text:
1 Městský úřad Vimperk Steinbrenerova 6, VIMPERK pracoviště Náměstí Svobody 8, VIMPERK odbor životního prostředí VÁŠ DOPIS ZN: ZE DNE: ČÍSLO JEDNACÍ: ŽP 22237/ /10-KUB VYŘIZUJE: Jan Kubašta TEL: FAX: Doporučeně Obec Šumavské Hoštice Šumavské Hoštice ŠUMAVSKÉ HOŠTICE DATUM: Kanalizace a lokální ČOV Šumavské Hoštice změna stavby před jejím dokončením podle 15 zákona č. 254/2001 Sb., o vodách a o změně některých zákonů (vodní zákon), ve znění pozdějších předpisů a 118 zákona č. 183/2006 Sb., o územním plánování a stavebním řádu (stavební zákon) a prodloužení doby platnosti stavebního povolení k vodním dílům podle 15 zákona č. 254/2001 Sb., o vodách a o změně některých zákonů (vodní zákon), ve znění pozdějších předpisů a 115 zákona č. 183/2006 Sb., o územním plánování a stavebním řádu (stavební zákon). V e ř e j n á v y h l á š k a A. R o z h o d n u t í Vzhledem k výsledku provedeného vodoprávního řízení Městský úřad Vimperk, odbor životního prostředí, který je podle 106 a 15 odst. 4 zákona č. 254/2001 Sb., o vodách a o změně některých zákonů (vodní zákon), ve znění pozdějších předpisů a 15 odst. 1 zákona č. 183/2006 Sb., o územním plánování a stavebním řádu (stavební zákon) příslušným vodoprávním úřadem s působností speciálního stavebního úřadu, rozhodl podle 15 odst. 1 vodního zákona a 118 odst. 2 stavebního zákona takto: stavebníkovi Obec Šumavské Hoštice, Šumavské Hoštice 9, Šumavské Hoštice, IČ P O V O L U J E změnu nedokončené stavby Kanalizace a lokální ČOV Šumavské Hoštice povolené Městským úřadem Vimperk, odborem životního prostředí dne pod č.j. ŽP 231/2-2145/2272/08/Kub-96.
 2 - 2 - Jedná se o tyto objekty vodního díla : 1. Kanalizační stoka A z trub z trub PP, DN 400 mm, délky 116 m, umístěná na pozemcích č. 527/1 a 182/8 k.ú. Šumavské Hoštice. 2. Kanalizační stoka B z trub z trub PP, DN 300 mm, délky 183 m, umístěná na pozemcích č. 182/3, 532/1, 182/12 a 182/8 k.ú. Šumavské Hoštice. 3. Kanalizační stoka V z trub z trub PP, DN 400 mm, délky 672 m, umístěná na pozemcích č. 182/2 a 182/20 k.ú. Šumavské Hoštice. 4. Čistírna odpadních vod (ČOV) zahrnující tyto objekty : a. Odlehčovací komora b. Ručně stírané česle c. Lapák písku d. Štěrbinová nádrž e. Kalová jímka f. Měření průtoku g. Biologická nádrž h. Odtok do recipientu i. Provozní budova ČOV je umístěna na pozemku č. 182/8 k.ú. Šumavské Hoštice. v tomto rozsahu : Lhůta k dokončení výše uvedené stavby vodního díla se prodlužuje do B. R o z h o d n u t í Vzhledem k výsledku provedeného vodoprávního řízení Městský úřad Vimperk, odbor životního prostředí, který je podle 106 a 15 odst. 4 zákona č. 254/2001 Sb., o vodách a o změně některých zákonů (vodní zákon), ve znění pozdějších předpisů a 15 odst. 1 zákona č. 183/2006 Sb., o územním plánování a stavebním řádu (stavební zákon) příslušným vodoprávním úřadem s působností speciálního stavebního úřadu, rozhodl 15 odst. 1 vodního zákona a 115 odst. 4 stavebního


text:
zákona takto: stavebníkovi Obec Šumavské Hoštice, Šumavské Hoštice 9, Šumavské Hoštice, IČ P R O D L U Ž U J E na dobu 2 let ode dne, kdy toto rozhodnutí nabude právní moci
 3 - 3 - platnost stavebního povolení pro stavbu vodního díla nazvaného ČOV a kanalizační potrubí pro rodinný dům na pozemku č. 32/1 k. ú. Černá Lada vydaného pod zn. ŽP 231/2-3106/3437/07/S-28, které nabylo právní moci dne zahrnující tyto objekty vodního díla: 5. Kanalizační stoka A z trub z trub PP, DN 400 mm, délky 116 m, umístěná na pozemcích č. 527/1 a 182/8 k.ú. Šumavské Hoštice. 6. Kanalizační stoka B z trub z trub PP, DN 300 mm, délky 183 m, umístěná na pozemcích č. 182/3, 532/1, 182/12 a 182/8 k.ú. Šumavské Hoštice. 7. Kanalizační stoka V z trub z trub PP, DN 400 mm, délky 672 m, umístěná na pozemcích č. 182/2 a 182/20 k.ú. Šumavské Hoštice. 8. Čistírna odpadních vod (ČOV) zahrnující tyto objekty : a. Odlehčovací komora b. Ručně stírané česle c. Lapák písku d. Štěrbinová nádrž e. Kalová jímka f. Měření průtoku g. Biologická nádrž h. Odtok do recipientu i. Provozní budova ČOV je umístěna na pozemku č. 182/8 k.ú. Šumavské Hoštice. O d ů v o d n ě n í Dne podal žadatel (stavebník) Obec Šumavské Hoštice, Šumavské Hoštice 9, Šumavské Hoštice, IČ žádost o povolení změny stavby před jejím dokončením spočívající v prodloužení lhůty k dokončení stavby vodního díla s termínem dokončení do a žádost o prodloužení doby platnosti stavebního povolení k vodnímu dílu nazvaného Kanalizace a lokální ČOV Šumavské Hoštice podle 15 zákona č. 254/2001 Sb., o vodách a o změně některých zákonů (vodní zákon), ve znění pozdějších předpisů a 115 odst. 4 zákona č. 183/2006 Sb., o územním plánování a stavebním řádu (stavební zákon). Jako důvod výše uvedené žádosti o prodloužení doby platnosti stavebního povolení k výše uvedenému vodnímu dílu je uvedeno v žádosti finanční prostředky a možnost podávání žádosti o jejich získání, s tím, že žadatel (Obec Šumavské Hoštice) nezískal na předmětnou stavbu dotaci. Povolení k předmětné stavbě vodního díla bylo vydáno Městským úřadem Vimperk, odborem životního prostředí dne pod č.j. ŽP 231/2-2145/2272/08/Kub-96. Rozhodnutí o povolení předmětné stavby vodního díla nabylo právní moci dne Žádost o prodloužení doby platnosti stavebního povolení byla podána včas v souladu
 4 - 4 - s ustanovením 115 odst. 4 cit. stavebního zákona tj. před uplynutím platnosti vydaného stavebního povolení. Podle 115 odst. 4 citovaného stavebního zákona stavební povolení pozbývá platnosti, jestliže stavba není zahájena do 2 let ode dne, kdy nabylo právní moci, tzn., že v tomto případě by pozbyla jeho platnost dne , pokud by stavba nebyla do tohoto data zahájena. Dnem podání žádosti (návrhu) bylo zahájeno vodoprávní řízení v předmětné věci. Na podkladě žádosti a k ní připojených dokladů oznámil Městský úřad Vimperk, odbor životního prostředí veřejnou vyhláškou č.j. ŽP 22572/ /10-KUB ze dne zahájení vodoprávního řízení podle 115 cit. vodního zákona, 44 odst. 1 a 47 odst. 1 zákona č. 500/2004 Sb., správní řád, ve znění

type: other


text:
pozdějších předpisů a 112 odst. 1 cit. stavebního zákona dotčeným orgánům státní správy a všem známým účastníkům řízení a nařídil lhůtu do 15-ti dnů ode dne doručení veřejné vyhlášky, do které mohli účastníci řízení uplatnit své námitky a dotčené orgány státní správy byly povinny sdělit své stanovisko, s upozorněním, že k později podaným námitkám nebude přihlédnuto. Ve stanovené lhůtě neobdržel vodoprávní úřad žádné námitky a negativní stanoviska. Vodoprávní úřad v řízení přezkoumal a posoudil uvedené důvody žádosti o prodloužení platnosti stavebního povolení a poněvadž předpoklady a podmínky, za kterých bylo stavební povolení vydáno se nezměnily a dotčené orgány neuplatnily negativní stanoviska, vodoprávní úřad žádosti vyhověl a rozhodl o prodloužení platnosti stavebního povolení tak, jak je uvedeno ve výroku rozhodnutí. Poučení účastníků: Proti tomuto rozhodnutí může účastník řízení podat podle ustanovení 81 odst. 1 zákona č. 500/2004 Sb., správního řádu v platném znění odvolání, ve kterém se uvede v jakém rozsahu se rozhodnutí napadá a v čem je spatřován rozpor s právními předpisy nebo nesprávnost rozhodnutí nebo řízení, jež mu předcházelo. Odvolání se podává ve lhůtě 15 dnů ode dne jeho oznámení ke Krajskému úřadu Jihočeského kraje se sídlem v Českých Budějovicích podáním učiněným u Městského úřadu Vimperk, odboru životního prostředí. Odvolání se podává s potřebným počtem stejnopisů tak, aby jeden stejnopis zůstal správnímu orgánu a aby každý účastník řízení (viz rozdělovník) dostal jeden stejnopis. Nepodá-li účastník potřebný počet stejnopisů, vyhotoví je na jeho náklady Městský úřad Vimperk. Podané odvolání má v souladu s ustanovením 85 odst. 1 správního řádu odkladný účinek. Odvolání jen proti odůvodnění rozhodnutí je nepřípustné.
 5 - 5 - Správní poplatek ve výši 300,- Kč podle pol. č. 17 odst. 1 písm. i) odst. 2 sazebníku správních poplatků, zákona č. 634/2004 Sb., o správních poplatcích, v platném znění, byl zaplacen dne Ing. Josef Kotál vedoucí odboru ŽP otisk úředního razítka Datum vyvěšení : (razítko, podpis) Datum sejmutí : (razítko, podpis) Doručí se (včetně přílohy): Účastníci řízení podle 27 odst. 1 správního řádu : Obec Šumavské Hoštice, Šumavské Hoštice 9, Šumavské Hoštice, IČ Ostatním účastníkům řízení dle 27 odst. 2 správního řádu veřejnou vyhláškou k vyvěšení na úřední desce po dobu 15 dnů obdrží : 1 x Městský úřad Vimperk zde 2 x Obecní úřad Šumavské Hoštice se žádostí o bezodkladné vyvěšení vyhlášky a situace na úřední desce a též způsobem umožňujícím dálkový přístup, potvrzení data vyvěšení a sejmutí vyhlášky a bezodkladné vrácení potvrzené vyhlášky zpět Městskému úřadu Vimperk, odboru životního prostředí. Dotčené orgány státní správy (doporučeně na dodejku) : Městský úřad Vimperk, odbor výstavby a ÚP Vimperk Městský úřad Vimperk, odbor životního prostředí - orgán ochrany odpadového hospodářství - orgán státní správy lesů Správa NP a CHKOŠ Vimperk, 1. máje 260, Vimperk orgán ochrany přírody Krajská hygienická stanice, Jihočeského kraje, Na Sadech 25, České Budějovice Městský úřad Vimperk, odbor školství, kultury a cestovního ruchu Obecní úřad Šumavské Hoštice, Šumavské Hoštice 9, Šumavské Hoštice silniční správní orgán
 6 - 6 - Na vědomí : Povodí Vltavy státní podnik, Litvínovická 5, České Budějovice Způsob doručení: Na dodejku: Městský úřad


text:
Vimperk, odbor výstavby a ÚP Vimperk Městský úřad Vimperk, odbor životního prostředí - orgán ochrany odpadového hospodářství - orgán státní správy lesů Správa NP a CHKOŠ Vimperk, 1. máje 260, Vimperk orgán ochrany přírody Městský úřad Vimperk, odbor školství, kultury a cestovního ruchu Datová schránka: Obec Šumavské Hoštice, 9, Šumavské Hoštice, CZ, IČ Krajská hygienická stanice Jihočeského kraje se sídlem v Českých Budějovicích, Na Sadech 1858/25, České Budějovice, CZ, IČ Povodí Vltavy, státní podnik, Holečkova 8, Praha 5, CZ, IČ
 Městský úřad Vimperk Steinbrenerova 6, 385 17 VIMPERK pracoviště Náměstí Svobody 8, 385 17 VIMPERK odbor životního prostředí VÁŠ DOPIS ZN: ZE DNE: 16.06.2008 ČÍSLO JEDNACÍ: ŽP 231/2-1710/1794/08/Kub-64


text:
26 Cdo 4082/2018
 Spisová značka: 26 Cdo 4082/2018
 ECLI: ECLI:CZ:NS:2019:26.CDO.4082.2018.1
 § 570 odst. 1 o. z.
 IV.ÚS 2180/19
 26 Cdo 4082/2018-197
 Nejvyšší soud České republiky rozhodl v senátě složeném z předsedkyně JUDr. Jitky Dýškové a soudkyň Mgr. Lucie Jackwerthové a JUDr. Pavlíny Brzobohaté v právní věci žalobců a) K. K., narozené XY, a b) M. Š., narozeného XY, obou bytem XY, adresa pro doručování XY, obou zastoupených Mgr. Jiřím Švehlou, advokátem se sídlem v Praze 1, Pštrossova 1925/6, proti žalované S. P., narozené XY, bytem XY, adresa pro doručování XY, zastoupené Mgr. Jaroslavem Hrozou, advokátem se sídlem v Praze 2, Balbínova 223/5, o vyklizení nemovitosti, vedené u Okresního soudu v Kladně pod sp. zn. 18 C 44/2017, o dovolání žalované proti rozsudku Krajského soudu v Praze ze dne 5. dubna 2018, č. j. 28 Co 61/2018-112, t a k t o :
 II. Žalovaná je povinna zaplatit žalobcům každému jednou polovinou na náhradě nákladů dovolacího řízení částku 1.800 Kč k rukám Mgr. Jiřího Švehly, advokáta se sídlem v Praze 1, Pštrossova 1925/6 , do tří dnů od právní moci tohoto usnesení.
 Okresní soud v Kladně (soud prvního stupně) rozsudkem ze dne 28. 11. 2017, č. j. 18 C 44/2017-59, zamítl návrh žalobců, aby žalovaná byla povinna vyklidit „pozemek parc. č. st. XY (zastavěná plocha a nádvoří) o výměře 191 m2, stavbu – budovu č. p. XY (objekt k bydlení), která je součástí tohoto pozemku, a dále pozemek parc. č. XY (zahrada) o výměře 108 m2, vše zapsané v katastru nemovitostí vedeném Katastrálním úřadem pro Středočeský kraj, Katastrálním pracovištěm XY, na LV č. XY pro k. ú. a obec XY“ (dále jen „předmětné nemovitosti“, resp. „nemovitosti“); současně rozhodl o nákladech řízení.
 K odvolání žalobců Krajský soud v Praze jako soud odvolací rozsudkem ze dne 5. 4. 2018, č. j. 28 Co 61/2018-112, citovaný rozsudek soudu prvního stupně změnil tak, že žalované uložil povinnost předmětné nemovitosti vyklidit do dvou měsíců od právní moci rozsudku; zároveň rozhodl o nákladech účastníků řízení před soudy obou stupňů. Odvolací soud (na rozdíl od soudu prvního stupně) dospěl k závěru, že žaloba na vyklizení je důvodná, neboť žalovaná předmětné nemovitosti dosud nevyklidila a užívá je bez právního důvodu poté, co nájemní poměr založený nájemní smlouvou ze dne 1. 7. 2016 skončil na základě výpovědi z nájmu ze dne 21. 4. 2017 uplynutím tříměsíční výpovědní doby (ke dni 31. 7. 2017). S odkazem na judikaturu Nejvyššího soudu totiž dovodil, že výpověď se dostala do sféry dispozice žalované (oznámením o uložení na poště dne 25. 4. 2017), jestliže byla doručována na adresu jejího trvalého pobytu, která byla v nájemní smlouvě sjednána jako její doručovací adresa a kterou používala i ve styku s insolvenčním soudem, jenž řešil její úpadek.
 Dovolání žalované, které Nejvyšší soud České republiky projednal podle zákona č. 99/1963 Sb., občanský soudní řád, ve znění účinném od 30. 9. 2017 – dále jen „o. s. ř.“, není přípustné podle § 237 o. s. ř., neboť předložená právní otázka (zda a kdy se doručovaná výpověď z nájmu dostala do


text:
sféry dispozice dovolatelky) již byla v rozhodovací praxi Nejvyššího soudu vyřešena a od ustáleného řešení této otázky není důvod se odchýlit ani v posuzované věci.
 Především nelze přehlédnout, že vedle způsobilého dovolacího důvodu nesprávného právního posouzení věci (§ 241a odst. 1 a 3 o. s. ř.) dovolatelka uplatnila rovněž nezpůsobilý dovolací důvod, jehož prostřednictvím se pokusila zpochybnit správnost zjištěného skutkového stavu (skutková zjištění rozhodná pro posouzení objektivní možnosti adresáta seznámit se s doručovanou výpovědí).
 Nejvyšší soud v řadě svých rozhodnutí vyložil, že účinnost adresných jednostranných hmotněprávních úkonů (jakým je i výpověď z nájmu bytu) v režimu občanského zákoníku (zákona č. 40/1964 Sb., občanský zákoník, ve znění do 31. 12. 2013 – dále „obč. zák.“) předpokládá, že projev vůle dojde, resp. je doručen adresátovi, tj. že se dostane do sféry jeho dispozice (§ 45 odst. 1 obč. zák.). Slovní spojení „dostane do sféry jeho dispozice“ nelze vykládat ve smyslu procesněprávních předpisů. Je jím třeba rozumět konkrétní možnost nepřítomné osoby seznámit se s jí adresovaným právním úkonem. Právní teorie i soudní praxe takovou možností chápe nejen samotné převzetí písemného hmotněprávního úkonu adresátem, ale i ty případy, kdy doručením dopisu či telegramu, obsahujícího projev vůle, do bytu adresáta či do jeho poštovní schránky, popřípadě i vhozením oznámení do poštovní schránky o uložení takové zásilky, nabyl adresát hmotněprávního úkonu objektivní příležitost seznámit se s obsahem zásilky. Přitom není nezbytné, aby se adresát skutečně seznámil s obsahem hmotněprávního úkonu, dostačuje, že měl objektivně příležitost tak učinit (srov. např. rozsudky Nejvyššího soudu ze dne 15. 1. 2004, sp. zn. 32 Odo 442/2003, ze dne 29. 6. 2004, sp. zn. 28 Cdo 72/2004, a ze dne 16. 3. 2005, sp. zn. 26 Cdo 864/2004). K uvedenému právnímu názoru se Nejvyšší soud přihlásil také v rozhodnutích ze dne 19. 11. 2008, sp. zn. 26 Cdo 238/2008, ze dne 22. 9. 2010, sp. zn. 26 Cdo 4074/2009, a ze dne 8. 6. 2011, sp. zn. 26 Cdo 268/2011, v nichž rovněž dovodil, že občanský zákoník nestanoví pro výpověď z nájmu bytu co do jejích hmotněprávních účinků jiný právní režim než pro ostatní jednostranné adresné hmotněprávní úkony. Není proto důvod bránit se tomu, aby se výklad uvedený shora vztahoval i na ni.
 S předestřenými právními názory se Nejvyšší soud ztotožňuje i v poměrech právní úpravy obsažené od 1. 1. 2014 v zákoně č. 89/2012 Sb., občanský zákoník, ve znění pozdějších předpisů (dále jen „o. z.“). Povaha výpovědi z nájmu bytu jakožto adresného jednostranného hmotněprávního jednání totiž zůstala nedotčena a i nadále platí, že právní jednání působí vůči nepřítomné osobě v okamžiku, kdy jí projev vůle dojde (§ 570 odst. 1 o. z.) - srov. usnesení Nejvyššího soudu ze dne 14. 11. 2017, sp. zn. 26 Cdo 198/2017, ze dne 22. 1. 2019, sp. zn. 26 Cdo 3716/2018.
 K otázce sjednané doručovací adresy se Nejvyšší soud vyjádřil v usnesení ze dne 4. 11. 2015, sp. zn. 28 Cdo 464/2015, z něhož plyne, že v případě, kdy si smluvní strany ujednají, že se písemnosti budou dostávat do dispozice jedné z nich doručením


text:
na adresu třetí osoby, nelze tomuto autonomnímu projevu vůle upřít důsledky tímto zamýšlené – tedy jednoznačné určení místa, kde se smluvní strana hodlala seznamovat s písemnými projevy vůle druhé smluvní strany. Obdobně v usnesení ze dne 26. 6. 2018, sp. zn. 27 Cdo 3803/2017, vyslovil Nejvyšší soud názor, že členové družstva mohou s družstvem ujednat jinou doručovací adresu, než je místo jejich skutečného pobytu, a tuto tak fakticky učinit svou sférou dispozice. Skutečnost, že na takto sjednané doručovací adrese člen družstva nepřebírá poštu, jde k jeho tíži.
 Při zkoumání toho, zda měl adresát, který je jednou ze smluvních stran, objektivní možnost seznámit se s obsahem písemného právního úkonu, jenž mu byl doručován v rámci smluvního vztahu druhou stranou, je tak podle výše citovaných rozhodnutí třeba vycházet i z obsahu vůle projevené adresátem ohledně místa, které určil jako svou sféru dispozice, byť taková adresa není jeho skutečným pobytem a nezdržuje se na ní. Samotná skutečnost, že se adresát na adrese, kam byl písemný právní úkon doručován, nezdržoval, tedy neznamená, že objektivně neměl příležitost se s jeho obsahem seznámit (srov. rozsudek Nejvyššího soudu ze dne 24. 10. 2018, sp. zn. 32 Cdo 1415/2018).
 Jestliže v projednávané věci na základě zjištěného skutkového stavu odvolací soud usoudil, že výpověď z nájmu byla dovolatelce (účinně) doručena na adresu trvalého pobytu, sjednanou jako doručovací adresu v nájemní smlouvě, a dostala se do její dispoziční sféry (proto, že na základě oznámení pošty ze dne 25. 4. 2017 objektivně nabyla možnost vyzvednout si zásilku obsahující dotčenou výpověď na poště a seznámit se tak s jejím obsahem dříve, než se nevyzvednutá zásilka vrátila zpět) a zároveň dovolatelka neuvedla žádný relevantní důvod, který by bránil tomu, aby si doručovanou písemnost na sjednané adrese vyzvedla (z obsahu spisu naopak vyplynulo, že dovolatelka s předmětnou adresou jako adresou pro doručování počítá, neboť ji sama uvedla u insolvenčního soudu), je jeho rozhodnutí výrazem standardní soudní praxe.
 Poukazuje-li dovolatelka na rozsudky Nejvyššího soudu ze dne 27. 1. 2015, sp. zn. 33 Cdo 1777/2013, a ze dne 1. 12. 2010, sp. zn. 23 Cdo 2926/2009, řeší uvedená rozhodnutí skutkově jinou situaci (nejde v nich o adresu sjednanou k doručování).
 Dovolací soud konečně nepřehlédl ani sdělení dovolatelky, že dovoláním napadá rozsudek odvolacího soudu „v celém rozsahu“, tj. jakoby i jeho nákladové výroky. Podle § 238 odst. 1 písm. h) o. s. ř. však dovolání proti rozhodnutím v části týkající se výroku o nákladech řízení přípustné není.
 Vycházeje z uvedených závěrů, dovolací soud dovolání podle § 243c odst. 1 o. s. ř. odmítl pro nepřípustnost.
 V souladu se závěry vyplývajícími z nálezu Ústavního soudu ze dne 23. 8. 2017, sp. zn. III. ÚS 3425/16, Nejvyšší soud samostatně nerozhodoval o návrhu dovolatelky na odklad vykonatelnosti napadeného rozsudku, neboť přistoupil k rozhodnutí o samotném dovolání v přiměřené lhůtě. Navíc nejsou-li splněny podmínky pro meritorní projednání dovolání, není dán ani prostor pro úvahy o možném odkladu vykonatelnosti jím napadeného rozsudku (srov. např. usnesení Nejvyššího soudu ze dne 14. 9. 2017, sp. zn. 30 Cdo 865/2016).
 Nesplní-li povinná dobrovolně, co jí


text:
VYHLÁŠKA ze dne 6. března 2003, kterou se mění vyhláška č. 330/1997 Sb., kterou se provádí § 18 písm. a), d), j) a k) zákona č. 110/1997 Sb., o potravinách a tabákových výrobcích a o změně a doplnění některých souvisejících zákonů, pro čaj, kávu a kávoviny, ve znění vyhlášky č. 91/2000 Sb. Členění na druhy a skupiny - Sbírka zákonů - Nakladatelství Sagit, a.s.
 Sbírka zákonůPředpis č. 78/2003 Sb., zdroj: SBÍRKA ZÁKONŮ ročník 2003, částka 32, ze dne 27. 3. 2003Stručnou charakteristiku změn najdete v redakční anotaci předpisu 78 VYHLÁŠKA ze dne 6. března 2003, kterou se mění vyhláška č. 330/1997 Sb., kterou se provádí § 18 písm. a), d), j) a k) zákona č. 110/1997 Sb., o potravinách a tabákových výrobcích a o změně a doplnění některých souvisejících zákonů, pro čaj, kávu a kávoviny, ve znění vyhlášky č. 91/2000 Sb. Ministerstvo zemědělství stanoví podle § 18 písm. a), d), j) a k) zákona č. 110/1997 Sb., o potravinách a tabákových výrobcích a o změně a doplnění souvisejících zákonů, ve znění zákona č. 119/2000 Sb., zákona č. 306/2000 Sb. a zákona č. 146/2002 Sb., (dále jen "zákon") a v souladu s právem Evropských společenství,1) pro čaj, kávu a kávoviny: Čl. I Vyhláška č. 330/1997 Sb., ve znění vyhlášky č. 91/2000 Sb., se mění takto: 1. V § 1 písmeno b) zní: "b) čajem pravým - čaj vyrobený z výhonků, listů, pupenů, nebo jemných částí zdřevnatělých stonků čajovníku Camellia sinennsis (Linaeus) O. Kunze, popřípadě jejich kombinací,". 2. § 2 včetně nadpisu zní: "§ 2 Členění na druhy a skupiny Členění na druhy a skupiny je uvedeno v příloze č. 1.". 3. § 3 včetně nadpisu a poznámky pod čarou č. 2) zní: "§ 3 Označování (1) Kromě údajů uvedených v zákoně a ve zvláštním právním předpise2) se a) čaj pravý označí názvem skupiny, b) ochucený čaj, bylinný čaj a ovocný čaj označí názvem druhu, c) výrobky z čaje označí názvem skupiny, d) u ovocných čajů, bylinných čajů a výrobků z čaje ovocného nebo bylinného uvede upozornění na obsah kofeinu, pokud jej obsahují, e) při použití třezalky, pohanky, nebo římského kmínu uvede upozornění "u citlivých osob možnost fotosenzibilizace", f) u aromatizovaného čaje v blízkosti názvu uvede označení "aromatizovaný" a u ovoněného čaje označení "ovoněný". (2) Přípustné záporné hmotnostní odchylky jsou uvedeny v příloze č. 4. 2) Vyhláška č. 324/1997 Sb., o způsobu označování potravin a tabákových výrobků, o přípustné odchylce od údajů o množství výrobku označeného symbolem "e", ve znění vyhlášky č. 24/2001 Sb.". 4. § 7 zní: "§ 7 Pro účely této vyhlášky se rozumí a) zelenou kávou - sušená semena kávovníku rodu Coffea zbavená pergamenové slupky, b) praženou kávou - výrobek získaný pražením zelené kávy, c) praženou kávou bez kofeinu - výrobek získaný pražením zelené kávy, který obsahuje nejvýše 0,1 % kofeinu v sušině, d) kávovým extraktem, instantní kávou, rozpustnou kávou, rozpustným kávovým extraktem - výrobek v jakékoliv koncentraci, získaný pražením kávy a následnou extrakcí s použitím vody jako extrakčního prostředí a s vyloučením všech postupů hydrolýzy zahrnujících přídavek kyseliny


text: nebo zásady, obsahující rozpustné a aromatické složky kávy, které mohou obsahovat nerozpustné oleje pocházející z kávy, stopy jiných nerozpustných látek pocházejících z kávy nebo z vody, použité pro extrakci, e) kávovým extraktem sušeným - kávový extrakt ve formě prášku, granulí, vloček, kostek nebo v jiné formě, u něhož sušina na bázi kávy činí nejméně 95 % hmotnosti a který nesmí obsahovat jiné látky než látky pocházející z extrakce kávy, f) kávovým extraktem ve formě pasty - kávový extrakt v pastovité formě, u něhož sušina na bázi kávy činí nejméně 70 % a nejvýše 85 % hmotnosti a který nesmí obsahovat jiné látky než látky pocházející z extrakce kávy, g) kávovým extraktem ve formě tekuté - kávový extrakt v tekuté formě, u něhož sušina na bázi kávy činí nejméně 15 % a nejvýše 55 % hmotnosti a který může obsahovat přírodní sladidla v množství nepřekračujícím 12 % hmotnosti, h) kávovým extraktem bez kofeinu - výrobek, který obsahuje nejvýše 0,3 % kofeinu v sušině, i) příměsí pražené kávy zrnkové - kávová zrna přepražená, černá nebo světlá, která se po rozlomení vyznačují jinou vůní než kávovou.". 5. § 9 včetně nadpisu a poznámky pod čarou č. 3) zní: "§ 9 Označování (1) Kromě údajů uvedených v zákoně a ve zvláštním právním předpise2) se na obalu výrobku dále uvede a) název druhu a podskupiny; u kávového extraktu sušeného se název podskupiny neuvádí, b) u kávového extraktu ve formě tekuté, ke kterému bylo přidáno přírodní sladidlo, výraz "s . . .", "konzervovaný . . .", "s přídavkem . . .", nebo "pražený s . . ." obsahující název použité skupiny přírodního sladidla podle zvláštního právního předpisu;3) tento výraz se uvede u názvu výrobku "kávový extrakt ve formě tekuté" nebo "kávový extrakt tekutý", c) "s cukrem" nebo "s přídavkem cukru", byl-li cukr přidán po pražení, d) "aromatizováno" v případě, že káva byla aromatizována, e) u kávového extraktu ve formě pasty a kávového extraktu ve formě tekuté minimální obsah sušiny na bázi kávy, uvedený v procentech hmotnostních v konečném výrobku, f) u názvu druhu a podskupiny výrobku podle přílohy č. 5 výraz "bez kofeinu", pokud obsah kofeinu v sušině výrobků na bázi kávy nepřesáhne 0,3 % u kávového extraktu a 0,1 % u pražené kávy. (2) Kávový extrakt ve formě tekuté, u něhož sušina na bázi kávy činí více než 25 % hmotnosti, lze v označení názvu doplnit výrazem "koncentrovaný". (3) Přípustné záporné hmotnostní odchylky jsou uvedeny v příloze č. 7. 3) Vyhláška č. 76/2003 Sb., kterou se stanoví požadavky pro přírodní sladidla, med, cukrovinky, kakaový prášek a směsi kakaa s cukrem, čokoládu a čokoládové bonbony.". 6. § 10a zní: "§ 10a Pro účely této vyhlášky se rozumí a) kávovinami - výrobky získané pražením různých částí rostlin bohatých na sacharidy, b) praženou čekankou (cikorkovou kávovinou) - výrobek získaný z kořenů čekanky obecné (Cichorium intybus L.), které nebyly použity ve formě "witloof" (salátové čekanky), dostatečně čistý, suchý, pražený s přídavkem nebo bez přídavku malých množství potravinářských olejů nebo tuků, přírodních sladidel a melasy; může obsahovat stopy nerozpustných látek,


text: které nepochází z cikorky, c) obilnou kávovinou - výrobek vyrobený z praženého ječmene, žita, nebo pšenice, d) sladovou kávovinou - výrobek vyrobený ze sladovaného a praženého ječmene, žita, nebo pšenice, e) fíkovou kávovinou - výrobek vyrobený z fíkových plodů, f) směsí kávovin - směs z kávovin a dalších surovin, včetně pražené kávy mleté, g) kávovinovým extraktem - výrobek získaný extrakcí kávovin za použití vody jako extrakčního prostředí, s vyloučením všech postupů hydrolýzy zahrnujících přídavek kyseliny nebo zásady, h) cikorkovým extraktem, rozpustnou cikorkou, instantní cikorkou - výrobek získaný extrakcí z pražené čekanky, kdy se jako extrakční médium použije jen voda a kdy je vyloučen jakýkoli proces hydrolýzy zahrnující přidávání kyseliny nebo zásady, i) cikorkovým extraktem sušeným - cikorkový extrakt ve formě prášku, granulí, vloček, kostek nebo v jiné formě, u něhož sušina na bázi cikorky činí nejméně 95 % hmotnosti; výrobek může obsahovat jiné látky, než které pocházejí z extrakce cikorky, v množství nejvýše 1 % hmotnosti, j) cikorkovým extraktem ve formě pasty - cikorkový extrakt v pastovité formě, u něhož sušina na bázi cikorky činí nejméně 70 % a nejvýše 85 % hmotnosti; výrobek může obsahovat jiné látky, než které pocházejí z extrakce cikorky, v množství nejvýše 1 % hmotnosti, k) cikorkovým extraktem ve formě tekuté - cikorkový extrakt v tekuté formě, u něhož sušina na bázi cikorky činí nejméně 25 % a nejvýše 55 % hmotnosti a který může obsahovat přírodní sladidla v množství nepřekračujícím 35 % hmotnosti, l) instantní směsí kávovin - výrobek získaný smícháním jednotlivých extraktů nebo společnou extrakcí směsi kávovin, popřípadě ve směsi s kávou, m) instantním kávovinovým výrobkem - výrobek obsahující kávovinový extrakt a jiné složky, určený k přípravě nápojů rozpuštěním ve vodě.". 7. § 10c včetně nadpisu zní: "§ 10c Označování (1) Kromě údajů uvedených v zákoně a ve zvláštním právním předpise2) se na obalu výrobku dále uvede a) hmotnostní procento obsahu kávy nebo kávového extraktu u kávovin ve směsi s kávou a u kávovinových extraktů, b) u cikorkového extraktu ve formě tekuté, ke kterému bylo přidáno přírodní sladidlo, výraz "s . . .", "konzervovaný . . .", "s přídavkem . . .", nebo "pražený s . . ." obsahující název použité skupiny přírodního sladidla podle zvláštního právního předpisu;3) tento výraz se uvede u názvu výrobku "cikorkový extrakt ve formě tekuté" nebo "cikorkový extrakt tekutý", c) ",s cukrem" nebo "s přídavkem cukru", byl-li cukr přidán po pražení, d) u cikorkového extraktu ve formě pasty a cikorkového extraktu ve formě tekuté minimální obsah sušiny na bázi cikorky, uvedený v procentech hmotnostních v konečném výrobku, e) u výrobků podle § 10a písm. h) označení "cikorkový extrakt", "rozpustná cikorka", nebo "instantní cikorka". (2) Označení podle odstavce 1 písm. e) se u výrobku ve formě pasty doplní výrazem "pasta" nebo "ve formě pasty" a u výrobku ve formě tekuté výrazem "tekutý" nebo "ve formě tekuté". (3) Cikorkový extrakt ve formě tekuté, u něhož sušina na bázi cikorky činí více než 45 % hmotnosti, lze v označení názvu doplnit výrazem "koncentrovaný". (4) Přípustné záporné hmotnostní odchylky jsou uvedeny v


text:
příloze č. 7.". 8. Příloha č. 1 zní: "Příloha č. 1 k vyhlášce č. 330/1997 Sb. Členění na druhy a skupiny Druh Skupina čaj pravý zelený čaj polofermentovaný čaj černý čaj ochucený čaj bylinný čaj ovocný čaj výrobky z čaje čajový extrakt instantní čaj". 9. V příloze č. 4 se ve sloupci "druh" doplňují slova "ochucený čaj". 10. Příloha č. 5 zní: "Příloha č. 5 k vyhlášce č. 330/1997 Sb. Členění na druhy, skupiny a podskupiny Druh Skupina Podskupina káva pražená zrnková mletá instantní káva rozpustná káva kávový extrakt rozpustný kávový extrakt extrakt sušená pasta nebo ve formě pasty tekutá nebo ve formě tekuté". 11. V příloze č. 9 v tabulce "Fyzikální a chemické požadavky na jakost kávovin" se ve sloupci "druh - skupina - podskupina" za slova "kávovinový extrakt" doplňují slova "s výjimkou cikorkového extraktu". Čl. II Přechodná ustanovení 1. Potraviny vyrobené a uvedené do oběhu přede dnem účinnosti této vyhlášky se posuzují podle dosavadních právních předpisů. 2. Označování potravin podle dosavadních právních předpisů lze provádět nejpozději do 30. dubna 2004. Čl. III Účinnost Tato vyhláška nabývá účinnosti dnem 1. července 2003. Ministr: Ing. Palas v. r. 1) Směrnice Rady č. 1999/4/ES ze dne 22. února 1999 týkající se kávových a cikorkových extraktů. E-shopPrávní aspekty outsourcingu JUDr. Martin Maisner, Ph.D., Mgr. Jiří Černý, LL.M. - Wolters Kluwer, a. s.Smlouvy o outsourcingu patří v obchodních vztazích k nejsložitějším, protože musí předpokládat a ošetřit všechny problémy, které by mohly nastat. Tato monografie je zaměřena právě na takové problémy. Autoři v knize vysvětlují pojem a význam outsourcingu a analyzují jeho pojetí v ...Cena: 265 KčKOUPITÚstavní právo, CasebookDavid Kosař, Marek Antoš, Zdeněk Kühn, Ladislav Vyhnánek - Wolters Kluwer, a. s.Publikace prezentuje ústavní právo v nové, v českých právních poměrech ojedinělé, podobě. Autorský kolektiv zde ukazuje základní instituty a problémy českého ústavního práva, a to prostřednictvím kauz, jež zasazuje do právního i faktického kontextu.
 Čtenář v knize nalezne soubor ...Cena: 849 KčKOUPITTrestní právo Evropské unie Jiří Jelínek, Tomáš Gřivna, Jiří Herczeg, Jana Navrátilová, Anna Syková a kolektiv - Nakladatelství Leges, s. r. o.Monografie poskytuje podrobný přehled o nejdůležitějších právních normách a institucích Evropské unie v oblasti trestního práva. V úvodu se zabývá obecnými otázkami: zasazením trestněprávních norem do systému práva Evropské unie, historickým vývojem procesu europeizace trestního ...Cena: 460 KčKOUPIT


text:
9 Ads 1/2014 - 47 — Nejvyšší správní soud — Iudictum.cz
 9 Ads 1/2014 - 47 - Zaměstnanost: zaměstnávání cizinců
 14. 08. 2014, Nejvyšší správní soud
 (Podle rozsudku Nejvyššího správního soudu ze dne 14.08.2014, čj. 9 Ads 1/2014 - 47)
 Nejvyšší správní soud rozhodl v senátě složeném z předsedkyně JUDr. Barbary Pořízkové a soudců JUDr. Radana Malíka a JUDr. Petra Mikeše, Ph.D., v právní věci žalobce: I. S., zast. Mgr. Josefem Smutným, advokátem se sídlem Třída Míru 92, Pardubice, proti žalovanému: Státní úřad inspekce práce, se sídlem Kolářská 451/13, Opava, proti rozhodnutí žalovaného ze dne 17. 10. 2012, č. j. 3255/1.30/12/14.3, v řízení o kasační stížnosti žalobce proti rozsudku Krajského soudu v Hradci Králové – pobočky v Pardubicích ze dne 12. 12. 2013, č. j. 53 A 11/2013 - 49,
 Podanou kasační stížností se žalobce (dále jen „stěžovatel“) domáhá zrušení v záhlaví uvedeného rozsudku Krajského soudu v Hradci Králové – pobočky v Pardubicích (dále jen „krajský soud“), kterým byla jako nedůvodná podle ustanovení § 78 odst. 7 zákona č. 150/2002 Sb., soudního řádu správního, ve znění pozdějších předpisů (dále jen „s. ř. s.“), zamítnuta jeho žaloba proti shora uvedenému rozhodnutí žalovaného. Tímto rozhodnutím žalovaný zamítl odvolání stěžovatele a potvrdil rozhodnutí Oblastního inspektorátu práce pro Jihomoravský kraj a Zlínský kraj (dále jen „správní orgán I. stupně“) ze dne 31. 7. 2012, č. j. 10022/9.30/12/14.3-RZ, kterým byl stěžovatel uznán vinným z přestupku podle § 139 odst. 1 písm. c) zákona č. 435/2004 Sb., o zaměstnanosti, ve znění účinném pro právě projednávanou věc (dále jen „zákon o zaměstnanosti“), jehož se dopustil tím, že vykonával nelegální práci ve smyslu § 5 písm. e) bodu 2. zákona o zaměstnanosti, když dne 3. 11. 2011 pro společnost Andrstav v. o. s., IČ: 28803507, se sídlem Husova 1782, Pardubice (dále jen „společnost Andrstav“), na stavbě v oboře Radějov, okres Hodonín, vykonával práci spočívající v lepení polystyrénů bez povolení k zaměstnání a porušil tak § 89 zákona o zaměstnanosti.
 Současně byla stěžovateli tímto rozhodnutím za uvedený přestupek uložena podle § 139 odst. 3 písm. c) zákona o zaměstnanosti pokuta ve výši 8 000 Kč a dále mu byla stanovena podle § 79 odst. 1 zákona č. 200/1990 Sb., o přestupcích, ve znění pozdějších předpisů (dále jen „zákon o přestupcích“), ve spojení s § 1 odst. 1 vyhlášky č. 231/1996 Sb., povinnost nahradit náklady správního řízení spojené s projednáváním přestupku ve výši 1 000 Kč.
 Předmětem sporu je otázka, zda cizinec, který je společníkem a statutárním orgánem veřejné obchodní společnosti a pro tuto společnost vykonává práci z předmětu činnosti této společnosti, je povinen mít povolení k zaměstnání.
 Krajský soud po vymezení žalobních bodů shledal žalobou napadené rozhodnutí za přezkoumatelné. Bylo v něm reagováno na všechny odvolací námitky a je z něj zcela zřejmé, na základě jakých podkladů žalovaný dospěl ke svým skutkovým a právním závěrům a proč považuje stěžovatelovy námitky za nedůvodné a jím navržené dokazovaní za nadbytečné. Ztotožnil se s tím, jak věc posoudily správní orgány. Neshledal rozpor mezi zákonem o zaměstnanosti a zákonem č. 326/1999 Sb., o


text:
pobytu cizinců, ve znění účinném pro posuzovanou věc (dále jen „zákon o pobytu cizinců“), na straně jedné a zákonem č. 513/1991 Sb., obchodním zákoníkem, v platném znění (dále jen „obchodní zákoník“), na straně druhé. Je názoru, že tyto předpisy se vzájemně doplňují. Obchodní zákoník upravuje vztahy soukromoprávní, např. vymezuje veřejnou obchodní společnost, podmínky jejího založení, vzniku, fungování, zrušení a zániku, popř. vztahy uvnitř společnosti. Zákon o pobytu cizinců a zákon o zaměstnanosti jsou předpisy z oblasti práva veřejného. Zákon o pobytu cizinců stanoví podmínky vstupu, pobytu a vycestování cizince a působnost státních orgánů. Zákon o zaměstnanosti vymezuje státní politiku zaměstnanosti, mj. i usměrňování zaměstnávání pracovních sil ze zahraničí na území České republiky (dále jen „ČR“).
 Krajský soud se ztotožnil se stěžovatelem v otázce, že jako společník či statutární orgán veřejné obchodní společnosti skutečně nemusí mít povolení k zaměstnání a nemusí ho předkládat k zápisu do obchodního rejstříku. Konstatoval, že od společníka se především očekává, že zaplatí svůj vklad a bude vykonávat povinnosti statutárního orgánu, tedy společnost povede, bude přijímat strategická rozhodnutí. Pokud však společník každodenně osobně vykonává práci naplňující předmět činnosti společnosti, pak již nejde o klasický výkon činnosti náležející společníkovi a současně statutárnímu orgánu veřejné obchodní společnosti. Takový každodenní výkon práce je obdobou výkonu činnosti v pracovním poměru (činnost pro společnost) a jako na takovou je nutno na ni pohlížet. Podmínky, za nichž může cizinec pobývat a pracovat na území ČR, jsou upraveny v zákoně o pobytu cizinců a v zákoně o zaměstnanosti. Z obou těchto předpisů vyplývá povinnost společníka veřejné obchodní společnosti mít pro výkon činnosti spadající do předmětu podnikání společnosti povolení k zaměstnání.
 Pokud stěžovatel věděl, že pro veřejnou obchodní společnost bude vykonávat činnost spadající do předmětu činnosti společnosti, bylo jeho povinností si povolení k zaměstnání obstarat. Krajský soud zdůraznil, že stěžovatel mohl tuto povinnost rozumně předpokládat, neboť pro něj jako pro cizince je prvořadá právě úprava zakotvená v zákoně o pobytu cizinců, tuto právní úpravu je cizinec povinen při pobytu na našem území znát.
 Závěrem soud poukázal na skutečnost, že pokud by byl připuštěn výkon činnosti spadající do předmětu činnosti obchodní společnosti společníkem či statutárním orgánem bez povolení k zaměstnání, mohlo by dojít k významnému ohrožení pracovního trhu v ČR, neboť by bylo možné očekávat masivní obcházení povinnosti mít povolení k zaměstnání, kdy by cizinci zakládali různé obchodní společnosti a v postavení společníků či statutárních orgánů fakticky vykonávali činnost obdobnou výkonu činnosti v pracovním poměru.
 Na základě výše uvedených skutečností krajský soud dle § 78 odst. 7 s. ř. s. žalobu jako nedůvodnou zamítl.
 Stěžovatel brojí proti rozsudku krajského soudu kasační stížností, jejíž důvody podřazuje pod § 103 odst. 1 písm. a) a d) s. ř. s. Došlo k nesprávnému právnímu posouzení postavení společníka veřejné obchodní společnosti (cizince ze státu mimo Evropskou unii) při jeho osobní účasti na zajišťování její podnikatelské činnosti, a to ve vztahu k § 89 zákona o zaměstnanosti. Napadený rozsudek krajského soudu považuje rovněž za nepřezkoumatelný, jelikož se soud nezabýval jeho podstatnými tvrzeními.
 Námitku nepřezkoumatelnosti konkretizuje tak, že se soud nezabýval rozporem


text:
mezi plnoprávnou účastí společníka veřejné obchodní společnosti dle obchodního zákoníku a zákonem o zaměstnanosti. Zákon o pobytu cizinců nevyžadoval pro dosažení víza za účelem podnikání pracovní povolení. Absentuje náležité posouzení toho, aby osoby, řídící se v dobré víře obchodním zákoníkem, byly trestány. Za nepřezkoumatelné považuje rovněž rozhodnutí žalovaného, který se jeho námitkami zabýval povrchně, nebo vůbec.
 Stěžovatel má za to, že v době spáchání přestupku (3. 11. 2011) zákon o pobytu cizinců nevyžadoval pracovní povolení na činnost, kterou vykonával při zajišťování předmětu podnikatelské činnosti veřejné obchodní společnosti. Na osobní plnění úkolů společnosti nelze bez dalšího vztahovat § 89 zákona o zaměstnanosti, když žádná taková povinnost nevyplývala ani z obchodního zákoníku. Ve veřejné obchodní společnosti se ručí za závazky společně a nerozdílně celým majetkem. Do tohoto druhu obchodní společnosti se sdružují osoby s předpokladem osobního plnění podle svých dovedností. Obchodní zákoník neobsahuje žádné omezení, jestliže společník (cizinec) pracovní povolení mít nebude. Výklad soudu o plnění povinností společníka lze spíše vztáhnout na společnost s ručením omezeným. Podle stěžovatele je v rozporu s právním pořádkem, aby ojedinělý veřejnoprávní předpis měnil práva společníků veřejné obchodní společnosti.
 Poukazuje na to, že ustanovení § 178b odst. 1 zákona o pobytu cizinců nabylo účinnosti 1. 1. 2012, tj. téměř 2 měsíce od spáchání přestupku. Úvahy soudu opřené o toto ustanovení jsou tak nezákonné. Je přesvědčen, že se nedopustil ničeho protiprávního, jelikož postupoval v důvěře v obchodní zákoník. Jestliže by tento předpis vyžadoval povolení při osobní účasti na plnění úkolů společnosti, učinil by vše pro jeho obstarání.
 Navrhuje zrušit napadený rozsudek a věc vrátit krajskému soudu k dalšímu řízení.
 Ve vyjádření ke kasační stížnosti žalovaný uvádí, že jeho rozhodnutí splňuje kritéria přezkoumatelnosti. Ztotožňuje se s právním hodnocením krajského soudu, že cizinec, který je společníkem a statutárním orgánem veřejné obchodní společnosti a pro tuto společnost vykonává práci z předmětu činnosti společnosti, je povinen mít povolení k zaměstnání. Je názoru, že tato povinnost sleduje legitimní cíl ochrany pracovního trhu ČR. Právní úprava má zamezit cizincům ze třetích zemí účelovému zakládání obchodních společností ve snaze obejít povinnost získat pracovní povolení pro zaměstnání na území ČR. Uvedená povinnost je součástí právního řádu od 1. 10. 2004. Žalovaný při svém posouzení vycházel z § 89 zákona o zaměstnanosti. Upozorňuje, že ustanovení § 178b zákona o pobytu cizinců nabylo účinnosti 1. 1. 2011. Poukazuje na skutečnost, že stěžovatel byl společníkem i v jiné veřejné obchodní společnosti, kde povolení k zaměstnání měl. Stěžovatel tak zpochybňuje povinnost, kterou v minulosti více než pět let plnil.
 S ohledem na výše uvedené navrhuje zamítnutí kasační stížnosti a nepřiznání náhrady nákladů řízení.
 Veškerá výše uvedená kritéria napadené rozhodnutí splňuje. Jedná se o srozumitelné rozhodnutí opřené o dostatek relevantních důvodů. Je z něj zcela zřejmé, proč krajský soud rozhodl tak, jak je uvedeno ve výroku rozhodnutí. Námitka nepřezkoumatelnosti spočívající v tom, že se soud nezabýval rozporem mezi plnoprávnou účastí společníka veřejné obchodní společnosti dle obchodního zákoníku a zákonem o zaměstnanosti, není důvodná, protože soud se vztahem zmíněných právních předpisů zabýval, a to konkrétně na str. 4-5 napadeného rozsudku. Uvedl, že


text:
se tyto právní předpisy navzájem doplňují, podrobně je rozebral a aplikoval na projednávanou věc. Následně bylo pojednáno, proč tato právní úprava reguluje právní vztahy cizinců vykonávající v postavení společníka či statutárního orgánu činnost spadající do předmětu činnosti obchodní společnosti. Rozhodnutí krajského soudu je přezkoumatelné, přesvědčivě vyřešilo spornou otázku a reagovalo na všechny žalobní námitky stěžovatele.
 Zdejší soud rovněž nesdílí přesvědčení stěžovatele o nepřezkoumatelnosti rozhodnutí žalovaného. Ztotožňuje se s posouzením krajského soudu, který považoval rozhodnutí žalovaného za zcela přezkoumatelné a jeho odůvodnění za dostatečné, i když stručné. Žalovaný přezkoumatelným způsobem reagoval na odvolací námitky, vystihl podstatu sporné právní otázky a vyjádřil k ní určitý postoj. Stěžovatel s ním v žalobě polemizuje, a proto mu bylo z napadeného rozhodnutí zcela zřejmé, jak bylo naloženo s jeho odvolacími námitkami. Je pravdou, že odůvodnění žalobou napadeného rozhodnutí mohlo být obsáhlejší, nicméně kritéria přezkoumatelnosti jsou i v případě rozhodnutí žalovaného naplněna.
 V právě posuzované věci je nesporný zjištěný skutkový stav věci. Stěžovatel vykonával dne 3. 11. 2011 pro společnost Andrstav na stavbě v oboře Radějov, okres Hodonín, práci spočívající v lepení polystyrénů bez povolení k zaměstnání. Rovněž je nesporné, že tato činnost spadala do předmětu činnosti společnosti Andrstav. Sporným je právní posouzení věci, jelikož stěžovatel nepovažuje výše uvedené jednání za přestupek podle § 139 odst. 1 písm. c) zákona o zaměstnanosti, jak toto jednání kvalifikovaly správní orgány.
 Pro posouzení sporné otázky je třeba vyjít z příslušné právní úpravy a judikatury Nejvyššího správního soudu. Otázka, zda cizinec, který je společníkem a statutárním orgánem veřejné obchodní společnosti a pro tuto společnost vykonává práci z předmětu činnosti této společnosti, je povinen mít povolení k zaměstnání, je výslovně řešena v § 89 zákona o zaměstnanosti tak, že „[c]izinec může být přijat do zaměstnání a zaměstnáván jen tehdy, má-li platné povolení k zaměstnání a platné povolení k pobytu
 na území České republiky nebo je-li držitelem zelené karty nebo modré karty, pokud tento zákon nestanoví jinak; za zaměstnání se pro tyto účely považuje i plnění úkolů vyplývajících z předmětu činnosti právnické osoby zajišťovaných společníkem, statutárním orgánem nebo členem statutárního nebo jiného orgánu obchodní společnosti pro obchodní společnost nebo členem družstva nebo členem statutárního nebo jiného orgánu družstva pro družstvo. Cizinec, kterému bylo vydáno potvrzení o splnění podmínek pro vydání zelené karty nebo modré karty, může být přijat do zaměstnání a zaměstnáván po dobu ode dne vydání tohoto potvrzení do ukončení řízení o jeho žádosti o vydání zelené karty nebo modré karty“. Komentář k danému ustanovení dodává, že „[t]oto ustanovení má rovněž zamezit dalším nežádoucím jevům na trhu práce, a sice účelovému zakládání obchodních společností o velkém počtu společníků-cizinců, s cílem vyhnout se povinnosti získat pro zaměstnání na území ČR povolení, a účelově tak obejít tento zákon. Z těchto důvodů zákon o zaměstnanosti v tomto ustanovení upravuje pojem „zaměstnání“, a rozšiřuje tím i povinnost získat povolení k zaměstnání pro další cizince, kteří vedle svého postavení společníka, statutárního orgánu nebo člena statutárního orgánu obchodní společnosti nebo vedle toho, že jsou členem družstva, členem statutárního orgánu družstva nebo jiného orgánu družstva, zároveň zajišťují pro


text:
obchodní společnost nebo družstvo plnění běžných úkolů vyplývajících z předmětu činnosti obchodní společnosti nebo družstva“ (k tomu srov. STEINICHOVÁ, L. a kol. Zákon o zaměstnanosti. Komentář. 1. vyd. Praha: Wolters Kluwer ČR, a.s., 2010, s. 144). Významově stejně se k tomuto ustanovení vyjadřuje i důvodová zpráva k návrhu zákona o zaměstnanosti, když z ní vyplývá, že pravým smyslem výše citovaného ustanovení je zamezit účelovému obcházení tohoto zákona.
 Zdejší soud již dříve v této souvislosti judikoval, že „plnil-li cizinec jako společník úkoly vyplývající z předmětu činnosti právnické osoby, musí mít ve smyslu § 89 zákona o zaměstnanosti, povolení k zaměstnání. Není rozhodující, zda cizinec, přitom plní běžné úkoly, vyplývající z činnosti právnické osoby, anebo vykonává práci tomu se vymykající“ (srov. rozsudek Nejvyššího správního soudu ze dne 28. 2. 2007, č. j. 4 As 16/2006 – 89). Nejvyšší správní soud setrvale zastává názor, že smyslem ustanovení § 89 zákona o zaměstnanosti je zamezit obcházení zákona, tj. zamezit cizincům, aby prostřednictvím těchto forem činností (plněním úkolů vyplývajících z předmětu činnosti právnické osoby) vykonávali práce bez povolení k zaměstnání (srov. rozsudek Nejvyššího správního soudu ze dne 18. 7. 2013, č. j. 9 As 30/2013 – 28).
 Z hlediska jazykového a historicko – teleologického výkladu této právní normy je zřejmé, že cizinec, který je společníkem a statutárním orgánem veřejné obchodní společnosti a pro tuto společnost vykonává práci z předmětu činnosti této společnosti, je povinen mít povolení k zaměstnání. Tento výklad potvrzuje výše citovaná judikatura zdejšího soudu. Z hlediska státní politiky zaměstnanosti je zcela legitimní chránit trh práce před nežádoucími jevy spočívajícími v účelovém zakládání obchodních společností o velkém počtu společníků-cizinců, s cílem vyhnout se povinnosti získat pro zaměstnání na území ČR povolení. Tato úprava neznemožňuje cizincům na území ČR zakládat obchodní společnosti, majetkově se v nich podílet a podporovat je, ani tyto společnosti obchodně vést při přijímaní strategických rozhodnutí. Tvrzení stěžovatele o míře osobní účasti společníků v různých obchodních společnostech vzhledem k výše nastíněné právní úpravě není rozhodné. Zákon o zaměstnanosti totiž nerozlišuje právní formu obchodní společnosti, ve které se společník popř. statutární orgán podílejí na plnění úkolů vyplývajících z předmětu její činnosti.
 Námitky stěžovatele spočívající v tom, že na osobní plnění úkolů společnosti nelze bez dalšího vztahovat § 89 zákona o zaměstnanosti, jsou na základě výše uvedeného výkladu nedůvodné. Pokud se stále stěžovatel opírá o výklad obchodního zákoníku ve vztahu právům a povinnostem společníka popř. statutárního orgánu veřejné obchodní společnosti, tak je potřeba uvést, že tento soukromoprávní předpis vymezuje veřejnou obchodní společnost, podmínky jejího založení, vzniku, fungování, zrušení a zániku, popř. vztahy uvnitř společnosti. Pro stěžovatele, jakožto cizince – společníka, jsou důležité právní normy regulující zaměstnávání popř. výkon práce cizince na územní ČR. Tuto úpravu obsahuje právě zákon o zaměstnanosti. V této souvislosti lze odkázat na obecnou právní zásadu Ignorantia legis non excusat (neznalost zákona neomlouvá).
 Od 1. 1. 2011 lze navíc v § 178b odst. 1 zákona o pobytu cizinců najít úpravu, dle které „[z]aměstnáním se pro účely tohoto zákona rozumí výkon činnosti, ke které cizinec potřebuje povolení k zaměstnání, zelenou kartu nebo


text:
modrou kartu. Za zaměstnání se rovněž považuje plnění úkolů vyplývajících z předmětu činnosti právnické osoby zajišťovaných společníkem, statutárním orgánem nebo členem statutárního nebo jiného orgánu obchodní společnosti pro obchodní společnost nebo členem družstva nebo členem statutárního nebo jiného orgánu družstva pro družstvo”. Tato právní úprava zcela koresponduje s vymezením v zákoně o zaměstnanosti. Již od 1. 1. 2011 tak stěžovatel mohl příslušnou právní úpravu nalézt v základním zákoně určeném pro cizince pobývající v ČR.
 Nejvyšší správní soud dále upozorňuje stěžovatele, že výše citované ustanovení zákona o pobytu cizinců bylo přijato zákonem 427/2010 Sb. (čl. I. bod 354.), a protože z přechodných ustanovení nevyplývá, že by se jednalo o ustanovení s odloženou účinností, tak toto ustanovení vyvolávalo právní účinky od 1. 1. 2011. Stěžovatelova argumentace, že zákon o pobytu cizinců v době spáchání přestupku (3. 11. 2011) nevyžadoval pracovní povolení na činnost, kterou vykonával při zajišťování předmětu podnikatelské činnosti veřejné obchodní společnosti, opírající se o účinnost § 178b odst. 1 zákona o pobytu cizinců od 1. 1. 2012, je tak zcela lichá.
 Na základě výše uvedeného považuje zdejší soud napadené rozhodnutí krajského soudu za věcně správné, které je zcela v souladu s judikaturou Nejvyššího správního soudu.
 S ohledem na vše výše uvedené dospěl Nejvyšší správní soud k závěru, že kasační stížnost není důvodná, a proto ji podle ustanovení § 110 odst. 1 s. ř. s. zamítl. O věci přitom rozhodl bez jednání postupem podle § 109 odst. 2 s. ř. s., dle kterého o kasační stížnosti rozhoduje Nejvyšší správní soud zpravidla bez jednání.
 O nákladech řízení rozhodl Nejvyšší správní soud podle § 60 odst. 1 s. ř. s. Stěžovatel, který neměl v tomto soudním řízení úspěch, nemá právo na náhradu nákladů řízení. Žalovanému žádné náklady nad rámec jeho úřední činnosti nevznikly.
 Zdroj: Rozsudek Nejvyššího správního soudu ze dne 14. 8. 2014, sp. zn. 9 Ads 1/2014 - 47, dostupné na www.nssoud.cz. Jedná se o neautentické znění, které bylo soudem poskytnuto bezplatně.


text:
Případy z praxe: odškodnění za nepřiměřenou délku řízení | David Zahumenský
 Případy z praxe: odškodnění za nepřiměřenou délku řízení
 případy z praxe, soudní průtahy
 V naší advokátní kanceláři se specializujeme na problematiku odškodnění za nepřiměřenou délku řízení. Kromě bezplatné právní poradny a manuálu k průtahům v řízení jsme se rozhodli zveřejňovat i konkrétní kazuistiku týkající se problematiky průtahů v řízení. První „případy z praxe“ přinášíme níže v článku.
 17 let trvající řízení o zrušení a vypořádání podílového spoluvlastnictví Navrhovatelka se dne 16. 6. 1997 obrátila na Okresní soud v Litoměřicích se žalobou o zrušení a vypořádání podílového spoluvlastnictví. Řízení skončilo po více než 17 letech, dne 11. 7. 2014. Navrhovatelka se tedy obrátila na ministerstvo s uplatněním nároku na náhradu imateriální újmy podle zákona č. 82/1998 Sb., o odpovědnosti za škodu způsobenou při výkonu veřejné moci ve výši 400.000 Kč.
 Ministerstvo dospělo k závěru, že bylo porušeno právo navrhovatelky na projednání věci v přiměřené lhůtě. Řízení probíhalo před dvěma stupni soudní soustavy. Ve věci rozhodoval nadřízený Krajský soud v Ústí nad Labem jako soud odvolací. Soud prvního stupně rozhodoval celkem čtyřikrát a soud odvolací také čtyřikrát. Věc byla po skutkové i právní stránce složitá zejména s ohledem na rozsáhlejší dokazování. Navrhovatelka se na celkové délce sporu významně nepodílela, i když je nutno uvést že soud dvakrát žádala o odročení soudního jednání. Žádala také o prodloužení lhůty k předložení vyjádření.
 Ministerstvo spravedlnosti dospělo k závěru, že odpovídající výše zadostiučinění v penězích by v předmětné věci měla činit 274. 833 Kč. Samotná výše přiměřeného zadostiučinění byla stanovena dle algoritmu uvedeného ve sjednocujícím stanovisku Nejvyššího soudu sp. zn. Cpjn 206/2010. Částka 323. 333,-Kč, k níž ministerstvo dospělo součinem sazby 20. 000 Kč za jeden rok řízení (modifikované za prvé dva roky řízení) a celkové délky řízení, byla ponížena celkem o 15 % (snížení o 25% z důvodu složitosti, navýšení o 10% z důvodu postupu soudu).
 Domníváme se však, že v daném případě výše přiznaného zadostiučinění neodpovídá vzniklé nemajetkové újmě. Z tohoto důvodu byla ve věci podána žaloba, ve které navrhovatelka požaduje po ministerstvu i zbývajících 125.167 Kč. Dne 23. 11. se uvedenému případu ve své reportáži s názvem „Vleklé soudy v banálních sporech“ věnovala i Česká televize v pořadu Události (Reportáž je možné shlédnout na stránkách České televize, začíná v čase 21:22.).
 3 roky a 2 měsíce trvající řízení o návrhu na zvýšení výživného
 Matka tehdy nezletilého navrhovatele se, coby jeho zákonná zástupkyně, obrátila na Okresní soud ve Vyškově s návrhem na zvýšení výživného placeného ze strany navrhovatelova otce. Od podání žaloby do doručení rozhodnutí odvolacího soudu trvalo řízení celkem 3 roky 2 měsíce.
 Po zhodnocení všech okolností případu dospělo Ministerstvo spravedlnosti ČR na základě aplikace zákonných kritérií § 31a odst. 3 zákona č. 82/1998 Sb., k závěru, že navrhovatel má nárok na zadostiučinění ve výši 39.000 Kč. Ministerstvo spravedlnosti vycházelo ze základní částky 15.000 Kč za rok trvání řízení, s výjimkou prvních dvou let, za které byla poskytnuta částka poloviční, a to z důvodu, že každé řízení musí objektivně určitou dobu trvat.


text:
Ministerstvo přistoupilo v uvedeném případu ke zvýšení základní výše zadostiučinění o 20 %, a to vzhledem ke zvýšenému významu řízení pro žadatele a zjevné nečinnosti ze strany okresního soudu. V daném případě dle našeho názoru poskytnuté odškodnění zhruba odpovídalo výši vzniklé nemajetkové újmy.
 18 let trvající řízení o odškodnění pracovního úrazu
 Žalobou ze dne 15. 11. 1993 se žalobce u Městského soudu v Brně domáhal odškodnění pracovního úrazu a následků nesprávného postupu při léčbě. Celková délka následného řízení činila 18 let, přitom konkrétní průtahy v daném řízení lze vysledovat v období od února 1994 do září 1994, od července 1995 do června 1996, od listopadu 1996 do března 1998, od května 1998 do srpna 1998, kdy přestože neexistoval objektivní důvod bránící zaslání spisu znalci k vypracování znaleckého posudku a soud tak neučinil.
 Žalobce se následně obrátil na ministerstvo s uplatněním nároku na náhradu imateriální újmy podle zákona o odpovědnosti za škodu způsobenou při výkonu veřejné moci. Ministerstvo projednalo uplatnění žalobce a dospělo k závěru, že žalobci náleží náhrada ve výši 183.600 Kč. Ministerstvo vycházelo ze základní částky18.000 Kč za rok trvání řízení, s výjimkou prvních dvou let, za které byla poskytnuta částka poloviční (2 * 9.000 Kč + 16 * 18.000 Kč). Výslednou částku ministerstvo snížilo o 40 % z důvodu, že řízení probíhalo na dvou stupních soudní soustavy, nelze jej označit za jednoduché vzhledem k žalobním tvrzením i zvolené obraně proti žalobě a s přihlédnutím k rozsáhlému a složitému dokazování znaleckými posudky.
 18 let a 8 měsíců trvající restituční řízení
 Žalobci se žalobou ze dne 15. 11. 1993 podanou k Městskému soudu v Brně domáhali uzavření smlouvy o vydání nemovitosti podle zákona č. 87/1991 Sb. Celková délka řízení činila 18 let a 8 měsíců (od listopadu 1992 do července 2011), přitom v obdobích od února 1995 do října 1996, od listopadu 1996 do listopadu 1997, od října 1998 do října 1999, od listopadu 2000 do února 2002, od prosince 2004 do března 2005, od prosince 2005 do srpna 2006, od května 2007 do listopadu 2007 byl soud nečinný).
 Žalobci se po skončení řízení obrátili na ministerstvo s uplatněním nároku na náhradu imateriální újmy podle zákona o odpovědnosti za škodu způsobenou při výkonu veřejné moci. Ministerstvo projednalo uplatnění žalobců a dospělo k závěru, že řízení trpělo neodůvodněnými průtahy a jeho celková délka řízení byla nepřiměřená. Každému z žalobců ministerstvo přiznalo náhradu ve výši 127.200 Kč. Uvedená částka byla součtem ve výši 9.000 Kč x 2 za první 2 roky řízení, 18.000 Kč x 16 za dalších 16 let řízení, celé sníženo o 60 %. Snížení o 60 % bylo výsledkem poměřování
 důvodů pro snížení, mezi které patřily skutečnosti, že řízení probíhalo na čtyřech stupních soudní soustavy, řízení bylo složité po skutkové i právní stránce (novost restituční problematiky v judikatuře českých soudů, zjišťování skutečností, které se udály několik desítek let nazpět, provádění celé řady důkazů, a
 důvodů pro zvýšení, mezi které patřil vyšší věku žalobců a postup orgánů, který nebyl v souladu se zákonem, kdy v jeho důsledku docházelo opakovaně k


text:
průtahům.
 8 let a 3 měsíce trvající řízení o vydání směnečného platebního rozkazu
 Dne 17. 2. 2003 se žalobce obrátil na Krajský soud v Praze s návrhem na vydání směnečného platebního rozkazu. Řízení bylo pravomocně skončeno dne 2. 6. 2011. Žalovaný se po skončení řízení obrátil na ministerstvo s uplatněním nároku na náhradu imateriální újmy.
 Délka řízení činila 8 let a 4 měsíce. Řízení probíhalo na dvou stupních soudní soustavy, věc byla po právní i skutkové stránce do určité míry složitá, když ve věci byl vypracováván znalecký posudek, řízení bylo přerušeno z důvodu probíhajícího dědického řízení a žalobkyně ani po výzvě nepřipojila originál směnky. Žalovaný se však svým chováním na délce řízení významně nepodílel, nicméně jeho právní zástupce podal dvakrát žádost o odročení jednání. Význam řízení pro žadatele ministerstvo neshledalo jako zvýšený (nejednalo se o věc trestní, opatrovnickou, pracovněprávní, věc osobního stavu či věc týkající se života nebo zdraví). Na základě výše uvedených skutečností soud dospěl k závěru, že žalovanému náleží náhrada imateriální újmy za průtahy ve výši 81.563 Kč (7.500 Kč x 2 za první 2 roky řízení, 15.000 x 6,25 za dalších 6,25 let řízení, sníženo o 25 %).
 Jste obětí soudních průtahů? Bezplatně Vám zhodnotíme, jestli máte nárok na odškodnění.


text:
Úvodní stránka > Obecní úřad > Zápisy a usnesení z jednání zastupitelstva, vyhlášky,zákony, > OZV č. 1/2001 O nakládání s komunálním odpadem
 OZV č.1/2001 o nakládání s komunálním odpadem
 Obecně závazná vyhláška obce Třemešná č. 1/2001
 o systému shromažďování,sběru,přepravy,třídění,využívání a odstraňování komunálních odpadů na území obce Třemešná..
 Zastupitelstvo obce Třemešná vydalo na svém zasedání dne 7.12.2001 v souladu s ustanovením § 17, odst. 2 zákona č. 185/2001 Sb., o odpadech a v souladu s ustanovením § 10 písm. a) a § 84 odst. 2 písm. i) zákona č. 128/2000 Sb., o obcích tuto obecně závaznou vyhlášku.
 Předmět,působnost a závaznost.
 1).Obecně závazná vyhláška stanoví systém shromažďování,přepravy,třídění, využívání a odstraňování komunálních odpadů vznikajících na území obce Třemešná ( dále jen „obec“), určuje místa k odkládání odpadů, upravuje nakládání se stavebním odpadem. Dále stanoví způsob úhrady nákladů za provoz systému nakládání s odpady na území obce Třemešná.
 2).Obecně závazná vyhláška je závazná pro všechny fyzické osoby, které mají na území obce trvalé bydliště , pro osoby, které se na území obce zdržují a pro všechny fyzické a právnické osoby,které mají na území obce stavbu určenou nebo sloužící k individuální rekreaci a pro právnické a fyzické osoby oprávněné k podnikání, které mají s obcí Třemešná uzavřenou písemnou smlouvu o využívání systému zavedeného obcí pro nakládání s komunálním odpadem.
 3) Odpad podle § 3, odst.1, je „ každá movitá věc,které se osoba zbavuje,nebo má úmysl nebo povinnost se jí zbavit a přísluší do některé ze skupin odpadů uvedených v příloze č. 1 k zákonu č. 185/2001 Sb..“
 4) Nebezpečný odpad podle § 4, písm.a , je „ odpad uvedený v Seznamu nebezpečných odpadů a jakýkoliv jiný odpad vykazující jednu nebo více nebezpečných vlastností uvedených v příloze č.2 k zákonu č. 185/2001 Sb..“
 5) Komunální odpad podle § 4,písm.b, je veškerý odpad vznikající na území obce při činnosti fyzických osob, s výjimkou odpadů vznikajících u právnických osob nebo fyzických osob oprávněných k podnikání.
 6) Stavební odpad podle § 4,písm b,k, je zemina a kamenivo ze stavebních výkopů a terénních úprav,stavební suť, demoliční a podobný odpad neznečištěný látkami, které mají nebezpečné vlastnosti podle zvláštních právních předpisů.
 7) Objemný odpad podle § 4,písm.b, je takový komunální odpad nebo podobný komunálnímu odpadu, který vzhledem ke svým rozměrům nebo hmotnosti nelze shromažďovat ve sběrných nádobách na komunální odpad o objemu 110 dm3 a 1200 dm3.
 8) Nebezpečné složky komunálního odpadu podle § 4,písm.a, jsou odpady ,které jsou uvedeny v Seznamu nebezpečných odpadů ( např. baterie,akumulátory,zářivky,léky,barvy,oleje,ředidla,lepidla,pesticidy), a jakýkoliv jiný odpad vykazující jednu nebo více nebezpečných vlastností uvedených v příloze č.2 k tomuto zákonu.
 9) Využitelné složky komunálního odpadu podle § 4,písm.d, jsou sběrový papír,sběrové sklo,PET láhve.
 10) Oddělený sběr složek komunálního odpadu podle § 4,písm.d, je odděleným shromažďováním a odděleným odkládáním využitelných a nebezpečných složek do sběrných nádob nebo sběrných míst se zvláštním označením.
 11) Sběrná místa podle § 4,písm.f, jsou místa,prostory,objekty a zařízení určená správou obce pro shromažďování odpadů.
 12) Sběrné nádoby podle § 4,písm.f, jsou nádoby na shromažďování komunálního odpadu. Typ a provedení sběrných nádob podléhá schválení příslušným správním


text:
orgánem obce v rámci uzavřené smlouvy s oprávněnou osobou.
 13) Sběrný dvůr podle § 4,písm.f, je objekt schválený k odkládání nebezpečných složek komunálního odpadu dle zvláštních předpisů,provozovaný oprávněnou osobou podle schváleného provozního řádu.
 14) Původce odpadů podle § 4,písm.p, – pro komunální odpady vznikající na území obce,které mají původ v činnosti fyzických osob,se za původce považuje obec. Obec se stává původcem komunálních odpadů v okamžiku, kdy fyzická osoba odpady odloží na místě k tomu určeném; obec se současně stane vlastníkem těchto odpadů.
 15) Oprávněná osoba podle § 4,písm.r, je každá osoba, která je oprávněna k nakládání s odpady podle tohoto zákona nebo podle zvláštních právních předpisů.
 4) Každý má dle § 10 zákona č.185/2001 Sb., o odpadech při své činnosti nebo v rozsahu své působnosti povinnost předcházet vzniku odpadů,omezovat jejich množství a nebezpečné vlastnosti; odpady jejichž vzniku nelze zabránit ,musí být využity,případně odstraněny způsobem,který neohrožuje lidské zdraví a životní prostředí a který je v souladu se zákonem a se zvláštními právními předpisy.
 1) Sběr,svoz a odstraňování komunálního odpadu a vytříděných složek komunálního odpadu od fyzických osob, a odpadu od původců odpadu,kteří na základě písemné smlouvy s obcí využívají systém nakládání s odpady na území obce Třemešná,zajišťuje oprávněná osoba, která má smlouvu s obcí Třemešná.
 2) Komunální odpad a vytříděné složky je povoleno ukládat pouze do nádob určených ke shromažďování odpadů.
 3) Nádoby na odpad jsou umístěny na místech k tomu určených. Tímto místem mohou být pozemky ve vlastnictví fyzických osob nebo původců odpadů,veřejná prostranství nebo jiné prostory.
 4) Veřejné prostranství může být pro tento účel využito jen se souhlasem obce.
 Sběrná místa a sběrné nádoby.
 1) Sběrná místa zřizuje obec Třemešná ve spolupráci s oprávněnou osobou..
 2) Sběrný dvůr pro nebezpečné složky komunálního odpadu je zřízen v přístavbě u budovy Obecního úřadu.
 3) Stálá sběrná místa příslušná k obytným nemovitostem se zřizují na veřejných prostranstvích přilehlých k obytným nemovitostem mimo vozovku pozemních komunikací.
 4) Přechodná sběrná místa na veřejných prostranstvích se zřizují podle potřeby za účelem sběru objemného odpadu. Zřízení těchto sběrných míst oznamuje obecní úřad na úřední desce .
 5) Odpadkové koše na veřejných prostranstvích ( zastávkách ) jsou určeny pouze pro odkládání drobného směsného odpadu.
 6) Sběrné nádoby ( popelnice 110 l ve vlastnictví občanů ),slouží k ukládání zbytkového komunálního odpadu po vytřídění ( tj. bez skla,PET lahví a nebezpečných složek komunálního odpadu a papíru určeného do sběru ).
 7) Kovové kontejnery ( 1 200 l ve vlastnictví obce, označené druhem tříděného odpadu ), slouží pro odkládání vytříděného skla a PET lahví.
 8) Počet sběrných nádob je omezen. Na tři fyzické osoby připadá jedna sběrná nádoba 110 l při svozu 1x14 dnů,celoročně.
 9) Počet míst a kontejnerů omezen . Rudíkovy 2x PET lahve,2x sklo.Střed obce 2x PET lahve , 2x sklo. Damašek 2x PET lahve,2x sklo.
 1) Svoz všech druhů komunálního odpadu pro jednotlivá sběrná místa se provádí podle harmonogramu sestaveného oprávněnou osobou a schváleného zastupitelstvem obce.
 2) Svoz komunálního odpadu ze sběrných nádob – popelnice 110 l - bude prováděn 1x14 dnů , celoročně.
 3) Svoz vytříděných


text:
složek komunálního odpadu bude pravidelně prováděn podle stavu naplnění kontejnerů 1 200 l na objednávku obecního úřadu.
 4) Svoz nebezpečných složek komunálního odpadu ze sběrného dvora bude prováděn dle provozního řádu prostřednictvím zvláštního svozu pověřenou osobou.
 5) Svoz objemných odpadů bude prováděn 1x ročně ,ohlášení nejméně 14 dnů předem na úřední desce.
 2) Ukládat stavební odpad do nádob určených pro komunální odpad je zakázáno.
 3) Každý kdo produkuje stavební odpad je povinen oddělovat ze stavebního odpadu nebezpečné složky odpadů a s těmito nakládat dle zvláštních předpisů.
 4) Vytříděný, inertní stavební odpad lze ukládat na vlastní náklady na povolených skládkách odpadů.( Město Albrechtice skládka Biskupice, do doby ukončení rekultivace této skládky. Uložení stavebního odpadu se provádí po předchozí dohodě se Službami M.Albrechtice za manipulační poplatek .)
 5) Bez posouzení a souhlasu obce není povoleno používat stavební odpad k terénním úpravám, vyjma výkopové zeminy.
 Úhrada za provoz systému nakládání s komunálním odpadem.
 2) Poplatek vyměřený obcí za provoz systému shromažďování, sběru,přepravy,třídění,využívání a odstraňování komunálních odpadů je stanoven v souladu s § 1, písm.h), zákona č. 565/1990 Sb., o místních poplatcích ve znění pozdějších předpisů, především § 10b odst. 1 – 4 , zákona o místních poplatcích.
 3) Způsob a výše úhrady tohoto místního poplatku je obsahem obecně závazné vyhlášky č. 3/2001 o místním poplatku ze dne 7.12.2001.
 Povinnosti fyzických osob a původců odpadů,využívajících, na základě smlouvy s obcí, systému pro nakládání s odpady v obci Třemešná.
 2) Každý je povinen ode dne účinnosti této vyhlášky, nakládat s komunálním odpadem jen podle této vyhlášky a za uvedenou službu platit poplatek.
 3) Každý je povinen komunální odpad odkládat jen do určených shromažďovacích prostředků a na určené místo. Jiným způsobem je zakázáno odpad odkládat.
 4) Sběrné nádoby musí být umístěny na dobře viditelném místě, které je přístupné pro svozový vůz. Pokud nejsou sběrné nádoby v místě odvozu trvale, je povinností uživatele je v den odvozu vlastními silami přistavit ke komunikaci a po vyvezení je zase vlastními silami uschovat.
 5) Určeným a vyhrazeným místem pro odkládání vytříděného komunálního odpadu je popelnice 110 l, umístěná na stanovišti příslušném k místu trvalého nebo přechodného bydliště nebo jiné nemovitosti.
 6) Určeným a vyhrazeným místem pro odkládání vytříděných složek komunálního odpadu (sklo, PET láhve) jsou označené kontejnery 1200l na třech stanovených místech v obci.
 7) Určeným a vyhrazeným místem pro odkládání nebezpečných složek komunálního odpadu je sběrný dvůr v přístavbě u Obecního úřadu.
 8) Určeným a vyhrazeným místem pro odkládání objemných odpadů jsou přechodná sběrná místa, pro konkrétní akci vždy určená a označená pracovníkem obecního úřadu.
 9) Každý je povinen naplňovat sběrné nádoby tak,aby při manipulaci s nimi z nich odpad nevypadával.
 10) Sběrné nádoby musí být v dobrém technickém stavu a umístěny na dobře viditelném a pro obsluhu přístupném místě z komunikace.
 11) Je zakázáno spalovat komunální odpady v domácích topeništích,na veřejných i soukromých pozemcích.
 11.)Je zakázáno odkládání autovraků na jiná než určená místa.
 3) Pokutu do výše 300 000 Kč uloží orgán obce v přenesené působnosti fyzické osobě oprávněné k podnikání nebo právnické osobě, která využívá systému zavedeného


text:
obcí pro nakládání s komunálním odpadem bez písemné smlouvy s touto obcí nebo která nemá zajištěno využití nebo odstraňování odpadů v souladu s tímto zákonem. ( §66,odst.(1) zákona č.185/2001 Sb., o odpadech.
 4) Orgán obce v přenesené působnosti uloží pokutu až do výše 20 000 Kč fyzické osobě, která není podnikatelem a dopustí se přestupku tím, že se zbaví autovraku v rozporu s tímto zákonem. ( §69 zákona č.185/2001 Sb.,).
 5) Pokutu do výše 200 000 Kč může obec uložit podle § 57,odst.3,zákona č.128/2000 Sb., o obcích, jestliže podnikající fyzická osoba při výkonu podnikatelské činnosti nebo právnická osoba znečistí veřejné prostranství nebo odloží věci mimo vyhrazená místa a neprodleně neodstraní závadový stav.
 6) Obec dále postupuje v případě porušení povinností vyplývajících z této obecně závazné vyhlášky fyzickými osobami dle zákona č. 200/1990 Sb., o přestupcích ve znění pozdějších předpisů, a dále dle §§ 48 – 51 zákona 367/1990 Sb., ve znění pozdějších předpisů.
 Platnost obecně závazné vyhlášky.
 2) Zrušuje se vyhláška č.23/99 ze dne 31.5.1999 o nakládání s odpady.
 3) Tato vyhláška nabývá účinnosti dnem 1.1.2002.
 4) Tato obecně závazná vyhláška byla schválena usnesení zastupitelstva obce Třemešná dne 7.12.2001 a byla zveřejněna vyvěšením na Úřední desce dne : 8.12.2001
 a sejmuta dne : 24.12.2001
 MVDr.Lubomír Sedláček Jindřich Galda
 Pondělí Oblačno až zataženo s občasným deštěm 8/8 °C


text:
2 VSPH 2072/2015-A-16
 KSCB 25 INS 19011/2015 2 VSPH 2072/2015-A-16
 Vrchní soud v Praze jako soud odvolací rozhodl v senátě složeném z předsedy Mgr. Tomáše Brauna a soudců JUDr. Jiřího Karety a Mgr. Martina Lišky ve věci dlužníků a) Erika anonymizovano , anonymizovano , a b) Žanety anonymizovano , anonymizovano , obou bytem Bělehradská 2757/2, Tábor, o odvolání dlužníků proti usnesení Krajského soudu v Českých Budějovicích č.j. KSCB 25 INS 19011/2015-A-11 ze dne 23. září 2015,
 Usnesení Krajského soudu v Českých Budějovicích č.j. KSCB 25 INS 19011/2015-A-11 ze dne 23. září 2015 s e p o t v r z u j e .
 Krajský soud v Českých Budějovicích ve výroku označeným usnesením uložil dlužníkům (manželům) Erikovi anonymizovano a Žanetě anonymizovano (dále téže jen dlužník a dlužnice, popř. dlužníci), aby do 7 dnů od právní moci usnesení uhradili zálohu na náklady insolvenčního řízení ve výši 15.000,-Kč.
 V odůvodnění usnesení soud reprodukoval dosavadní průběh řízení zejména tak, že: 1) dne 23. 7. 2015 (č.d. A-1) podali dlužníci insolvenční návrh spojený s návrhem na povolení oddlužení, v němž jako způsob oddlužení navrhli plnění splátkového kalendáře, a z něhož vyplynulo, že: -souhrn jejich nezajištěných závazků činí 729.795,85,-Kč, -dlužníkův měsíční příjem za období září 2014 až duben 2015 (jak se podává z potvrzení jeho zaměstnavatele Strojírny Tábor, s.r.o.) činil (pouze) 13.903,-Kč, ačkoli dlužník tvrdil, že jeho průměrný čistý měsíční příjem činí 19.000,-Kč. -dlužnice pobírá rodičovský příspěvek v měsíční výši 7.600,-Kč, -majetek dlužníků tvoří pouze věci obvyklého vybavení domácnosti a věci osobní potřeby zanedbatelné hodnoty, 2) podáním ze dne 2. 8. 2015 (č.d. A-6) sdělil věřitel Martin Fučík (dále jen Věřitel), že má vůči dlužníkovi pohledávku související s dlužníkovou podnikatelskou činností, a že dle ust. § 389 insolvenčního zákona (dále jen IZ) nesouhlasí s řešením úpadku dlužníků oddlužením, 3) z rozsudku Okresního soudu v Táboře č. j. 9 C 10/2014-20 ze dne 7. 4. 2014 (dále jen Rozsudek), jež nabyl právní moci dne 14. 5. 2014, se podává, že dne 9. 9. 2013 uzavřel dlužník jako podnikatel s Věřitelem dohodu o provedení práce, přičemž se následně dostal do prodlení s placením odměny z této dohody.
 Cituje ust. § 389 odst. 1 písm. b) a odst. 2, § 390 odst. 3 a § 395 odst. 1 a 2 IZ a odkazuje na ust. § 108 téhož zákona soud konstatoval, že výslovný nesouhlas Věřitele s řešením úpadku oddlužením brání povolení oddlužení dlužníků bez zřetele k okamžiku jeho vyjádření. Je-li totiž k dispozici výslovné prohlášení osoby-která je nepochybně dlužníkovým věřitelem (dlužník věřitele označil v insolvenčním návrhu s tím, že jeho pohledávku nepopírá, nehledě na to, že existence pohledávky vyplývá i z Rozsudku)-že s oddlužením nesouhlasí, není možné předstírat, že dle ust. § 397 odst. 1 věty druhé IZ jsou zde pochybnosti o tom, zda dlužník je oprávněn podat návrh na povolení oddlužení. Dle názoru soudu nemá smysl předpokládat, že svéprávný věřitel svůj nesouhlas se způsobem řešení úpadku dlužníka změní. Pro úplnost soud dodal, že i kdyby dlužník doložil souhlas Věřitele s řešením úpadku oddlužením, nebylo by oddlužení možné


text:
povolit, neboť s ohledem na výši dlužníkova příjmu by dlužník oddlužení (navrženou) formou splátkového kalendáře nedosáhl.
 V daném případě pak dle soudu přichází v úvahu řešení úpadku dlužníků pouze konkursem, v němž tvoří náklady insolvenčního řízení mimo jiné vždy i hotové výdaje a odměna insolvenčního správce, která dle ust. § 1 odst. 5 vyhlášky č. 313/2007 Sb. (dále jen Vyhláška) bude činit minimálně 45.000,-Kč. Odměna spolu s nárokem správce na náhradu hotových výdajů by sice měla být hrazena z výtěžku zpeněžení majetkové podstaty, nicméně tento výtěžek insolvenční správce v počáteční fázi řízení k dispozici nemá a použít je nemůže. Proto soud rozhodl, jak výše uvedeno.
 Proti tomuto usnesení Krajského soudu v Českých Budějovicích podali dlužníci včasné odvolání, v němž upozornili na to, že v insolvenčním návrhu došlo v důsledku jejich omylu k podání nesprávné informace ohledně (výše) příjmu dlužníka. V době zpracování návrhu totiž dlužník již nepracoval ve Strojírně Tábor, s.r.o., kde měl příjem 13.903,-Kč, nýbrž u ELK, s.r.o., u níž činí jeho měsíční čistý příjem 19.000,-Kč. Dlužníci dále vyjádřili přesvědčení, že dojde k dohodě s Věřitelem ohledně jeho souhlasu s řešením jejich úpadku oddlužením. Proto požadovali, aby odvolací soud napadené usnesení zrušil.
 Vrchní soud v Praze dle ust. § 212 a § 212a občanského soudního řádu (dále jen OSŘ) přezkoumal napadené usnesení i řízení jeho vydání předcházející, a aniž dle ust. § 94 odst. 2 písm. c) IZ nařizoval jednání, dospěl k následujícím zjištěním a závěrům:
 K problematice subjektivní přípustnosti oddlužení zakotvené v ust. § 389 IZ, již posuzoval soud prvního stupně v napadeném usnesení, odvolací soud konstatuje, že nezajištěné závazky (dluhy) z podnikání dlužníka, nejde-li o závazek neuspokojený v předchozím dlužníkově insolvenčním řízení ukončeném zrušením konkursu dle ust. § 308 odst. 1 písm. c) nebo d) IZ, vskutku brání-bez ohledu na jejich rozsah a další okolnosti věci-řešení úpadku dlužníka oddlužením, pokud s jeho oddlužením věřitelé příslušných podnikatelských pohledávek nesouhlasí (ust. § 389 odst. 2 IZ). A právě o takový případ šlo i v této věci, v níž Věřitel, vůči němuž má dlužník dluh vzešlý z jeho podnikatelské činnosti, s oddlužením dlužníků nesouhlasil.
 Odvolací soud proto sdílí závěr soudu prvního stupně, že za dosavadního stavu věci (kdy Věřitel oproti očekávání dlužníků dosud nezměnil své nesouhlasné stanovisko k oddlužení) je nutno očekávat odmítnutí návrhu na povolení oddlužení (ust. § 390 odst. 3 IZ) a prohlášení konkursu na majetek dlužníka a dlužnice (ust. § 396 IZ). V konkursu tvoří náklady insolvenčního řízení mimo jiné vždy i hotové výdaje a odměna insolvenčního správce, která dle ust. § 1 odst. 5 nebo § 2 Vyhlášky bude činit nejméně 45.000,-Kč. S ohledem na rozsah a skladbu majetku dlužníků (jenž sestává jen z věcí tvořících obvyklé vybavení domácnosti v hodnotě cca 12.500,-Kč) nelze mít za dostatečně odůvodněný předpoklad, že jeho zpeněžením mohou být získány finanční prostředky postačující k úplné úhradě nákladů insolvenčního řízení, a to ani s přihlédnutím k možným dalším přínosům podstaty odpovídajícím postižitelné části očekávaných budoucích příjmů dlužníka ze mzdy (viz ust. § 207 odst. 2 IZ).
 Odvolací soud je proto stejně jako


text:
soud prvního stupně přesvědčen o tom, že ke krytí výdajů insolvenčního řízení (vzniklých zejména v jeho prvotní fázi) bude (je) nezbytné, aby dlužníci zaplatili zálohu ve výši určené soudem.
 Na základě těchto zjištění a veden názory vyjádřenými shora neshledal odvolací soud odvolání důvodným, a napadené usnesení shledal věcně správným a podle ust. § 219 OSŘ je potvrdil.
 P o u č e n í: Proti tomuto rozhodnutí n e n í dovolání přípustné


text:
UOHS S0238/2017
 Rozhodnutí: S0238/2017/KS-30319/2017/840/DUl Instance I.
 Věc Spojení soutěžitelů PENTA INVESTMENTS LIMITED / Medica Healthworld a.s.
 Účastníci PENTA INVESTMENTS LIMITED Medica Healthworld a.s.
 Datum nabytí právní moci 23. 10. 2017
 Dokumenty dokument ke stažení 386 KB
 Č. j.: ÚOHS-S0238/2017/KS-30319/2017/840/DUl
 Brno: 18. 10. 2017
 Úřad pro ochranu hospodářské soutěže ve správním řízení sp. zn. ÚOHS-S0238/2017/KS, zahájeném dne 21. 6. 2017 podle § 44 odst. 1 zákona č. 500/2004 Sb., správní řád, ve znění pozdějších předpisů, a § 15 zákona č. 143/2001 Sb., o ochraně hospodářské soutěže a o změně některých zákonů (zákon o ochraně hospodářské soutěže), ve znění pozdějších předpisů, v souladu s § 21 téhož zákona, na základě návrhu účastníka řízení, společnosti PENTA INVESTMENTS LIMITED, se sídlem Spojené státy americké, Channel Islands, St. Helier, JE23RG, 5-7 Old Street, Osprey House, 3. patro, zastoupená společností Jan Evan, advokátní kancelář s.r.o., se sídlem Praha 1, Na Florenci 2116/15, na povolení spojení soutěžitelů ve smyslu § 12 a násl. téhož zákona, vydává toto
 Spojení soutěžitelů PENTA INVESTMENTS LIMITED, se sídlem Spojené státy americké, Channel Islands, St. Helier, JE23RG, 5-7 Old Street, Osprey House, 3. patro, a Medica Healthworld Hospital a.s., se sídlem Praha 1, Nové Město, Václavské náměstí 832/19, IČO 03292193, ke kterému má dojít dle § 12 odst. 2 zákona č. 143/2001 Sb., o ochraně hospodářské soutěže a o změně některých zákonů (zákon o ochraně hospodářské soutěže), ve znění pozdějších předpisů, na základě Smlouvy o převodu akcií uzavřené dne [ OBCHODNÍ TAJEMSTVÍ ] mezi společností Medica Healthworld a.s., se sídlem Praha 1, Nové Město, Václavské náměstí 832/19, IČO 27661857, jako prodávajícím, a společností Penta Hospitals CZ, s.r.o., se sídlem Praha 1, Nové Město, Na Florenci 2116/15, IČO 4116364, jako kupujícím, v jejímž důsledku má společnost PENTA INVESTMENTS LIMITED, prostřednictvím společnosti Penta Hospitals CZ, s.r.o., nabýt obchodní podíl představující 100 % na základním kapitálu a hlasovacích právech ve společnosti Medica Healthworld Hospital a.s., a tím i získat možnost nepřímo výlučně tuto společnost kontrolovat, se dle § 16 odst. 2 téhož zákona
 1. Správní řízení o povolení posuzovaného spojení soutěžitelů bylo Úřadem pro ochranu hospodářské soutěže (dále jen Úřad ) zahájeno dne 21. 6. 2017 na základě zjednodušeného návrhu společnosti PENTA INVESTMENTS LIMITED, se sídlem Spojené státy americké, Channel Islands, St. Helier, JE23RG, 5-7 Old Street, Osprey House, 3. patro (dále jen PENTA nebo také Navrhovatel ). Tato skutečnost byla zveřejněna v souladu s § 16a odst. 2 zákona č. 143/2001 Sb., o ochraně hospodářské soutěže a o změně některých zákonů (zákon o ochraně hospodářské soutěže), ve znění pozdějších předpisů (dále též zákon), na webových stránkách Úřadu. Ve stanovené lhůtě 5 dnů pro podání případných připomínek, Úřad žádnou námitku k uvedené transakci neobdržel.
 2. V souvislosti s informacemi obsaženými v předmětném návrhu na povolení spojení soutěžitelů Úřad zjistil, že pro posouzení dopadů spojení na hospodářskou soutěž a vydání rozhodnutí o povolení spojení bylo nezbytné doplnění dalších informací a podkladů ze strany účastníka řízení, tj. společnosti PENTA. Vyžádané informace se vztahovaly zejména k určení postavení spojujících se soutěžitelů v oblasti maloobchodního prodeje léčiv a lékárenského


text:
zboží na území města Sokolov, resp. na území 20minutové dojezdové vzdálenosti od lékárny v areálu nemocnice v Sokolově, ve které se činnosti spojujících se soutěžitelů překrývaly. K tomuto doplnění vyzval Úřad společnost PENTA dne 27. 6. 2017, [1] přičemž odpověď Navrhovatele Úřad obdržel dne 17. 7. 2017.
 3. Ve svém podání reagujícím na Výzvu k doplnění návrhu společnost PENTA mimo jiné odhadla výši tržních podílů, kterých dosahují spojující se soutěžitelé na trhu maloobchodního prodeje léčiv a lékárenského zboží na území 20minutové dojezdové vzdálenosti od lékárny, která má sídlo v areálu nemocnice v Sokolově. Dále Navrhovatel uvedl i odhad tržního procentního podílu, kterého dosahují spojující soutěžitelé na výše uvedeném trhu na území města Sokolov. [2] Současně však společnost PENTA argumentovala, že dle jejího názoru v oblasti maloobchodního prodeje léčiv a lékárenského zboží nedochází k překrytí činností spojujících se soutěžitelů, neboť lékárna provozovaná podnikatelskou skupinou, v jejímž čele stojí společnost Medica Healthworld Hospital a.s., se sídlem Praha 1, Nové Město, Václavské náměstí 832/19, IČO 03292193 (dále jen MHH ), je lékárnou ústavního typu, která hlavně zásobuje léky nemocnici v Sokolově a která prodává léčiva přímo pacientům pouze doplňkově.
 4. Při určení (resp. odhadu) výše tržních podílu spojujících se soutěžitelů na předmětném trhu Navrhovatel uvedl, že nemá k dispozici údaje o obratech jednotlivých konkurenčních lékáren, a proto odhadl podíl spojujících se soutěžitelů na základě předpokladu, že jednotlivé lékárny ve zkoumaném území dosahují stejných tržeb, s výjimkou lékárny v areálu nemocnice v Sokolově, jejíž postavení na trhu ponížil koeficientem [ OBCHODNÍ TAJEMSTVÍ ] (což má odpovídat tomu, že pouze [ OBCHODNÍ TAJEMSTVÍ ] % obratu této lékárny je tvořeno prodejem léčiv konečným spotřebitelům). [3]
 5. Společnost PENTA tímto způsobem odhadla, že společný tržní podíl spojujících se soutěžitelů v oblasti maloobchodního prodeje léčiv a lékárenského zboží dosahoval cca [5-15]% jak na území dojezdové vzdálenosti 20 minut od lékárny v areálu nemocnice v Sokolově, tak i na území města Sokolov. [4]
 6. Na uvedené doplnění návrhu na povolení spojení soutěžitelů reagoval Úřad dne 26. 7. 2017 svým Sdělením Úřadu pro ochranu hospodářské soutěže č.j. ÚOHS-S0238/2017/KS-21610/840/DUl (dále jen Sdělení ). [5] Ve svém Sdělení se Úřad neztotožnil s tvrzením Navrhovatele, že lékárna v areálu nemocnice v Sokolově působí na odlišném produktovém trhu než lékárny provozované podnikatelským uskupením Navrhovatele. Lékárna v areálu nemocnice v Sokolově kromě toho, že zajišťuje nemocnici v Sokolově zásobování léčivy, rovněž slouží k maloobchodnímu prodeji zboží konečným spotřebitelům (sám Navrhovatel konstatoval, že tento prodej činí cca [ OBCHODNÍ TAJEMSTVÍ ] % celkových tržeb předmětné lékárny). S ohledem na výše uvedené Úřad konstatoval, že posuzovaným spojením soutěžitelů dochází k překryvu aktivit spojujících se soutěžitelů na trhu maloobchodního prodeje léčiv a lékárenského zboží vymezeného územím 20minutové dojezdové vzdálenosti od lékárny v areálu nemocnice v Sokolově, popř. územím města Sokolov.
 7. K metodě stanovení výše tržních podílů na základě počtu lékáren Úřad společnosti PENTA sdělil, že tržní podíl spojujících se soutěžitelů na trhu maloobchodního prodeje léčiv a lékárenského zboží na výše zmiňovaných územích nelze určit jen prostřednictvím prostého porovnání počtu lékáren provozovaných spojujícími se soutěžiteli a lékáren


text:
konkurenčních (tj. za využití předpokladu stejného obratu dosaženého všemi lékárnami). Důležitějším ukazatelem jsou v daném případě dosahované obraty jednotlivých lékáren, které poukazují na význam konkrétní lékárny pro spotřebitele. Navíc z předcházející rozhodovací praxe Úřadu vyplynulo, že tržní podíl lékárenského řetězce Dr. Max , který je provozován podnikatelskou skupinou Navrhovatele, určený na základě počtu lékáren umístěných na relevantních trzích, je mnohdy podstatně nižší než v případě, kdy je tržní podíl tohoto řetězce určen na základě skutečně dosahovaného obratu. [6]
 8. Vzhledem ke skutečnosti, že ani po výše uvedeném doplnění informací ze strany společnosti PENTA nebylo možné s jistotou vyloučit, že tržní podíl spojením vzniklého soutěžitele, který by byl určen na základě skutečně dosažených obratů jednotlivých lékáren, by přesáhl, a to i výrazně, hranici 15 % a že podnikatelská skupina, jejíž součástí je i Navrhovatel, na území České republiky představuje nejvýznamnějšího soutěžitele v oblasti maloobchodního prodeje léčiv a lékárenských produktů, který je současně vertikálně integrován i do oblasti velkoobchodního prodeje léčiv, posuzované spojení soutěžitelů by mohlo vzbuzovat vážné obavy z podstatného narušení hospodářské soutěže. Současně bylo obtížné určit, zda předmětné spojení splňuje znaky definované v § 16a zákona pro aplikaci zjednodušené procedury. [7] Z uvedených důvodů Úřad dne 26. 7. 2017 svým Sdělením vyzval společnost PENTA v souladu s ustanovením § 16a odst. 3 věta třetí zákona, aby podala úplný návrh na povolení posuzovaného spojení soutěžitelů. To Navrhovatel učinil dne 26. 9. 2017.
 9. Skutečnost, že byl Úřadu podán úplný návrh na povolení předmětného spojení soutěžitelů, byla v souladu s § 16 odst. 1 zákona zveřejněna v Obchodním věstníku č. OV00802899 ze dne 2. 10. 2017. Tato skutečnost byla současně zveřejněna na webových stránkách Úřadu. Ve stanovené lhůtě 5 dnů pro podání případných připomínek Úřad žádnou námitku k uvedené transakci neobdržel.
 10. Za účelem získání informací potřebných k náležitému zjištění skutkového stavu v oblastech dotčených posuzovanou transakcí Úřad oslovil konkurenty spojujících se soutěžitelů. Některé z oslovených subjektů ve svých vyjádřeních sdělily Úřadu námitky proti posuzovanému spojení soutěžitelů. Úřad se bude těmito námitkami zabývat níže v tomto rozhodnutí.
 11. Při posuzování spojení soutěžitelů Úřad vycházel zejména z návrhu na povolení spojení, dotazníku k povolení spojení, listiny zakládající spojení, výročních zpráv a účetních závěrek spojujících se soutěžitelů, jakož i dalších všeobecně známých skutečností týkajících se spojujících se soutěžitelů. Dále Úřad vycházel z informací a stanovisek obdržených od konkurentů spojujících se soutěžitelů. Úřad zohlednil rovněž svoji předchozí rozhodovací praxi a přihlédl i k rozhodovací praxi Evropské komise.
 12. K posuzovanému spojení soutěžitelů má dojít na základě Smlouvy o převodu akcií uzavřené dne [ OBCHODNÍ TAJEMSTVÍ ] mezi společností Medica Healthworld a.s., se sídlem Praha 1, Nové Město, Václavské náměstí 832/19, IČO 27661857 (dále jen MHW ), jako prodávajícím, a společností Penta Hospitals CZ, s.r.o., se sídlem Praha 1, Nové Město, Na Florenci 2116/15, IČO 4116364, jako kupujícím, v jejímž důsledku má společnost PENTA, prostřednictvím společnosti Penta Hospitals CZ, s.r.o., nabýt obchodní podíl představující 100 % na základním kapitálu a hlasovacích právech ve společnosti MHH, a tím i získat možnost nepřímo výlučně tuto společnost kontrolovat.
 13.