text:
zklamán.
 Jediným hmatatelným výsledkem Kverulantových předchozích podání je osázení autobazaru několika stromy. Konkrétně přibylo 12 javorů, 2 sakury, 1 platan a 4 břízy. Plocha zeleně se ovšem vůbec nezvětšila. Zdá se, že pan starosta ani tentokrát nevyužil možnosti dokázat, že slogan „Nejsme jako politici, makáme“ byl míněn vážně. Spíše to vypadá, že pan starosta Milan Wenzl jen vyměnil dres ODS za dres ANO. Naznačuje to nejen chování starosty v této kauze, ale i to, že pan Wenzl uzavřel s developerem EKOSPOL smlouvu, kde se píše, že pokud jeho radnice developerovi opatří všechna stavební povolení pro jeho projekt, dostane za to dva a půl milionu korun. Obdobnou smlouvu, ale na jiný projekt uzavřel s EKOSPOLEM i jeho předchůdce a dřívější kolega z ODS, Pavel Klega. Kverulant.org to považuje za korupční jednání a na oba podal trestní oznámení. Podrobnosti lze naleznout v kauze KORUPCE NA RADNICI PRAHY 15.
 Praha 15 má ve fixlování ve stavebním řízení slušnou tradici. Dnes již bývalý tajemník úřadu Vladimír Doležal byl v létě roku 2010 pravomocně odsouzen za korupci. V listopadu 2004 žádal pan Doležal úplatek 800 000 korun za to, že zařídí prodloužení nájemní smlouvy pro autobazar. V září 2017 odhalil Kverulant, že Praha 15 nemá problém ani s povolení domu na orné půdě. Stačí, když stavebník deklaruje, že staví jen „sklad zahradní techniky“. Velmi pomůže, když stavebníkem je náš starý známý prominentní klient Prahy 15, Aleš Peříš.
 Nikoho asi nepřekvapí, že Kverulant se protekcí bývalého starostenského synka nechce smířit a podal podmět prošetření postup stavebného úřadu Prahy 15 prošetřil a k zahájení řízení o odstranění stavby. Nyní zpět k autobazaru. To, že pan Petříš nemá „papíry v pořádku“ a s největší pravděpodobností jde o černou stavbu, mu nikterak nebránilo, aby autobazar pronajal Peugeotu. Ačkoliv to tak na první pohled nevypadá, Kverulant v této kauze nezaznamenává jen prohry. Starostenský synek totiž nikdy svůj autobazar nezprovoznil. Parkování peugeotů obyvatele Pražské ulice příliš neobtěžuje a vysázení několika stromů lze považovat za úspěch. Provoz autobazaru s vlaječkami, vtíravou hudbou a hlavně stovkami přijíždějících a odjíždějících zákazníků by vadil mnohem více. Dílem za to může publicita, které se této kauze dostalo, dílem Kverulantem vedený letitý soudní spor, který bránil postavený autobazar pronajmout. Navíc má Kverulant stále šanci vyhrát a dosáhnout odstranění stavby autobazaru.
 Anketa: Je stavební řízení férové
 142 (50 %)
 Celkem hlasů: 284
 Kverulant se touto kauzou zabývá již od svého vzniku v roce 2009. Prosíme, oceňte Kverulantovu vytrvalost. Věnujte mu každý měsíc 30 korun. Vaše koruna denně pomůže měnit věci k lepšímu. Podpořit Kverulanta můžete i jednorázovým darem. Podpořte Kverulanta, čeká ho ještě mnoho práce a mnoho výdajů. Kverulanta můžete podpořit i nakupováním na svých oblíbených e-shopech. Je to jednoduché, zabere vám to jen několik vteřin. A co je nejdůležitější, při nákupu nezaplatíte nic navíc.


text:
Listina o koncesi pro místní dráhu z Litovle do Senice – Wikizdroje
 Listina o koncesi pro místní dráhu z Litovle do Senice
 Titulek: Listina o koncesi pro místní dráhu z Litovle do Senice
 Původní znění: Listina o koncessi ze dne 31. prosince 1913 pro místní dráhu z Litovle do Senice s odbočkou ke kamenným lomům v Mlači
 Zdroj: Zákonník říšský pro království a země v říšské radě zastoupené: [1] [2] [3] [4] [5]
 Účinnost od: 31. prosince 1913
 ze dne 31. prosince 1913
 pro místní dráhu z Litovle do Senice s odbočkou ke kamenným lomům v Mlači
 Na základě Nejvyššího zmocnění uděluji v dohodě s účastnými ministeriemi za podmínek a modalit dále uvedených purkmistrovi Kašparu Gallasovi ve spolku s majitelem domů a realit Janem Staroštíkem v Cholině žádanou koncessi ke stavbě a provozování místní dráhy o rozchodu obyčejném ze stanice Litovle c. k. státních drah přes Haňovice a Cholinu k stanici Senici c. k. státních drah a odbočky ke kamenným lomům v Mlači podle ustanovení zákona o povolování železnic ze dne 14. září 1854, Z. Ř. č. 238, jakož i zákona ze dne 8. srpna 1910, Z. Ř. č. 149:
 Pro železnici, o níž jedná tato koncessní listina, požívají koncessionáři výhod v článcích VI až XII zákona ze dne 8. srpna 1910, Z. Ř. č. 149, vytčených.
 Koncessionáři jsou povinni, povolenou železnici nejdéle do roka počítajíc ode dneška vystavěti, vystavěnou pak dráhu veřejné vozbě odevzdati a po celou dobu koncesse pravidelnou vozbu po ní provozovati.
 Za dodržení stavební lhůty tuto dotčené jakož i za vystavění a vystrojení dráhy podle koncesse koncessionáři jsou povinni k žádosti c. k. státní zprávy dáti jistotu, složíce přiměřenou kauci v papírech cenných, k ukládání sirotčích peněz způsobilých.
 Kauce tato může prohlášena býti za propadlou, nedostojí-li se uvedenému závazku.
 K vystavění povolené železnice propůjčuje se koncessionářům právo expropirační podle ustanovení příslušných předpisů zákonných.
 Totéž právo bude koncessionářům propůjčeno také při vlečných drahách od nich snad vystavěných, když c. k. státní správa uzná, že zřízení jich jest veřejnosti prospěšné.
 Koncessionáři chovati se mají při stavbě a provozování povolené dráhy podle obsahu této koncesse a podle podmínek koncessních, které určí c. k. ministerium železniční, jakož i podle příslušných zákonův a nařízení, zejména podle zákona o povolování železnic, daného dne 14. září 1854, Z. Ř. č. 238, a provozovacího řádu železničního, daného dne 16. listopadu 1851, Z. Ř. č. 1 z r. 1852, pak podle zákonův a nařízení, jež příště snad budou vydány. Co se týče provozování vozby, bude se moci od opatření bezpečnostních a předpisů vozebních, předepsaných v provozovacím řádě železničním a v příslušných dodatečných nařízeních, upustiti dotud, pokud c. k. ministerium železniční shledá, že se to může, hledíc ke zvláštním dopravním a vozebním poměrům, zejména ke zmírněné jízdné rychlosti povoliti, a budou pak v této příčině platnost míti zvláštní předpisy provozovací, které vydá c. k. ministerium železniční.
 Vojsko budiž dopravováno za levnější ceny. Co se týče platnosti vojenského tarifu pro dopravu osob a věcí, budou v této příčině jakož i v příčině výhod vojáků cestujících platiti ustanovení

type: other


text:
na rakouských státních drahách toho kterého času zavedená.
 Tato ustanovení vztahují se také k zeměbraně a domobraně obojí polovice říše, k zemským střelcům Tyrolským a k četnictvu, a to nejen když konají cesty na účet eráru, ale i ve službě na svůj účet ke cvičením ve zbrani a ke shromážděním kontrolním.
 Koncessionáři zavazují se, že přistoupí k úmluvě, učiněné od společností rakouských železnic o zjednání a pohotově chování věcí výpravných k transportům vojenským a o pomoc vespolnou zapůjčováním personálu a vozidel při větších dopravách vojenských, též ku předpisům pro železnice za války svou dobou platným, jakož i k dodatečné úmluvě o dopravě nemocných a raněných, k dopravě ležmo dodaných na účet eráru vojenského, kterážto úmluva vešla ve skutek dne 1. června 1871.
 Předpis svou dobou platný pro vojenské dopravy po železnicích, pak předpisy svou dobou platné pro železnice za války nabudou závaznosti pro koncessionáře dnem zahájení vozby po povolené dráze. Předpisy vytčeného druhu, které teprve po tomto čase budou vydány a Zákonníkem říšským nebudou vyhlášeny, nabudou moci pro koncessionáře, jakmile by jim úředně byly oznámeny.
 Těmito závazky jsou koncessionáři vázáni jen potud, pokud mohou se vyplniti podle podružné povahy železniční trati a podle polehčení povoleného proto v příčině založení, vystrojení a zřízení provozovacího.
 Koncessionáři jsou povinni zřetel míti k vysloužilým poddůstojníkům c. a k. vojska, c. a k. válečného loďstva i c. k. zeměbrany při obsazování míst služebních podle zákona, daného dne 19. dubna 1872, Z. Ř. č. 60.
 Pro dopravu civilních strážných sborů (stráže bezpečnostní, finanční a pod.) mají míti obdobnou platnost snížené sazby při dopravě vojska platné.
 Kromě že by c. k. státní správa výslovně svolila, koncessionáři nejsou oprávněni, provozování železnice přenechati osobám jiným.
 C. k. státní správa má právo, kdykoli převzíti provozování povolené dráhy a ji potom po zbývající dobu koncesse provozovati na účet koncessionářů.
 V tomto případu buďte c. k. státní správě od koncessionářů nahrazeny náklady tímto provozováním skutečně vzniklé.
 Ostatně podmínky tohoto provozování buďte upraveny provozovací smlouvou, která s koncessionáři bude učiněna.
 Koncessionáři jsou zavázáni, postarati se o invalidní a starobní zaopatření svých zřízencův a o zaopatření jich příslušníkův a k tomuto účelu přistoupiti k pensijnímu ústavu svazu rakouských drah místních, leč by pro povolený železniční podnik byla zřízena zvláštní pensijní pokladna alespoň se stejnými výhodami pro členy, vztažmo alespoň se stejnými závazky pro koncessionáře, jako jsou u řečeného pensijního ústavu.
 Toto zaopatření buď provedeno tím způsobem, že koncessionáři nebo podnik na jejich místo nastupující mají přihlásiti u pensijního ústavu svazu rakouských drah místních, vztažmo u své vlastní pokladny definitivní zřízence tím dnem, kterým byli definitivně ustanoveni, z ostatních zřízenců pak alespoň ty, kteří konají službu jako vůdci lokomotiv, topiči, konduktéři, hlídači nebo staniční sluhové, a řádně se chovají, nejpozději po odbytých třech letech služebních.
 Stanovy pensijní pokladny, která snad bude zřízena, rovněž i všeliké změny jejich jsou podrobeny schválení c. k. státní správy.
 Pod podmínkami a výhradami v článku XXV zákona ze dne 8. srpna 1910, Z. Ř. č. 149, uvedenými koncessionáři jsou zavázáni, c. k. státní správě k její žádosti kdykoli dovoliti, aby


text:
dráhy spoluužívala pro dopravu mezi drahami již nebo budoucně zřízenými, ve státní správě jsoucími, a to tím způsobem, že c. k. státní správa jest oprávněna, volně ustanovíc tarify, za přiměřenou náhradu dopravovati nebo dáti dopravovati celé vlaky nebo jednotlivé vozy po spoluužívané dráze nebo jednotlivých tratích jejich.
 Koncessionářům propůjčuje se právo, se zvláštním povolením c. k. státní správy a za podmínek od ní ustanovených zříditi akciovou společnost, která vejde ve všechna práva i závazky koncessionářů.
 Stanovy společnosti jakož i formuláře akcií, které budou vydány, jsou podrobeny schválení c. k. státní správy.
 Text dlužního úpisu, který bude vydán, aby byla učiněna půjčka železniční knihou zjištěná, v dílčí dlužní úpisy nerozložená, buď schválen c. k. státní správou.
 Číslice skutečného i jmenovitého kapitálu zakládacího buď schválena c. k. správou státní.
 Při tom šetřeno buď zásady, že kromě skutečně učiněných a řádně prokázaných nákladů na vypracování návrhu, na stavbu a zařízení dráhy, jakož i na opatření dopravního obozu i na dotaci jistinné reservy c. k. státní správou ustanovené, čítajíc k nim úroky interkalární za stavební doby skutečně zaplacené a kursovní ztrátu při opatření kapitálu skutečně vzniklou, nesmějí započteny býti žádné jiné jakékoli výdaje.
 Jestliže by po dostavení dráhy ještě další nové stavby provedeny nebo vozební zařízení rozmnoženy byly, příslušné náklady mohou býti připočteny ku kapitálu zakládacímu, když c. k. státní správa svolila k obmýšleným stavbám novým nebo k rozmnožení vozebního zařízení a když náklady řádně budou prokázány.
 Veškerý zakládací kapitál budiž splacen za doby koncessní podle umořovacího plánu c. k. státní správou schváleného.
 C. k. správa státní zůstavuje sobě právo, povolenou dráhu po jejím dostavení a po zavedení dopravy na ní v kterékoli době zakoupiti za těchto podmínek:
 1. Pro ustanovení ceny zákupní vypočtou se roční ryzí výnosy železničního podniku za posledních sedm let účetně uzavřených, která zákup předcházejí, od toho odečtou se ryzí výnosy nejnepříznivějších dvou let a potom vypočte se průměrný výnos ryzí ostatních pěti let.
 2. Byla-li by dráha zakoupena dříve, než by prošlo dočasné berní osvobození v § 1 stanovené, tedy po zbývající dobu berního osvobození průměrný ryzí výnos takto vyhledaný těchto pěti let činí zákupní důchod, který prost daně bude vyplácen. Za čas po projití berního osvobození buď zároveň zákupní důchod tím způsobem vyhledán, že z výtěžků do výpočtu průměru pojatých vypočte se daň i s přirážkami podle procentové sazby příslušných let a pak od výtěžků se odečte. K vyhledanému takto zbytku připočte se vzhledem k desítiprocentní dani, která ze zákupní renty potom má býti placena podle § 131, lit. a, zákona ze dne 25. října 1896, Z. Ř. č. 220, přirážka rovnající se jedné devítině tohoto ryzího výtěžku.
 3. Jestliže by dráha byla zakoupena teprve tehda, když dočasné berní osvobození v § 1 stanovené již minulo, tedy při výpočtu ročních ryzích výtěžků daně i s přirážkami a jinaké veřejné dávky na zakoupený železniční podnik připadající buďte pokládány za výdaje provozovací.
 Jestliže by berní povinnost netrvala po všechna léta do průměrného výpočtu čítaná, tedy také pro léta daně prostá budiž daň i s přirážkami podle procentové sazby příslušných let


text:
čítána a od výtěžku odečtena.
 K ryzímu průměrnému výtěžku takto vyhledanému však vzhledem k desítiprocentní dani, kterou ze zákupného důchodu podle § 131, lit. a, zákona ze dne 25. října 1896, Z. Ř. č. 220, jest platiti, budiž připočtena přirážka rovnající se devítině tohoto ryzího výtěžku.
 4. Průměrný ryzí výtěžek podle předcházejících ustanovení vyhledaný bude potom vyplácen koncessionářům jakožto náhrada za nákup dráhy po zbývající ještě dobu koncessní v pololetních prošlých lhůtách, dne 30. června a 31. prosince každého roku.
 5. Pakli by však dráha před uplynutím sedmého roku vozebního byla zakoupena, nebo když by průměrný ryzí výnos, podle předcházejících ustanovení v 1. až 3. odstavci vyhledaný, bez přirážky v 2. a 3. odstavci uvedené nedosahoval alespoň roční částky, která se rovná annuitě, které je třeba k řádnému zúrokování a splácení půjček se schválením c. k. státní správy na úhradu počitatelných zakládacích nákladů učiněných a v železničních knihách zajištěných, jakož i annuitě, které je třeba ke čtyřprocentnímu zúrokování akciového kapitálu c. k. státní správou schváleného, a ke splacení jeho v době koncessní, tedy náhrada, kterou stát za zákup dráhy dá, bude záležeti v tom, že stát bude platiti svrchu vytčenou annuitu v pololetních prošlých lhůtách dne 30. června a 31. prosince každého roku dospělých a že nahradí koncessionářům důchodovou daň, z tohoto zákupného důchodu placenou.
 6. Státu vyhrazuje se právo, kdykoli na místě koncessionářů převzíti a ze svého zaplatiti půjčky za účelem zjednání peněz na povolenou dráhu uzavřené, částkou v době zákupu podle schváleného umořovacího plánu ještě nesplacenou, v kterémžto případě zákupný důchod, který jest platiti, buď zmenšen o částku, k zúrokování a k umoření dotčeného vypůjčeného kapitálu potřebnou, jakož i podle okolností o kvotu této částce přiměřenou přirážky, která ve smyslu ustanovení 2. a 3. odstavce ku průměrnému ryzímu výnosu má býti připočtena.
 7. Státu vyhrazuje se též právo, že může kdykoli místo ještě nedospělých důchodových platů, které ve smyslu předchozích odstavců koncessionářům má zapravovati, zaplatiti kapitál, který by se rovnal čtyřmi a půl procentem ročně diskontované jistinné hodnotě těchto platů, úroky k úrokům počítaje, samo sebou se rozumí, že po odečtení přirážky podle ustanovení 2. a 3. odstavce v těchto platech obsažené.
 Odhodlá-li se stát zaplatiti tuto jistinu, má toho vůli, zaplatiti ji buď v hotovosti nebo v dlužních úpisech státních. Dlužní úpisy státní počítány buďte přitom podle průměrného, úředně zaznamenaného kursu peněžního na burse vídeňské, jaký dlužní úpisy státní stejného druhu měly v pololetí právě předcházejícím.
 8. Zákupem drah a ode dne tohoto zákupu nabude stát za náhradu v č. 1 až 7 předepsanou, jsa prost vší další náhrady, nezávadného, vztažmo toliko nesplacenými ještě zbytky půjček se schválením c. k. státní správy učiněných zavazeného vlastnictví a požitků tuto povolené dráhy se všemi k ní příslušnými věcmi movitými i nemovitými, pojímaje v to oboz dopravní, zásoby materiální a hotovosti pokladničné, vlečné dráhy, které by byly vlastnictvím koncessionářů, a obchody vedlejší, též i vozební a jistinné reservy, ze zakládacího kapitálu zřízené, ač pokud by nebyly již spotřebovány podle svého určení se schválením c. k. správy státní.
 9. C. k.


text:
státní správa má své rozhodnutí, že chce vykonati právo zákupní státu příslušející, což pokaždé státi se má počátkem roku kalendářního, oznámiti podniku železničnímu nejpozději až do 31. října roku bezprostředně předcházejícího způsobem prohlášení.
 a) čas, kterým zákup se stane;
 b) železniční podnik, jehož zákup se týče, a jiné majetkové předměty, které jakožto příslušenstvo podniku železničního nebo za příčinou zapravení pohledávek státních nebo z jiných právních titulů mají spolu připadnouti státu;
 c) zákupné, které stát zapraví železničnímu podniku a které po případě s výhradou dodatečného upravení bude zatímně ustanoveno (č. 1 až 7), s uvedením platební lhůty a místa platebního.
 10. C. k. státní správa má právo, zároveň s doručením zákupného prohlášení zříditi zvláštního komisaře, který by nad tím bděl, aby stav majetkový od tohoto času počínaje nebyl změněn v neprospěch státu.
 Ku každému zcizení nebo zavazení nemovitostí v zákupném prohlášení uvedených jest od času prohlášení zákupného třeba, aby bylo schváleno tímto zvláštním komisařem.
 11. Koncessionáři jsou povinni o to se postarati, aby fysická držba veškerých majetkových předmětů v zákupném prohlášení uvedených mohla převzata býti c. k. státní správou v den k zákupu ustanovený.
 Jestliže by koncessionáři tomuto závazku nedostáli, c. k. státní správa má právo, také bez svolení koncessionářů a bez zakročení soudního uchopiti se fysické držby dotčených předmětů majetkových.
 Ode dne zákupu bude zakoupená dráha provozována na účet státní a proto od tohoto dne připadnou státu všechny vozební příjmy i vozební výdaje.
 Ryzí výtěžky, které súčtováním až do dne zákupu na jevo vyjdou, zůstanou železničnímu podniku, který naproti tomu jest povinen sám zapraviti všechny súčtované dluhy vzniklé až do tohoto času stavbou a provozováním dráhy a passiva jinaká.
 12. C. k. státní správa vyhrazuje si právo na základě zákupného prohlášení (č. 9) provésti vklad státního vlastnictví ke všem nemovitostem, které zákupem na stát přejdou.
 Koncessionáři jsou povinni právní listiny, kterých k tomuto účelu snad s jejich strany ještě bude třeba, c. k. státní správě k její žádosti vydati.
 Koncesse a ochrana proti stavbě nových železnic, § 9, lit. b) zákona o povolování železnic vyrčená, bude míti platnost po devadesáte (90) let, počítaje ode dneška, a pomine, když tato lhůta dojde. Pod podmínkami v § 16 uvedenými c. k. správa státní může koncessi tuto prohlásiti za zaniklou i dříve, než tato lhůta dojde.
 Jak pomine koncesse a tím dnem nabude stát bezplatně nezávazného vlastnictví i požívání železnice povolené a veškerého majetku movitého i nemovitého příslušenství, pojímajíc v to i oboz dopravní, zásoby materiální a hotovosti pokladničné, vlečné dráhy, které by snad byly vlastnictvím koncessionářů, a podniky vedlejší jakož i vozební a jistinné reservy ze základního kapitálu zřízené, pokud by tyto reservy se schválením c. k. státní správy již nebyly spotřebovány podle svého určení.
 Když koncesse tato pomine, též i když železnice se zakoupí (§ 11), podrží koncessionáři vlastnictví fondu reservního zřízeného z vlastního výnosu podniku i pohledávek saldovních, též zvláštních závodův a budov, z vlastního jmění zřízených nebo nabytých, k jichž vystavění nebo nabytí je c. k. správa státní byla zmocnila, doložíc výslovně, že tyto věci nejsou příslušenstvím železnice.
 C.


text:
k. státní správa má právo zjednati si jistotu, aby stavba železnice jakož i zařízení vozby ve všech částech náležitě a důkladně byly vykonány, i může naříditi, aby vady v této příčině se odvarovaly a odstranily.
 C. k. státní správa má též právo, aby svým vyslaným zřízencem nahlédala v hospodaření, a zvláště aby dohlédala každým způsobem jí vhodným dozorčími orgány na náklad koncessionářů vyslanými, zda stavba podle návrhův a smluv se děje.
 Zřídí-li se akciová společnost, komisař c. k. státní správou ustanovený má též právo, kdykoliv uzná za přiměřené, přítomen býti zasedáním správní rady nebo jiného zastupitelstva, které bude představenstvem společnosti, jakož i valným hromadám, a zastaviti všecka usnesení a opatření, která by se příčila zákonům, koncessi nebo stanovám společnostním, vztažmo která by na ujmu byla prospěchu veřejnému; komisař v takové případnosti má však vyžádati si ihned rozhodnutí c. k. ministeria železničního, které bez průtahu se státi a pro společnost závazným býti má.
 C. k. státní správě zůstavuje se kromě toho právo, jestliže by přes to, že byla výstraha dána, opětně se porušily nebo nesplnily závazky v listině koncessní nebo v podmínkách koncessních nebo v zákonech uložené, aby učinila v příčině toho opatření podle zákona a prohlásila podle okolností ještě dříve, než koncesse dojde, koncessi za zaniklou. Zejména může koncessi tuto prohlásiti za zaniklou i dříve, než tato lhůta dojde, když by se závazkům v § 2 ustanoveným, co se týče dokonání stavby, pak početí vozby, dosti neučinilo a vykročení ze lhůty vyměřené nemohlo by se omluviti podle § 11, lit. b, zákona o povolování železnic.
 Forster m. p.
 Citováno z „https://cs.wikisource.org/w/index.php?title=Listina_o_koncesi_pro_místní_dráhu_z_Litovle_do_Senice&oldid=173011“
 Stránka byla naposledy editována 5. 9. 2018 v 11:20.


text:
Právní poradna: může vás zaměstnavatel podle aktuální právní úpravy přinutit k přesčasům? - Pražský patriot
 1. března 2014 11:12 | Kategorie: Právní poradna
 Oprávnění zaměstnavatele nařídit zaměstnanci přesčasovou práci je upraveno v § 93 a 93a zákoníku práce (zákon č. 262/2006 Sb.). Podle tohoto ustanovení je zaměstnavatel oprávněn nařídit zaměstnanci přesčasovou práci, nicméně toto oprávnění je omezeno níže uvedenými podmínkami a časovým rozsahem práce.
 Vymezení obsahu práce přesčas je pak provedeno v § 78 odst. 1 písm. i) zákoníku práce tak, že prací přesčas je práce konaná zaměstnancem na příkaz zaměstnavatele nebo s jeho souhlasem nad stanovenou týdenní pracovní dobu vyplývající z předem stanoveného rozvržení pracovní doby a konaná mimo rámec rozvrhu pracovních směn.
 U zaměstnanců s kratší pracovní dobou je prací přesčas práce přesahující stanovenou týdenní pracovní dobu; těmto zaměstnancům není možné práci přesčas nařídit. Prací přesčas není, napracovává-li zaměstnanec prací konanou nad stanovenou týdenní pracovní dobu pracovní volno, které mu zaměstnavatel poskytl na jeho žádost.
 Podle § 93 zákoníku práce je práci přesčas možné konat jen výjimečně. Práci přesčas může zaměstnavatel zaměstnanci nařídit jen z vážných provozních důvodů, a to i na dobu nepřetržitého odpočinku mezi dvěma směnami, popřípadě za podmínek uvedených v § 91 odst. 2 až 4 i na dny pracovního klidu. Nařízená práce přesčas nesmí u zaměstnance činit více než 8 hodin v jednotlivých týdnech a 150 hodin v kalendářním roce.
 Zaměstnavatel může požadovat práci přesčas nad rozsah uvedený výše pouze na základě dohody se zaměstnancem.Celkový rozsah práce přesčas nesmí činit v průměru více než 8 hodin týdně v období, které může činit nejvýše 26 týdnů po sobě jdoucích. Jen kolektivní smlouva může vymezit toto období nejvýše na 52 týdnů po sobě jdoucích. Do počtu hodin nejvýše přípustné práce přesčas ve vyrovnávacím období podle odstavce 4 se nezahrnuje práce přesčas, za kterou bylo zaměstnanci poskytnuto náhradní volno.
 Ustanovení § 91 odst. 2 až 4 zákoníku práce pak upravují práci ve dnech pracovního klidu takto: Dny pracovního klidu jsou dny, na které připadá nepřetržitý odpočinek zaměstnance v týdnu, a svátky. Práci ve dnech pracovního klidu může zaměstnavatel nařídit jen výjimečně.
 Ve zdravotnictví pak platí pro přesčasovou práci speciální ustanovení dle § 93a zákoníku práce, které stanovuje: Další dohodnutou prací přesčas ve zdravotnictví (dále jen „další dohodnutá práce přesčas“) se rozumí práce v nepřetržitém provozu spojená s příjmem, léčbou, péčí nebo se zajištěním přednemocniční neodkladné péče v nemocnicích, ostatních lůžkových zdravotnických zařízeních a zdravotnických zařízeních zdravotnické záchranné služby, kterou vykonává
 lékař, zubní lékař nebo farmaceut,
 zdravotnický pracovník nelékařských zdravotnických povolání pracující v nepřetržitém pracovním režimu,
 Další dohodnutá práce přesčas zaměstnanců ve zdravotnictví nesmí přesáhnout v průměru 8 hodin týdně, a v případě zaměstnanců poskytovatele zdravotnické záchranné služby v průměru 12 hodin týdně, v období, které může činit nejvýše 26 týdnů po sobě jdoucích; jen kolektivní smlouva může toto období vymezit na nejvýše 52 týdnů po sobě jdoucích.
 musí být sjednána písemně,
 může být okamžitě zrušena, a to i bez udání důvodu v období 12 týdnů od sjednání; okamžité zrušení musí být provedeno písemně,
 může být vypovězena z


text:
jakéhokoliv důvodu nebo bez uvedení důvodu; výpověď musí být dána písemně. Pokud nebyla výpovědní doba sjednána kratší, činí 2 měsíce a musí být stejná pro zaměstnavatele i zaměstnance ve zdravotnictví.
 Zaměstnavatel vede aktuální seznam všech zaměstnanců ve zdravotnictví vykonávajících další dohodnutou práci přesčas.
 Pokud se v tomto ustanovení nestanoví něco jiného, platí pro další dohodnutou práci přesčas obdobně ustanovení zákoníku práce týkající se práce přesčas.
 Autorem textu je JUDr. Jan Langmeier, advokát, www.langmeier.cz
 Máte nějakou otázku z libovolné oblasti práva? Pište na adresu redakce@prazskypatriot.cz.


text:
136/1994 Přihlásit
 Zákony pro lidiSbírka zákonů ČRRočník 1994136/1994 Sb.Aktuální znění 01.01.2007
 Zákon č. 136/1994 Sb.Zákon o barvení a značkování některých uhlovodíkových paliv a maziv a o opatřeních s tím souvisejících, a o změně dalších zákonů
 Energetika a průmyslPaliva
 ČÁST DRUHÁ - Doplnění zákona č. 455/1991 Sb. o živnostenském podnikání ( živnostenský zákon ), ve znění pozdějších předpisů
 136ZÁKONze dne 3. června 1994o barvení a značkování některých uhlovodíkových paliv a maziv a o opatřeních s tím souvisejících, a o změně dalších zákonůParlament se usnesl na tomto zákoně České republiky:ČÁST DRUHÁDoplnění zákona č. 455/1991 Sb., o živnostenském podnikání (živnostenský zákon), ve znění pozdějších předpisů§ 15Zákon č. 455/1991 Sb., o živnostenském podnikání (živnostenský zákon), ve znění zákona č. 231/1992 Sb., zákona České národní rady č. 591/1992 Sb., zákona č. 273/1993 Sb., zákona č. 303/1993 Sb., zákona č. 38/1994 Sb. a zákona č. 42/1994 Sb., se doplňuje takto:1. V § 58 odst. 1 se doplňuje nové písmeno e), které včetně poznámky č. 16) zní:"e) výrobce paliv a maziv, u nichž je stanovena zvláštním zákonem16) povinnost barvení a značkování, nesplní tuto povinnost, dovozce těchto paliv a maziv nezajistí, aby tato paliva a maziva byla dovážena pouze přes celní přechody stanovené zvláštním zákonem16) a aby tato paliva a maziva byla obarvena a označkována před zahájením celního řízení o propuštění do volného oběhu, do režimu aktivního zušlechťovacího styku v systému navracení nebo přepracování pod celním dohledem,2) a to již při prvním porušení této povinnosti.16) Zákon č. 136/1994 Sb., o barvení a značkování některých uhlovodíkových paliv a maziv a o opatřeních s tím souvisejících, o doplnění zákona č. 455/1991 Sb., o živnostenském podnikání (živnostenský zákon), ve znění pozdějších předpisů, zákona České národní rady č. 587/1992 Sb., o spotřebních daních, ve znění pozdějších předpisů, a o změně zákona České národní rady č. 588/1992 Sb., o dani z přidané hodnoty, ve znění pozdějších předpisů.".2. Příloha č. 3 se doplňuje takto:1 2 3 4 5 Výroba a zpracování paliv a maziv a) vysokoškolské vzdělání v oboru chemie a 5 let praxe v oboru
 b) středoškolské vzdělání v oboru chemie zakončené maturitní zkouškou a 10 let praxe v oboru Ministerstvo průmyslu a obchodu zákon č. 136/1994 Sb., o barvení a značkování některých uhlovodíkových paliv a maziv a o opatřeních s tím souvisejících, o doplnění zákona č. 455/1991 Sb., o živnostenském podnikání (živnostenský zákon), ve znění pozdějších předpisů, zákona ČNR č. 587/1992 Sb., o spotřebních daních, ve znění pozdějších předpisů, a o změně zákona ČNR č. 588/1992 Sb., o dani z přidané hodnoty, ve znění pozdějších předpisů Nákup, prodej a skladování paliv a maziv včetně jejich dovozu s výjimkou výhradního nákupu, prodeje a skladování paliv a maziv ve spotřebitelském balení do 50 kg na jeden kus balení Ministerstvo průmyslu a obchodu zákon č. 136/1994 Sb. Provozování čerpacích stanic s palivy a mazivy Ministerstvo průmyslu a obchodu zákon č. 136/1994 Sb. ČÁST PÁTÁPřechodná a závěrečná ustanovení§ 18V činnosti, která se stává tímto zákonem koncesovanou živností, mohou fyzické a právnické osoby pokračovat po dobu šesti měsíců ode dne nabytí účinnosti tohoto zákona, a to na


text:
základě dosavadního oprávnění; uplynutím této lhůty však taková oprávnění zanikají.§ 19Tento zákon nabývá účinnosti dnem 1. července 1994.Uhde v. r.Havel v. r.Klaus v. r.Poznámky pod čarou1) Směrnice Rady č. 95/60/ES ze dne 27. listopadu 1995 o daňovém označování nafty a topného oleje.1a) Nařízení Rady č. 2658/87/ES ze dne 23. července 1987 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku.1b) § 77 zákona č. 56/2001 Sb., o podmínkách provozu vozidel na pozemních komunikacích.2) Zákon č. 353/2003 Sb., o spotřebních daních, ve znění pozdějších předpisů.2a) Zákon č. 13/1993 Sb., celní zákon, ve znění pozdějších předpisů.2b) Vyhláška č. 186/1996 Sb., kterou se stanoví podrobnosti barvení a značkování některých uhlovodíkových paliv a maziv, ve znění pozdějších předpisů.3) § 10 odst. 1 zákona č. 22/1997 Sb., o technických požadavcích na výrobky a o změně a doplnění některých zákonů, ve znění zákona č. 205/2002 Sb.4) § 2 písm. g) zákona ČNR č. 587/1992 Sb., o spotřebních daních, ve znění pozdějších předpisů.4a) § 2 odst. 1 zákona č. 513/1991 Sb., obchodní zákoník.5) Zákon č. 455/1991 Sb., o živnostenském podnikání (živnostenský zákon), ve znění pozdějších předpisů.6) Zákon č. 22/1997 Sb.7) Zákon ČNR č.531/1990 Sb., o územních finančních orgánech, ve znění pozdějších předpisů.8) Zákon ČNR č.64/1986 Sb., o České obchodní inspekci, ve znění pozdějších předpisů.9) § 1 odst. 2, § 2 odst. 1 zákona ČNR č. 283/1991 Sb., o Policii České republiky, ve znění pozdějších předpisů.10) Zákon ČNR č. 552/1991 Sb., o státní kontrole, ve znění pozdějších předpisů.11) Zákon ČNR č.337/1992 Sb., o správě daní a poplatků, ve znění pozdějších předpisů.
 Zákon ČNR č.283/1991 Sb.Zákon ČNR č. 13/1993 Sb., celní zákon, ve znění pozdějších předpisů.11a) Zákon č. 20/1993 Sb., o zabezpečení výkonu státní správy v oblasti technické normalizace, metrologie a státního zkušebnictví.12) § 2 odst. 2 obchodního zákoníku.13) § 2 odst. 1 obchodního zákoníku.14) Zákon č.71/1967 Sb., o správním řízení (správní řád).15) Např. zákon č.337/1992 Sb., ve znění pozdějších předpisů.


text:
EUR-Lex - 32017R1158 - EN - EUR-Lex
 EUR-Lex - 32017R1158 - EN
 Document 32017R1158
 Prováděcí nařízení Komise (EU) 2017/1158 ze dne 29. června 2017, kterým se stanoví prováděcí technické normy, pokud jde o postupy a formuláře pro výměnu informací příslušných orgánů s Evropským orgánem pro cenné papíry a trhy podle článku 33 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 596/2014 (Text s významem pro EHP. )
 Commission Implementing Regulation (EU) 2017/1158 of 29 June 2017 laying down implementing technical standards with regards to the procedures and forms for competent authorities exchanging information with the European Securities Market Authority as referred to in Article 33 of Regulation (EU) No 596/2014 of the European Parliament and of the Council (Text with EEA relevance. )
 C/2017/4390
 OJ L 167, 30.6.2017, p. 22–30 (BG, ES, CS, DA, DE, ET, EL, EN, FR, HR, IT, LV, LT, HU, MT, NL, PL, PT, RO, SK, SL, FI, SV)
 ELI: http://data.europa.eu/eli/reg_impl/2017/1158/oj
 L 167/22
 PROVÁDĚCÍ NAŘÍZENÍ KOMISE (EU) 2017/1158
 ze dne 29. června 2017,
 kterým se stanoví prováděcí technické normy, pokud jde o postupy a formuláře pro výměnu informací příslušných orgánů s Evropským orgánem pro cenné papíry a trhy podle článku 33 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 596/2014
 s ohledem na nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 596/2014 ze dne 16. dubna 2014 o zneužívání trhu (nařízení o zneužívání trhu) a o zrušení směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/6/ES a směrnic Komise 2003/124/ES, 2003/125/ES a 2004/72/ES (1), a zejména na čl. 33 odst. 5 uvedeného nařízení,
 Je vhodné stanovit společné postupy a formuláře, které příslušné orgány použijí k podávání informací Evropskému orgánu pro cenné papíry a trhy (ESMA), pokud jde o šetření, sankce a opatření uvedené v článku 33 nařízení (EU) č. 596/2014.
 Aby se usnadnila komunikace mezi příslušnými orgány a orgánem ESMA a zabránilo zbytečným prodlením či případům nepodání informací, měl by každý příslušný orgán určit kontaktní místo specificky za účelem podávání požadovaných informací.
 Aby se zajistilo, že orgán ESMA správně identifikuje a zaeviduje všechny požadované informace o sankcích a opatřeních uložených příslušnými orgány, měly by příslušné orgány poskytovat podrobné a harmonizované informace a používat k tomu specifické formuláře.
 Informace o šetřeních, které se mají poskytovat orgánu ESMA, by měly být konzistentní a srovnatelné, aby odrážely skutečnou vyšetřovací činnost vykonávanou podle nařízení o zneužívání trhu v daném roce. Informace by proto měly zahrnovat pouze šetření, kterými se příslušné orgány zabývaly během sledovaného období.
 Orgán ESMA neuspořádal otevřené veřejné konzultace o návrzích prováděcích technických norem, z nichž toto nařízení vychází, ani neprovedl analýzu potenciálních souvisejících nákladů a přínosů plynoucích ze zavedení standardních formulářů a postupů pro dotčené příslušné orgány, neboť by to bylo nepřiměřené vzhledem k rozsahu a dopadu uvedených norem, vezme-li se v úvahu, že prováděcí technické normy by byly určeny pouze vnitrostátním příslušným orgánům členských států, a nikoli účastníkům trhu.
 Orgán ESMA si vyžádal stanovisko skupiny subjektů působících v oblasti cenných papírů a trhů zřízené podle článku 37 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1095/2010 (2),
 Pro účely tohoto nařízení se „elektronickými


text:
prostředky“ rozumí elektronická zařízení pro zpracovávání (včetně digitální komprese), ukládání a přenos dat pomocí kabelových, rozhlasových, optických technologií či jiných elektromagnetických prostředků.
 1. Každý příslušný orgán určí jedno kontaktní místo pro zasílání informací uvedených v článku 3 a pro komunikaci ohledně veškerých otázek týkajících se předkládání uvedených informací.
 2. Příslušné orgány oznámí Evropskému orgánu pro cenné papíry a trhy (ESMA) kontaktní místa určená podle odstavce 1.
 3. Orgán ESMA určí kontaktní místo pro přijímání informací uvedených v článcích 3 a 4 a pro komunikaci ohledně veškerých otázek týkajících se přijímání uvedených informací.
 4. Orgán ESMA zveřejní kontaktní místo uvedené v odstavci 2 na své internetové stránce.
 Každoroční předkládání souhrnných informací
 1. Příslušné orgány poskytnou orgánu ESMA informace uvedené v čl. 33 odst. 1 a 2 nařízení (EU) č. 596/2014, a to náležitým vyplněním formuláře uvedeného v příloze I tohoto nařízení.
 2. Informace uvedené v odstavci 1 se poskytnou orgánu ESMA nejpozději 31. března každého roku a musí se týkat všech uskutečněných šetření a všech sankcí a opatření uložených během předchozího kalendářního roku.
 3. Příslušné orgány poskytují orgánu ESMA informace uvedené v odstavci 1 bezpečnými prostředky elektronického přenosu.
 4. Orgán ESMA pro účely odstavce 1 upřesní a určí, které bezpečné elektronické prostředky se mají použít. Uvedené prostředky zajistí, aby byla při přenosu zachována úplnost, integrita a důvěrnost informací.
 Postupy a formuláře pro podávání zpráv
 1. Příslušné orgány podávají orgánu ESMA zprávu o sankcích a opatřeních uvedených v čl. 33 odst. 3 nařízení (EU) č. 596/2014 za použití rozhraní systému informačních technologií a související databáze, které orgán ESMA zřídil za účelem přijímání, uchovávání a zveřejňování informací o uvedených sankcích a opatřeních.
 2. Sankce a opatření uvedené v odstavci 1 se orgánu ESMA předloží formou zprávy ve formátu stanoveném v příloze II.
 Zneplatnění a aktualizace zpráv
 1. Pokud si příslušný orgán přeje zneplatnit zprávu, kterou již orgánu ESMA v souladu s článkem 4 předložil, zruší tuto zprávu a zašle zprávu novou.
 2. Pokud si příslušný orgán přeje aktualizovat zprávu, kterou již orgánu ESMA v souladu s článkem 4 předložil, opětovně předloží zprávu s aktualizovanými informacemi.
 V Bruselu dne 29. června 2017.
 Formulář pro každoroční podávání souhrnných anonymních informací týkajících se všech uložených sankcí a opatření a uskutečněných šetření
 Souhrnné anonymní informace týkající se uložených opatření a sankcí a uskutečněných šetření podle článků 30, 31 a 32 nařízení (EU) č. 596/2014 v roce [rok]
 (Kontaktní údaje určeného kontaktního místa)
 Vážená paní/Vážený pane [doplňte příslušné jméno]
 V souladu s čl. 33 odst. 1 a 2 nařízení (EU) č. 596/2014 si Vám dovolujeme poskytnout následující souhrnné informace týkající se:
 — všech správních sankcí a opatření uložených [název příslušného orgánu], v oddíle 1,
 — všech trestních sankcí uložených soudními orgány v [název členského státu], v oddíle 2, v příslušných případech,
 — všech správních šetření uskutečněných [název příslušného orgánu], v oddíle 3,
 — všech trestních vyšetřování uskutečněných soudními orgány v [název členského státu], v oddíle 4, v příslušných případech.
 ODDÍL 1 Správní opatření a sankce uložené (v příslušném případě včetně rozhodnutí o narovnání) během vykazovaného období
 Počet opatření


text:
a sankcí
 Počet osob, kterých se opatření a sankce týkají
 Uložené (*)
 Uveřejněné
 Předmě-tem odvolání
 Správní opatření a sankce celkem
 Počet opatření a sankcí podle druhu porušení a povahy opatření/sankce
 (v příslušném případě včetně mezisoučtu za vrácení)
 Jiné než peněžité
 Rozhodnutí o narovnání
 (v příslušném případě)
 V číslech (+)
 Souhrnná peněžní částka (*)
 Souhrnná peněžní částka (**)
 Za porušení zákazů podle článku 14 nařízení (EU) č. 596/2014
 Za porušení zákazů podle článku 15 nařízení (EU) č. 596/2014
 Za jiná porušení
 (+) Jelikož se opatření a sankce mohou vztahovat na více než jedno porušení, součet počtu opatření a sankcí v této tabulce nemusí odpovídat celkovému počtu opatření nebo sankcí obsažených v kolonce „Uložené“ v předchozí tabulce.
 (*) Tento údaj se týká sankcí a opatření, které se příslušný orgán rozhodl uložit.
 (**) Uveďte hodnotu v eurech nebo v národní měně. Pokud se příslušné sankce vztahují nejen k porušení příslušného článku nařízení (EU) č. 596/2014, nýbrž i k dalším ustanovením, uveďte ke každé hodnotě text „SOUHRNNÁ ČÁSTKA“.
 ODDÍL 2 Trestní sankce uložené během vykazovaného období podle čl. 30 odst. 1 druhého pododstavce nařízení (EU) č. 596/2014 (v příslušných případech)
 (*) Tento údaj se týká sankcí a opatření, které se orgán rozhodl uložit.
 Počet sankcí
 Počet osob, kterých se sankce týkají
 Předmětem odvolání
 Trestní sankce celkem
 Počet sankcí podle druhu porušení a povahy trestní sankce (+)
 Peněžité (**)
 ODDÍL 3 Správní šetření uskutečněná během vykazovaného období
 (+) Některá šetření se mohou vztahovat na více případů porušení a mohou se týkat více než jedné osoby.
 Druh šetření
 Počet šetření, která probíhala v průběhu roku [rrrr] (+)
 Výsledek uzavřených šetření
 Zahájení správního řízení o výkonu rozhodnutí (včetně rozhodnutí o narovnání)
 Postoupení orgánům činným v trestním řízení
 Jiná opatření (např. zákazy)
 Uzavřená bez dalších opatření
 Porušení zákazů podle článku 14 nařízení (EU) č. 596/2014
 Porušení zákazů podle článku 15 nařízení (EU) č. 596/2014
 Jiné druhy porušení
 ODDÍL 4 Trestní vyšetřování uskutečněná během vykazovaného období podle čl. 30 odst. 1 druhého pododstavce nařízení (EU) č. 596/2014 (v příslušných případech)
 (+) Některá vyšetřování se mohou vztahovat na více případů porušení a mohou se týkat více než jedné osoby.
 Druh vyšetřování
 Počet vyšetřování, která probíhala v průběhu roku [rrrr] (+)
 Výsledek uzavřených vyšetřování
 Zahájení trestního řízení o výkonu rozhodnutí (včetně rozhodnutí o narovnání)
 Formát pro oznamování uveřejněných správních nebo trestních sankcí či jiných správních opatření
 Zkratka legislativního aktu Unie, podle nějž byly uloženy správní nebo trestní sankce či jiná správní opatření.
 Identifikátor sankce
 Identifikační kód přidělený příslušným orgánem pro účely oznámení správních nebo trestních sankcí či jiných správních opatření.
 Zkratka členského státu příslušného orgánu, který oznamuje sankci či opatření.
 Identifikátor používaný k jednoznačné identifikaci právního subjektu, jemuž byla uložena správní nebo trestní sankce či jiná správní opatření, pokud je subjekt subjektem povoleným podle právního rámce MiFID (1), SKIPCP (2) nebo AIFMD (3).
 Nepovinné (jen pro právnické osoby)
 Identifikační klíč orgánu
 Identifikátor orgánu, který oznamuje sankci či opatření.
 Právní rámec subjektu
 Zkratka legislativního textu Unie, který se vztahuje na subjekt, jemuž byla uložena správní nebo trestní sankce či jiná správní opatření.


text:
Povaha sankce
 Informace o tom, zda oznámená sankce je trestní sankcí, správní sankcí nebo správním opatřením.
 Povinné (jen pro sankce)
 Úplný název subjektu
 Úplný název subjektu, jemuž byla uložena sankce, pokud subjekt není subjektem povoleným podle právního rámce MiFID, SKIPCP nebo AIFMD.
 Celé jméno osoby
 Celé jméno osob, jimž byla uložena správní či trestní sankce nebo jiná správní opatření.
 Nepovinné (jen pro fyzické osoby)
 Vnitrostátní příslušný orgán, který ukládá sankce
 Zkratka příslušného orgánu, který uložil správní nebo trestní sankce či jiná správní opatření.
 Znění správních nebo trestních sankcí či jiných správních opatření v národním jazyce nebo v angličtině.
 Znění správní sankce nebo opatření v angličtině.
 Datum uložení správní nebo trestní sankce či jiného správního opatření.
 Datum, ke kterému končí platnost správní sankce nebo opatření.


text:
Rozhodnutí Nejvyššího soudu ČR 8 Tdo 391/2008 | Judikatura | Pravo4u.cz - služby pro právníky
 Rozhodnutí Nejvyššího soudu ČR 8 Tdo 391/2008
 Nejvyšší soud České republiky rozhodl v neveřejném zasedání konaném dne 16. dubna 2008 o dovolání obviněného M. H., proti rozsudku Vrchního soudu v Praze ze dne 2. 10. 2007, sp. zn. 10 To 40/2007, který rozhodl jako soud odvolací v trestní věci vedené u Krajského soudu v Českých Budějovicích – pobočka v Táboře pod sp. zn. 18 T 1/2006, takto:
 Rozsudkem Krajského soudu v Českých Budějovicích-pobočka v Táboře byl obviněný M. H. uznán vinným v bodě 1. trestným činem poškozování cizí věci podle § 257 odst 1 tr. zák. a trestným činem výtržnictví podle § 202 odst. 1 tr. zák., v bodě 2. trestným činem maření výkonu úředního rozhodnutí podle 171 odst. 1 písm. c) tr. zák., a v bodě 3. trestným činem loupeže podle § 234 odst. 1 tr. zák., trestným činem nedovoleného ozbrojování podle § 185 odst. 1 tr. zák. a trestným činem útoku na veřejného činitele podle § 155 odst. 1 písm. b) tr. zák.
 Za tyto trestné činy byl odsouzen podle § 234 odst. 1 tr. zák. za použití § 35 odst. 1 tr. zák. k úhrnnému trestu odnětí svobody v trvání sedmi roků, pro jehož výkon byl podle § 39a odst. 2 písm. b), odst. 3 tr. zák. zařazen do věznice s dozorem. Podle § 49 odst. 1 tr. zák. mu byl uložen trest zákazu řízení motorových vozidel na dobu šesti let. Bylo též rozhodnuto o náhradě škody.
 Proti tomuto rozsudku krajského soudu podali obviněný M. H. a státní zástupce odvolání, o nichž Vrchní soud v Praze jako soud odvolací rozhodl rozsudkem ze dne 2. 10. 2007, sp. zn. 10 To 40/2007 tak, že z podnětu odvolání státního zástupce podle § 258 odst. 1 písm. d), e), odst. 2 tr. ř. rozsudek soudu prvního stupně zrušil ve výroku o způsobu výkonu trestu odnětí svobody a podle § 259 odst. 3 tr. ř. znovu rozhodl tak, že podle § 39a odst. 2 písm. c) tr. zák. obviněného pro výkon trestu odnětí svobody v trvání sedmi roků zařadil do věznice s ostrahou. Odvolání obviněného podle § 256 tr. ř. jako nedůvodné zamítl.
 Obviněný M. H. prostřednictvím obhájce JUDr. T. S. podal proti tomuto rozsudku Vrchního soudu v Praze z důvodu podle § 265b odst. 1 písm. g) tr. ř., dovolání, protože napadené rozhodnutí spočívá na nesprávném právním posouzení skutku nebo jiném nesprávném hmotně právním posouzení. Zásadní pochybení obviněný shledal toliko ve vztahu k bodu 3. výroku o vině rozsudku soudu prvního stupně, a to výhradně proti nesprávnému posouzení uvedeného skutku jako trestného činu loupeže podle § 234 odst. 1 tr. zák., a to po objektivní a subjektivní stránce. Obviněný konstatoval, že od samého počátku nebyla respektována elementární ustanovení trestního řádu, a až do konání prvého hlavního líčení se nikdo nezabýval subjektivní stránkou jednání obviněného, tedy tím, k čemu vlastně směřoval jeho úmysl. Ten byl v průběhu dokazování soudy pozměněn, protože původně žalovaný pokus trestného činu


text:
vraždy byl překvalifikován na trestný čin loupeže. Když bylo zjištěno, že původní právní kvalifikace je v rozporu s objektivně zjištěnými skutečnostmi, byl obviněnému „přidělen“ i jiný úmysl, naprosto rozdílný od toho, jenž byl v počátcích presumován, aniž by však popis skutku doznal změn. Soud bez přesvědčivého vysvětlení, shledal, že obviněný nechtěl vraždit, ale jeho úmysl směřoval od počátku ke zmocnění se zbraně, což se mu posléze na krátkou dobu podařilo. Tento závěr soud neučinil na základě změny výpovědi obviněného či jiné skutečnosti, ale v důsledku zjištění, že dosavadní předpoklad o naplnění subjektivní stránky pokusu vraždy je vzhledem k objektivním skutečnostem nereálný. Podle obviněného není tento postup správný, neboť není možné, aby orgány činné v trestním řízení na základě určitého jednání dovozovaný úmysl poté, co se závěry o tomto jednání změní, shledaly úmysl zcela jiný, když se na objektivní realitě nic nezměnilo. Obviněný na základě těchto výhrad ve vztahu k trestnému činu loupeže vytkl nedostatek analýzy subjektivní stránky, tedy úvah o tom, co jej vedlo k vyvolání potyčky se zasahujícími policisty. Zdůraznil, že soudy nevzaly do úvahy, že obviněný se při potyčce s policisty zcela nepředpokládaně zmocnil zbraně, kterou jednomu z policistů zcela nečekaně nakrátko odňal. Obviněný dovodil, že pokud se zbraně zmocnil, vyplynulo to z průběhu konfliktu, který vyvolal, a v němž jednal zcela zkratkovitě. Jestliže vrchní soud v odůvodnění napadeného rozsudku vysvětlení subjektivní stránky opřel o rozhodnutí obsažená ve Sbírce soudních rozhodnutí a stanovisek Nejvyššího soudu České republiky (dále jen „Nejvyšší soudu“) pod č. R 27/1976 a 44/1977, tato argumentace podle obviněného nebyla vhodně zvolena, neboť zmíněná rozhodnutí se vztahují k trestnému činu nedovoleného ozbrojování a řeší problematiku opatření střelné zbraně. Neřeší však otázku, zda lze přizpůsobovat bez dalšího závěr o subjektivní stránce jednání pachatele tomu, co lze pachateli ve vztahu k úmyslu prokázat. Podle obviněného je skutek popsaný ve výroku rozsudku krajského soudu pod bodem 3. vzdálen běžným skutkům, jimiž je naplňována skutková podstata trestného činu loupeže, protože jediný demonstrovaný úmysl je ten, že odmítal nemocnici opustit. Na základě popisu skutku není podle obviněného patrno, z čeho soudy dospěly k závěru, že tento násilný konflikt činil, ať již od počátku nebo alespoň od některé jeho části, s úmyslem násilím se zmocnit služební pistole policisty. Ze skutkových zjištění lze podle obviněného dovodit, že z jeho strany nešlo o plánované, resp. cílené jednání směřující k tomu, aby se zmocnil služební pistole, protože k odnětí pistole došlo neočekávaně, což i to, že po zmocnění se služební zbraně, tuto odhodil a vzdal se příslušníkům Policie České republiky. Úmyslem obviněného bylo bránit se vyvedení z objektu nemocnice, což podle ustálené judikatury (viz rozhodnutí č. 1/1980 a 19/1979 Sb. rozh. tr.) nelze právně kvalifikovat jako násilí ve smyslu § 234 odst. 1 tr. zák. Jednání obviněného je možné označit za impulzivní, konané bez jakékoliv hlubší úvahy o právních nebo věcných souvislostech.
 V závěru dovolání obviněný navrhl, aby Nejvyšší soud rozsudky Vrchního soudu v Praze ze dne 2. 10. 2007, sp. zn. 10 To 40/2007 a Krajského soudu v Českých Budějovicích – pobočka v Táboře


text:
ze dne 4. 4. 2007, sp. zn. 18 T 1/2006 podle § 265k odst. 1 tr. ř. zrušil a podle § 265l tr. ř. věc přikázal Krajskému soudu v Českých Budějovicích – pobočka v Táboře znovu k projednání a rozhodnutí, a nebo sám ve věci rozhodl rozsudkem podle § 265m odst. 1 tr. ř.
 K podanému dovolání se vyjádřil státní zástupce činný u Nejvyššího státního zastupitelství. Dovolání z obecných hledisek označil za přípustné. Po obsahové stránce se plně ztotožnil se závěry soudů obou stupňů, a poukázal na to, že oba soudy se opakovaně podrobně zabývaly argumentací obviněného ohledně naplnění jak subjektivní tak i objektivní stránky trestného činu loupeže podle § 234 odst. 1 tr. zák. Za správný označil závěr, že obviněný zcela svévolně za použití násilí se začal zákroku policistů bránit a současně vůči nim vyvinul aktivní násilné jednání, když jednoho z nich srazil na zem a druhého uchopil zezadu způsobem, kterým mu bránil v pohybu, a tak mu odcizil služební zbraň, u níž před tím odstranil zajišťovací pojistku pouzdra, z něhož ji vytrhl. Obviněný, který se tak za použití násilí zmocnil cizí věci, v daném případě střelné zbraně, jednal úmyslně, neboť jeho počínání zjevně směřovalo ke zmocnění se této pistole. O úmyslném jednání svědčí jeho aktivní konání představující násilí vůči policistům, jakož i aktivní počínání směřující k získání pistole zakročujícího policisty. Získání pistole nebylo náhodné, neboť úkony obviněného směřující k odnětí pistole byly promyšlené a jistě chtěné. Při vyjádření, že skutková zjištění nejsou v extrémním rozporu s právním posouzením jednání obviněného, státní zástupce tak navrhl, aby Nejvyšší soud dovolání obviněného posoudil jako zjevně neopodstatněné a podle § 265i odst. 1 písm. e) tr. ř. ho odmítl.
 Nejvyšší soud jako soud dovolací § 265c tr. ř. nejprve shledal, že dovolání obviněného je přípustné podle § 265a odst. 1, 2 písm. a), h) tr. ř., bylo podáno osobou oprávněnou podle § 265d odst. 1 písm. b), odst. 2 tr. ř., v zákonné lhůtě a na místě, kde lze podání učinit (§ 265e odst. 1, 2 tr. ř.).
 Dále Nejvyšší soud posuzoval, zda dovolací důvod podle § 265b odst. 1 písm. g) tr. ř. byl uplatněn v souladu se zákonnými podmínkami, protože dovolání lze podat jen z důvodů taxativně uvedených v § 265b tr. ř., a shledal, že obviněný, který své dovolání opřel o dovolací důvod podle § 265b odst. 1 písm. g) tr. ř., vnesl v souladu s ním námitky právní povahy, protože vytýkal nedostatky v subjektivní stránce trestného činu, jímž byl uznán vinným.
 S ohledem na to, že námitky obviněným vznesené směřují pouze proti výroku o vině pod bodem 3. rozsudku soudu prvního stupně, s nímž se ztotožnil i odvolací soud, je potřeba uvést, že obviněný se tohoto skutku, v němž je mimo dalších dvou výše uvedených trestných činů spatřován i trestný či loupeže podle § 234 odst. 1 tr. zák., podle skutkových zjištění popsaných ve výroku rozsudku soudu prvního stupně dopustil tak,
 „že dne 27. 9. 2005 v době od 02.50 hodin do 03.00 hodin v T., v O.


text:
n. T., ve vestibulu pavilonu „...“, při provádění služebního zákroku příslušníky Policie České republiky, oblečenými ve služebních stejnokrojích, řádně označených odznaky PČR, nejprve se vytrhl z úchopu nstržm. P. B., služebně zařazenému jako policejní inspektor OOP T., kterého srazil na zem, poté nprap. Z. H., služebně zařazeného jako policejní inspektor SSK OŘ PČR T., zezadu uchopil rukama, čímž mu bránil v pohybu a po odstranění zajišťovací pojistky mu z pouzdra vytrhl služební pistoli zn. ČZ, vz. 82, ráže 9 mm, č. 0384.. se zásobníkem a 12 ks nábojů, rozběhl se směrem k propojovací chodbě, přičemž zasunul náboj do nábojové komory a asi po 10 metrech se v této chodbě otočil a pěti mířenými ranami vystřelil směrem do prostoru vestibulu v době, kdy policista H. byl ukryt za opěrným sloupem a policista B. za rohem zdi mezi propojovací chodbou a vestibulem, po vystřelení pěti ran se rozběhl chodbou ke vchodovým dveřím, zaběhl do prostoru vedoucího do suterénu, po opakované výzvě k zanechání protiprávního jednání opětovně jedenkrát vystřelil směrem k východu, poté zbraň odhodil a vzdal se příslušníkům PČR“.
 Ve vztahu k obviněným namítaným nedostatkům je vhodné nejprve uvést, že trestného činu podle § 234 odst. 1 tr. zák. se dopustí ten, kdo proti jinému užije násilí nebo pohrůžky bezprostředního násilí v úmyslu zmocnit se cizí věci.
 Pro naplnění zákonných znaků trestného činu loupeže podle § 234 odst. 1 tr. zák. není nezbytné, aby zmocnění se věci následovalo bezprostředně po užití násilí. Vyžaduje se však, aby násilí, jehož užití musí vždy zmocnění se věci předcházet, bylo způsobilé ovlivňovat vůli poškozeného a být prostředkem nátlaku na něho, aby vůle poškozeného byla předchozím užitím násilí, při němž pachatel projevil svůj záměr zmocnit se cizí věci, ovlivněna, např. vědomím fyzické převahy útočníka, obavou před dalším násilím apod. (srovnej rozhodnutí Nejvyššího soudu ze dne 29. 5. 2003, sp. zn. 7 Tdo 592/2003, publikované v Souboru trestních rozhodnutí Nejvyššího soudu, roč. 2004, sešit 25 T-610).
 Je nerozhodné, zda pachatel, který užije násilí nebo pohrůžky bezprostředního násilí v úmyslu zmocnit se cizí věci si takovou věc chtěl přisvojit, zničit, nebo ji převést na jiného a nebo ji jen přechodně užívat (srov. rozhodnutí č. 51/1976-III. Sb. rozh. tr.).
 K subjektivní stránce, jíž obviněný zejména ve svém dovolání napadá, je potřeba uvést, že je vždy charakterizována zaviněním, které představuje vnitřní, psychický vztah pachatele k podstatným složkám trestného činu. Trestný čin je spáchán úmyslně, jestliže pachatel chtěl způsobem v trestním zákoně uvedeným porušit nebo ohrozit zájem chráněný tímto zákonem [úmysl přímý podle § 4 písm. a) tr. zák.], nebo věděl, že svým jednáním může takové porušení nebo ohrožení způsobit, a pro případ, že je způsobí, byl s tím srozuměn [úmysl nepřímý podle § 4 písm. b) tr. zák.].
 Nejvyšší soud z obsahu předmětného spisu a z výrokové části napadených rozhodnutí shledal, že podle popisu skutku je násilí představováno tím, že obviněný se nejprve vytrhl z úchopu nstržm. P. B., kterého srazil na zem, poté nprap. Z. H. zezadu uchopil rukama, čímž mu bránil v pohybu, a po odstranění zajišťovací pojistky mu


text:
z pouzdra vytrhl služební pistoli.
 Odvolací soud ve svém rozhodnutí takto zjištěný skutkový děj ve vztahu k použité právní kvalifikaci vyhodnotil. Na straně 6 a 7 k němu zejména uvedl, že „obviněný při zákroku policistů užil násilí, jež mu umožnilo zmocnit se zbraně jednoho z policistů“.
 Nejvyšší soud v souladu s odvolacím soudem shledal, že obviněný po objektivní stránce naplnil znaky trestného činu loupeže podle § 234 odst. 1 tr. zák., protože není pochyb o tom, že obviněný se zbraně zmocnil poté, co jednoho z policistů srazil na zem a druhého zezadu uchopil tak, aby se zabránil v pohybu. Toto jednání je násilím ve smyslu požadavků § 234 odst. 1 tr. zák. a bylo prostředkem ke zmocnění se zbraně, kterou bezprostředně nato obviněný vytrhl z pouzdra jednoho policistů vytrhl.
 Pokud jde o výhrady ve vztahu k subjektivní stránce, ani zde nevznikají pochybnosti o tom, že obviněný jednal v úmyslu se za daných skutkových okolností násilím zbraně zmocnit.
 V této souvislosti lze poukázat na závěry odvolacího soudu, který na straně 7 odůvodnění svého rozhodnutí uvedl, že obviněný pojal úmysl zmocnit se pistole policisty Z. H. po uchopení policisty, kdy jeho pasivní odpor přerostl v odpor aktivní. S ohledem na obsah spisu a popsaná skutková zjištění jsou tyto úvahy v souladu s provedenými důkazy a Nejvyšší soud se s tímto jasným, byť stručným zjištěním odvolacího soudu ztotožnil. Navíc však považuje za vhodné doplnit, že závěr o úmyslu obviněného směřujícím ke zmocnění se zbraně násilím, jednoznačně vyplývá z učiněných skutkových zjištění, která vylučují obhajobu obviněného, že jednal zkratkovitě, a že násilí nečinil se záměrem, aby se zmocnil zbraně. Toto tvrzení obviněného nekoresponduje s popsaným skutkem ani s tím, jak je děj zaznamenán ve výpovědích svědků, kteří jednání obviněného sledovali. Z výpovědi svědka P. B. se podává, že obviněný do něj strčil, až upadl na zem, přesto však zpozoroval, jak obviněný svědka Z. H. objal, a nato uviděl v ruce obviněného předmět černé barvy. Svědek Z. H. uvedl, že sledoval, jak obviněný nejprve srazil kolegu P. B., jeho odstrčil na zeď, čímž svědek ztratil rovnováhu, obviněný jej nato objal, chytil jakoby za žebra a vytáhl mu pistoli.
 Z tohoto průběhu situace je zřejmé, že obviněný nejednal zkratkovitě, tedy nahodile, necíleně a zmatečně, ale naopak postupoval racionálně. Je dostatečně zřejmé, že se obviněný zbraně zmocnil zcela záměrně právě proto, že se jedná o zbraň. Aby ji získal, musel použít násilí vůči oběma policistům, kteří jej drželi a vyváděli z nemocnice. Pro úmysl obviněného násilím se zmocnit zbraně, též svědčí i to, že pro uchopení zbraně sahal přesně a jistě do míst, kde měl policista zbraň připevněnu. K tomu, aby ji získal, nestačilo ji pouze vytáhnout z pouzdra, ale před tím, bylo nutné se „zbavit“ policistů, a proto obviněný jednal tak, že se nejprve vytrhl z úchopu, jednoho z nich srazil na zem, a teprve když již tento policista nebyl v jeho bezprostřední blízkosti, učinil přesně cílené úkony směřující k tomu, aby mu druhý policista, který měl u sebe zbraň, v jejím odnětí nebránil. Proto ho


text:
zezadu uchopil, čímž mu zabránil v pohybu a tedy i v možnosti obviněnému zmocnění se zbraně znemožnit. Obviněný si tak násilným jednáním vytvořil prostor proto, aby mohl odjistit uzávěr pouzdra, z něhož poté zbraň vytrhl. Nelze též přehlédnout, že obviněný všechny tyto kroky musel činit rychle a bez zaváhání, kdy úspěšnost jeho činu záležela i na momentu překvapení.
 Na záměr obviněného získat násilím zbraň, lze usuzovat i z jeho dalšího počínání, které rovněž vylučuje to, že by jednal zkratkovitě. Obviněný totiž poté, co se zbraně uvedeným způsobem zmocnil, ji okamžitě ve shodě s účelem, k němuž zbraně slouží, užil. Zasunul totiž náboj do nábojové komory a nejprve pěti mířenými ranami z ní vystřelil.
 V tomto jednání nelze shledávat nahodilé jednání, protože jde o promyšlené chování, jehož cílem bylo, aby se obviněný vymanil z moci policistů a aby jejich snahám o jeho zajištění a vyvedení z nemocnice unikl. Za daných skutkových okolností je zřejmé, že obviněný proto, aby takto jednal, nemusel mít ihned v počátku toho, kdy se začal policistům bránit, úmysl jim vzít zbraň, ale stačilo, aby v průběhu popisovaného ataku tento úmysl dodatečně pojal. Úmysl zmocnit se cizí věci může totiž pachatel pojmout i v průběhu násilí, jehož se počal dopouštět z jiných pohnutek (srovnej rozhodnutí Nejvyššího soudu ze dne 29. 5. 2003, sp. zn. 7 Tdo 592/2003, publikované v Souboru trestních rozhodnutí Nejvyššího soudu, ročník 2004, sešit 25 T-610). V daném případě je nutné vycházet z bezprostředního úmyslu pachatele, tj. že se chtěl zmocnit pistole násilím a že tak také v daných souvislostech učinil. Jiný, než tento závěr s ohledem na skutkové okolnosti nelze dovodit, protože obviněný se zbraně nemohl zmocnit jinak, než použitím síly proti policistům, neboť by bylo absurdní domnívat se, že by mu pistoli policista vydal dobrovolně.
 Pokud obviněný svůj úmysl popíral též s ohledem na to, že zbraň v závěru celého incidentu odhodil, a že si ji tedy neponechal, není v daných souvislostech tato obhajoba podstatná, protože délka doby držení zmocněné se věci není v žádném případě rozhodující (viz též rozhodnutí č. 41/1967 Sb. rozh.tr.).
 To, že obviněný poté, co se zbraně zmocnil, opakovaně z ní vystřelil a běžel s ní ke vchodu z nemocnice, a posléze ji odhodil a vzdal se příslušníkům Policie, nemá pro správnost použité právní kvalifikace větší význam. Trestný čin loupeže podle § 234 odst. 1 tr. zák. byl totiž dokonán okamžikem, kdy se obviněný zbraně násilím zmocnil. Další nakládání s ní již bylo závislé na tom, čeho chtěl obviněný tímto jednáním docílit.
 Na základě všech těchto zjištění a právních závěrů Nejvyšší soud shledal, že soudy obou stupňů zcela správně popsaný skutek pod bodem 3. rozsudku soudu prvního stupně posoudily (vedle trestných činů nedovoleného ozbrojování podle § 185 odst. 1 tr. zák. a útoku na veřejného činitele podle § 155 odst. 1 písm. b) tr. zák.) jako trestný čin loupeže podle § 234 odst. 1 tr. zák. Obviněný se chtěl zmocnit zbraně za použití násilí a jednal tudíž v přímém úmyslu podle § 4 písm. a) tr. zák.
 Jestliže obviněný


text:
namítal, že skutek byl v rámci podané obžaloby právně kvalifikován jako pokus trestného činu vraždy podle § 8 odst. 1 k § 219 odst. 1, 2 písm. a), f) tr. zák., kde byl tento čin popsán zcela shodně s tím, jak o něm bylo rozhodnuto v nyní napadených rozhodnutích, kde však byla užita jiná právní kvalifikace, a dovozoval, že soudy jen přizpůsobovaly závěr o naplnění subjektivní stránky podle toho, co lze obviněnému prokázat po objektivní stránce, pak tuto námitku rovněž Nejvyšší soud neshledal jako důvodnou.
 V daném postupu soudů bylo plně respektováno, že podle § 2 odst. 8 tr. ř. ve spojení s § 220 odst. 1 tr. ř. může soud rozhodovat pouze o skutku, který je uveden v žalobním návrhu a o obžalovaném, na kterého byla obžaloba podána. Jestliže z ustanovení § 220 odst. 3 tr. ř. vyplývá, že soud není vázán žalobním návrhem, jenž představuje pouhou subsumpci vymezeného skutku pod příslušné ustanovení trestního zákona, lze shrnout, že soudem musí být zachována totožnost skutku, o čemž v daném případě nevznikají pochybnosti, nikoliv však právní posouzení jednání, které je dotyčnému v obžalobě kladeno za vinu. Je totiž nutné připomenout, že při posuzování otázky, zda skutek je či není trestným činem, se postupuje tak, že soud nejprve dokazováním provede potřebná zjištění o existenci rozhodných skutkových okolností. Dále učiní závěr, zda tyto skutkové okolnosti naplňují formální znaky trestného činu uvedeného ve skutkové podstatě (§ 3 odst. 1 tr. zák.). Soud může zažalovaný skutek posoudit jako jiný trestný čin, než jaký v něm spatřovala obžaloba, což je zcela obvyklý postup, který v projednávané věci zachoval i soud prvního stupně, který již ve svém prvním rozsudku ze dne 27. 4. 2006, č. j. 18 T 1/2006-600 nyní uvedenou právní kvalifikaci trestného činu loupeže podle § 234 odst. 1 tr. zák. použil.
 Proto, když soudy prvního i druhého stupně vycházely ze skutkového děje, jak byl v obžalobě popsán, a tento skutek právně posoudily vedle dalších dvou uvedených trestných činů jako trestný čin loupeže podle § 234 odst. 1 tr. zák., je tato právní kvalifikace správná, neboť byly po všech stránkách naplněny znaky této skutkové podstaty. Za daných okolností proto nelze oběma soudům vytýkat, že nezměnily skutková zjištění, která pro uvedené právní posouzení obsahují všechny rozhodné skutečnosti.
 Nejvyšší soud na základě všech shora uvedených úvah shledal, že výhrady, které obviněný ve svém dovolání uplatnil, nejsou důvodné. Vzhledem k tomu, že jsou v dovolání vyjádřené argumenty jen opakováním již dříve uplatněné obhajoby, s níž se již vypořádal odvolací soud, bylo dovolání obviněného jako zjevně neopodstatněné podle § 265i odst. 1 písm. e) tr. ř. odmítnuto.
 V Brně 16. dubna 2008


text:
Přijaté texty - Čtvrtek 20. listopadu 2008 - Sjednocený postup pro podání žádosti o povolení k pobytu a o pracovní povolení * - P6_TA(2008)0558
 Postup : 2007/0229(COD)
 Stadia projednávání dokumentu : A6-0431/2008
 Čtvrtek 20. listopadu 2008 - Štrasburk Konečné znění
 Sjednocený postup pro podání žádosti o povolení k pobytu a o pracovní povolení *
 P6_TA(2008)0558 A6-0431/2008
 Legislativní usnesení Evropského parlamentu ze dne 20. listopadu 2008 o návrhu směrnice Rady o sjednoceném postupu vyřizování žádostí státních příslušníků třetích zemí o jediné povolení k pobytu a výkonu práce na území členského státu a o společném souboru práv pro pracovníky z třetích zemí, kteří oprávněně pobývají v členském státě (KOM(2007)0638 – C6-0470/2007 – 2007/0229(CNS))
 - s ohledem na návrh Komise předložený Radě (KOM(2007)0638),
 - s ohledem na čl. 63 odst. 3 písm. a) Smlouvy o ES,
 - s ohledem na článek 67 Smlouvy o ES, podle kterého Rada konzultovala s Parlamentem (C6-0470/2007),
 - s ohledem na zprávu Výboru pro občanské svobody, spravedlnost a vnitřní věci a na stanovisko Výboru pro zaměstnanost a sociální věci (A6-0431/2008),
 (7a) Dobu platnosti jediného povolení určí jednotlivé členské státy.
 (10) Všichni státní příslušníci třetích zemí, kteří legálně pobývají a pracují v členských státech, by měli požívat přinejmenším stejný společný soubor práv formou rovného zacházení jako s vlastními občany příslušného členského státu, bez ohledu na původní důvod přijetí. Právo na rovné zacházení v oblastech vymezených touto směrnicí by nemělo být poskytnuto pouze těm státním příslušníkům třetích zemí, kteří byli přijati na území členského státu za účelem výkonu práce, ale rovněž těm, kteří byli přijati z jiných důvodů a mohl jim být poskytnut přístup na trh práce tohoto členského státu v souladu s jinými právními předpisy Společenství nebo vnitrostátními právními předpisy, včetně rodinných příslušníků pracovníků z třetích zemí, kteří byli přijati členskými státem v souladu se směrnicí Rady 2003/86/ES ze dne 22. září 2003 o právu na sloučení rodiny, pracovníků z třetích zemí, kteří byli přijati členským státem v souladu se směrnicí Rady 2004/114/ES ze dne 13. prosince 2004 o podmínkách přijímání státních příslušníků třetích zemí za účelem studia, výměnných pobytů žáků, neplacené odborné přípravy nebo dobrovolné služby; a vědeckých pracovníků, kteří byli přijati v souladu se směrnicí Rady 2005/71/ES ze dne 12. října 2005 o zvláštním postupu pro přijímání státních příslušníků třetích zemí pro účely vědeckého výzkumu.
 (10) Všichni státní příslušníci třetích zemí, kteří legálně pobývají a pracují v členských státech, by měli požívat přinejmenším stejný společný soubor práv souvisejících s prací formou rovného zacházení jako s vlastními občany příslušného členského státu, bez ohledu na původní důvod přijetí. Právo na rovné zacházení v oblastech vymezených touto směrnicí by nemělo být poskytnuto pouze těm státním příslušníkům třetích zemí, kteří byli přijati na území členského státu za účelem výkonu práce, ale rovněž těm, kteří byli přijati z jiných důvodů a mohl jim být poskytnut přístup na trh práce tohoto členského státu v souladu s jinými právními předpisy Společenství nebo vnitrostátními právními předpisy, včetně rodinných příslušníků pracovníků z třetích zemí, kteří byli přijati členskými státem v souladu se směrnicí Rady 2003/86/ES ze


text:
dne 22. září 2003 o právu na sloučení rodiny, pracovníků z třetích zemí, kteří byli přijati členským státem v souladu se směrnicí Rady 2004/114/ES ze dne 13. prosince 2004 o podmínkách přijímání státních příslušníků třetích zemí za účelem studia, výměnných pobytů žáků, neplacené odborné přípravy nebo dobrovolné služby; a vědeckých pracovníků, kteří byli přijati v souladu se směrnicí Rady 2005/71/ES ze dne 12. října 2005 o zvláštním postupu pro přijímání státních příslušníků třetích zemí pro účely vědeckého výzkumu.
 (13) Tato směrnice by se neměla vztahovat na státní příslušníky třetích zemí, kteří byli přijati některým členským státem na své území pro sezónní práce na dobu, která nepřekračuje šest měsíců v jakýchkoliv dvanácti měsících, vzhledem k jejich dočasnému statusu.
 (13) Tato směrnice by se neměla vztahovat na státní příslušníky třetích zemí, kteří byli přijati některým členským státem na své území pro sezónní práce, vzhledem k jejich dočasnému statusu a také k tomu, že se na jejich případ vztahuje zvláštní směrnice.
 (13a) Na osoby požívající dočasné ochrany by se měla tato směrnice vztahovat v oblasti společného souboru práv, a to v případě, že jsou oprávněny legálně pracovat na území určitého členského státu.
 (18a) Tato směrnice by měla být provedena tak, že nebudou dotčena příznivější ustanovení obsažená v právních předpisech EU a mezinárodních nástrojích.
 (18b) Členské státy by měly ratifikovat Mezinárodní úmluvu o ochraně práv všech migrujících pracovníků a členů jejich rodin, přijatou Valným shromážděním OSN dne 18. prosince 1990 .
 (19) Členské státy by měly uvést v účinnost ustanovení této směrnice bez diskriminace na základě pohlaví, rasy, barvy pleti, etnického nebo sociálního původu, genetických vlastností, jazyka, náboženského vyznání nebo víry, politických nebo jiných názorů, příslušnosti k národnostní menšině, majetku, narození, postižení, věku nebo sexuální orientace, zejména v souladu se směrnicí Rady 2000/43/ES ze dne 29. června 2000, kterou se zavádí zásada rovného zacházení s osobami bez ohledu na jejich rasu nebo etnický původ a směrnicí Rady 2000/78/ES ze dne 27. listopadu 2000, kterou se stanoví obecný rámec pro rovné zacházení v zaměstnání a povolání.
 (19) Členské státy by měly uvést v účinnost ustanovení této směrnice bez diskriminace na základě pohlaví, rasy, barvy pleti, etnického nebo sociálního původu, genetických vlastností, jazyka, náboženského vyznání nebo víry, politických nebo jiných názorů, příslušnosti k národnostní menšině, majetku, narození, postižení, věku nebo sexuální orientace, zejména v souladu se směrnicí Rady 2000/43/ES ze dne 29. června 2000, kterou se zavádí zásada rovného zacházení s osobami bez ohledu na jejich rasu nebo etnický původ a směrnicí Rady 2000/78/ES ze dne 27. listopadu 2000, kterou se stanoví obecný rámec pro rovné zacházení v zaměstnání a povolání, a v souladu s budoucími právními předpisy v této oblasti, zejména s předpisy vzniklými na základě návrhu směrnice Rady o provádění zásady rovného zacházení s osobami bez ohledu na náboženské vyznání nebo víru, zdravotní postižení, věk nebo sexuální orientaci (KOM(2008)0426) .
 a) sjednocený postup pro vydávání jediného povolení k pobytu a výkonu práce na území členského státu pro státní příslušníky třetích zemí za účelem zjednodušit jejich přijímání a usnadnit kontrolu jejich právního postavení; a
 a)


text:
sjednocený postup pro vydávání jediného povolení k pobytu a výkonu práce na území členského státu pro státní příslušníky třetích zemí za účelem zjednodušit postup jejich přijímání a usnadnit kontrolu jejich právního postavení; a
 Čl. 1 – písm. b
 b) společný soubor práv pro pracovníky z třetích zemí, kteří oprávněně pobývají v členském státě
 b) společný soubor práv pro pracovníky z třetích zemí, kteří oprávněně pobývají v členském státě, bez ohledu na původní důvod přijetí na území tohoto členského státu.
 Touto směrnicí nejsou dotčeny pravomoci členských států, pokud jde o přijímání státních příslušníků třetích zemí na jejich trhy práce.
 Čl. 2 – písm. d
 d) "sjednoceným postupem vyřizování žádostí" jakýkoliv postup, který vede na základě jediné žádosti k rozhodnutí o jediném povolení pro státního příslušníka třetí země, které jej opravňuje pobývat a vykonávat práci na území členského státu.
 d) "sjednoceným postupem vyřizování žádostí" jakýkoliv postup, který vede na základě žádosti předložené státním příslušníkem třetí země nebo jeho budoucím zaměstnavatelem k rozhodnutí o případném vydání jediného povolení, které státního příslušníka třetí země opravňuje pobývat a vykonávat práci na území členského státu.
 da) "přeshraniční prací" práce, kterou vykonává příhraniční pracovník v jiném členském státě než ve státě svého bydliště, v souladu s čl. 1 písm. b) nařízení (EHS) č. 1408/71.
 b) pracovníky z třetích zemí, kteří oprávněně pobývají v některém členském státě.
 b) pracovníky z třetích zemí, kteří oprávněně pobývají v některém členském státě, bez ohledu na původní důvod přijetí na území tohoto členského státu.
 2. Tato směrnice se nevztahuje na státní příslušníky třetí země, :
 2. Ustanovení této směrnice, která se týkají sjednoceného postupu vyřizování žádostí státních příslušníků třetích zemí o jediné povolení k pobytu a výkonu práce na území členského státu, se nevztahují na státní příslušníky třetí země:
 d) kteří byli přijati některým členským státem na své území pro sezónní práce na dobu, která nepřekračuje šest měsíců v jakýchkoliv dvanácti měsících ;
 d) kteří byli přijati některým členským státem na své území pro sezónní práce;
 Čl. 3 – odst. 2 – písm. d a (nové)
 da) kteří byli přijati některým členským státem na své území pro práce na dobu, která nepřekračuje šest měsíců, pouze pokud jde o sjednocený postup vyřizování žádostí;
 f) kteří se zdržují v některém členském státě jako žadatelé o mezinárodní ochranu nebo podle programů dočasné ochrany ;
 f) kteří se zdržují v některém členském státě jako žadatelé o mezinárodní ochranu;
 Čl. 4 – odst. 1 a (nové)
 1a. Členské státy stanoví, zda žádost o jediné povolení předloží státní příslušník dotyčné třetí země, jeho příští zaměstnavatel, nebo kterákoliv z uvedených osob.
 1b. V případě, kdy žádost o jediné povolení předloží příslušník dotyčné třetí země, je možné tuto žádost předložit a projednat, ať již příslušník třetí země pobývá mimo území členského státu, v němž si přeje být přijat, nebo ať se již oprávněně nachází na území daného členského státu.
 Čl. 5 – odst. 2 – bod 1 a (nový)
 Pokud platnost povolení žadatele skončí dříve, než bude vydáno rozhodnutí o jeho obnovení, udělí členský stát pověřený přezkoumáním žádosti dotyčné osobě,


text:
případně jejím rodinným příslušníkům, oprávnění k tomu, aby legálně pobývali na území tohoto státu, dokud nebude rozhodnuto o žádosti o obnovení jediného povolení.
 4. V případě, že informace připojené k žádosti nejsou dostatečné , vyrozumí určený orgán žadatele o tom, že jsou požadovány dodatečné informace. Běh lhůty uvedené v odstavci 2 se staví do doby, než orgány obdrží dodatečné požadované informace.
 4. V případě, že informace připojené k žádosti nejsou z hlediska veřejně stanovených kritérií úplné , vyrozumí příslušný orgán žadatele o tom, že jsou požadovány dodatečné informace. Lhůta uvedená v odstavci 2 se pozastaví do doby, než orgány obdrží dodatečné požadované informace.
 4a. V případě, že se lhůta pro přijetí rozhodnutí uvedená v odstavci 2 pozastaví nebo prodlouží, příslušný orgán o této skutečnosti žadatele řádně uvědomí.
 2a. Členský stát může držiteli jediného povolení uděleného jiným členským státem udělit povolení, na jehož základě může vykonávat přeshraniční práci. Toto povolení se uděluje v souladu s vnitrostátními právními předpisy daného členského státu, ve kterém je vykonávána přeshraniční práce. Doba platnosti tohoto povolení nesmí překročit dobu platnosti jediného povolení uděleného tímto jiným členským státem.
 1. V písemném oznámení rozhodnutí, kterým se žádost odmítá , jediné povolení neuděluje, nemění nebo neobnovuje , pozastavuje nebo ruší jediné povolení na základě požadavků stanovených vnitrostátními právními předpisy nebo právními předpisy Společenství, se uvede odůvodnění.
 1. V písemném oznámení rozhodnutí, kterým se zamítá žádost o udělení, změnu nebo obnovení jediného povolení, pozastavuje nebo ruší jediné povolení na základě požadavků stanovených vnitrostátními právními předpisy nebo právními předpisy Společenství, se uvedou objektivní a ověřitelné důvody . Uvedené požadavky musí být objektivní a přístupné veřejnosti, aby bylo možné rozhodnutí ověřit .
 2. Jakékoliv rozhodnutí, kterým se žádost odmítá, jediné povolení neuděluje, nemění nebo neobnovuje, pozastavuje nebo ruší, je možné napadnout u soudu dotčeného členského státu. Písemné oznámení uvede poučení o možných opravných prostředcích a lhůtách pro jejich podání.
 2. Jakékoliv rozhodnutí, kterým se žádost odmítá, jediné povolení neuděluje, nemění nebo neobnovuje, pozastavuje nebo ruší, je možné napadnout u příslušného orgánu dotčeného členského státu určeného v souladu s vnitrostátními právními předpisy. Písemné oznámení uvede poučení o možných opravných prostředcích, včetně odpovědného orgánu a lhůt pro jejich podání. Opravný prostředek má vůči správnímu rozhodnutí odkladný účinek, a to až do přijetí konečného soudního rozhodnutí.
 Členské státy přijmou nezbytná opatření, aby informovaly státního příslušníka třetí země a budoucího zaměstnavatele o všech dokladech, které jsou nutné k vyplnění žádosti.
 Členské státy zajistí, že široké veřejnosti je dostupný pravidelně obnovovaný soubor informací o podmínkách vstupu a pobytu státních příslušníků třetích zemí na jejich území za účelem zaměstnání, zejména prostřednictvím jejich konzulátů . Členské státy přijmou nezbytná opatření zejména k tomu , aby informovaly státního příslušníka třetí země a budoucího zaměstnavatele o všech dokladech, které jsou nutné k vyplnění žádosti a o celkové výši poplatků nutných pro vyřízení jejich žádosti. .
 Členské státy mohou od žadatelů požadovat zaplacení poplatků za vyřízení žádosti v souladu s touto směrnicí. Výše poplatků navíc musí být přiměřená a může vycházet ze zásady skutečně poskytnuté služby.
 Členské státy mohou od žadatelů požadovat


text:
zaplacení poplatků za vyřízení žádosti v souladu s touto směrnicí. Výše poplatků navíc musí být odpovídající a přiměřená, přičemž nesmí přesáhnout výši skutečných nákladů, které vzniknou vnitrostátním správním orgánům. Ve vnitrostátních právních předpisech se stanoví maximální celková částka, která případně zahrne náklady na subdodávky plynoucí z využití externích firem, které shromáždí dokumenty nezbytné pro vytvoření spisu týkajícího se získání povolení.
 Čl. 11 – návětí
 Během doby své platnosti jediné povolení opravňuje držitele v minimálním případě k:
 Během doby své platnosti, kterou určí jednotlivé členské státy, jediné povolení opravňuje držitele minimálně k:
 Čl. 11 – písm. c
 c) volnému přístupu na celé území členského státu, který vydal jediné povolení v rámci omezení stanovených z důvodu bezpečnosti vnitrostátními právními předpisy;
 c) volnému přístupu na celé území členského státu, který vydal jediné povolení, přičemž členské státy mohou stanovit územní omezení týkající se práva na pobyt a práva na výkon práce v rámci omezení stanovených z důvodu bezpečnosti vnitrostátními právními předpisy, pokud se stejná omezení vztahují na státní příslušníky těchto států;
 Oznámení a informace uvedené v článcích 5, 8 a 9 se zveřejňují takovým způsobem, aby žadatel mohl porozumět jejich obsahu a důsledkům.
 a) pracovní podmínky, včetně mzdy a výpovědi, podmínek bezpečnosti práce a zdraví na pracovišti;
 a) pracovní podmínky, včetně mzdy, dovolené, pracovní doby , výpovědi, podmínek bezpečnosti práce a zdraví na pracovišti;
 b) svobodu sdružování a spolčování a členství v odborových organizacích nebo svazech zaměstnavatelů nebo v organizaci, jejíž členové patří k určité profesní skupině, včetně výhod poskytovaných uvedenými organizacemi, aniž jsou dotčeny vnitrostátní předpisy o veřejném pořádku a veřejné bezpečnosti;
 b) svobodu sdružování a spolčování a členství v odborových organizacích nebo svazech zaměstnavatelů nebo v organizaci, jejíž členové patří k určité profesní skupině, včetně výhod poskytovaných uvedenými organizacemi, např. informací a podpory, aniž jsou dotčeny vnitrostátní předpisy o veřejném pořádku a veřejné bezpečnosti;
 c) vzdělávání v širokém smyslu slova (učení se jazykům a seznamování se s kulturou v zájmu zlepšení integrace) a odbornou přípravu;
 d) uznávání diplomů, osvědčení a jiných dokladů o dosažené kvalifikaci v souladu s odpovídajícími vnitrostátními postupy;
 d) uznávání diplomů, osvědčení a jiných dokladů o dosažené kvalifikaci v souladu s odpovídajícími vnitrostátními postupy použitelnými v souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2005/36/ES ze dne 7. září 2005 o uznávání odborných kvalifikací 1 .
 1 Úř. věst. L 255, 30.9.2005, s. 22.
 Čl. 12 – odst. 1 – písm. f
 f) vyplacení získaných nároků na důchodové zabezpečení při stěhování do třetí země;
 f) přenositelnost důchodů či důchodových dávek pobíraných v případě vysokého věku, úmrtí, či invalidity ve výši stanovené na základě právních předpisů jednoho či několika dlužných členských států, na něž se tento závazek vztahuje, při stěhování do třetí země;
 Čl. 12 – odst. 1 – písm. g
 g) daňové výhody;
 g) daňové výhody, pokud je pracovník považován pro daňové účely za rezidenta příslušného členského státu;
 Čl. 12 – odst. 1 – písm. ha (nové)
 ha) informace a poradenství poskytované úřady práce;
 2. Členské státy mohou omezit rovné zacházení jako s občany tak, že :
 2. Členské státy


text:
mohou omezit rovné zacházení jako s občany pouze v těchto případech :
 c) omezí práva poskytnutá v odst. 1 písm. h), pokud jde o ubytování ve veřejných kapacitách na případy, ve kterých státní příslušník třetí země pobývá nebo má právo pobytu na území státu po dobu nejméně tří let ;
 c) omezí práva poskytnutá v odst. 1 písm. h), pokud jde o ubytování;
 Čl. 12 – odst. 2 – písm. d
 d) omezí práva poskytnutá v odst. 1 písm. a), b) a g) na ty pracovníky z třetích zemí, kteří jsou již zaměstnáni;
 e) omezí práva poskytnutá v odst. 1 písm. e) na ty pracovníky z třetích zemí, kteří jsou již zaměstnáni vyjma dávek v nezaměstnanosti.
 2a. Členské státy učiní kroky nezbytné k tomu, aby jakékoli porušení práv stanovených touto směrnicí podléhalo účinným, přiměřeným a odrazujícím sankcím .
 Každý členský stát zajistí, že široké veřejnosti je dostupný pravidelně obnovovaný soubor informací o podmínkách vstupu a pobytu státních příslušníků třetích zemí na jeho území.
 Poslední aktualizace: 31. srpna 2009 Právní upozornění


text:
Přednáška dne Petr Lavický Přehled výkladu Základní charakteristika platné právní úpravy Řízení o žalobě proti rozhodnutí správního orgánu. - ppt stáhnout
 Přednáška dne 18. 5. 2010 Petr Lavický Přehled výkladu Základní charakteristika platné právní úpravy Řízení o žalobě proti rozhodnutí správního orgánu.
 Prezentace na téma: "Přednáška dne 18. 5. 2010 Petr Lavický Přehled výkladu Základní charakteristika platné právní úpravy Řízení o žalobě proti rozhodnutí správního orgánu."— Transkript prezentace:
 Přednáška dne Petr Lavický 3
 Přehled výkladu Základní charakteristika platné právní úpravy Řízení o žalobě proti rozhodnutí správního orgánu Řízení o kasační stížnosti 4
 Správní soudnictví v Československu 1867, 1875: vznik správního soudnictví v Rakousku – Uhersku z. č. 3/1918 Sb., o NSS a o řešení kompetenčních konfliktů 1952 – zrušení NSS; poté prakticky jenom věci sociálního zabezpečení 1992 – obnovení správního soudnictví (část V. OSŘ) 2001 – zrušení části V. nálezem ÚS (č. 276/2001 Sb.) 2003 – SŘS 6
 Ústavní a mezinárodní prameny právní úpravy Čl. 36 odst. 2 Listiny základních práv a svobod právo na přezkum rozhodnutí orgánu veřejné správy Čl. 6 odst. 1 Úmluvy o ochraně lidských práv a základních svobod právo na soud ve věcech týkajících se „občanských práv a závazků“ a „jakéhokoliv trestního obvinění“ požadavek plné jurisdikce Čl. 91 a 92 Ústavy 7
 Zákonné prameny právní úpravy Zákon č. 150/2002 Sb., soudní řád správní (SŘS) OSŘ Zákon č. 131/2002 Sb., o rozhodování některých kompetenčních sporů 8
 Systematika SŘS Část první – Základní ustanovení Hlava I – Obecná ustanovení Hlava II – Pravomoc a příslušnost soudů Hlava III – Vyloučení soudců, přikázání věci jinému soudu, dožádání Část druhá – Organizace Hlava I – Nejvyšší správní soud Hlava II – Krajské soudy Část třetí – Řízení ve správním soudnictví Hlava I – Obecná ustanovení o řízení Hlava II – Zvláštní ustanovení o řízení Hlava III – Opravné prostředky Části čtvrtá a pátá (mají pouze přechodný význam) 9
 Organizace správního soudnictví Krajské soudy specializované senáty specializovaní samosoudci Nejvyšší správní soud 2 kolegia (Finančně-správní; Sociálně-správní) rozhoduje vždy v senátech, čítajících 3, 5, 7 nebo 9 členů sjednocování judikatury Dva články, nikoliv dvě instance 10
 Pravomoc I. Soudy ve správním soudnictví rozhodují o žalobách proti rozhodnutím vydaným v oblasti veřejné správy správními orgány o ochraně proti nečinnosti správního orgánu o ochraně před nezákonným zásahem správního orgánu o kompetenčních žalobách 11
 Pravomoc II. Dále správní soudy rozhodují ve věcech volebních a ve věcech místního referenda, ve věcech politických stran a politických hnutí, o zrušení opatření obecné povahy nebo jeho částí pro rozpor se zákonem Nikoliv o rušení podzákonných právních předpisů [srov. čl. 87 odst. 3 písm. a) Ústavy] 12
 Základní zásady řízení Dispoziční zásada řízení se zahajuje jenom na návrh rozsah přezkumné činnosti a jeho hlediska jsou vymezena návrhem omezenější uplatnění než v civilním sporu (nelze např. uzavřít smír, vzdát se nároku; žalovaný je vymezen zákonem; předurčenost žalobních typů) Vyšetřovací zásada Vyčerpání řádných opravných prostředků ve správním řízení 13
 § 65 až § 78 SŘS 14
 Rozhodnutí správního orgánu I. Úkon, kterým se zakládají, mění nebo ruší nebo závazně určují žalobcova práva či


text:
povinnosti veřejná subjektivní práva a povinnosti (soukromá práva část V. OSŘ) hmotná i procesní dotčení právní sféry žalobce rozhodující jsou materiální znaky, nikoliv forma či označení např. výzva ručiteli k zaplacení daňového nedoplatku stanovení poplatku za delší dobu studia na VŠ územní souhlas podle stavebního zákona závazné stanovisko – např. souhlas orgánu ochrany přírody a krajiny k umístění stavby nikoliv např. rozhodnutí o odvolání (jmenování) ředitele školy 15
 Rozhodnutí správního orgánu II. Rozhodnutí správního orgánu (viz dále) Rozhodnutí v oblasti veřejné správy např. nikoli rozhodnutí státního zástupce o odložení trestního oznámení bylo možno přezkoumat vyškrtnutí ze seznamu konkursních správců Rozhodnutí konstitutivní i deklaratorní 16
 Účastníci řízení Žalobce a žalovaný (§ 33 odst. 1) Žalobce FO nebo PO podle § 65 odst. 1 Zájemník (§ 65 odst. 2) Osoba, jíž svědčí zvláštní žalobní legitimace podle § 66 Žalovaný správní orgán vymezený zákonem (§ 33 odst. 1, § 69) Způsobilost být účastníkem Ten, kdo má hmotněprávní subjektivitu Správní orgán Procesní způsobilost Ten, kdo má způsobilost k PÚ v plném rozsahu 17
 Žalobce dle § 65 odst. 1 FO či PO tvrdící zkrácení na svých právech podmínkou není účastenství ve správním řízení žalobní legitimace je založena tvrzením zkrácení na subjektivním veřejném právu náležejícím žalobci přímé zkrácení zkrácení v důsledku porušení práv v předcházejícím řízení 18
 Žalobní legitimace zájemníka Účastník správního řízení (vč. opomenutého úč.) Není legitimován dle § 65 odst. 1 v řízení nešlo o jeho práva, tento účastník v něm hájil pouze určité zájmy (např. ekologické spolky) Tvrzení o zkrácení na právech zájemníku příslušejících (procesní práva) 19
 Zvláštní žalobní legitimace dle § 66 Správní orgán nevyskytuje se Nejvyšší státní zástupce závažný veřejný zájem neplatí požadavek vyčerpání opravných prostředků Ten, o kom to stanoví mezinárodní smlouva 20
 Žalovaný Správní orgán který rozhodl v posledním stupni na který jeho působnost přešla Správní orgán: § 4 odst. 1 písm. a) SŘS mj. i profesní komory, někdy též vláda, prezident republiky ministerstvo, nikoli ministr Žalovaný je určen zákonem v případě nesprávného označení v žalobě bude soud jednat s tím, kdo je skutečně žalovaným 21
 Nepřípustnost a kompetenční výluky § 68 a § 70 SŘS Restriktivní interpretace Ze soudního pravomoci nelze vyloučit přezkum rozhodnutí týkajících se základních práv a svobod (čl. 36 odst. 2 Listiny) občanských práv a závazků nebo trestních obvinění (6 odst. 1 Úmluvy) 22
 Nepřípustnost žaloby (§ 68) Nevyčerpání řádných opravných prostředků vztahuje se extenzivně i na rozhodnutí v blokovém řízení Rozhodnutí v soukromoprávní věci viz dále Písm. c) (nicotnost) se neuplatní Napadání pouze důvodů rozhodnutí Návrh na přezkum rozhodnutí vyloučených z přezkumu (viz § 70) Dále viz § 66 odst. 4 a 5 23
 Věci projednávané v režimu části V. (I.) Rozhodnutí ve věcech vkladu práva k nemovitostem (§ 249 odst. 2 OSŘ) ostatní katastrální věci považuje judikatura za veřejnoprávní Rozhodnutí o vyvlastnění (§ 28 z. č. 184/2006 Sb.) Některá rozhodnutí podle z. č. 229/1991 Sb.: § 9 odst. 2, § 9 odst. 4, § 9 odst. 7 a § 6 odst. 3 24
 Věci projednávané v režimu části V. (II.) Rozhodnutí ČTÚ