text:
nové právní úpravy vztahuje dosavadní právní úprava. 3. Přechodná ustanovení nemohou nepřímo novelizovat jiné právní předpisy. 3
 4 4. Přechodná ustanovení zásadně nelze novelizovat. Účelem přechodných ustanovení je zejména ochrana právní jistoty a práv nabytých v dobré víře a změna přechodných ustanovení by zpochybnila jak jejich účel tak samotné právní vztahy, které jsou jimi chráněny, při vzniku každé další nové právní úpravy je proto třeba vztah nové právní úpravy k právní úpravě dřívější řešit také novými přechodnými ustanoveními. Přechodná ustanovení lze výjimečně novelizovat nejpozději do dne nabytí jejich účinnosti, pokud je to odůvodněno např. potřebou odstranit věcnou nebo právní chybu v nich obsaženou. Do přechodných ustanovení rovněž nelze novelami vkládat další ustanovení, která s původními přechodnými ustanoveními nesouvisejí. 5. Přechodná ustanovení mohou upravovat pouze takové otázky, které souvisejí se vztahem nové právní úpravy k právní úpravě dosavadní. 6. Přechodná ustanovení se v právních předpisech uvádějí v samostatném článku, přičemž musejí být vždy umístěna za posledním bodem novely právního předpisu, k němuž se vztahují 7. Přechodná ustanovení musejí být formulována jasně, přesně a jednoznačně a v souladu s Legislativními pravidly vlády. V případě, že je třeba je členit, člení se na body. 8. Při koncipování přechodných ustanovení je třeba z hlediska obsahového rozlišovat mezi přechodnými ustanoveními, která se týkají pouze soukromoprávních vztahů a přechodnými ustanoveními, která se týkají vztahů veřejnoprávních. V případě veřejnoprávních vztahů je někdy vyloučena nepravá retroaktivita a naopak se výslovně předpokládá retroaktivita pravá (např. čl. 40 odst. 6 Listiny základních práv a svobod). V případě přechodných ustanovení upravujících podmínky a způsob dokončení řízení vedených orgány veřejné moci a zahájených podle dosavadní právní úpravy je též vhodné výslovně vyjádřit, zda se přechodná ustanovení týkají pouze pravidel procesních nebo též pravidel hmotněprávních. Příklady nesprávného a správného postupu 1 Jestliže návrh právního předpisu může mít vliv na právní vztahy vzniklé podle dosavadní právní úpravy, je nezbytné tyto důsledky upravit v přechodných ustanoveních. Předmětem návrhu novely zákona č. 116/1990 Sb., o nájmu a podnájmu nebytových prostor, ve znění pozdějších předpisů, byla změna a rozšíření podstatných náležitostí obsahu nájemní smlouvy. Z předloženého návrhu zákona však nebylo zřejmé, jaký bude vztah nové právní úpravy k již existujícím nájemním smlouvám, které neobsahují podstatné náležitosti vyžadované podle navrhované novely zákona pod sankcí neplatnosti těchto nájemních smluv, neboť návrh zákona neobsahoval žádná přechodná ustanovení. Na základě stanoviska předsedy Legislativní rady vlády bylo do návrhu zákona doplněno přechodné ustanovení, podle něhož se ustanoveními novely řídí i právní vztahy vzniklé přede dnem nabytí její účinnosti, avšak vznik těchto právních vztahů a nároky z nich vzniklé přede dnem nabytí účinnosti novely se posuzují podle dosavadních právních předpisů, takto: Za bod 13 vložit nový čl. II a uvést jej v tomto znění: 4
 5 Čl. II Přechodná ustanovení 1. Ustanoveními tohoto zákona se řídí i právní vztahy vzniklé přede dnem nabytí jeho účinnosti; vznik těchto právních vztahů, jakož i nároky z nich vzniklé přede dnem nabytí účinnosti tohoto zákona se však posuzují podle dosavadních právních předpisů. 2. Podle dosavadních právních předpisů se posuzuje skončení nájmu, byla-li dána výpověď přede dnem nabytí


text:
účinnosti tohoto zákona. 3. U bytů, u kterých byl udělen souhlas s jejich užíváním k nebytovým účelům podle zákona č. 41/1964 Sb., o hospodaření s byty, skončením nájmu souhlas k užívání bytu k nebytovým účelům zaniká V případech, kdy je v zájmu právní jistoty nezbytné, aby dosavadní právní úprava i nadále upravovala (některé) právní vztahy vzniklé na jejím základě, musí být v přechodných ustanoveních jednoznačně stanoveno, na jaké dříve vzniklé právní vztahy a v jakém rozsahu se i po účinnosti nové právní úpravy vztahuje dosavadní právní úprava. V návrhu novely zákona č.121/2000 Sb., o právu autorském, právech souvisejících s právem autorským a o změně některých zákonů (autorský zákon), ve znění zákona č. 81/2005 Sb., byla obsažena tato formulace přechodného ustanovení: 2. Správní řízení, která nebyla pravomocně skončena před účinností tohoto zákona, se dokončí podle předchozího zákona.. Vzhledem k tomu, že z navrženého ustanovení nebylo zřejmé, co je míněno předchozím zákonem a podle jaké právní úpravy se mají příslušná správní řízení dokončit, bylo toto ustanovení upraveno takto: 2. Správní řízení, která nebyla pravomocně skončena přede dnem nabytí účinnosti tohoto zákona, se dokončí podle dosavadních právních předpisů.. V návrhu novely zákona č. 202/1990 Sb., o loteriích a jiných podobných hrách, ve znění pozdějších předpisů, byla obsažena tato formulace přechodného ustanovení: 3. Provozovatelé, kteří provozují loterie a jiné podobné hry na základě dosavadních povolení, předloží poprvé doklady a údaje podle 4a odst. 9 písm. a) až c) do 31. ledna 2007 a doklady podle 4a odst. 9 písm. d) do 31. srpna Vzhledem k tomu, že z navrženého ustanovení nebylo dostatečně zřejmé, zda odkaz na příslušná ustanovení se vztahuje k dosavadní či k nové právní úpravě, bylo toto ustanovení upraveno takto: 3. Provozovatelé, kteří provozují loterie a jiné podobné hry na základě dosavadních povolení, předloží poprvé doklady a údaje podle 5 odst. 4 písm. a) až c) zákona č. 202/1990 Sb., ve znění účinném ode dne nabytí účinnosti tohoto 5
 6 zákona do 31. ledna 2007 a doklady podle 5 odst. 4 písm. d) zákona č. 202/1990 Sb., ve znění účinném ode dne nabytí účinnosti tohoto zákona do 31. srpna Přechodná ustanovení nemohou nepřímo novelizovat jiné právní předpisy. V návrhu zákona o utajovaných informacích a o bezpečnostní způsobilosti byla obsažena tato formulace přechodného ustanovení: 3. Je-li v právním předpise uveden pojem utajovaná skutečnost, rozumí se tím utajovaná informace podle tohoto zákona.. Vzhledem k tomu, že by se v tomto případě jednalo o nepřímou novelu všech právních předpisů obsahujících pojem utajovaná skutečnost, bylo toto ustanovení vypuštěno a byl vypracován návrh zákona o změně souvisejících zákonů, kam byla uvedená změna důsledně zapracována Přechodná ustanovení zásadně nelze novelizovat. Výjimečně je lze novelizovat nejpozději však do dne nabytí jejich účinnosti, pokud je to odůvodněno např. potřebou odstranit věcnou nebo právní chybu v nich obsaženou. Do přechodných ustanovení nelze vkládat další ustanovení, která s původními přechodnými ustanoveními nesouvisejí. Do čl. II zákona č. 150/2003 Sb., kterým se mění zákon č. 290/2002 Sb., o přechodu některých dalších věcí, práv a závazků České republiky na kraje a obce, občanská sdružení

type: other


text:
působící v oblasti tělovýchovy a sportu a o souvisejících změnách a o změně zákona č. 157/2000 Sb., o přechodu některých věcí, práv a závazků z majetku České republiky, ve znění zákona č. 10/2001 Sb., a zákona č. 20/1966 Sb., o péči o zdraví lidu, ve znění pozdějších předpisů, a některé další zákony byla doplněna novela zákona č. 206/2002 Sb., kterým se mění zákon č. 61/1988 Sb., o hornické činnosti, výbušninách a o státní báňské správě, ve znění pozdějších předpisů, a to konkrétně novela přechodných ustanovení, v tomto znění: 1. V čl. II v bodu č. 3 se středník nahrazuje tečkou, část věty za středníkem se zrušuje a doplňují se tyto věty: "Žádost obsahující specifikaci pozemku údaji podle katastru nemovitostí adresovaná správnímu úřadu, právnické osobě nebo její organizační složce, která zmíněný pozemek spravuje, a doložená potvrzením Českého báňského úřadu, že žadateli byl stanoven dobývací prostor, musí být podána nejpozději do 30. října Český báňský úřad potvrzení nevydá k pozemkům v dobývacích prostorech, kde probíhá nebo má probíhat pouze hlubinná těžba, jestliže požadovaný pozemek již nemůže být hornickou činností ohrožen, anebo u ostatních pozemků v těch případech, kdy na požadovaném pozemku byla těžba již ukončena. V případě prodeje se pozemky převádějí za cenu, která je v daném místě a čase obvyklá.". 2. V čl. II se bod č. 4 zrušuje. 1 Po zásahu Poslanecké sněmovny se v zákoně č. 412/2005 objevilo v přechodných ustanoveních kritizované ustanovení znovu. 6
 7 Čl. II zákona č. 206/2002 Sb. zněl před touto novelizací takto: Čl.II 1. Organizace, kterým bylo podle dosavadních právních předpisů uděleno oprávnění k činnosti podle 2 písm. a) zákona č. 61/1988 Sb. a nesplňují podmínku stanovenou v 5 odst. 2 zákona č. 61/1988 Sb., ve znění tohoto zákona, jsou povinny splnit tuto povinnost do 31. prosince Pokud organizace nedoloží doklad o splnění podmínky do 15 dnů po stanoveném termínu, oprávnění k vyhledávání a průzkumu zaniká. 2. Oprávnění vydaná pro činnost prováděnou hornickým způsobem uvedenou v 3 písm. b) zákona č. 61/1988 Sb., ve znění platném do dne účinnosti tohoto zákona, pozbývají platnosti uplynutím 6 měsíců od nabytí účinnosti tohoto zákona. V uvedené lhůtě musí organizace na geologické práce získat živnostenské oprávnění pro živnost vázanou podle zvláštního právního předpisu. 3. Organizacím, kterým byl stanoven dobývací prostor podle dosavadních právních předpisů, který se nachází na pozemku ve vlastnictví státu, vzniká právo, aby s nimi správní úřad, právnická osoba nebo její organizační složka, která má pozemek ve správě, uzavřela dohodu o pronájmu pozemku na dobu předpokládaného dobývání ložiska nebo kupní smlouvu o prodeji pozemku; tyto pozemky mohou být převedeny na jiný subjekt než na držitele dobývacího prostoru až po zrušení dobývacího prostoru. 4. Pozemky ve vlastnictví státu nacházející se ve stanoveném chráněném ložiskovém území může správní úřad, právnická osoba nebo její organizační složka, která tyto pozemky spravuje, pronajmout nebo prodat pouze organizaci, které bylo vydáno oprávnění k hornické činnosti. Tato skutečnost musí být doložena potvrzením Českého báňského úřadu, že organizace požádala o stanovení dobývacího prostoru. Zákonem č. 150/2003 Sb., který nabyl účinnosti , byla novelizována přechodná


text:
ustanovení zákona č. 206/2002 Sb., který nabyl účinnosti a došlo tak k zásahu do právních vztahů založených přechodnými ustanoveními zákona č. 206/2002 Sb., což způsobilo právní nejistotu ohledně obsahu těch právních vztahů, které vznikly v době od účinnosti zákona č. 206/2002 Sb. do dne nabytí účinnosti zákona č. 150/2003 Sb. (novela přechodných ustanovení pochopitelně neobsahovala žádná přechodná ustanovení). Zákonem č. 229/2003 Sb., kterým se mění zákon č. 565/1990 Sb., o místních poplatcích, ve znění pozdějších předpisů, a zákon č. 129/2000 Sb., o krajích (krajské zřízení), ve znění pozdějších předpisů, byl do přechodných ustanovení zákona č. 129/20000 Sb., o krajích (krajské zřízení) doplněn 97a ve znění: 97a (1) Kraje obdrží ze státního rozpočtu příspěvek určený na úhradu nákladů spojených s převzetím výkonu státní správy v souvislosti s druhou fází reformy veřejné správy v celkovém objemu 536 mil. Kč pro rok (2) Výši příspěvku pro jednotlivé kraje určí vláda svým usnesením. 3) Příspěvek neobdrží kraje, které budou dlouhodobě využívat administrativní budovy v majetku státu nebo na něž tento majetek přejde. 7
 8 (4) V případě, že kraje budou administrativní budovy dlouhodobě využívat pouze částečně, odstavec 3 se použije přiměřeně. Přechodná ustanovení zákona o krajích se vztahovala pouze k období konce roku 2000, tedy k období konstituování krajských orgánů, text 97a se však týká období po , ke kterému byla na krajské úřady převedena část působnosti ze zaniklých okresních úřadů. Převod finančních prostředků ze státu na kraje pro účely financování výkonu státní správy měl být upraven jiným způsobem než nelogickou a nesystémovou novelizací přechodných ustanovení krajského zřízení. 5. Přechodná ustanovení mohou upravovat pouze takové otázky, které souvisejí se vztahem nové právní úpravy k právní úpravě dosavadní. V návrhu novely zákona č.121/2000 Sb., o právu autorském, právech souvisejících s právem autorským a o změně některých zákonů (autorský zákon), ve znění zákona č. 81/2005 Sb., byla obsažena tato formulace přechodného ustanovení: 3. Tímto zákonem se řídí právní vztahy, které vznikly ode dne nabytí jeho účinnosti.. Navržené ustanovení neupravuje problematiku vztahu nové právní úpravy k dřívější právní úpravě, z tohoto důvodu bylo pro svoji nadbytečnost vypuštěno. 6. Přechodná ustanovení se v právních předpisech uvádějí v samostatném článku, přičemž musejí být vždy umístěna za posledním bodem novely právního předpisu, k němuž se vztahují. V návrhu novely zákona č. 49/1997 Sb., o civilním letectví a o změně a doplnění zákona č. 455/1991 Sb., o živnostenském podnikání (živnostenský zákon), ve znění pozdějších předpisů, ve znění pozdějších předpisů, a některé další zákony, byla v čl. II obsažena přechodné ustanovení týkající se obou novelizovaných zákonů. Vzhledem k předložené struktuře návrhu zákona, kdy byla v čl. I návrhu obsažena novela zákona o civilním letectví, v čl. II byla obsažena přechodná ustanovení vztahující se jak k novele zákona o civilním letectví, tak i k novele živnostenského zákona, v čl. III byla obsažena novela živnostenského zákona, byl návrh zákona upraven tak, že přechodná ustanovení vztahující se k novele živnostenského zákona byla vypuštěna z čl. II návrhu zákona a byla přesunuta jako nový čl. IV za novelu živnostenského zákona. 7. Přechodná ustanovení musejí být formulována


text:
jasně, přesně a jednoznačně a v souladu se všemi souvisejícími ustanoveními Legislativních pravidel vlády. V případě, že je třeba je členit, člení se na body. V části první čl. II bodě 5 návrhu zákona, kterým se mění zákon č. 189/2004 Sb., o kolektivním investování, a zákon č. 15/1998 Sb., o Komisi pro cenné papíry a o změně a doplnění dalších zákonů, ve znění pozdějších předpisů, předloženého k projednání vládě, byla obsažena tato formulace přechodného ustanovení: 8
 9 5. Zahraniční standardní fond zřízený v domovském státě v období od do , který se nepřizpůsobí požadavkům práva Evropských společenství do , pozbývá oprávnění veřejně nabízet své cenné papíry na území České republiky ve smyslu 43 tohoto zákona a může v této činnosti pokračovat pouze za předpokladu, že obdrží povolení Komise k veřejnému nabízení cenných papírů zahraničního speciálního fondu podle 58 tohoto zákona.. Vzhledem k tomu, že navržené přechodné ustanovení bylo formulováno v rozporu s čl. 51 odst. 2 a s čl. 40 odst. 2 větou poslední Legislativních pravidel vlády, obsahovalo legislativní zkratku Komise pro Komisi pro cenné papíry, aniž byla v přechodných ustanoveních znovu zavedena a obsahovalo rovněž formulační chyby, bylo přeformulováno takto: 5. Zahraniční standardní fond zřízený v domovském státě v období ode dne 13. února 2002 do dne 13. února 2004, který se nepřizpůsobí požadavkům práva Evropských společenství do dne 31. prosince 2005, pozbývá oprávnění veřejně nabízet své cenné papíry na území České republiky podle 43 zákona č. 189/2004 Sb., o kolektivním investování, ve znění účinném ode dne nabytí účinnosti tohoto zákona, a může v této činnosti pokračovat pouze tehdy, jestliže obdrží povolení Komise pro cenné papíry k veřejnému nabízení cenných papírů zahraničního speciálního fondu podle 58 zákona č. 189/2004 Sb., o kolektivním investování, ve znění účinném ode dne nabytí účinnosti tohoto zákona,.. 8. Při koncipování přechodných ustanovení je třeba rozlišovat mezi přechodnými ustanoveními, která se týkají pouze soukromoprávních vztahů a přechodnými ustanoveními, která se týkají vztahů veřejnoprávních. V 157 odst. 24 zákona č. 412/2005 Sb., o ochraně utajovaných informací a o bezpečnostní způsobilosti je stanoveno: (24) Řízení o uložení pokuty zahájené přede dnem nabytí účinnosti tohoto zákona se dokončí podle dosavadních právních předpisů. V čl. 40 odst. 6 Listiny základních práv a svobod je stanoveno, že trestnost činu se posuzuje a trest se ukládá podle zákona účinného v době, kdy byl čin spáchán s tím, že pozdějšího zákona se použije, jestliže je to pro pachatele příznivější. Tato zásada se vztahuje i na správní delikty a správní trestání, čemuž je třeba (při absenci obecné hmotněprávní úpravy správního trestání) přizpůsobit i znění přechodných ustanovení týkajících se ukládání sankcí za správní delikty. Příkladem správného postupu je v tomto případě např. ustanovení 136 odst. 2 zákona č. 127/2005 Sb., o elektronických komunikacích, kde je stanoveno: (2) Za protiprávní jednání, k němuž došlo přede dnem nabytí účinnosti tohoto zákona a které splňuje znaky protiprávního jednání rovněž podle tohoto zákona, lze uložit pokutu podle sazeb uvedených v předpisech platných do dne nabytí účinnosti tohoto zákona, nejsou-li sazby podle tohoto zákona příznivější. 9
 10 Výňatky z


text: nálezů Ústavního soudu vztahujících se k přechodným ustanovením Nález Ústavního soudu I. ÚS 287/04 Rozhodne-li se zákonodárce místo ponechání dosavadní úpravy nově stanovit zánik právních nároků, v důsledku nesplnění podmínek pro jejich uplatnění (jež byly stanoveny později), může při obecně uznávaném zákazu pravé zpětné působnosti (retroaktivity), využít pouze tzv. nepravou retroaktivitu, o níž jde i v nyní projednávané věci. Zákonodárce závažnost dopadů tohoto institutu zpravidla reflektuje tím, že v přechodných ustanoveních jednoznačně upraví režim nároků vzniklých za dosavadní úpravy, jež se do budoucna budou řídit úpravou novou (srov. úpravu časové působnosti provedenou v ust. 763 odst. 2 obchodního zákoníku či v ust. 278 zákoníku práce). Zákonodárce tak respektuje imperativ ústavní konformity zákonné úpravy. Přechodná ustanovení stanoví režim (novelou dotčených) právních vztahů, vzniklých před jejím vstupem v účinnost. Existující nároky se řídí právními normami účinnými v době jejich vzniku. Později vydané právní normy mohou právní režim vzniklých nároků změnit, avšak musí se tak mj. stát nepochybným projevem vůle zákonodárce. Nález Ústavního soudu IV. ÚS 215/94 Ke znakům právního státu neoddělitelně patří princip právní jistoty a ochrany důvěry občanů v právo. Tento postup zahrnuje zákaz retroaktivity právních norem, resp. jejich retroaktivního výkladu. Jestliže tedy někdo jedná v důvěře v nějaký zákon, nemá být v této své důvěře zklamán. Nález Ústavního soudu Pl.ÚS 21/96 Z principu ochrany důvěry občanů v právo vyplývá, že princip nepřípustnosti retroaktivity nelze vztáhnout na zpětné působení právních norem, jež nepředstavují zásah do právní jistoty, resp. nabytých práv. Příkladem takového zpětného působení je situace, v níž za předpokladu rozdílných trestněprávních úprav v době spáchání skutku a v době rozhodování o něm se skutek posuzuje dle právní úpravy, jež je pro pachatele výhodnější (čl. 40 odst. 6 věta druhá Listiny základních práv a svobod). Kritériem přípustnosti výjimek z principu zákazu pravé retroaktivity je legislativní zásada "ochrany oprávněné důvěry v stálost právního řádu". (A. Procházka, Základy práva intertemporálního, Brno 1928, s. 111.) O oprávněné důvěře nelze uvažovat za předpokladu, když právní subjekt s retroaktivní regulací musí, resp. musel počítat. Příkladem takovéto situace je působení právní normy stojící v příkrém rozporu se zásadními, obecně uznanými principy humanity a morálky. Zákaz retroaktivity právních norem pro oblast práva trestního je výslovně upraven v čl. 40 odst. 6 Listiny základních práv a svobod, jeho působení pro další odvětví práva nutno dovodit z čl. 1 Ústavy. Zrušení staré a přijetí nové právní úpravy je nutně spjato se zásahem do principů rovnosti a ochrany důvěry občana v právo. Dochází k tomu v důsledku ochrany jiného veřejného zájmu či základního práva a svobody. Posuzování tohoto konfliktu hlediskem proporcionality s ohledem na intertemporalitu by mělo vést k závěru o druhu legislativního řešení časového střetu právních úprav. Proporcionalitu lze přitom charakterizovat tak, že vyšší stupeň intenzity veřejného zájmu, resp. ochrany základních práv a svobod odůvodňuje vyšší míru zásahu do principů rovnosti a ochrany důvěry občana v právo novou právní regulací. Platí tu zároveň maxima, přikazující v případě omezení základního práva, resp. svobody šetřit jeho podstatu a smysl (čl. 4 odst. 4 Listiny základních práv a svobod ). Při posouzení způsobu


text:
legislativního řešení intertemporality tudíž sehrává svou roli nejen míra 10
 11 odlišnosti nové a staré právní úpravy, nýbrž i společenská naléhavost zavedení nové právní úpravy ap. Rozhodnutí zákonodárce o způsobu řešení časového střetu staré a nové právní úpravy tedy z hlediska ústavního není věcí nahodilou nebo věcí libovůle. Je věcí zvažování v kolizi stojících ústavněprávních principů. V této souvislosti právní teorie na adresu nepravé retroaktivity konstatuje, že tato je "zásadně přípustná; i ona může ale být ústavněprávně nepřípustnou, jestli je tím zasaženo do důvěry ve skutkovou podstatu a význam zákonodárných přání pro veřejnost nepřevyšuje, resp. nedosahuje zájem jednotlivce na další existenci dosavadního práva." Nález Ústavního soudu Pl.ÚS 33/01 Jestliže tedy v hodnotovém řádu a vědomí společnosti se konsensuálně etabloval určitý vzor a způsob sociálního myšlení a jednání, kterému se z nejrůznějších důvodů, např. v důsledku tlaku určitého politického systému, nemohlo dostat normativního vyjádření, potom právní úprava tohoto jednání, obsahující retroaktivitu, zůstává zcela v souladu s principy právního a demokratického státu. Jinými slovy, odporovalo by naopak principům spravedlnosti, jestliže by se v takových případech pravá retroaktivita nedostala ke slovu. To vše však by tím výrazněji mělo naznačit, že pravá retroaktivita nemá v právním státu místo tam, kde zákonodárce se již dříve mohl "dostat ke slovu", nicméně tak neučinil. Nález Ústavního soudu IV. ÚS 11/99 Ustanovení 40a odst. 1 zákona č. 111/1994 Sb., o něž byl tento zákon doplněn zákonem č. 304/1997 Sb., je ustanovením intertemporálním, tedy ustanovením, které řeší střet právní úpravy staré (která podmínky k výkonu určité činnosti upravovala liberálněji) s právní úpravou novou. Způsob řešení tohoto střetu vytváří nepravou retroaktivitu, když pro určitou vymezenou skupinu subjektů se účinnost nové úpravy (splnění jedné z podmínek) odkládá do stanoveného termínu. Těmto subjektům je tedy poskytnuta příležitost splnit náročnější či jiné podmínky nové úpravy a současně si v tomto období zachovat kontinuitně svůj status. Taková úprava nevytváří dle přesvědčení Ústavního soudu žádnou nerovnost. Nerovnost by naopak nutně založilo řešení, které by dosavadním držitelům oprávnění k určité činnosti ponechalo, zatímco podmínky nové a přísnější by platily pouze pro uchazeče nové. Řešení, které zákonodárce zvolil, rozhodně nemá znaky libovůle a není v rozporu s principem rovnosti, jak je Ústavním soudem chápán. Rozhodnutí Nejvyššího správního soudu SJS 461/2005 Ustanovení 83 odst. 8 zákona č. 185/2001 Sb., o odpadech a o změně některých dalších zákonů, o tom, že "Řízení o pokutách zahájená před účinností tohoto zákona se dokončí podle dosavadních právních předpisů. Ostatní zahájená řízení se dokončí podle tohoto zákona.", nemůže prolomit ústavní princip čl. 40 odst. 6 Listiny základních práv a svobod: lze jej chápat pouze v procesním, a nikoli hmotněprávním smyslu. 11
 12 Ustanovení o nabytí účinnosti právního předpisu 12
 13 Ustanovení o nabytí účinnosti právního předpisu Související ustanovení Legislativních pravidel vlády: čl. 2 odst. 2 písm. d), 28, 30 odst. 3 až 5, 53, 60 odst. 2 Obecné zásady Návrh každého právního předpisu musí obsahovat ustanovení o nabytí účinnosti tohoto předpisu; ustanovení o nabytí účinnosti se uvádí jako poslední ustanovení návrhu právního předpisu. Při formulování časového momentu nabytí účinnosti právního předpisu je nezbytné,


text:
aby den nabytí účinnosti právního předpisu jako celku, resp. jde-li o tzv. dělenou účinnost vztahující se k určitému přesně vymezenému ustanovení nebo skupině ustanovení právního předpisu, byl vyjádřen jednoznačně, srozumitelně a logicky správně. Zpětnou účinnost právního předpisu nelze navrhovat; při navrhování dne nabytí účinnosti je třeba počítat s dobou potřebnou pro schválení návrhu právního předpisu, jeho podepsání ústavními činiteli a dále i s dobou nezbytně nutnou pro vyhlášení právního předpisu ve Sbírce zákonů, přičemž platí, že předpokladem účinnosti právního předpisu je jeho platnost, to znamená, že právní předpis může nabýt účinnosti nejdříve v den, kdy se právní předpis stal platným, tj. v den jeho vyhlášení, nikoliv však dříve. Problémové okruhy týkající se ustanovení o nabytí účinnosti 1. Ustanovení o nabytí účinnosti právního předpisu může současně obsahovat i ustanovení o pozbytí platnosti některého konkrétního ustanovení tohoto předpisu. 2. Ustanovení o nabytí účinnosti právního předpisu je nezbytné formulovat přesně podle čl. 53 odst. 1 Legislativních pravidel vlády. 3. Ustanovení o nabytí účinnosti právního předpisu je nezbytné formulovat jednoznačně a vyhnout se formulacím zmatečným a zavádějícím. 4. Uvádí-li se nadpis ustanovení o nabytí účinnosti právního předpisu, je nezbytné řídit se obecnými pravidly o nadpisech v právních předpisech ( čl. 30 odst. 3 až 5 Legislativních pravidel vlády). 5. Tzv. dělenou účinnost, lze vázat pouze na konkrétně vymezené části návrhu právního předpisu (paragrafy, odstavce, pododstavce, body), resp. na jednotlivé články nebo body novely; nabytí účinnosti nelze vázat pouze na některá slova, části vět nebo věty v konkrétním ustanovení návrhu (čl. 53 odst. 1 Legislativních pravidel vlády). 6. Při formulování ustanovení o nabytí účinnosti právního předpisu je nezbytné počítat s dobou potřebnou pro projednání a schválení návrhu právního předpisu 13
 14 v příslušných orgánech státu, jeho podepsání ústavními činiteli a s dobou potřebnou pro jeho vyhlášení ve Sbírce zákonů, jakož i s dostatečně dlouhou dobou mezi vyhlášením právního předpisu ve Sbírce zákonů a dnem nabytí účinnosti. 7. Pokud má být novelizován právní předpis, který dosud nenabyl účinnosti, je třeba, aby novela nabyla účinnosti nejdříve současně s novelizovaným zákonem. 8. Pokud má být účinnost právního předpisu vázána na uplynutí určité lhůty od vyhlášení právního předpisu ve Sbírce zákonů, je třeba počátek této lhůty stanovit jednoznačně. Příklady nesprávného a správného postupu 1. Ustanovení o účinnosti právního předpisu jako celku může současně obsahovat i ustanovení o pozbytí platnosti některého konkrétního ustanovení tohoto předpisu. Návrh novely zákona č. 49/1997 Sb., o civilním letectví a o změně a doplnění zákona č. 455/1991 Sb., o živnostenském podnikání (živnostenský zákon), ve znění pozdějších předpisů Předkladatel vyřešil otázku ustanovení o pozbytí platnosti nově vkládaného 42c v samostatném čl. III takovým způsobem, že se má novelizovat dosavadní 105 zákona o civilním letectví (Účinnost zákona) tak, že se dosavadní text 105 označuje jako odstavec 1 a doplňuje se odstavec 2, který zní: (2) Ustanovení 42c pozbývá platnosti dnem 27. března Současně byla předkladatelem navržena účinnost výše uvedené novely zákona v samostatném čl. IX takto: Čl. IX Tento zákon nabývá účinnosti dnem 1. července Na základě stanoviska Legislativní rady vlády bylo navrhované výše uvedené ustanovení čl.


text:
III vypuštěno pro jeho nadbytečnost a nevhodnost zařazení jako samostatného článku novely; současně byla navržená změna promítnuta do ustanovení čl. IX (Účinnost) tak, že čl. IX se člení na 2 body upravující jak otázku nabytí účinnosti výše uvedené novely zákona, tak i otázku pozbytí platnosti nově vkládaného 42c. Správná formulace je následující: ČÁST ŠESTÁ ÚČINNOST Čl. IX 1. Tento zákon nabývá účinnosti dnem 1. července c pozbývá platnosti dnem 27. března
 15 2. Ustanovení o nabytí účinnosti právního předpisu je nezbytné formulovat přesně podle čl. 53 odst. 1 Legislativních pravidel vlády. V zájmu zajištění jednotnosti formulací o nabytí účinnosti právních předpisů jsou s přihlédnutím k povaze věci v čl. 53 odst. 1 Legislativních pravidel vlády stanoveny způsoby takové formulace. Jednou z nejčastějších chyb, uváděných v návrzích právních předpisů, je formulace ustanovení o počátku nabytí účinnosti dnem vyhlášení konkrétního právního předpisu ve Sbírce zákonů. Návrh zákona, kterým se mění zákon č. 189/2004 Sb., o kolektivním investování, a zákon č. 15/1998 Sb., o Komisi pro cenné papíry a o změně a doplnění dalších zákonů, ve znění pozdějších předpisů V části třetí výše uvedené novely zákona byla uvedena tato nesprávná (nepřesná) formulace ustanovení o nabytí účinnosti zákona: Tento zákon nabývá účinnosti dnem vyhlášení.. Nesprávnost této formulace spočívá v tom, že není v souladu s formulací uvedenou v čl. 53. odst. 1 písm. c) Legislativních pravidel vlády, podle něhož má v tomto případě být ustanovení o nabytí účinnosti správně formulováno takto: Tento zákon nabývá účinnosti dnem jeho vyhlášení.. 3. Ustanovení o nabytí účinnosti právního předpisu je nezbytné formulovat logicky správně a vyhnout se formulacím zmatečným a zavádějícím. Návrh zákona, kterým se mění některé zákony v souvislosti s první etapou realizace sjednocování dozoru nad finančním trhem (zákon k realizaci první etapy sjednocování dozoru nad finančním trhem). V části sedmnácté výše uvedené novely zákona byla uvedena tato formulace ustanovení o nabytí účinnosti zákona: Tento zákon nabývá účinnosti dnem 31. prosince 2005, s výjimkou ustanovení části třetí bodů 5 až 10 a 12 až 14, která nabývají účinnosti dnem 1. ledna 2006, a s výjimkou části šesté, které nabývají účinnosti dnem 30. června Takto navržená formulace tzv. dělené účinnosti pro určité části ustanovení návrhu zákona je nelogická a zmatečná, neboť časový rozdíl mezi dnem 31. prosince 2005 a 1. lednem 2006 je natolik zanedbatelný, že taková formulace ustanovení o nabytí účinnosti určitých skupin ustanovení zákona je zcela zbytečná a nemá žádné racionální odůvodnění, a navíc pro tento postup (tj. stanovení tří rozdílných časových momentů pro nabytí účinnosti určitých skupin ustanovení zákona) ani nebyla opora v důvodové zprávě k návrhu zákona. Na základě stanoviska Legislativní rady vlády bylo ustanovení o nabytí účinnosti zákona stanoveno jednotně pro zákon jako celek na den 1. ledna
 16 4. Uvádí-li se nadpis ustanovení o nabytí účinnosti právního předpisu, je nezbytné řídit se obecnými pravidly o nadpisech v právních předpisech (čl. 30 odst. 3 až 5 Legislativních pravidel vlády). Jednou z nejčastějších legislativně technických chyb, vyskytujících se v návrzích právních předpisů, je nedůsledné používání obecného pravidla týkajícího se způsobu psaní textu nadpisů v


text:
právních předpisech, jde-li o nadpis ustanovení o nabytí účinnosti právního předpisu. V návrzích právních předpisů je proto nezbytně nutné rozlišovat, zda v konkrétním případě se nadpis vztahuje k části zákona, nebo ke konkrétnímu paragrafu, resp. článku, neboť Legislativní pravidla vlády stanoví v čl. 30 rozdílný způsob psaní textu nadpisů. Podle čl. 30 odst. 3 Legislativních pravidel vlády mají části zákona vždy nadpisy; v takovém případě je nezbytné současně aplikovat i odst. 4 téhož článku, podle něhož se napíše text nadpisu (tj.účinnost) části tučně velkými písmeny (tj. ÚČINNOST). Podle čl. 30. odst. 5 paragrafy, resp. články, lze opatřit nadpisy; v takovém případě se text nadpisu (tj. účinnost) napíše tučně malými písmeny s velkým počátečním písmenem (tj. Účinnost). Návrh zákona o ověřování shody opisu nebo kopie s listinou a o ověřování pravosti podpisu (zákon o ověřování) V části páté výše uvedeného návrhu zákona, která obsahuje ustanovení o nabytí účinnosti zákona, byl uveden nadpis této části slovem Účinnost. V tomto případě měl být správně aplikován čl. 30 odst. 4 Legislativních pravidel vlády, podle něhož člení-li se právní předpis na části, napíše se text nadpisu části tučně velkými písmeny, nejde-li o část, v níž je obsažena novela právního předpisu, což je tento případ. Na základě stanoviska předsedy Legislativní rady vlády byl nadpis části páté uveden do souladu s čl. 30 odst. 4, tj. slovem ÚČINNOST. 5. Tzv. dělenou účinnost, lze vázat pouze na konkrétně vymezené části návrhu právního předpisu (paragrafy, odstavce, pododstavce, body), resp. na jednotlivé články nebo body novely;nabytí účinnosti nelze vázat pouze na některá slova, části vět nebo věty v konkrétním ustanovení návrhu (čl. 53. odst. 1 Legislativních pravidel vlády). Je-li nezbytně nutné při formulování ustanovení o nabytí účinnosti právního předpisu zavést tzv. dělenou účinnost (tj. právní předpis jako celek nenabude účinnosti v jeden časový moment, ale pro nabytí účinnosti určitých ustanovení právního předpisu se stanoví rozdílné časové momenty), je nezbytné tuto dělenou účinnost formulovat s přihlédnutím k povaze věci přesně podle čl. 53 odst. 1 Legislativních pravidel vlády. Návrh zákona, kterým se mění zákon č. 325/1999 Sb., o azylu a o změně zákona č. 283/1991 Sb., o Policii České republiky, ve znění pozdějších předpisů, (zákon o azylu), ve znění pozdějších předpisů, a některé další zákony V části třetí výše uvedeného návrhu zákona (novela zákona o pobytu cizinců na území České republiky) bylo v čl. V bodě 34 (změna 115) navrženo toto ustanovení: 16
 17 (3) Policie nevydá cizinecký pas z důvodu podle 113 odst. 8 písm. d), je-li důvodné nebezpečí, že by tím mohla být ohrožena bezpečnost České republiky anebo závažným způsobem narušen veřejný pořádek, nebo je-li cizinec zařazen do informačního systému smluvních států.. V části osmnácté tohoto návrhu zákona byla současně navržena tato formulace ustanovení o nabytí účinnosti: Tento zákon nabývá účinnosti dnem 1. září 2006, s výjimkou ustanovení čl. V bodu 34, pokud jde o slova nebo jestliže je cizinec zařazen do informačního systému smluvních států, které nabývá účinnosti dnem. Vzhledem k tomu, že Legislativní pravidla vlády (čl. 53) neumožňují v případech tzv. dělené účinnosti vázat časový moment stanovený


text:
v ustanovení o nabytí účinnosti zákona pouze na některé slova konkrétního bodu návrhu, byla provedena legislativně technická úprava výše uvedeného bodu 34 tak, aby se umožnilo provázat pouze část tohoto bodu novely s ustanovením o nabytí účinnosti zákona, tj. novelizační bod 34 ( 115 odst. 3) byl přeformulován takto: (3) Policie nevydá cizinecký pas z důvodů podle 113 odst. 8 písm. d), je-li a) důvodné nebezpečí, že by tím mohla být ohrožena bezpečnost České republiky anebo závažným způsobem narušen veřejný pořádek, nebo b) cizinec zařazen do informačního systému smluvních států. Po provedení výše uvedené legislativně technické úpravě novelizačního bodu 34 bylo pak ustanovení o nabytí tzv. dělené účinnosti přeformulováno takto: Tento zákon nabývá účinnosti dnem 1. září 2006, s výjimkou ustanovení čl. V bodu 34, pokud jde o 115 odst. 3 písm. b), které nabývá účinnosti dnem. 6. Při formulování ustanovení o nabytí účinnosti právního předpisu je nezbytné počítat s dobou potřebnou pro schválení návrhu právního předpisu ve všech příslušných orgánech státu, jeho podepsání ústavními činiteli a s dobou potřebnou pro jeho vyhlášení ve Sbírce zákonů. Zcela výjimečně nastává situace, kdy i přesto, že předkladatel při formulování ustanovení o nabytí účinnosti právního předpisu pracuje s dostatečnou časovou perspektivou odpovídající délce navazujícího legislativního procesu, že právní předpis je nakonec retroaktivní, neboť podle v něm obsaženého ustanovení dokonce nabývá účinnosti dříve, než je vůbec vyhlášen ve Sbírce zákonů. V částce 26 Sbírky zákonů, která byla rozeslána dne 8. března 2006, byl vyhlášen zákon č. 61/2006, kterým se mění zákon č. 106/1999 Sb., o svobodném přístupu k informacím, ve znění pozdějších předpisů, zákon č. 121/2000 Sb., o právu autorském, o právech souvisejících s právem autorským a o změně některých zákonů (autorský zákon), ve znění zákona č. 81/2005 Sb., a zákon č. 128/2000 Sb., ve znění pozdějších předpisů. V části čtvrté tohoto zákona je pak uvedeno: Tento zákon nabývá účinnosti dnem 1. ledna
 18 Předkladatelem návrhu zákona byla vláda, která tento návrh předložila dne 26. května 2005 s navrhovanou účinností od 1. ledna 2006, Poslanecká sněmovna postoupila návrh zákona Senátu dne 1. listopadu 2005 a pozměňovací návrhy Senátu byly doručeny a poslancům rozeslány 1. prosince 2005, Senát navrhoval také posunutí účinnosti (přesněji - navrhl ustanovení o nabytí účinnosti zcela vypustit a vycházet z obecného pravidla obsaženého v zákoně o Sbírce zákonů). Poslanecká sněmovna pozměňovací návrhy Senátu přehlasovala až dne 3. února 2006, přičemž v textu tohoto zákona byla uvedena účinnost, která časově předcházela dni, kdy o vráceném zákoně Poslanecká sněmovna hlasovala. V této souvislosti je nezbytné uvést, že základním principem práva v právním státě je veřejnost práva, která znamená, že právní norma nemůže nabýt účinnosti dříve, než je vyhlášena způsobem stanoveným zákonem, a tím je umožněna její obecná znalost. Právní předpisy nabývají platnosti dnem jejich vyhlášení ve Sbírce zákonů; právní předpis tím nabývá tzv. formální publicity, stává se obecně sdělným, je komunikován nejen adresátům, pokud jimi je jen určitá obecně vymezená skupina subjektů, ale každému. S touto komunikační funkcí souvisí obecně přijímána fikce obecné znalosti řádně publikované právní normy a zásada, že nikdo se


text:
nemůže omlouvat neznalostí zákona. Stanovení dne vyhlášení právního předpisu musí splňovat podmínku reálné možnosti občana seznámit se s vyhlašovaným právním předpisem, což lze učinit až po rozeslání příslušné částky Sbírky zákonů. (Viktor Knapp a kol., Tvorba práva a její současné problémy, Linde Praha a.s., 1998). Ústava České republiky ve svém čl. 52 stanoví jako podmínku platnosti zákona sine qua non jeho vyhlášení; ex lege obdobně platí, že k platnosti dalších právních předpisů je třeba, aby byly vyhlášeny, přičemž počátek účinnosti právního předpisu lze stanovit nejdříve dnem jeho vyhlášení ve Sbírce zákonů. K základním principům vymezujícím kategorii právního státu (čl. 1 Ústavy České republiky) patří princip ochrany důvěry občanů v právo a s tím související princip zákazu zpětné účinnosti právních norem. 7. Pokud má být novelizován právní předpis, který dosud nenabyl účinnosti, je třeba, aby novela nabyla účinnosti nejdříve současně s novelizovaným zákonem. V návrhu zákona, kterým se mění zákon č. 218/2002 Sb., o službě státních zaměstnanců ve správních úřadech a o odměňování těchto zaměstnanců a ostatních zaměstnanců ve správních úřadech (služební zákon), ve znění zákona č. 131/2003 Sb., a některé další zákony (sněmovní tisk 391) bylo v čl. IV stanoveno: Tento zákon nabývá účinnosti dnem jeho vyhlášení. Tímto zákonem bylo novelizováno několik ustanovení služebního zákona, který však měl jako celek nabýt účinnosti až 1. ledna 2005, nebylo tudíž možné, aby novela nabyla účinnosti dnem vyhlášení. Na základě této skutečnosti bylo ustanovení o účinnosti zákona upraveno takto: Tento zákon nabývá účinnosti dnem 1. ledna 2005, s výjimkou ustanovení čl. I bodů 2 až 4, bodu 13 a bodů 65 až 67, které nabývají účinnosti dnem jeho vyhlášení. 18
 19 8. Pokud má být účinnost právního předpisu vázána na uplynutí určité lhůty od vyhlášení právního předpisu ve Sbírce zákonů, je třeba počátek této lhůty stanovit jednoznačně. V 151 zákona č. 435/2004 Sb., o zaměstnanosti bylo stanoveno: Tento zákon nabývá účinnosti prvním dnem třetího měsíce následujícího po dni jeho vyhlášení. Takové ustanovení lze vykládat tak, že zákon nabývá účinnosti prvním dnem (tedy uplynutím prvního dne) druhého kalendářního měsíce následujícího po dni jeho vyhlášení, tedy byl-li zákon publikován ve Sbírce zákonů dne 23. července, nabývá účinnosti dnem 1.října. Takové ustanovení o účinnosti lze však vykládat i tak, že zákon nabývá účinnosti skutečně prvním dnem třetího měsíce následujícího po dni jeho vyhlášení, tedy podle obecných pravidel pro počítání lhůt dnem 23. října. Vzhledem k tomu je vhodnější, nemá-li být účinnost stanovena pevným datem, vázat uplynutí takové lhůty na kalendářní měsíce. Příkladem správního postupu je např. ustanovení 31 zákona č. 289/2005 Sb., o Vojenském zpravodajství, kde bylo stanoveno: Tento zákon nabývá účinnosti prvním dnem kalendářního měsíce následujícího po dni jeho vyhlášení. Výňatek z nálezů Ústavního soudu, který výslovně konstatuje požadavek zákazu retroaktivity Pl. ÚS 33/01 (č. 145/2002 Sb.) - Ke znakům právního státu neoddělitelně patří princip právní jistoty a ochrany důvěry občana v právo; tento postup zahrnuje zákaz retroaktivity právních norem, resp. jejich retroaktivního výkladu. Pl. ÚS 16/93 (č. 131/1994 Sb.) V ústavním pořádku České republiky výslovný zákaz retroaktivity pro oblast trestního práva hmotného zakotvuje čl.


text:
40 odst. 6 Listiny základních práv a svobod, všeobecný zákaz retroaktivity lze dovodit z čl. 1 Ústavy České republiky, podle něhož je Česká republika právním státem. K definičním znakům právního státu patří také princip právní jistoty a ochrany důvěry občanů v právo, jejichž součástí je také zákaz retroaktivity právních norem. 19
 20 Zmocnění k povolování výjimek ze zákona 20
 Metodická pomůcka pro přípravu návrhů právních předpisů (III.část)
 Metodická pomůcka pro přípravu návrhů právních předpisů (III.část) (vypracoval autorský kolektiv odboru vládní legislativy Úřadu vlády pod vedením JUDr. Josefa Vedrala, Ph.D.) Obsah: 1. Používání slov
 Nový správní řád (nejen) z pohledu osob dotčených rozhodováním
 âtvrtletní P ÍLOHA VùNOVANÁ OCHRANù VE EJN CH ZÁJMÒ CESTOU PRÁVA Tua res agitur paries cum proximus ardet (O tebe jde, hoří-li sousedův dům) Pfiipravuje nezisková organizace právníkû PILA pro ãasopis Právní
 JEDNACÍ ŘÁD VLÁDY. Čl. I. Úvodní ustanovení
 JEDNACÍ ŘÁD VLÁDY schválený usnesením vlády ze dne 16. září 1998 č. 610, usnesením vlády ze dne 22. května 2000 č. 506, usnesením vlády ze dne 13. září 2000 č. 913, usnesením vlády ze dne 10. ledna 2001
 schválené usnesením vlády ze dne 12. října 2005 č. 1304 a změněné usnesením vlády ze dne 26. října 2009 č. 1344 ÚPLNÉ ZNĚNÍ
 Metodické pokyny pro zajišťování prací při plnění legislativních závazků vyplývajících z členství České republiky v Evropské unii schválené usnesením vlády ze dne 12. října 2005 č. 1304 a změněné usnesením
 NOVÁ PRÁVNÍ ÚPRAVA DANĚ Z PŘEVODU NEMOVITOSTÍ
 Ministerstvo financí České republiky Informační materiál NOVÁ PRÁVNÍ ÚPRAVA DANĚ Z PŘEVODU NEMOVITOSTÍ Majetkové daně, daň silniční poplatky a oceňování květen 2012 1 INFORMAČNÍ MATERIÁL Z OBLASTI MAJETKOVÝCH
 ANALÝZA SOUČASNÉ PRÁVNÍ ÚPRAVY OCHRANY PRÁV DĚTÍ A SYSTÉMU PÉČE O OHROŽENÉ DĚTI V ČESKÉ REPUBLICE
 ANALÝZA SOUČASNÉ PRÁVNÍ ÚPRAVY OCHRANY PRÁV DĚTÍ A SYSTÉMU PÉČE O OHROŽENÉ DĚTI V ČESKÉ REPUBLICE AKADEMIE HAVEL, HOLÁSEK & PARTNERS, S.R.O. 1 Obsah Analýza současné právní úpravy ochrany práv dětí a systému
 UČEBNÍ TEXT Č. 1 VZNIK, ZMĚNA A SKONČENÍ PRACOVNÍHO POMĚRU
 UČEBNÍ TEXT Č. 1 VZNIK, ZMĚNA A SKONČENÍ PRACOVNÍHO POMĚRU 1 ODBORNÝ GARANT: JUDr. Zdenka Kindlová AUTORKA TEXTU: JUDr. Zdenka Kindlová Učební text č. 1 v rámci projektu Posilování sociálního dialogu
 Obsah: bsah:...................................................................................................................................
 III.A Shrnutí legislativních změn, jejichž provedení je navrhováno k posílení účinnosti zákona o svobodném přístupu k informacím a k odstranění jeho aplikačních nedostatků Zpracovalo Ministerstvo vnitra
 VEŘEJNÝ OCHRÁNCE PRÁV. ombudsman STANOVISKA. Pohřebnictví
 VEŘEJNÝ OCHRÁNCE PRÁV ombudsman STANOVISKA 10 Pohřebnictví STANOVISKA 10 POHŘEBNICTVÍ STANOVISKA 10 Pohřebnictví Sborník stanovisek veřejného ochránce práv POHŘEBNICTVÍ Autorský kolektiv: JUDr. Pavel Varvařovský
 STĚŽUJTE SI V PRAVÝ ČAS! Úřad pro ochranu hospodářské soutěže zveřejnil návod pro podnikatele, jimž bylo kvůli diskriminačním praktikám ve veřejných zakázkách zabráněno v účasti ve veřejné soutěži na zahraničních
 SLOVENSKÝ TRESTNÍ ŘÁD
 INSTITUT PRO KRIMINOLOGII A SOCIÁLNÍ PREVENCI SLOVENSKÝ TRESTNÍ ŘÁD Překlad: Artlingua Tento text nemá charakter oficiálního překladu, neprošel jazykovou korekturou a je určen pouze pro studijní účely
 VYBRANÉ ASPEKTY ŘÍZENÍ O DISCIPLINÁRNÍM PŘESTUPKU NA VYSOKÉ ŠKOLE
 JUDr. Jana JURNÍKOVÁ, Ph.D. JUDr. Veronika KUDROVÁ, Ph.D. 1, Katedra správní vědy a správního práva Právnické


text:
10Ads140/2017
 10 Ads 140/2017-49
 Nejvy11í správní soud rozhodl v senátu slo3⁄4eném z pøedsedy Zdeòka Kühna a soudkyò Daniely Zemanové a Michaely Bejèkové v právní vìci 3⁄4alobkynì: Mgr. S. F., zast. JUDr. Stanislavem Kadeèkou, Ph.D., advokátem se sídlem Teplého 2786, Pardubice, proti 3⁄4alovanému: Ministerstvo práce a sociálních vìcí, se sídlem Na Poøíèním právu 1, Praha 2, o 3⁄4alobì proti rozhodnutí 3⁄4alovaného ze dne 5. 1. 2016, èj. MPSV-2016/1183-919, v øízení o kasaèní stí3⁄4nosti 3⁄4alovaného proti rozsudku Krajského soudu v Hradci Králové-poboèky v Pardubicích ze dne 26. 4. 2017, èj. 52 Ad 3/2016-57,
 III. Ustanovenému zástupci 3⁄4alobkynì JUDr. Stanislavu Kadeèkovi, Ph.D., advokátovi, s e p ø i z n á v á odmìna a náhrada hotových výdajù ve vý1i 1 573 Kè, která bude proplacena z úètu Nejvy11ího správního soudu do 30 dnù od právní moci tohoto rozhodnutí.
 [1] ®alobkynì pobírala dávku pomoci v hmotné nouzi-doplatek na bydlení. Dne 10. 8. 2015 ji Úøad práce Èeské republiky, krajská poboèka v Pardubicích (dále jen úøad práce ), vyzval, aby do osmi dnù od doruèení této výzvy dolo3⁄4ila potvrzení o zaplacení nájmu za mìsíce èervenec, srpen a záøí 2015 a pouèil ji o následcích nevyhovìní této výzvì. ®alobkynì si tuto výzvu pøevzala dne 18. 8. 2015, ve stanovené lhùtì na ni v1ak nereagovala. Úøad práce následnì 3⁄4alobkyni rozhodnutím ze dne 7. 9. 2015 doplatek na bydlení odòal, a to ode dne 1. 8. 2015.
 [2] Proti tomuto rozhodnutí se 3⁄4alobkynì dne 10. 9. 2015 odvolala. K odvolání pøilo3⁄4ila také po3⁄4adované potvrzení o zaplacení nájmu za mìsíce èervenec, srpen a záøí 2015. ®alovaný následnì rozhodnutí úøadu práce ze dne 7. 9. 2015 zru1il, a to proto, 3⁄4e odnìtí doplatku na bydlení úøad práce øádnì neodùvodnil. Rozhodnutím ze dne 6. 11. 2015 úøad práce opìtovnì rozhodl o odnìtí doplatku na bydlení. V odùvodnìní rozhodnutí vysvìtlil, 3⁄4e 3⁄4alobkynì nesplnila výzvu k dolo3⁄4ení potvrzení o úhradì nájmu.
 [3] Dne 23. 11. 2015 podala 3⁄4alobkynì v poøadí druhé odvolání, ve kterém sdìlila, 3⁄4e platby související s bydlením hradí ètvrtletnì. Nájemné zaplatila a3⁄4 dne 28. 8. 2015, poté doklad správnímu orgánu pøedlo3⁄4ila. Na výzvu ze dne 18. 8. 2015 nemohla vèas reagovat, nebo» do konce srpna 2015 nebyla ze zdravotních dùvodù s to jednat s úøady. Tuto skuteènost dolo3⁄4ila lékaøskou zprávou (výmìnným listem) od praktického lékaøe. Odvolání tentokráte 3⁄4alovaný zamítl. Ztoto3⁄4nil se s úøadem práce, 3⁄4e 3⁄4alobkynì nevyhovìla výzvì k pøedlo3⁄4ení dokladu o vý1i uhrazeného nájmu. Výmìnný list potvrzující, 3⁄4e nebyla schopna v mìsíci srpnu jednat s úøady, pøedlo3⁄4ila 3⁄4alobkynì a3⁄4 v druhém øízení o odvolání. Tento dokument v1ak mìla k dispozici u3⁄4 v pøedchozím odvolacím øízení, a proto k nìmu 3⁄4alovaný s ohledem na § 82 odst. 4 správního øádu nepøihlédl. Navíc nebyla-li 3⁄4alobkynì kvùli zdravotním potí3⁄4ím schopna ve správním øízení jednat, mohla k zastupování zplnomocnit asistentku, která o ni peèuje.
 [4] Proti rozhodnutí 3⁄4alovaného podala 3⁄4alobkynì 3⁄4alobu, které krajský soud vyhovìl, napadené rozhodnutí zru1il a vìc vrátil 3⁄4alovanému k dal1ímu øízení. Soud zdùraznil, 3⁄4e první rozhodnutí úøadu práce ze dne 7. 9. 2015 bylo zru1eno pro nepøezkoumatelnost. Proto


text:
a3⁄4 ve druhém odvolacím øízení se 3⁄4alobkynì mohla dozvìdìt dùvody, pro které jí byl pøíspìvek odòat. Teprve tehdy mohla vysvìtlit a dolo3⁄4it, proè na výzvu ze dne 10. 8. 2015 nereagovala. ®alovaný mìl proto obsah výmìnného listu ze dne 23. 7. 2015 respektovat, jeho závìr o uplatnìní koncentraèní zásady dle § 82 odst. 4 správního øádu není správný. Vzhledem ke zhor1enému zdravotního stavu je navíc namístì závìr, 3⁄4e 3⁄4alobkynì nebyla schopna k zastupování zplnomocnit asistentku sociální péèe. Krajský soud uzavøel, 3⁄4e 3⁄4alobkynì nemohla výzvì vyhovìt, jeliko3⁄4 jí bránila tì3⁄4ko pøekonatelná pøeká3⁄4ka podle § 49 odst. 1 písm. a) zákona è. 111/2006 Sb., o pomoci v hmotné nouzi.
 [5] Proti rozsudku krajského soudu podal 3⁄4alovaný (dále jen stì3⁄4ovatel ) kasaèní stí3⁄4nost z dùvodù uvedených v § 103 odst. 1 písm. a) a d) s. ø. s. Skuteènost, 3⁄4e 3⁄4alobkynì nebyla v rozhodnutí úøadu práce ze dne 7. 9. 2015 seznámena s dùvody odnìtí doplatku na bydlení, podle stì3⁄4ovatele nic nemìní na její povinnosti doplnit po3⁄4adované potvrzení o úhradì nájmu hned po pominutí zdravotních obtí3⁄4í. Ze skutkových okolností je zøejmé, 3⁄4e si 3⁄4alobkynì byla vìdoma nesplnìní povinnosti stanovené ve výzvì ze dne 10. 8. 2015. Stì3⁄4ovatel proto nesouhlasí s krajským soudem, 3⁄4e 3⁄4alobkynì z dùvodu chybìjícího odùvodnìní rozhodnutí o odnìtí dávky nemohla ve vìci èinit 3⁄4ádné dal1í kroky. Zdravotní pøeká3⁄4ky odpadly dne 1. 9. 2015, rozhodnutí úøad práce vydal dne 7. 9. 2015; 3⁄4alobkynì tedy mìla dostateèný prostor k pøedlo3⁄4ení dokladu o úhradì nájemného ze dne 28. 8. 2015, pøípadnì k dolo3⁄4ení výmìnného listu, který mìla k dispozici od 23. 7. 2015. Stì3⁄4ovatel tedy nesouhlasí s tím, 3⁄4e v øízení nemohla být uplatnìna koncentraèní zásada. Proto navrhuje napadený rozsudek krajského soudu zru1it a vìc mu vrátit k dal1ímu øízení.
 [6] ®alobkynì ve vyjádøení ke kasaèní stí3⁄4nosti odkazuje na rozsudek NSS ze dne 16. 8. 2017, èj. 1 Ads 183/2017-31, ve kterém NSS posuzoval obdobný skutkový stav týkající se jiné dávky 3⁄4alobkynì. Z opatrnosti se 3⁄4alobkynì vypoøádává také s argumentací stì3⁄4ovatele, kterou se NSS v cit. rozsudku èj. 1 Ads 183/2017-31 pro nadbyteènost nezabýval. pokraèování
 [7] NSS pøi posuzování pøípustné kasaèní stí3⁄4nosti hodnotil, zda jsou splnìny podmínky øízení, pøièem3⁄4 dospìl k závìru, 3⁄4e kasaèní stí3⁄4nost má po3⁄4adované nále3⁄4itosti, byla podána vèas a osobou oprávnìnou. Dùvodnost kasaèní stí3⁄4nosti posoudil NSS v mezích jejího rozsahu a uplatnìných dùvodù (§ 109 odst. 3 a 4 s. ø. s.); neshledal pøitom vady, jimi3⁄4 by se musel zabývat i bez návrhu.
 [9] Na úvod NSS pøedesílá, 3⁄4e v obdobné vìci ji3⁄4 rozhodl rozsudkem ze dne 16. 8. 2017, èj. 1 Ads 183/2017-31. V nìm NSS rozhodoval o odnìtí dávky hmotné nouze-pøíspìvku na 3⁄4ivobytí. Správní orgány 3⁄4alobkyni odòaly pøíspìvek na 3⁄4ivobytí na základì stejných skutkových okolností a ze stejných dùvodù jako v nynìj1í vìci. Jeliko3⁄4 argumentace stì3⁄4ovatele ohlednì odnìtí tìchto dvou dávek je naprosto toto3⁄4ná, NSS ze závìrù uèinìných v rozsudku ze dne 16. 8. 2017 vycházel i v nynìj1í kauze.
 [10] Jádrem sporu v nynìj1í kauze je otázka, zda 3⁄4alobkynì dodala potvrzení o zaplacení nájmu za mìsíce èervenec,


text:
srpen a záøí 2015 vèas, a zda tedy byly naplnìny podmínky pro odnìtí dávky v hmotné nouzi-doplatku na bydlení.
 [11] Pøíjemce dávky v hmotné nouzi je povinen osvìdèit skuteènosti rozhodné pro výplatu dávky, nebrání-li tomu tì3⁄4ko pøekonatelné pøeká3⁄4ky, zejména zdravotní stav. Pøípadné výzvì orgánu pomoci v hmotné nouzi k osvìdèení rozhodných skuteèností je pøíjemce dávky povinen vyhovìt ve lhùtì 8 dnù od dne doruèení výzvy, nestanoví-li orgán pomoci v hmotné nouzi del1í lhùtu. Pokud pøíjemce dávky tuto povinnost nesplní, mù3⁄4e mu být dávka odòata [§ 49 odst. 1 písm. a), odst. 2 písm. b) a odst. 5 zákona o pomoci v hmotné nouzi, srov. také rozsudky NSS ze dne 31. 3. 2010, èj. 3 Ads 138/2010-43, nebo ze dne 11. 11. 2010, èj. 4 Ads 83/2010-136].
 [12] Ze shora uvedené rekapitulace skutkového stavu vyplývá, 3⁄4e 3⁄4alobkyni uplynula lhùta pro dolo3⁄4ení dokladu o úhradì nájmu dne 26. 8. 2015, v této lhùtì ho v1ak úøadu práce nedodala.
 [13] Ustanovení § 49 odst. 2 písm. b) ve spojení s odst. 5 zákona o pomoci v hmotné nouzi výslovnì nestanoví, 3⁄4e k pozdìji pøedlo3⁄4eným dùkazùm nemù3⁄4e orgán pomoci v hmotné nouzi pøihlí3⁄4et. Jedná se tedy o pøípad nepravé èi neúplné koncentrace, nikoliv o zakotvení koncentraèní zásady v pravém slova smyslu (srov. rozsudek NSS ze dne 30. 9. 2011, èj. 4 Ads 77/2011-74). Proto je tøeba zkoumat, zda pøíjemce dávky po3⁄4adované doklady pøedlo3⁄4il do doby vydání napadeného rozhodnutí úøadu práce, nebo» v takovém pøípadì by k takto dolo3⁄4eným dokladùm musel úøad práce pøihlédnout.
 [14] V nyní souzené vìci 3⁄4alobkynì po3⁄4adovaný doklad o úhradì nájmu do vydání (v poøadí prvního) rozhodnutí úøadu práce nedolo3⁄4ila; pøipojila jej a3⁄4 k podanému odvolání proti tomuto rozhodnutí. Podstatné v1ak je, 3⁄4e stì3⁄4ovatel první rozhodnutí úøadu práce zru1il a vìc mu vrátil k dal1ímu øízení. Rozhodnutí úøadu práce tedy pøestalo existovat. ®alobkynì dolo3⁄4ila doklad o úhradì nájmu dne 10. 9. 2015, úøad práce vydal nové rozhodnutí a3⁄4 dne 6. 11. 2015. ®alobkynì proto uvedený doklad dodala vèas (srov. vý1e citovaný rozsudek ze dne 30. 9. 2011, èj. 4 Ads 77/2011-74). Podmínky pro odnìtí dávky v hmotné nouzi nebyly naplnìny.
 [15] Vzhledem k tomu, 3⁄4e 3⁄4alobkynì pøedlo3⁄4ila doklad o úhradì nájmu vèas, je ji3⁄4 nadbyteèné zabývat se otázkou, zda mìl stì3⁄4ovatel pøihlédnout k výmìnnému listu pøilo3⁄4enému ke druhému odvolání, kterým 3⁄4alobkynì chtìla prokázat tì3⁄4ko pøekonatelnou pøeká3⁄4ku, pro kterou nemohla ve stanovené lhùtì vyhovìt výzvì úøadu práce. V tomto ohledu je té3⁄4 nutno korigovat èást odùvodnìní rozsudku krajského soudu.
 [16] NSS kasaèní stí3⁄4nost podle § 110 odst. 1 s. ø. s. zamítl jako nedùvodnou a souèasnì odùvodnìní rozsudku v èásti, kde krajský soud vyslovil nesprávný právní názor, vlastním odùvodnìním korigoval (srov. usnesení roz1íøeného senátu ze dne 14. 4. 2009, èj. 8 Afs 15/2007-75, è. 1865/2009 Sb. NSS).
 [17] O náhradì nákladù øízení rozhodl podle § 60 odst. 1 za pou3⁄4ití § 120 s. ø. s. Stì3⁄4ovatel nemá právo na náhradu nákladù øízení o kasaèní stí3⁄4nosti, nebo» ve vìci nemìl úspìch; 3⁄4alobkyni v øízení o kasaèní stí3⁄4nosti 3⁄4ádné náklady nevznikly.
 [18] Podle §


text: 35 odst. 8 ve spojení s § 120 s. ø. s. advokátovi, který byl 3⁄4alobkyni ustanoven, hradí hotové výdaje a odmìnu za zastupování stát. Ustanovený zástupce provedl ve vìci jeden úkon právní slu3⁄4by, vyjádøení kasaèní stí3⁄4nosti, tj. písemné podání soudu ve vìci samé [§ 11 odst. 1 písm. d) vyhlá1ky è. 177/1996 Sb., o odmìnách advokátù a náhradách advokátù za poskytování právních slu3⁄4eb (advokátní tarif)]. Za provedený úkon právní slu3⁄4by zástupci 3⁄4alobkynì nále3⁄4í mimosmluvní odmìna ve vý1i 1000 Kè (§ 9 odst. 2 ve spojení s § 7 bodem 3 advokátního tarifu), která se zvy1uje o pau1ální náhradu hotových výdajù ve vý1i 300 Kè (§ 13 odst. 3 advokátního tarifu). Ustanovenému zástupci nále3⁄4í 1 300 Kè a dále èástka odpovídající DPH ve vý1i 21 % (273 Kè), celkem tedy 1 573 Kè. Tato èástka bude ustanovenému zástupci 3⁄4alobkynì vyplacena z úètu NSS do 30 dnù ode dne právní moci tohoto rozsudku.


text:
TERRAFIN GROUP, a.s., IČO: 27134571, 7. 6. 2020 - Obchodní rejstřík | Peníze.cz
 od 24. 3. 2004 do 24. 3. 2005
 CORNELIUS SERVICES a.s.
 27134571
 Spisová značka 9224 B, Městský soud v Praze
 od 24. 3. 2004 do 20. 12. 2014
 - Dne 28.2.2007 rozhodla valná hromada společnosti o snížení základního kapitálu společnosti z 913.600.000,- Kč o částku 152.000.000,- Kč na novou výši 761.600.000,- Kč ( sedm set šedesát jedna milionů šest set tisíc korun českých) za následujících podmíne k: 1) Důvodem snížení základního kapitálu společnosti je naplnění ostatních kapitálových fondů společnosti. 2) S celou částkou odpovídající snížení základnícho kapitálu společnosti bude naloženo tak, že bude převedena ( zaúčtována ) ve prospěch účtu ostatní kapitálové fondy. 3) Základní kapitál společnosti se snižuje z dosavadní výše 913.600.000,- Kč ( devět set třináct milionů šest set tisíc korun českých ) o částku 152.000.000,- Kč ( jedno sto padesát dva milionů korun českých ) na novou výši 761.600.000,- Kč ( sedm set čedesát jedna milionů šest set tisíc korun českých ). 4) Snížení základního kapitálu společnosti bude provedeno vzetím akcií z oběhu na základě veřejného návrhu smlouvy o bezpatném vzetí akcií z oběhu dle § 213c) obchodního zákoníku a jejich zničením. Lhůta pro předložení listinných akcií nebo hromadných li stin je 30 ( třicet ) dnů ode dne zápisu snížení základního kapitálu do obchodního rejstříku.
 od 16. 8. 2006 do 6. 9. 2006
 - Základní kapitál společnosti ve výši 2.000.000,- Kč ( dva miliony korun českých) byl zcela splacen. Zvyšuje se základní kapitál společnosti z dosavadní výše 2.000.000,- Kč ( dva miliony korun českých) o částku 911.600.000,- Kč ( devět set jedenáct milion ů šest set tisíc korun českých) na novou výši 913.600.000,- Kč ( devět set třináct milionů šest set tisíc korun českých) za následujících podmínek : - upisování akcií nad částku navrhovaného zvýšení základního kapitálu se nepřipouští, - nové akcie mohou být upsány výlučně peněžitým vkladem, - počet, jmenovitá hodnota, druh, forma, podoba upisovaných akcií: - počet : 9.116 ( devět tisíc jedno sto šestnáct) kusů, - jmenovitá hodnota : 100.000,- Kč ( jedno sto tisíc korun českých) každá, - druh: kmenové, - forma: na jméno, - podoba : listinná, - všechny nově upisované akcie budou omezeně převoditelné dle stanov společnosti, - akcie nebudou upisovány s využitím přednostního práva ve smyslu § 204a obch. zák. vzhledem k tomu, že se všichni akcionáři vzdali svého přednostního práva před tímto rozhodnutím valné hromady, - všechny nově upisované akcie budou nabídnuty k úpisu předem určeným zájemcům, kterými jsou společnost TERRAFIN, a.s., se sídlem Praha 4, U Rakovky 849, PSČ: 148 00, IČ: 271 92 075, společnost S u b t e r r a a.s., se sídlem Praha 4, Bezová čp. 1658, P SČ: 147 14, IČ: 453 09 612 a společnost D O A S, a.s., se sídlem Košická 5590/56, Bratislava, 821 08,Slovenská republika, IČO: 31 373 917, a to Smlouvami o upsání akcií, které budou uzavřeny mezi společností a předem určenými zájemci, dle ustanovení § 204 odst. 5 obch. zák, - Akcie


text: budou představenstvem společnosti nabídnuty k upsání výše uvedeným předem určeným zájemcům v souladu s ustanovením § 203 odst. 2 písm. d) obchodního zákoníku v níže uvedené struktuře: - společnost TERRAFIN, a.s., se sídlem Praha 4, U Rakovky 849, PSČ: 148 00 , IČ: 271 92 075: 4.558 akcií; - společnost S u b t e r r a a.s., se sídlem Praha 4, Bezová čp. 1658, PSČ: 147 14, IČ: 453 09 612: 2.279 akcií; - společnost D O A S, a.s., se sídlem Košická 5590/56, Bratislava, 821 08, Slovenská republika, IČO: 31 373 917: 2.279 akcií, - místo a lhůta pro úpis nových akcií bez využití přednostního práva: úpis nových akcií bude proveden v advokátní kanceláři Havel, Kuchař a partneři, s adresou advokátní kanceláře Praha 1, Králodvorská 664/11. Lhůta pro upsání akcií předem určenými zájem ci činí 14 ( čtrnáct) dnů ode dne doručení návrhu na uzavření Smlouy o upsání akcií předem určenému zájemci. Tento návrh na uzavření Smlouvy o upsání akcií je představenstvo povinno zaslat či předat předem určeným zájemcům po podání návrhu na zápis usnese ní valné hromady do obchodního rejstříku, nejpozději však do 15 ( patnácti) dnů od jeho podání. Upisování akcií předem určeným zájemcem může začít dříve, než usnesení valné hromady o zvýšení základního kapitálu bude zapsáno do obchodního rejstříku, je vša k vázáno na rozvazovací podmínku, jíž je právní moc rozhodnutí o zamítnutí návrhu na zápis rozhodnutí valné hromady o zvýšení základního kapitálu do obchodního rejstříku. - emisní kurs každé akcie z takto upisovaných akcií se rovná jmenovité hodnotě jedné akcie. Připouští se možnost započtení části peněžité pohledávky předem určeného zájemce, společnosti TERRAFIN, a.s., proti pohledávce společnosti TERRAFIN GROUP, a.s. na splacení emisního kursu všech akcií společnosti, upsaných tímto předem určeným zájemcem. Poh ledávkou předem určeného zájemce, společnosti TERRAFIN, a.s., je dosud nesplacená kupní cena v celkové nominální hodnotě 602.634.408, - Kč ( šest set dva milionů šest set třicet čtyři tisíc čtyři sta osm korun českých) a příslušenství, které ke dni konání valné hromady činí 3.247.786,70 Kč ( tři miliony dvě stě čtyřicet sedm tisíc sedm set osmdesát šest korun českých sedmdesát haléřů), tj.pohledávka v celkové výši 605.882.194,70 Kč ( šest set pět milionů osmset osmdesát dva tisíc jedno sto devadesát čtyři tisíc korun českých sedmdesát haléřů), vyplývající ze Smlouvy o převodu cenných papírů, uzavřené mezi společností TERRAFIN GROUP, a.s., jako kupujícím a předem určeným zájemcem, společností TERRAFIN, a.s. jako prodávajícím, dne 27.01.2006 ( dvacátého sed mého ledna roku dvoutisícího šestého) ve znění dodatku č.1 ze dne 02.05.2006 ( druhého května roku dvoutisícího šestého) ( dále jen " Smlouva o převodu cenných papírů "). Pohledávka předem určeného zájemce, společnosti TERRAFIN, a.s. vůči společnosti TERR AFIN GROUP, a.s., vyplývající ze shora uvedené Smlouvy o převodu cenných papírů, činí dle přiložené zprávy auditora vydané společností HAYEK, spol. s.r.o., holding dne 09.08.2006 ( devátého srpna roku dvoutisícího šestého) k dnešnímu dni jistina 602.634.4 08,- Kč ( šest set dva milionů šest set třicet čtyři tisíc čtyři sta osm korun českých) a příslušenství 3.247.786,70 Kč ( tři


text: miliony dvě stě čtyřicet sedm tisíc sedm set osmdesát šest korun českých sedmdesát haléřů), tj. celkem 605.882.194,70 Kč ( šest s et pět milionů osm set osmdesát dva tisíc jedno sto devadesát čtyři tisíc korun českých sedmdesát haléřů), a bude započtena ve výši 455.800.000,- Kč ( čtyři sta padesát pět milionů osm set tisíc korun českých). Připouští se možnost započtení části peněžité pohledávky předem určeného zájemce, společnosti S u b t e r r a a.s., proti pohledávce společnosti TERRAFIN GROUP, a.s., na splacení emisního kursu všech akcií společnosti, upsaných tímto předem určeným zájem cem. Pohledávkou předem určeného zájemce, společnosti S u b t e r r a a.s., je dosud nesplacená půjčka v celkové nominální hodnotě 222.500.000,- Kč ( dvě stě dvacet dva milionů pět set tisíc korun českých) a příslušenství které ke dni konání valné hromady čin í 5.409.391,935 (pět milionů čtyři sta devět tisíc tři sta devadesát jedna celých devět set třicet pět tisícin korun českých), tj. pohledávka v celkové výši 227.909.391,935 ( dvě stě dvacet sedm milionů devět set devět tisíc tři sta devadesát jedna celých devět set třicet pět tisícin korun českých), vyplývajících z Dohody o nahrazení Smlouvy o akvizičním úvěru Smlouvou o půjčce, uzavřené mezi společností TERRAFIN GROUP a.s, jako dlužníkem a společností Metrostav a.s., se sídlem Praha 8, Koželužská 2246, P SČ: 182 00 , IČ: 000 149 15 ( dále jen " Metrostav a.s."), jako věřitelem, dne 09.05.2006 ( devátého května roku dvoutisícího šestého) a ze Smlouvy o převodu akcií a postoupení pohledávky, uzavřené mezi společností Metrostav a.s., jako převodcem a předem určeným zájemcem, společností S u b t e r r a a.s., jako nabyvatelem, dne 08.08.2006 ( osmého srpna roku dvoutisícího šestého). Pohledávka předem určeného zájemce společnosti S u b t e r r a a.s. vůči společnosti TERRAFIN GROUP , a.s., vyplývající ze sh ora uvedené Dohody o nahrazení Smlouvy o akvizičním úvěru Smlouvou o půjčce a Smlouvy o převodu akcií a postoupení pohledávky, činí dle předložené zprávy auditora vydané společností HAYEK spol s.r.o. holding dne 09.08.2006 ( devátého srpna roku dvoutisící ho šestého) k dnešnímu dni jistina 222.500.000,- Kč ( dvě stě dvacet dva milionů pět set tisíc korun českých) a příslušenství 5.409.391,935 ( pět milionů čtyři sta devět tisíc třista devadesát jedna celých devět set třicet pět tisícin korun českých), tj. celkem 227.909.391,935 ( dvě stě dvacet milionů devět set devět tisíc tři sta devadesát jedna celých devět set třicet pět tisícin korun českých), a bude započtena ve výši 227.900.000,- Kč ( dvě stě dvacet sedm milionů devět set tisíc korun českých). Připouští se možnost započtení části peněžité pohledávky předem určeného zájemce, společnosti D O A S , a.s., proti pohledávce společnosti TERRAFIN GROUP , a.s., na splacení emisního kursu všech akcií společnosti, upsaných tímto předem určeným zájemcem. Pohledávkou předem určeného zájemce, společnosti D O A S , a.s., je dosud nesplacené půjčka v celkové nominální hodnotě 222.500.000,- Kč ( dvě stě dvacet dva milionů pět set tisíc korun českých) a příslušenství které ke dni konání valné


text:
hromady činí 5.409 .391,935 ( pět milionů čtyři sta devět tisíc tři sta devadesát jedna celých devět set třicet pět tisícin korun českých) tj. pohledávka v celkové výši 227.909.391,935 ( dvě stě dvacet sedm milionů devět set devět tisíc tři sta devadesát jedna celých devět set třicet pět tisícin korun českých ), vyplývajících z Dohody o nahrazení Smlouvy o akvizičním úvěru Smlouvou o půjčce, uzavřené mezi společností TERRAFIN GROUP, a.s., jako dlužníkem a společností Metrostav , a.s. jako věřitelem, dne 09.05.2006 ( deváté ho května roku dvoutisícího šestého) a ze Smlouvy o převodu akcií a postoupení pohledávky uzavřené mezi společností Metrostav, a.s., jako převodcem a předem určeným zájemcem, společností D O A S , a.s., jako nabyvatelem, dne 08.08.2006 ( osmého srpna roku dvoutisícího šestého ). Pohledávka předem určeného zájemce společnosti D O A S , a.s. vůči společnosti TERRAFIN GROUP, a.s., vyplývající ze shora uvedené Dohody o nahrazení Smlouvy o akvizičním úvěru Smlouvou o půjčce a Smlouvy o převodu akcií a postoup ení pohledávky, činí dle předložené zprávy auditora vydané společností HAYEK , spol. s.r.o., holding, dne 09.08.2006 ( devátého srpna roku dvoutisícího šestého ) k dnešnímu dni jistina 222.500.000,- Kč ( dvě stě dvacet dva milionů pět set tisíc korun česk ých) a příslušenství 5.409.391,935 ( pět milionů čtyři sta devět tisíc tři sta devadesát jedna celých devět set třicet pět tisícin korun českých), tj. pohledávka v celkové výši 227.909.391,935 ( dvě stě dvacet sedm milonů devět set devět tisíc tři sta de vadesát jedna celých devět set třicet pět tisícin korun českých), a bude započtena ve výši 27.900.000,- Kč ( dvě stě dvacet sedm milionů devět set tisíc korun českých). Schvalují se pravidla postupu pro uzavření Dohod o započtení pohledávek : Dohoda o započtení pohledávek musí být uzavřena v advokátní kanceláři Havel, Kuchař a partneři, s adresou advokátní kanceláře Praha 1, Králodvorská 664/11, nejdéle do 3 ( tří) dnů od úpisu nových akcií, tj. od uzavření Smlouvy o upsání nových akcií. Návrh Dohody o započtení pohledávek bude akcionáři předložen současně se Smlouvou o upsání nových akcií. V případě, že nebudou předem určenými zájemci upsány všechny jim nabídnuté akcie v souladu s tímto rozhodnutím, je upisování akcií v souladu s tímto rozhodnutím neúčinné dle § 167 Obch.Z. Ve smyslu § 173 odst. 3 obchodního zákoníku nahrazuje výše uvedené rozhodnutí valné hromady o zvýšení základního kapitálu rozhodnutí o změně stanov společnosti a nabývá v souladu s § 173 odst. 2 obchodního zákoníku účinnosti ke dni zápisu této skutečnosti do obchodního rejstříku.
 Základní kapitál 761 600 000 Kč, splaceno 100 %.
 Základní kapitál 913 600 000 Kč, splaceno 100 %.
 od 24. 3. 2004 do 6. 9. 2006
 Kmenové akcie na jméno err, počet akcií: 7 616 v listinné podobě.
 převoditelnost akcií na jméno je omezena dle stanov společnosti
 Kmenové akcie na jméno err, počet akcií: 9 136 v listinné podobě.
 od 14. 6. 2006 do 6. 9. 2006
 od 24. 3. 2004 do 14. 6. 2006
 Ing. JIŘÍ BĚLOHLAV - Člen představenstva
 od 6. 5. 2020 do 15. 5.


text:
2020
 od 12. 3. 2020 do 6. 5. 2020
 den vzniku členství: 24. 5. 2011 - 24. 8. 2016
 od 10. 10. 2015 do 6. 5. 2020
 den vzniku funkce: 24. 5. 2011 - 24. 8. 2016
 od 31. 8. 2014 do 12. 3. 2020
 od 31. 8. 2014 do 6. 5. 2020
 od 8. 7. 2011 do 31. 8. 2014
 Praha 59 - Prosek, Na Vyhlídce, PSČ 190 00
 Praha 8 - Libeň, Nad Okrouhlíkem 2351/4, PSČ 182 00
 od 8. 7. 2011 do 10. 10. 2015
 Praha 4 - Nusle, Marie Cibulkové 1615, PSČ 140 00
 od 22. 9. 2010 do 8. 7. 2011
 od 14. 6. 2006 do 22. 9. 2010
 Praha 5 - Stodůlky, K Brance 1011/17, PSČ 155 00
 od 14. 6. 2006 do 8. 7. 2011
 den vzniku funkce: 25. 5. 2006 - 24. 5. 2011
 od 24. 3. 2005 do 14. 6. 2006
 den vzniku členství: 22. 12. 2004 - 24. 5. 2006
 den vzniku funkce: 22. 12. 2004 - 24. 5. 2006
 Ing. František Peč - člen
 den vzniku členství: 24. 3. 2004 - 22. 12. 2004
 Jménem společnosti jednají společně vždy dva členové představenstva. Podepisování jménem společnosti se provádí tak, že k napsané nebo vytištěné obchodní firmě společnosti připojí dva členové představenstva svůj podpis.
 Ing. PAVEL ZYKÁN - Předseda dozorčí rady
 Ing. FRANTIŠEK PEČ - Člen dozorčí rady
 od 30. 11. 2019 do 6. 5. 2020
 od 18. 3. 2016 do 6. 5. 2020
 od 25. 2. 2016 do 30. 11. 2019
 od 14. 2. 2016 do 12. 3. 2020
 od 16. 1. 2016 do 6. 5. 2020
 ONDŘEJ FUCHS - člen dozorčí rady
 od 28. 11. 2013 do 6. 5. 2020
 od 8. 7. 2011 do 28. 11. 2013
 Praha 4 - Libuš, K Lukám, PSČ 140 00
 od 8. 7. 2011 do 16. 1. 2016
 Kladno - Rozdělov, Ve strnadově 944, PSČ 272 04
 od 8. 7. 2011 do 14. 2. 2016
 od 8. 7. 2011 do 25. 2. 2016
 od 8. 7. 2011 do 18. 3. 2016
 od 9. 4. 2008 do 8. 7. 2011
 od 14. 6. 2006 do 9. 4. 2008
 Bratislava, Mierová 36, PSČ 821 05, Slovenská republika
 den vzniku členství: 24. 5. 2006 - 29. 2. 2008
 Praha 4 - Libuš, K Lukám 650, PSČ 140 00
 Praha 9 - Vysočany, Na Vysočanských vinicích 823/6, PSČ 190 00
 Ing. Štěpánka Králová - předseda
 Ing. Jana Ratajová - člen
 Michal Peč - člen
 den vzniku funkce: 24. 3. 2004 - 22. 12. 2004
 TERRAFIN, a.s., IČO: 27192075


text:
Pravidla upravující dokazování a provádění důkazů a způsoby dokazování v občanském řízení jsou upraveny v občanském soudním řádu (Zakon o pravdnem postopku, ZPP).
 Obecně platí, že každý účastník musí svá tvrzení a námitky doložit skutkovým stavem věcí a předložit důkazy prokazující tento stav (články 7 a 212 ZPP).
 Žalobci musí prokázat skutkový stav, na němž se zakládají jejich tvrzení, zatímco žalovaní musí prokázat skutkový stav, na němž se zakládají jejich námitky. Hmotné právo stanoví, který účastník řízení má danou skutečnost tvrdit a prokázat. Jestliže daná skutečnost není prokázána, následky nese ten účastník řízení, který má podle ustanovení hmotného práva povinnost danou skutečnost prokázat (články 7 a 215 ZPP).
 Důkazní řízení se týká skutkového stavu, na kterém jsou založeny tvrzení a námitky, vědeckých a profesních pravidel a pravidel vycházejících ze zkušeností. Právní normy nemusí být prokazovány, jelikož se na ně vztahuje zásada, že soud je s nimi obeznámen z moci úřední (iura novit curia).
 Není třeba dokazovat skutečnosti, které některý účastník řízení uzná během řízení u soudu. Soud může nařídit, aby byl uznaný skutkový stav prokázán, jestliže se domnívá, že jej účastník řízení uznal za účelem neoprávněného uplatnění určitého tvrzení (čl. 3 odst. 3 ZPP).
 Skutečnosti, které účastník řízení nepopře nebo které popře bez uvedení důvodů, se považují za uznané, ledaže účel popření těchto skutečností vyplývá z jiných tvrzení této strany. Účastník řízení může zamezit účinku domněnky uznání tím, že prohlásí, že skutkový stav neuznává; to se však vztahuje pouze na skutečnosti, které nesouvisejí s jednáním tohoto účastníka nebo jeho vnímáním.
 Není třeba dokazovat notoriety (čl. 214 odst. 1 a 6 ZPP).
 Pokud se soud nedomnívá, že účastník řízení uznal určitou skutečnost za účelem neoprávněného uplatnění určitého tvrzení (čl. 3 odst. 3 ZPP), považuje skutečnost za uznanou, aniž by ověřoval její pravdivost (čl. 214 odst. 1 ZPP).
 Dokázány nemusí být skutečnosti, které předpokládá zákon; lze však prokázat, že tyto skutečnosti neexistují, nestanoví-li zákon jinak (čl. 214 odst. 5 ZPP).
 Aby soud rozhodl o opodstatněnosti tvrzení žalobce, je zapotřebí vysoká míra pravdivosti (věcné důkazy), tj. soud musí být přesvědčen o tom, že skutkový stav je důležitý z hlediska práva.
 V některých případech stačí k vydání rozhodnutí pouhé prokázání pravděpodobnosti, zvláště u některých předběžných procesních rozhodnutí, kterými se řízení nekončí a kterými soud řeší předběžné procesní otázky. Aby mohl soudce uplatnit určité procesní pravidlo, musí být prokázáno, že právně důležitý skutkový stav je pravděpodobný. O jeho existenci však soudce nemusí být přesvědčen. ZPP nedefinuje ty skutečnosti, jejichž pravděpodobnost lze prokázat, aby se vzala v úvahu určitá norma.
 Provedení důkazu navrhují v souladu se zásadou kontradiktornosti především strany sporu.
 Soud může provést dokazování rovněž z moci úřední (čl. 7 odst. 2 ZPP), pokud se domnívá, že strany sporu chtějí použít svá tvrzení nepřípustným způsobem (čl. 3 odst. 3 ZPP).
 Soud provede dokazování z moci úřední v rodičovských sporech, v nichž není vázán tvrzením, a to i tehdy, nebylo-li žádné tvrzení předloženo; může provést dokazování rovněž tehdy, nepředložil-li žádný z účastníků řízení důkazy, je-li to nezbytné k ochraně zájmů dítěte (článek 408 ZPP).
 Soud rozhodne,


text:
který důkaz by měl být za účelem zjištění rozhodujících skutečností proveden (čl. 213 odst. 2 a článek 287 ZPP). Soud vydá rozhodnutí o důkazu, kterým přijímá nebo zamítá návrhy účastníků řízení, a může také nařídit provedení určitého důkazu z moci úřední.
 Jestliže je návrh účastníka řízení na provedení důkazu schválen rozhodnutím soudu, je tento důkaz skutečně proveden. Soud není svým rozhodnutím o provedení důkazu vázán. Během řízení může své rozhodnutí změnit a provést důkaz, kvůli kterému původní návrh zamítl, nebo může provést nový důkaz (čl. 287 odst. 4 ZPP).
 Důkazy se obvykle provádí v průběhu hlavního jednání před soudcem, který vydá konečné rozhodnutí (čl. 217 odst. 1 ZPP). Existují-li k tomu oprávněné důvody, mohou být důkazy provedeny na požádání před určeným soudcem (čl. 217 odst. 1 ZPP). Výjimečně může být dokazování provedeno i po skončení hlavního jednání, pokud senát rozhodne, že skončené hlavní jednání je nutno znovu otevřít. K tomu dochází, je-li to nezbytné pro doplnění řízení nebo objasnění konkrétních důležitých otázek (článek 292 ZPP).
 ZPP výslovně stanoví, že provádění důkazů lze zamítnout jedině tehdy, není-li důkaz pro rozhodnutí podstatný (článek 287 ZPP); tj. tehdy, pokud nevede ke zjištění právně významných skutečností. ZPP však neobsahuje žádná zvláštní ustanovení o možnosti odmítnout nepřípustné důkazy nebo důkazy, které nelze získat hospodárným nebo přijatelným způsobem.
 Účastníci řízení musí nejpozději do zahájení prvního hlavního jednání uvést všechny skutečnosti, které jsou nezbytné k doložení jejich žalobních tvrzení, předložit důkazy potřebné k ověření pravdivosti jejich tvrzení a vyjádřit se k tvrzením a důkazům, které předložila protistrana. To znamená, že soud nevezme v úvahu důkazy, které účastník řízení navrhne příliš pozdě. Pozdní návrh je obvykle odmítnut (článek 286 ZPP). Jedinou výjimkou jsou případy, kdy strana může prokázat, že nemohla důkazy předložit při prvním jednání z důvodů, které jsou mimo její kontrolu, nebo pokud by jejich přípustnost podle uvážení soudu spor neprodloužila (čl. 286 odst. 3 ZPP).
 Co se týče nepřípustných důkazů a důkazů, které nelze získat přijatelným způsobem, je třeba dodržet ustanovení čl. 3 odst. 3 ZPP, v němž je stanoveno, že soud neuzná návrhy stran, které jsou v rozporu se závaznými předpisy nebo morálními pravidly.
 ZPP uznává ohledání, listiny, výslech svědků, výslech znalců a výslech účastníků řízení.
 Svědci: Každá osoba, která je předvolána jako svědek, je povinna dostavit se k soudu a podat svědeckou výpověď, nestanoví-li zákon jinak (čl. 229 odst. 1 ZPP). Svědci jsou vyslechnuti na návrh některé ze stran, která musí uvést, v jaké věci bude svědek vypovídat, a poskytnout jeho osobní údaje (článek 236 ZPP). Svědci jsou předvoláni k soudnímu jednání zvláštní obsílkou, v níž musí být poučeni o své povinnosti vypovídat, o následcích neodůvodněného nedostavení se k soudu a o svém právu na náhradu výdajů (článek 237 ZPP).
 Svědci jsou vyslýcháni během hlavního jednání. Nemohou-li se svědci k soudu dostavit kvůli svému věku, nemoci nebo vážnému tělesnému postižení, mohou být vyslechnuti v místě svého bydliště (čl. 237 odst. 2 ZPP). Každý svědek je vyslýchán zvlášť a v nepřítomnosti ostatních svědků, kteří budou vypovídat později (čl. 238 odst. 1 ZPP). Soud svědky poučí


text:
o jejich povinnosti vypovídat pravdivě a nic nezamlčovat; upozorní je rovněž na následky křivé výpovědi. Svědek nejprve vylíčí, co je mu o dané věci známo; poté mu předseda senátu nebo jeho členové a strany sporu a jejich zástupci a zmocněnci kladou otázky, aby ověřili jeho výpovědi nebo je doplnili či objasnili. Pokud jsou tvrzení svědka rozporuplná, může být svědek konfrontován se skutečností (čl. 239 odst. 3 ZPP). ZPP již nepřipouští přísahu svědků.
 ZPP nerozlišuje mezi výslechem svědků a výslechem znalců a v tomto ohledu neobsahuje žádná zvláštní procesní ustanovení. Mezi výslechem svědků a výslechem znalců neexistuje žádný rozdíl.
 Listiny: Přestože ZPP nerozlišuje mezi různými důkazními prostředky, listiny se pokládají za nejvěrohodnější. Lze je rozdělit na veřejné a soukromé listiny. Veřejnými listinami se rozumí listiny, které vyhotovil v předepsané podobě příslušný státní orgán, nebo listiny, které v předepsané podobě vystavují orgány místní samosprávy, společnosti nebo jiné organizace či fyzické osoby vykonávající veřejnou moc svěřenou jim ze zákona (čl. 224 odst. 1 ZPP). Soukromými listinami se rozumí veškeré dokumenty, které nejsou veřejné. U soukromé listiny může být podpis ověřen pověřeným státním orgánem nebo právnickou či fyzickou osobou, která vykonává veřejnou moc (např. notářem). Takovéto ověřovací doložky soukromých listin mají veřejný význam a tuto část listiny lze rovněž považovat za veřejnou listinu. Důkazní hodnota veřejných listin je v ZPP projednána zvlášť. Veřejná listina dokazuje pravdivost skutečností v ní uvedených nebo popisovaných (čl. 224 odst. 1 ZPP). Ačkoli ZPP vychází z domněnky, že obsah veřejné listiny je pravdivý, je možné prokázat, že skutečnosti byly ve veřejné listině zaznamenány nepřesně nebo že veřejná listina byla vyhotovena nesprávně (čl. 224 odst. 4 ZPP). Jedná se o jediné pravidlo o dokazování ve slovinském občanském soudním řízení.
 Cizí veřejné listiny, které byly ověřeny v souladu s příslušnými předpisy, mají stejnou důkazní hodnotu jako slovinské dokumenty, pokud platí vzájemné uznávání, nestanoví-li mezinárodní smlouva jinak (článek 225 ZPP).
 ZPP stanoví rovněž pravidla týkající se předkládání listin (povinnost poskytnout listiny), která závisejí na tom, zda je listina v držení strany, která na ni odkazuje, protistrany, státního orgánu nebo organizace vykonávající veřejnou moc nebo zda ji má v držení třetí osoba (fyzická nebo právnická).
 Znalci: Ke znaleckým výpovědím přistoupí soud tehdy, je-li ke stanovení nebo objasnění určité skutečnosti třeba odborných znalostí, a soud tyto znalosti nemá (článek 243 ZPP). Občanskoprávní soud ustanoví znalce zvláštním rozhodnutím, předtím však dá stranám možnost, aby v dané věci vyjádřily svůj názor. Znalce může ustanovit rovněž předseda senátu nebo zvlášť dožádaný soudce, pokud jsou k tomuto způsobu opatřování důkazů zmocněni (článek 244 ZPP). Znalci jsou většinou vybíráni ze zvláštního seznamu soudních znalců; tímto úkolem může být pověřena i specializovaná instituce. Znalcem, který podává svědectví, může být pouze fyzická osoba. Znalci musí přijmout povinnosti a předložit soudu svá zjištění a posudek (čl. 246 odst. 1 ZPP). Soud může uložit pokutu znalci, který byl řádně předvolán, ale který se bez náležitého odůvodnění nedostavil; znalci, který bez náležitého odůvodnění odmítne vykonat znaleckou činnost; znalci, který soudu ihned neoznámí důvody, kvůli kterým nemůže (včas) provést znaleckou činnost, a znalci, který bez


text:
náležitého odůvodnění neprovede znaleckou činnost ve lhůtě stanovené soudem (čl. 248 odst. 1 ZPP). Soud může na žádost znalce zprostit jejich povinnosti jedině z důvodů, které lze uplatnit v případě odmítnutí svědecké výpovědi či odpovědi na jednotlivou otázku. Soud může na žádost znalce zprostit povinnosti rovněž z jiných oprávněných důvodů (např. přílišné pracovní vytížení). O výjimku z tohoto důvodu může požádat i pověřený pracovník instituce nebo organizace, pro niž znalec pracuje (čl. 246 odst. 2 a 3 ZPP). Znalec může být vyloučen pro podjatost stejným způsobem jako soudce; jedinou výjimkou je případ, kdy osoba, která již byla vyslýchána jako svědek, může vystupovat jako znalec (čl. 247 odst. 1 ZPP).
 Práce znalce zahrnuje zjištění a posudek. Soud také rozhodne o tom, zda má znalec předložit svá zjištění a posudky pouze ústně během jednání, nebo zda musí být předloženy také písemně před soudním jednáním. Soud stanoví i lhůtu, ve které musí znalec předložit svá zjištění a posudek. Je-li ustanoveno více znalců, kteří se na svých zjištěních a posudcích shodnou, mohou je předložit společně. V opačném případě předloží každý znalec svá zjištění zvlášť (článek 254 ZPP). Pokud mezi informacemi, které poskytli znalci, existují zásadní rozdíly nebo pokud jsou zjištění jednoho či dvou znalců nejasná, neúplná či protichůdná nebo protiřečí skutečnostem, které jsou prošetřovány, a při dalším slyšení znalců nedojde k objasnění těchto odchylek, jsou důkazy opatřeny znovu od týchž či jiných znalců (čl. 254 odst. 2 ZPP). Pokud si však posudky jednoho nebo více znalců protiřečí, obsahují odchylky nebo vzbuzují důvodné pochybnosti ohledně jejich správnosti, soud si vyžádá posudky od jiných znalců (čl. 254 odst. 3 ZPP). Znalci mají právo na náhradu výdajů a na odměnu za odvedenou práci (čl. 249 odst. 1 ZPP).
 Platí zásada volného hodnocení důkazů. O tom, které skutečnosti považuje za prokázané, rozhodne soud podle vlastního uvážení na základě zevrubného a pečlivého posouzení každého jednotlivého důkazu zvlášť i všech důkazů společně a s ohledem na průběh celého řízení (článek 8 ZPP). Slovinské občanské řízení tudíž nezná „pravidla dokazování“, ve kterých zákonodárce abstraktním způsobem předem stanoví hodnotu různých druhů důkazů. Jedinou výjimkou je pravidlo týkající se hodnocení veřejných listin (viz bod 2.5).
 V praxi však toto pravidlo vypadá tak, že například listinný důkaz představuje věrohodnější (nikoli však průkaznější) důkaz než třeba výpověď svědků nebo účastníků řízení.
 ZPP neobsahuje žádná ustanovení týkající se povinného použití určitých důkazních prostředků pro prokázání existence určitých skutečností.
 Ano. Každá osoba, která byla předvolána jako svědek, se musí dostavit k soudu a vypovídat, nestanoví-li zákon jinak (čl. 229 odst. 1 ZPP).
 Osobu nelze vyslechnout jako svědka, pokud by její svědectví porušilo povinnost vyplývající ze zachovávání úředního nebo vojenského tajemství, není-li této povinnosti zproštěna příslušným orgánem (článek 230 ZPP).
 Předseda senátu může výjimečně povolit vyslechnutí svědka, který by zveřejnil úřední nebo vojenské tajemství, pokud jsou splněny podmínky pro zveřejnění utajovaných informací v soudním řízení (v závislosti na významu informací a obsahu dokumentu pro řízení, na povaze a citlivosti utajovaných informací, na významu a závažnosti věcných práv, kterých se spor týká, a na posouzení, zda by zpřístupnění utajovaných


text:
informací ohrozilo fungování orgánu nebo národní bezpečnost).
 Svědek může odmítnout vypovídat (článek 231 ZPP):
 o věcech, které mu svěřil účastník řízení jakožto svému zplnomocněnému zástupci,
 o věcech, které mu svěřil účastník řízení či jiná osoba jakožto zpovědníkovi,
 o skutečnostech, které zjistil při výkonu své právnické, lékařské nebo jiné profese nebo činnosti, na kterou se vztahuje povinnost zachovávat mlčenlivost o zjištěných skutečnostech.
 Svědci mohou z oprávněných důvodů odmítnout odpovědět na jednotlivou otázku, zejména tehdy, pokud by svou odpovědí způsobili vážnou újmu na cti, značnou finanční škodu nebo vystavili trestnímu stíhání sebe nebo jakéhokoliv příbuzného v pokolení přímém nebo příbuzného do třetího stupně v pokolení pobočném nebo pokud by způsobili vážnou újmu na cti, značnou finanční škodu nebo vystavili trestnímu stíhání svého manžela / svou manželku nebo příbuzného prvního a druhého stupně získaného sňatkem (i v případech již ukončeného manželství) nebo svého poručíka, svěřence, své osvojitele nebo osvojené dítě (čl. 233 odst. 1 ZPP).
 Riziko finančního poškození však svědek nemůže udávat jako důvod pro odmítnutí výpovědi o právních úkonech, kterých se účastnil jako předvolaný svědek, nebo o úkonech, které v souvislosti se sporem učinil jako právní předchůdce nebo zástupce některého z účastníků, o skutečnostech týkajících se majetkových poměrů v rodině nebo manželství, o skutečnostech týkajících se narození, sňatku či úmrtí nebo v případě, má-li v souladu se zvláštními předpisy povinnost podat návrh nebo učinit výpověď (článek 234 ZPP). Svědek nesmí odmítnout výpověď rovněž z důvodu ochrany obchodního tajemství, je-li zveřejnění určitých skutečností nezbytné ve prospěch veřejnosti či jiné osoby, pokud tento prospěch převáží nad škodou způsobenou zveřejněním tohoto tajemství (článek 232 ZPP).
 Ano. Pokud se svědek, který byl řádně předvolán, nedostaví a svou nepřítomnost nezdůvodní, nebo jestliže bez svolení opustí místo, kde má být vyslechnut, může soud nařídit, aby byl předveden na vlastní náklady, a může mu udělit pokutu až do výše 1 300 EUR. Soud může uložit pokutu i svědkovi, který se dostaví k soudu, je upozorněn na následky, avšak odmítne svědčit nebo odpovědět na konkrétní otázky z důvodů, které soud nepovažuje za opodstatněné. Není-li svědek v těchto případech ochoten svědčit, může jej soud zajistit do doby, kdy bude ochoten svědčit nebo kdy už jeho svědectví nebude zapotřebí, nejdéle však na dobu jednoho měsíce (čl. 241 odst. 1 a 2 ZPP).
 Svědkem může být jakákoliv osoba, která je schopna poskytnout informace o skutkovém stavu, které má být prokázán (čl. 229 odst. 2 ZPP). Způsobilost svědka nezávisí na jeho svéprávnosti. Dítě nebo osoba, která byla prohlášena za částečně nebo zcela nesvéprávnou, může svědčit, je-li schopna poskytnout informace o právně významných skutečnostech. Způsobilost osoby svědčit posuzuje soud v každém jednotlivém případě.
 Účastník řízení nebo jeho právní zástupce nemohou svědčit; k výslechu však může být předvolán jakýkoliv jiný zástupce (pooblaščenec) nebo vedlejší účastník (stranski intervenient).
 Pokud jde o výslech svědků, viz odpověď výše.
 Videokonference je upravena v článku 114a ZPP, který stanoví, že soud může (se souhlasem účastníků řízení) účastníkům řízení a jejich zástupcům dovolit, aby se během soudního jednání nacházeli na jiném místě a prováděli procesní úkony na tomto místě, je-li zajištěn přenos


text:
zvuku a obrazu z místa, na němž probíhá jednání, do místa, na němž se nacházejí účastníci řízení a/nebo jejich zástupci. Stejné podmínky platí pro dokazování šetřením, listinami, výslechem účastníků řízení, svědků a znalců.
 Obecně platí, že důkazy získané nezákonně (např. nezákonnými odposlechy) nelze v občanském soudním řízení použít. Judikatura však výjimečně připouští použití těchto důkazů, existují-li k tomu oprávněné důvody nebo má-li provedení důkazu zvláštní význam pro uplatnění ústavou chráněného práva. V tomto případě hraje kromě skutečnosti, že některé důkazy mohly být získány nezákonně, rozhodující roli to, zda důkazy předložené v občanském soudním řízení povedou k opakovanému porušení lidských práv.
 Co se týče nepřípustných důkazů a důkazů, které nelze získat přijatelným způsobem, je třeba dodržet ustanovení čl. 3 odst. 3 ZPP, v němž se uvádí, že soud neuzná návrhy stran, které jsou v rozporu se závaznými předpisy nebo morálními pravidly.
 Jestliže je výpověď součástí žaloby nebo nějakého návrhu, nemůže být použita jako důkaz, má však platnost tvrzení, které musí účastník řízení doložit příslušnými důkazy. Je-li výpověď součástí listiny předložené jako důkaz tvrzení některého účastníka řízení, má tato výpověď platnost listiny.
 Výpověď, kterou některý účastník řízení učiní během jednání, se rovněž považuje za důkaz, jelikož ZPP uznává jako důkaz i výslech účastníků řízení (článek 257 ZPP).