseudonym) a stejně tak samotného poškozeného LLLLL (pseudonym). Upozornil, že co se týče skutků pod body 4), 6) a 12), tak se soudy nijak nevypořádaly se změnami ve výpovědi poškozeného MMMMM (pseudonym) a rovněž nevysvětlily rozpory mezi jeho výpovědí a výpovědí svědků JJJJJ, J. V. a IIIII. U skutku pod bodem 7) byla výpověď poškozeného NNNNN (pseudonym) v rozporu s výpovědí svědka OOOOO (pseudonym), který se stejného pobytu také zúčastnil. Tento rozpor rovněž nebyl soudy vysvětlen. Skutek pod bodem 9) nelze dovodit ani z výpovědi samotného poškozeného PPPPP (pseudonym). Totéž platí i o útoku uvedeném pod bodem 16), kdy poškozený QQQQQ (pseudonym) nepotvrdil tam uvedený skutkový děj. K událostem na jachtě upozornil na výpověď účastníka tohoto výletu svědka RRRRR (pseudonym).
 11. Výpovědi svědků B. Č., L. H. a SSSSS (pseudonym) jsou v přímém rozporu se znaleckým posudkem na osobu dovolatele vypracovaným prof. PhDr. Petrem Weissem, Ph.D., a s výpověďmi svědků M. K., J. D., a zejména P. M. a TTTTT (pseudonym). Tyto rozpory ve výpovědích soudy neodstranily. Návrhy na doplnění ze strany obhajoby soud jako nadbytečné zamítl. Poukázal rovněž na rozpory ve výpovědích svědkyně M. K., které nebyly rovněž odstraněny.
 12. Vytkl soudu prvního stupně, že své rozhodnutí náležitě neodůvodnil ve smyslu § 125 odst. 1 tr. řádu, z něhož citoval. Soud prvního stupně se podle obviněného náležitě nevypořádal s obligatorními znaky skutkové podstaty trestných činů, jež mu byly kladeny za vinu, zejména pak se subjektivní stránkou. Rovněž odůvodnění trestu vzhledem k jeho výměře je zcela nedostačující. Nepřezkoumatelné je pak celé odůvodnění odsuzujícího rozsudku. Trest považoval obviněný za neadekvátní a nepřiměřeně přísný. To pak znovu zopakoval, avšak konkrétně neuváděl, v čem by ona nesprávnost měla spočívat.
 13. Obviněný soudům nižších stupňů též vytknul, že nebylo provedeno dokazování v dostatečném rozsahu, především že nebylo vyhověno jeho návrhům na doplnění dokazování.
 14. Obviněný proto z důvodu existence extrémního nesouladu mezi skutkovými zjištěními a provedenými důkazy navrhl, aby Nejvyšší soud zrušil napadené usnesení soudu druhého stupně a aby mu věc vrátil k novému projednání a rozhodnutí. Současně dovolatel navrhl, aby předseda senátu Nejvyššího soudu odložil výkon napadeného usnesení podle § 265o odst. 1 tr. řádu. K dovolání obviněný přiložil rozhodnutí týkající se trestní věci později zproštěného obviněného J. M., rozsudek Obvodního soudu pro Prahu 5 ze dne 25. 11. 2016, sp. zn. 3 T 76/2016, usnesení Obvodního soudu pro Prahu 5 ze dne 25. 11. 2016, sp. zn. 3 T 76/2016 a protokol o hlavním líčení ze dne 26. 10. 2016 vedeném u Obvodního soudu pro Prahu 5 pod sp. zn. 3 T 76/2016.
 15. K dovolání obviněného se vyjádřila státní zástupkyně Nejvyššího státního zastupitelství tak, že námitky obviněného podle ní neodpovídají uplatněnému ani žádnému jinému dovolacímu důvodu.
 16. Podotkla, že obviněný v dovolání použil stejnou argumentaci známou z jeho dosavadní obhajoby, především z odvolání. Trestná činnost obviněného je prokazována především výpověďmi poškozených chlapců. Souhlasila s názory odvolacího soudu, že je nemyslitelné, aby si poškození dohodli proti obviněnému tak sofistikovaný komplot. Jednalo se o větší počet poškozených, kteří vypovídali o událostech


text:
probíhajících v řádu let. Rovněž by podle ní nedávalo smysl, proč by obviněný poškozeným psal omluvné dopisy, kdyby se popisované události nestaly.
 17. Státní zástupkyně zdůraznila, že přezkumné řízení ve druhém stupni proběhlo řádně a lze na správné a logické závěry soudu odvolacího odkázat. Za této situace pak podle ní nemůže v rámci dovolacího řízení Nejvyšší soud přezkoumávat dovolatelova tvrzení, která napadají soudem zjištěný skutkový stav, resp. hodnocení provedených důkazů. Dovolatel se svými námitkami domáhal odlišného způsobu hodnocení důkazů a z něj dovození odchylného skutkového stavu. Takto pojaté výhrady, které nesměřují proti právnímu posouzení věci v rámci uplatněného dovolacího důvodu podle § 265b odst. 1 písm. g) tr. řádu, však nelze úspěšně v dovolacím řízení uplatnit, neboť nevyhovují žádnému ze zákonných dovolacích důvodů. Rovněž státní zástupkyně v předcházejícím řízení neshledala vadu, kterou by bylo možno a nutno cestou dovolání napravit.
 18. Proto státní zástupkyně navrhla, aby Nejvyšší soud podané dovolání odmítl podle § 265i odst. 1 písm. b) tr. řádu jako podané z jiného důvodu, než je uveden v § 265b tr. řádu. Současně vyslovila souhlas, aby Nejvyšší soud rozhodl v neveřejném zasedání i v případě jiného než navrhovaného rozhodnutí.
 19. Vyjádření státní zástupkyně bylo zasláno k případné replice obviněnému, který tohoto práva nevyužil.
 20. Nejvyšší soud nejprve zjistil, že jsou splněny všechny formální podmínky pro konání dovolacího řízení a zabýval se otázkou povahy a opodstatněnosti uplatněných námitek ve vztahu k označeným dovolacím důvodům.
 21. Dovolání je svou povahou mimořádným opravným prostředkem, který na rozdíl od odvolání není možné podat z jakéhokoli důvodu, ale jen z některého z taxativně vymezených důvodů v § 265b odst. l písm. a) až l) tr. řádu, resp. v § 265b odst. 2 tr. řádu. Podání dovolání z jiného důvodu je vyloučeno. Přitom nestačí, aby zákonný dovolací důvod byl jen formálně deklarován, ale je třeba, aby námitky dovolatele takovému důvodu také svým obsahem odpovídaly. Obviněný uplatnil dovolací důvod uvedený v § 265b odst. 1 písm. l) tr. řádu v jeho druhé alternativě. Domáhal se přezkumu rozhodnutí soudu odvolacího, který svým usnesením rozhodl o zamítnutí řádného opravného prostředku, odvolání, proti odsuzujícímu rozsudku soudu prvního stupně, tj. proti rozsudku uvedenému v § 265a odst. 2 písm. a) tr. řádu, přestože byl podle dovolatele v řízení mu předcházejícím dán důvod dovolání uvedený v § 265b odst. 1 písm. g) tr. řádu.
 22. Obecně lze konstatovat, že dovolání z důvodu uvedeného v § 265b odst. 1 písm. g) tr. řádu je možno podat, jestliže rozhodnutí spočívá na nesprávném právním posouzení skutku nebo na jiném nesprávném hmotněprávním posouzení. Jde tedy o nesprávný výklad a použití norem trestního práva hmotného, případně na něj navazujících hmotněprávních norem jiných právních odvětví. Podstatou je vadné uplatnění příslušných ustanovení hmotného práva na skutkový stav zjištěný soudem prvního a druhého stupně. Dovolací důvod podle § 265b odst. 1 písm. g) tr. řádu je dán zejména tehdy, jestliže skutek, pro který byl obviněný stíhán a odsouzen, vykazuje znaky jiného trestného činu, než jaký v něm spatřovaly soudy nižších stupňů, anebo nenaplňuje znaky žádného trestného činu. Nesprávné právní


text:
posouzení skutku může spočívat i v tom, že rozhodná skutková zjištění sice potvrzují spáchání určitého trestného činu, ale soudy nižších stupňů přesto dospěly k závěru, že nejde o trestný čin, ačkoli byly naplněny všechny jeho zákonné znaky. Tento dovolací důvod ovšem nespočívá v případném procesním pochybení soudů nižších stupňů ani v tom, že se dovolatel sice domáhá použití norem hmotného práva, ale na takový skutek, k němuž dospěl vlastní interpretací provedených důkazů, které soudy prvního a druhého stupně vyhodnotily odlišně od názoru dovolatele. Dovolání s poukazem na citovaný důvod tudíž nemůže být založeno na námitkách proti tomu, jak soudy hodnotily důkazy, jaká skutková zjištění z nich vyvodily, jak postupovaly při provádění důkazů, v jakém rozsahu provedly dokazování apod. Dovolání je koncipováno jako mimořádný opravný prostředek a je tudíž určeno k nápravě pouze závažných právních vad pravomocných rozhodnutí.
 23. Nejprve je třeba uvést, že uplatněné námitky dovolatele byly prakticky výhradně procesního charakteru a jako takové s ohledem na hmotněprávní povahu dovolacího důvodu uvedeného v § 265b odst. 1 písm. g) tr. řádu mu vůbec neodpovídají. Svými námitkami totiž obviněný zpochybňoval především správnost skutkového stavu zjištěného soudy nižších stupňů a předkládal svou verzi skutkového děje, aniž by vytkl vadu hmotněprávního posouzení ve shora vymezeném smyslu, pokud namítal, že žádný z trestných činů nespáchal, vztahoval své námitky k dokazování, případně šlo o námitky zcela nekonkrétní a neuchopitelné, bez jednoznačného vztahu ke konkrétnímu trestnému činu, který mu byl kladen za vinu, resp. jeho konkrétnímu znaku (obviněný vůbec neuvedl, který znak kterého trestného činu podle něj neměl být naplněn a proč). Obviněný vytýkal rozhodnutím soudů nižších stupňů nesprávně zjištěný skutkový stav, který podle něj byl v tzv. extrémním nesouladu s provedenými důkazy, neboť podle něj soudy nižších stupňů nesprávně vyhodnotily provedené důkazy, resp. nevysvětlily a neodstranily rozpory mezi jednotlivými důkazy. Soustředil se přitom zejména na obsáhlé vylíčení důvodů, které měly zpochybnit a vyvrátit věrohodnost jednotlivých svědků a pravdivost jejich usvědčujících výpovědí. V dovolání vlastně projevoval pouze nesouhlas se zjištěným skutkovým stavem, který popíral, celou kauzu považoval za uměle vytvořenou matkou jednoho z poškozených, ač poškozených bylo výrazně více a výrok rozsudku vycházel z celé řady svědeckých výpovědí.
 24. Obviněný především ve svém dovolání při uplatnění svých námitek vycházel ze zcela jiného než soudy nižších stupňů zjištěného skutkového stavu. Činil tak na podkladě odlišného hodnocení provedených důkazů, které hodnotil izolovaně a nikoliv ve vzájemných souvislostech, jak to učinily soudy nižších stupňů. Navíc shodnými námitkami se řádně vypořádal především soud prvního stupně, ale také odvolací soud, neboť takové námitky byly též obsahem podaného odvolání. Nejvyšší soud zpravidla odmítne jako zjevně neopodstatněné takové dovolání, v němž obviněný pouze opakuje tytéž námitky, jimiž se snažil zvrátit již rozhodnutí soudu prvního stupně, pokud se jimi odvolací soud zabýval (v tomto případě srov. zejména bod 4. na str. 8 – 9 usnesení odvolacího soudu) a vypořádal se s nimi náležitým a dostatečným způsobem (viz usnesení Nejvyššího soudu ze dne 29. 5. 2002, sp. zn. 5 Tdo 86/2002, uveřejněné pod č. T 408. ve svazku 17 Souboru rozhodnutí Nejvyššího soudu, který vydávalo


text:
Nakladatelství C. H. Beck, Praha 2002).
 25. Nejvyšší soud k tomu připomíná, že dovolání nenahrazuje řádné opravné prostředky a jeho podání není přípustné ve stejném rozsahu, jaký je charakteristický pro řádné opravné prostředky. Z tohoto hlediska je nutné posuzovat i naplnění dovolacího důvodu podle § 265b odst. 1 písm. g) tr. řádu, na jehož podkladě nelze zvažovat samotnou správnost a úplnost skutkových zjištění, na nichž je napadené rozhodnutí založeno, ani prověřovat úplnost provedeného dokazování a správnost hodnocení jednotlivých důkazů, jak se toho obviněný domáhal. Uvedený výklad zaujal Nejvyšší soud např. ve svém usnesení ze dne 7. 8. 2002, sp. zn. 5 Tdo 482/2002 (publikovaném pod č. T 420. ve svazku 17 Souboru rozhodnutí Nejvyššího soudu, který vydávalo Nakladatelství C. H. Beck, Praha 2002).
 26. V tomto směru je třeba připomenout, že dokazování je doménou především soudu prvního stupně s možnou korekcí v řízení před soudem druhého stupně jako soudem odvolacím, nikoli však v řízení o dovolání. Dokazování je ovládáno zásadami jeho se týkajícími, a to zásadou vyhledávací, bezprostřednosti a ústnosti, volného hodnocení důkazů a presumpcí neviny. Hodnotit důkazy tak může jen ten soud, který je také v souladu s principem bezprostřednosti a ústnosti provedl, protože jen díky tomu může konkrétní důkazní prostředek vyhodnotit a získat z něj relevantní poznatky. Zásada bezprostřednosti ve spojitosti se zásadou ústnosti zde hraje významnou roli, soud je přímo ovlivněn nejen samotným obsahem důkazního prostředku, ale i jeho nositelem (pramenem důkazu). Jen takový způsob dokazování může hodnotícímu orgánu poskytnout jasný obraz o dokazované skutečnosti a vynést rozhodnutí pod bezprostředním dojmem z provedených důkazů. I odborná literatura (např. Jelínek, J. a kol. Trestní právo procesní. 5. vydání. Praha: Leges, 2018, str. 170 a násl.) uznává, že nejlepší cestou pro správné rozhodnutí je zhodnocení skutkových okolností na podkladě bezprostředního dojmu z přímého vnímání v osobním kontaktu.
 27. Nejvyšší soud nezjistil ani takové porušení základních práv obviněného, a to ani práva na spravedlivý proces ani práva na obhajobu, které by mělo vést ke kasačnímu zásahu Nejvyššího soudu na základě předložených námitek obviněným. Nejvyšší soud přitom interpretoval a aplikoval uvedené podmínky připuštění dovolání tak, aby dodržel maximy práva na spravedlivý proces vymezené Úmluvou o ochraně lidských práv a základních svobod, Listinou základních práv a svobod, a v neposlední řadě též judikaturou Ústavního soudu [srov. zejména stanovisko pléna Ústavního soudu ze dne 4. března 2014, sp. zn. Pl. ÚS-st. 38/14, vyhlášené jako sdělení Ústavního soudu pod č. 40/2014 Sb., uveřejněné pod st. č. 38/14 ve svazku č. 72 na str. 599 Sbírky nálezů a usnesení Ústavního soudu (dále jen Sb. n. a u.)]. Právě z těchto uvedených hledisek se tedy Nejvyšší soud zabýval naplněním dovolacího důvodu podle § 265b odst. 1 písm. g) tr. řádu, resp. § 265b odst. 1 písm. l) tr. řádu a některými skutkovými otázkami a hodnocením důkazů soudy nižších stupňů ve vztahu k právnímu posouzení jednání obviněného. V této souvislosti považuje Nejvyšší soud za nutné zdůraznit, že i Ústavní soud výslovně ve svém stanovisku konstatoval, že jeho názor, „... podle kterého nelze nesprávné skutkové zjištění striktně oddělovat