text:
dětmi Budečská Tento dokument je soubor informací o této sociální službě. Další informace je možno poskytnout a dotazy zodpovědět telefonicky, Více perspektiva Výroční zpráva za rok 2015 Humanitární sdružení Posláním Humanitárního sdružení Perspektiva je vytvářet
 Domovy pro osoby se zdravotním postižením Ústí nad Labem, příspěvková organizace, středisko DOZP Všebořice Pod Vodojemem 312/3C, 400 10 Ústí nad Labem, IČ 751 49 541 Vnitřní předpis č. 33 /2014 Veřejný Více Vyhodnocení I. Střednědobého plánu rozvoje sociálních služeb a služeb souvisejících na území správního obvodu města Frenštát pod Radhoštěm na období
 Vyhodnocení I. Střednědobého plánu rozvoje sociálních služeb a služeb souvisejících na území správního obvodu města Frenštát pod Radhoštěm na období let 2010 2014 1 MOTTO: Smyslem plánování je.. aby lidé Více Český červený kříž oblastní spolek Brno-město Křenová 66 602 00 Brno. Standard č. 1. Poslání a cíle
 Český červený kříž oblastní spolek Brno-město Křenová 66 602 00 Brno Standard č. 1 Poslání a cíle Přílohy: Metodický pokyn č.1 Etický kodex zaměstnanců Provoz odlehčovací služby byl zahájen v květnu 2009. Více Centrum sociálně zdravotních služeb. Ředitel: PhDr. Jindřich Kadlec
 Koncepce rozvoje sociálních služeb v České Lípě se zaměřením na služby sociální prevence Služby sociální prevence 53 Služby sociální prevence napomáhají zabránit sociálnímu vyloučení osob, které jsou tímto Více Opatření. 5 4 1 2. Občané ohroženi sociálním vyloučením a etnické
 Zpráva o naplňování cílů a opatření komunitních plánů v lokalitách Olomouckého kraje za rok 2013 Název komunitního plánu 2. Komunitní plán sociálních služeb města Kojetína na období let 2012-2016 Časová Více PRŮVODCE SLUŽBOU. Denní centrum služeb pro osoby ve středním a vyšším věku se zdravotním postižením. www.socsluzbykarvina.cz
 SOCIÁLNÍ SLUŽBY KARVINÁ, příspěvková organizace Sokolovská 1761, 735 06 Karviná-Nové Město Středisko denních služeb Závodní 1667, 735 06 Karviná-Nové Město, PRŮVODCE SLUŽBOU Denní centrum služeb pro osoby Více Raná péče v ČR-preventivní komunitní služba pro rodiny dětí s postižením. Mgr. Pavla Matyášová Společnost pro ranou péči 3. března 2012, Olomouc
 Raná péče v ČR-preventivní komunitní služba pro rodiny dětí s postižením Mgr. Pavla Matyášová Společnost pro ranou péči 3. března 2012, Olomouc V ČR raná péče v systému sociálních služeb Raná péče je terénní Více Popis a realizace sociálně aktivizační služby pro rodiny s dětmi Vejprty (SAS Vejprty) Obsah
 Výroční zpráva za rok 2014 sociální služba poskytovaná ve zdravotnickém zařízení lůžkové péče Obsah Úvodní slovo. 3 Veřejný závazek 4 Základní činnosti dle zákona č. 108/2006 7 Finanční zpráva. 8 Personální Více Vnitřní předpis ITY z.s. č. 1/2017
 Vnitřní předpis č. 1/2017 1. Cíle a předmět činnosti spolku 2. Organizační řád 3. Kompetence pracovníků v sociální službě 4. Práva a povinnosti zaměstnanců 5. Nouzové a havarijních situace 6. Závěrečné Více Vedoucí pobočky Mgr. Jan Kožešník, od
 AZYLOVÝ DŮM PRO MUŽE A RODINY od 1.1.2010 KRIZOVÁ POMOC PRO MUŽE od 1.7.2013 TERÉNNÍ PROGRAM pro Roudnici n/l a okolí 1.4.2006 SOCIÁLNĚ TERAPEUTICKÁ DÍLNA od 1.6.2013 CHRÁNĚNÉ BYDLENÍ 14.1.2015 Vedoucí Více Výroční zpráva za rok sociální služba poskytovaná ve zdravotnickém zařízení lůžkové péče
 Výroční zpráva za rok 2015 sociální služba poskytovaná ve zdravotnickém zařízení lůžkové péče Obsah Úvodní slovo. 3


text:
Veřejný závazek 4 Základní činnosti dle zákona č. 108/2006 7 Finanční zpráva. 8 Personální Více Navýšení kapacity pobytových služeb pro osoby s chronickým duševním onemocněním a osoby ohrožené závislostí na návykových látkách
 PRIORITY PRO CÍLOVOU SKUPINU OSOBY OHROŽENÉ SOCIÁLNÍM VYLOUČENÍM, OSOBY V KRIZI, ETNICKÉ MENŠINY Priorita 1 Podpora ambulantních a terénních služeb pro osoby bez přístřeší Opatření 1.1. Zřízení centra Více Sociální služba denní stacionáře
 I. DENNÍ STACIONÁŘ 1. Vize Nebýt ve službě vidět Posláním denního stacionáře při Domově Dědina je formou celoročních ambulantních služeb poskytovat pomoc a podporu dospělým osobám s mentálním a kombinovaným Více Veřejný závazek. Posláním služby je podpora a zajištění ubytování pro těhotné ženy a matky s dětmi, které se ocitly
 Poslání: Veřejný závazek Posláním služby je podpora a zajištění ubytování pro těhotné ženy a matky s dětmi, které se ocitly v tíživé životní situaci, a nejsou ji schopny vlastními silami vyřešit a jsou Více ČÁST PRVNÍ ZPŮSOB HODNOCENÍ ÚKONŮ PÉČE O VLASTNÍ OSOBU A ÚKONŮ SOBĚSTAČNOSTI PRO ÚČELY STANOVENÍ STUPNĚ ZÁVISLOSTI
 VYHLÁŠKA č. 505/2006 Sb. ze d 15. listopadu 2006, kterou se provádějí některá ustvení zákona o sociálních službách Ministerstvo práce a sociálních věcí ství podle 119 odst. 2 zákona č. 108/2006 Sb., o Více Katalog poskytovatelů sociálních služeb na území ORP Veselí nad Moravou
 Katalog poskytovatelů sociálních služeb na území ORP Komunitní plánování sociálních služeb na území ORP Projekt komunitního plánování sociálních služeb je realizován od června 2013 do května 2015. Realizátorem Více Popis realizace poskytování sociální služby
 Název a adresa zařízení: Salesiánské středisko mládeže dům dětí a mládeže, Emy Destinové 1, 370 05 (Středisko) Název pracoviště: NZDM Oráč Místo poskytování služeb: Komunitní centrum na sídlišti Máj, A. Více 1 SOCIÁLNÍ SLUŽBY. 1.1 Sociální služby dle zákona o sociálních službách
 Vyhláška 505/2006 Sb. kterou se provádějí některá ustanovení zákona o sociálních službách Ministerstvo práce a sociálních věcí stanoví podle 119 odst. 2 zákona č. 108/2006 Sb., o sociálních službách: ČÁST Více 1. Poradenské a podpůrné služby pro osoby v nepříznivé sociální situaci.
 Přehled silných a slabých stránek zaměřených na oblast sociálních a návazných služeb v souvislosti s aktualizací Komunitního plánu sociálních a návazných služeb MČ Praha 10 na období 2017-2020 Popis silných Více ČÁST PRVNÍ Způsob hodnocení schopnosti zvládat základní životní potřeby
 VYHLÁŠKA Ministerstva práce a sociálních věcí č. 505/2006 Sb. ze dne 15. listopadu 2006, kterou se provádějí některá ustanovení zákona o sociálních službách ve znění vyhlášek č. 166/2007 Sb., č. 340/2007 Více VÝROČNÍ ZPRÁVA OBECNĚ PROSPĚŠNÉ SPOLEČNOSTI KRÁSA POMOCI ZA OBDOBÍ 1.1.2012-31.12.2012
 VÝROČNÍ ZPRÁVA OBECNĚ PROSPĚŠNÉ SPOLEČNOSTI KRÁSA POMOCI ZA OBDOBÍ 1.1.2012-31.12.2012 OBSAH 1. ZÁKLADNÍ ÚDAJE O OBECNĚ PROSPĚŠNÉ SPOLEČNOSTI 2. ČINNOST SPOLEČNOSTI KRÁSA POMOCI OD 1.1. 2012 DO 31.12. Více Priorita V. - Podpora setrvání občanů v domácím prostředí
 Opatření V. 1.: Udržení a rozvoj současných kapacit pečovatelských služeb V současné době v Mladé Boleslavi a přilehlých obcích zajišťují pečovatelskou službu pro občany tři organizace, a to PS města Mladá Více Veřejný závazek OSP. Život bez bariér, z.ú. Lomená 533 509 01 Nová Paka IČO 266 52 561
 Veřejný závazek OSP

type: other


text:
Poskytovatel sociální služby: Život bez bariér, z.ú. IČO: 26652561 DIČ: CZ 26652561 č.ú.: 78-8511550297/0100 u KB Nová Paka IBAN: CZ6001000000788511550297 SWIFT: KOMBCZPPXXX Internetové Více Ministerstvo práce a sociálních věcí stanoví podle 119 odst. 2 zákona č. 108/2006 Sb., o sociálních službách:
 ÚPLNÉ ZNĚNÍ VYHLÁŠKY č. 505/2006 Sb., kterou se provádějí některá ustvení zákona o sociálních službách, jak vyplývá ze změn provedených vyhláškami č. 166/2007 Sb. a č. 340/2007 Sb. Ministerstvo práce a Více Priorita II. - Podpora prostupného rozptýleného bydlení pro osoby v krizi
 Opatření II. 1.: Podpora prostupného rozptýleného bydlení pro osoby v krizi V Mladé Boleslavi nyní chybí motivující systém nabídky prostupného bydlení. Systém prostupného bydlení lze rozdělit do tří stupňů: Více Občanské sdružení Květina
 Občanské sdružení Květina Jeníkov 74, Oldřichov u Duchcova, 417 24 Tel.: +420 721 568 898,, IČO: 27038645 e-mail: oskvetina@centrum.cz, www.oskvetina.ic.cz Výroční zpráva za rok 2007 1/1 Obsah Výroční Více OBLASTNÍ CHARITA ÚSTÍ NAD LABEM DŮM SAMARITÁN Štefánikova 1, 400 01 Ústí nad Labem Klíše
 OBLASTNÍ CHARITA ÚSTÍ NAD LABEM DŮM SAMARITÁN Štefánikova 1, 400 01 Ústí nad Labem Klíše Dům Samaritán navazuje na celý komplex služeb zabývající se osobami v krizi, které poskytuje Oblastní charita Ústí Více Subregion Velké Dářko dobrovolný svazek obcí Škrdlovice 48 IČO Žďár nad Sázavou Tel
 Popis realizace služby Název poskytovatele Druh služby Forma služby Název zařízení a místo poskytování Oblastní charita Uherský Brod Pečovatelská služba terénní Pečovatelská služba Bánov 687 54 Bánov 721 Více DŮM NA PŮL CESTY HAVLÍČKŮV BROD
 DŮM NA PŮL CESTY HAVLÍČKŮV BROD www.pestalozzi.cz Jaké je poslání Domu na půl cesty? Posláním pobytové služby Dům na půl cesty (dále jen DPC) Havlíčkův Brod je poskytovat odborným způsobem podporu mladým Více Ministerstvo práce a sociálních věcí stanoví podle 119 odst. 2 zákona č. 108/2006 Sb., o sociálních službách: ČÁST PRVNÍ


text:
Archiv článků z roku 2014 - II. / NFPK
 Aktuální články, Archiv článků z roku 2018, Archiv článků z roku 2017 (květen - prosinec), Archiv článků z roku 2017 (leden - duben), Archiv článků z roku 2016, Archiv článků z roku 2015 (červenec - prosinec), Archiv článků z roku 2015 (leden - červen), Archiv článků z roku 2014 (říjen - prosinec), Archiv článků z roku 2014 (červen - září), Archiv článků z roku 2014 (leden - květen), Archiv článků z roku 2013 (září - prosinec), Archiv článků z roku 2013 (červen - srpen), Archiv článků z roku 2013 (leden - květen), Archiv článků z roku 2012 (říjen - prosinec), Archiv článků z roku 2012 (leden - září), Archiv článků z roku 2011
 Výzva Válkové: Nejmenujte Sváčka (Lidové noviny, 30.9.2014)
 Já nic, to ředitel dopravního podniku (Lidové noviny, 30.9.2014)
 Kauza Oleo Chemical (RadioPlus, Český rozhlas, 29.9.2014)
 Kupčení s hlasy v Českém Těšíně (TV Prima Family, 28.7.2014, od 13. minuty)
 Noviny rozebírají okolnosti, které vedly k obvinění Rittiga a dalších v kauze Oleo Chemical (Parlamentní listy, 27.9.2014)
 Klíčové otázky v kauze Oleo Chemical (Lidové novny, 27.9.2014)
 ÚOOZ obvinil deset lidí z praní peněz, zadržel i Rittiga (Týden, 26.9.2014)
 10 obviněných. Rittigovi lidé tunelovali firmu Oleo Chemical, píše žalobce (Lidovky.cz, 26.9.2014)
 Policie si kvůli naftě pro DPP šla pro Rittiga (Aktuálně, 26.9.2014)
 Policie si kvůli Oleo Chemical přijela i pro Rittiga. Nebyl doma (Lidovky.cz, 26.9.2014)
 Kriminalisté v Praze zadrželi několik lidí v kauze Oleo Chemical (České noviny, 26.9.2014)
 Lístky na koncert pro lékaře úplatkem nejsou, říká šéf protikorupčního fondu Soukenka (Ekonom, 25.9.2014)
 Vloudíme se do přízně doktora... (Ekonom, 25.9.2014)
 Jak se krade v nemocnicích (Ekonom, 25.9.2014)
 Komunální volby pod drobnohledem nevládních organizací (Parlamentní listy, 24.9.2014)
 Nevládní organizace: Kampaně stojí víc, než strany tvrdí. Navíc se bude kupčit s hlasy (iHNed, 24.9.2014)
 Předvolební nabídka v Bílině: Dáme vám 300 korun za hlas (DNES, 19.9.2014)
 Rittig sází jednu žalobu za druhou. Chce zastrašit protivníky, myslí si jeho „oblíbenec" Randák (Parlamentní listy, 19.9.2014)
 Taktika lobbisty Rittiga. Žalobami "straší" kritiky (DNES, 19.9.2014)
 Blíží se volby. A v Českém Těšíně se zase baví o kupčení s hlasy (iDNES, 17.9.2014)
 Žaloba Rittiga se vrací k novému jednání (Právo, 17.9.2014)
 Soud vrátil Rittigovu žalobu na protikorupční fond (Hospodářské noviny, 17.9.2014)
 Žaloba Rittiga: Kauza pokračuje (Deník, 17.9.2014)
 Rittig uspěl s odvoláním (TV Barrandov, 16.9.2014, Naše zprávy, 9:50 min.)
 Spor Rittiga s fondem proti korupci (Česká televize, 16.9.2014, Zprávy ve 12, 14:41 min.)
 Soud vrátil k novému jednání žalobu Rittiga na protikorupční fond (E15, 16.9.2014)
 Rittigovu žalobu na protikorupční fond soud vrátil na začátek. Proč? (Eurozprávy, 16.9.2014)
 Vrchní soud vrací Rittigovu žalobu na protikorupční fond k městskému soudu (Český rozhlas, 16.9.2014)
 Soud vrátil k novému jednání žalobu Rittiga na protikorupční fond (České noviny, 16.9.2014)
 Rittigovu žalobu na fond proti korupci vrátil soud k novému projednání (Novinky, 16.9.2014)
 Soud vyhověl Rittigovi. Znovu se začne projednávat žaloba na protikorupční fond (iHNed, 16.9.2014)
 Rittigova žaloba na protikorupční fond se vrací k městskému soudu (Česká televize, 16.9.2014)
 Formální chyby - Rittigova žaloba na protikorupční fond vrácena


text:
k novému jednání (Týden, 16.9.2014)
 Odvolací soud vrátil kvůli chybám spor Rittiga s protikorupčním fondem (iDNES, 16.9.2014)
 Soud dnes rozhodne o odvolání Rittiga ve věci jeho žaloby na protikorupční fond (Parlamentní listy, 16.9.2014)
 Odvolací soud rozhodne o Rittigově žalobě na Nadační fond proti korupci (Český rozhlas, 16.9.2014)
 Soud zamítl Rittigovu žalobu na Transparency International. Advokát Láska se raduje (Eurozprávy, 12.9.2014)
 Rittig prohrál spor s Transparency, peníze ani omluvu nedostane (iDNES, 12.9.2014)
 Soudní tečka za Rittigovým sporem týden počká (Deník, 9.9.2014)
 Soud odročil spor Rittiga a protikorupčního fondu, verdikt bude za týden (iDNES, 9.9.2014)
 Odvolací soud znovu odročil spor Rittiga a protikorupčního fondu (České noviny, 9.9.2014)
 Vrchní soud projedná odvolání Rittiga ve věci jeho sporu s protikorupčním fondem (Parlamentní listy, 9.9.2014)
 Propuštění Nováka: Chyba, nebo trik státu, jak získat peníze (Aktuálně, 15.8.2014)
 Ubožáci, srabi, teď se začnu mstít, vzkázal Ivo Rittig „orgánům". A Bradáčová a Ištvan... (Parlamentní listy, 13.8.2014)
 Žalobci řeší Rittigovu vendetu. Šlo jen o vtipný rozhovor, tvrdí advokátka (Lidovky, 13.8.2014)
 Slepá spravedlnost v akci (Respekt, 11.8.2014)
 Rittigova vendeta (Respekt, 11.8.2014)
 Jen u nás: Spráskat tě bičem a hodit psům. Dát ti do držky, patolízale a fízle, pravil Ivo Rittig o generálu Randákovi. A zde má květnatou odpověď (Parlamentní listy, 4.8.2014)
 Tiskárna z kauzy DPP neuspěla, Sitta miliony vracet nemusí (Aktuálně, 4.8.2014)
 Rittig z rádia slíbil pomstu: Fízla Randáka bych nechal spráskat bičem a předhodil psům (Parlamentní listy, 3.8.2014)
 Pressklub s Ivo Rittigem (Frekvence 1, 1.8.2014)
 Bradáčová prověřuje nákupy na Homolce (DNES, 31.7.2014)
 Svědci u soudu s Kuželem údajné proexportní semináře nepotvrdili (Blesk, 30.7.2014)
 Miroslav Kalousek: nepostradatelný falešný hráčMiroslav Kalousek: nepostradatelný falešný hráč (Aktuálně, 14.7.2014)
 Miliardová kauza Oleo Chemical aneb Co spustilo hon na Rittiga (Česká pozice, 8.7.2014)
 Tak takhle začaly potíže Ivo Rittiga, tvrdí LN a vyprávějí příběh (Parlamentní listy, 7.7.2014)
 Důkazy o těžké korupci? Případ, který odstartoval hon na Rittiga (Lidovky, 7.7.2014)
 Inteligentní Kalousek vždycky vším proplul, ale... Protikorupční šéf o poměrech dnes a za komunistů. A o Nagyové a Rittigovi (Parlamentní listy, 7.7.2014)
 Rittig nazval pedofilem bojovníka proti korupci. Ten vyhrožuje trestním oznámením (Eurozprávy, 3.7.2014)
 Rittig čelí dalšímu obvinění. Radil Nemocnici Na Homolce, ale není jasné, s čím (Parlamentní listy, 3.7.2014)
 Rittig dohazoval Homolce klienty. Obchod teď šetří policie (Aktuálně, 3.7.2014)
 Rittig urazil šéfa protikorupčního fondu, ten zvažuje soud (Aktuálně, 3.7.2014)
 Šéf protikorupčního týmu zvažuje trestní podání na Rittiga. Lobbista ho označil za pedofila (Parlamentní listy, 3.7.2014)
 Rittig žádá omluvu. Odmítá, že si najímal lidi na špinavou práci (iDNES, 3.7.2014)
 Rittig ho nazval pedofilem. Zvažuji trestní oznámení, říká Soukenka (Lidovky, 3.7.2014)
 Vyšla kniha věnovaná Miroslavu Kalouskovi (Zprávy TV Prima, 2.7.2014)
 Desetina příjemců dotací na vědu měla majitele z daňových rájů (E15, 2.7.2014)
 Kam putují české dotace na vědu? Také do daňových rájů (Echo24, 2.7.2014)
 Desetina příjemců dotací na vědu měla majitele z daňových rájů (České noviny, 2.7.2014)
 Kniha o Kalouskovi. Prý "babišárna" (Lidové noviny, 2.7.2014)
 Vyšla kniha o Kalouskovi, nejvlivnějším politikovi i zákulisním hráči své doby (Deník Referendum, 1.7.2014)
 To jsou hezké holky. Chodíme s Mirkem na pivo a na guláš. Vyšla knížečka o ,,hříších" Miroslava Kalouska


text:
(Parlamentní listy, 1.7.2014)
 Kalouskovy průšvihy na jednom místě. Sepsal je protikorupční fond (Eurozprávy, 1.7.2014)
 Smrtící padáky či vánoční dárek hazardu. Fond sepsal Kalouskovy hříchy (Lidovky, 1.7.2014)
 Co si představujete pod pojmem společenská odpovědnost (Dnes, 24.6.2014)
 Společenská odpovědnost v deseti principech (Dnes, 24.6.2014)
 Stížnost Rittiga a Nagyové v kauze úniků z BIS nejvyšší žalobci zamítli (Lidovky, 23.6.2014)
 Kauza úniků z BIS: Zastupitelství zamítlo stížnost obviněných (Deník, 23.6.2014)
 Stížnost Rittiga a Nečasové v kauze úniků BIS byla zamítnuta (Aktuálně, 23.6.2014)
 Státní zastupitelství zamítlo stížnost obviněných proti stíhání v kauze úniků z BIS (E15, 23.6.2014)
 Smůla Rittiga a Nečasové. Stížnost v kauze úniků z BIS zamítnuta (Týden, 23.6.2014)
 Státní zástupci zamítli stížnosti obviněných v kauze úniků informací z BIS (Novinky, 23.6.2014)
 NSZ zamítlo stížnost obviněných proti stíhání v kauze úniků z BIS (České noviny, 23.6.2014)
 Janeček: Alkoholik Zeman mě zklamal, Babišovi věřím (Echo24, 21.6.2014)
 Odpadová firma Rema zažalovala ministerstvo o půl miliardy (E15, 20.6.2014)
 Firma Rema zažalovala MŽP o více než půl miliardy korun (České noviny, 20.6.2014)
 Komora zrušila pokutu 200.000 za výrok Lásky o Šachta & Partners (Deník, 18.6.2014)
 Láska nemusí platit pokutu za výroky o zločinech v DPP (Aktuálně, 18.6.2014)
 Komora zrušila pokutu 200.000 Kč za výrok Lásky o Šachta Partners (České noviny, 18.6.2014)
 Rittig může v cizině zametat stopy, kritizuje Válková soud za to, že mu vrátil pas (iHNed, 17.6.2014)
 Odposlech Rittigova advokáta můžeme použít, tvrdí žalobce (Lidovky, 15.6.2014)
 Před rokem zadržela policie Janu Nagyovou (Český rozhlas, Radiožurnál, Hlavní zprávy 12:00 hod., 13.6.2014)
 Válková si stěžuje u NS na návrat pasu Rittigovi (Česká televize, 13.6.2014)
 Válková podala stížnost k Nejvyššímu soudu v kauze pražských jízdenek (Český rozhlas, 13.6.2014)
 Válkové vadí, že soud vrátil Rittigovi pas. Podala stížnost (Aktuálně, 13.6.2014)
 Ministryně podala k NS stížnost v kauze pražských jízdenek (České noviny, 13.6.2014)
 Utrpěl jsem újmu na cti, stěžuje si Rittig na pouta a zadržení (Lidovky, 13.6.2014)
 Kocovina i satisfakce (Reflex, 12.6.2014)
 Bývalý úředník popsal dělení zakázek a zmanipulovanou soutěž na Opencard (Česká televize, 12.6.2014)
 Marvanovou varovaly tajné služby (Lidové noviny, 7.6.2014)
 Randák chce od státu odškodné za plat Nagyové (Hospodářské noviny, 5.6.2014)
 Randák žádá od státu 63 tisíc korun kvůli Janě Nagyové (DNES, 5.6.2014)
 Randák chce náhradu škody (Haló noviny, 5.6.2014)
 Randák chce náhradu škody za stíhání. Policie tvrdila, že zveřejnil odměny Nagyové (iHNed, 4.6.2014)
 Randák chce po státu náhradu škody za stíhání kvůli Nagyové (Parlamentní listy, 4.6.2014)
 Randák žádá po státu náhradu škody za stíhání kvůli Nagyové (Lidovky, 4.6.2014)
 Randák žádá odškodnění: Stíhání kvůli platu Nagyové prý zavánělo šikanou (Eurozprávy, 4.6.2014)
 Randák chce po státu peníze za stíhání kvůli odměnám pro Nagyovou (iDNES, 4.6.2014)
 Karel Randák se dožaduje náhrady škody za stíhání kvůli Nagyové (Deník, 4.6.2014)
 Randák chce po státu odškodnění za stíhání kvůli Nagyové (Aktuálně, 4.6.2014)
 Randák chce po státu náhradu škody za stíhání kvůli Nagyové (České noviny, 4.6.2014)
 Rittig oddálil verdikt (Haló noviny, 4.6.2014)
 Spor lobbisty kvůli tunelování? Odročeno! (Deník, 4.6.2014)
 O sporu lobbisty s protikorupčním fondem soud vůbec nejednal (Radio Impuls, 3.6.2014)
 Kauza Ivo Rittiga: Když se právníkům nedaří (E15, 3.6.2014)
 Rittigův spor s protikorupčním fondem soud


text:
138/1948verze 1
 Zákon č. 138/1948 Sb.Zákon o hospodaření s byty
 Zrušeno k 01.01.1957 (67/1956 Sb.)
 Minulé znění 04.06.1948 - 31.12.1956 (verze 1)Předpis je již zrušen
 3. jejichž nájemník zemřel, vyjímajíc ty, u nichž po nájemníkově smrti vstoupili v nájemní smlouvu příslušníci jeho rodiny, kteří bydleli v jeho bytě v době jeho smrti aspoň již tři měsíce, nemajíce vlastního bytu, a neodmítli pokračovati v nájemním poměru.
 3. v odstavci 1, č. 3 do 15 dnů poté, kdy nájemník zemřel nebo kdy příslušníci nájemníkovy rodiny odmítli pokračovati v nájemním poměru.
 (2) Ohlásí-li přikázaná osoba místnímu národnímu výboru do 3 dnů poté, kdy byla o přikázání vyrozuměna, že nemá o byt zájem, přikáže místní národní výbor vlastníku domu za nájemníka jinou osobu.
 (1) Je-li byt, podléhající ohlašovací povinnosti podle § 1, odst. 1, č. 1, dán v užívání, prohlásí místní národní výbor smlouvu o jeho užívání za zrušenou. Stejné opatření může učiniti též stran bytu, podléhajícího ohlašovací povinnosti podle § 1, odst. 1, č. 3, nebyl-li vyklizen do měsíce ode dne nájemníkovy smrti.
 (2) Místní národní výbor může i v jiných případech prohlásiti smlouvu o užívání bytu za zrušenou, užívá-li se bytu nebo jeho části proti veřejnému zájmu, zejména byl-li jeho uživatel pravomocně potrestán pro cenový přestupek, spáchaný ve spojitosti s podnájmem (nájmem) bytu nebo jeho části.
 1. státně spolehlivé osoby, které nemají v obci bytu nebo bydlí v bytě zdravotně závadném nebo nedostatečném a vykonávají v obci trvale své zaměstnání nebo povolání, uznané místním národním výborem za potřebné a tvořící hlavní zdroj jejich výživy;
 (2) Osoby, u nichž jsou splněny podmínky odstavce 1, č. 1, buďtež přikazovány za nájemníky v pořadí, vyplývajícím z naléhavosti jejich bytové potřeby a významu jejich zaměstnání nebo povolání s hlediska veřejného zájmu. Mimo toto pořadí musí býti přikázáni uchazeči, kteří jsou podle potvrzení úředního lékaře okresního národního výboru nebo v obcích, v nichž místní národní výbory vykonávají též působnost okresních národních výborů, městského lékaře, stiženi tuberkulosou nebo k jejichž domácnosti patří taková osoba. Při stejných podmínkách v uchazečově osobě budiž při přikazování nájemníků dávána přednost rodinám podle počtu nezaopatřených dětí, jakož i mladým manželům, zvláště pak těm, jimž se narodilo nebo podle lékařsky prokázaného těhotenství se má naroditi dítě. Při tom se přihlíží k prověřeným účastníkům boje za národní osvobození podle zákona ze dne 19. prosince 1946, č. 255 Sb., o příslušnících československé armády v zahraničí a o některých jiných účastnících národního boje za osvobození, k osobám poškozeným národní, rasovou nebo politickou persekucí, pokud se na ně již nevztahuje zákon č. 255/1946 Sb., k osobám vracejícím se do pohraničního území, jež byly nuceny opustiti před osvobozením, nebo do vlasti z ciziny, k osobám poškozeným válkou, zejména k těm, jejichž dosavadní byt byl válečnými událostmi zničen.
 (2) Uvolní-li se z jakéhokoli důvodu byt, v němž bydlela v den vyhlášení tohoto zákona vojenská osoba, přikáže místní národní výbor za nájemníka jinou vojenskou osobu, kterou mu označí vojenská správa do 8 dnů od ohlášení bytu a sdělí zároveň, že se byt nestane nadměrným (§ 15).
 (2) U domů státu a


text:
zemí přikáže místní národní výbor za nájemníka osobu, kterou mu do 8 dnů od ohlášení bytu, po případě ode dne, kdy příkaz k vyklizení podle § 27, odst. 1 nabyl právní moci, označí zemský národní výbor (příslušné pověřenectvo) nebo, jde-li o úřední nebo naturální byt, příslušný osobní úřad.
 Místní národní výbor nemůže pro byt, podléhající ohlašovací povinnosti, přikázati nájemníka, chce-li ho užívati vlastník domu, jemuž byl dům přidělen do vlastnictví z konfiskovaného majetku nebo z majetku získaného podle předpisů o pozemkových reformách, vydaných po 5. květnu 1945.
 (2) Přikazuje-li místní národní výbor za nájemníka osobu, která neměla dosud v obci své bydliště, vyrozumí o tom zároveň místní národní výbor jejího posledního bydliště.
 (1) Smlouvy o užívání bytů, podléhajících ohlašovací povinnosti podle § 9, prohlásí místní národní výbor za zrušené. Jsou-li tyto byty v různých obcích, učiní tak po předcházející dohodě místní národní výbor obce, v níž je větší nedostatek bytů, leč by uživatel bytu vykonával v ní trvale své zaměstnání nebo povolání, uznané místním národním výborem za potřebné a tvořící hlavní zdroj jeho výživy, nebo jsou-li tu jiné závažné skutečnosti, zejména rodinné nebo zdravotní poměry, odůvodňující nutnost jeho pobytu v obci; nedojde-li k dohodě, rozhodne společný nadřízený národní výbor (pověřenectvo sociální péče).
 (2) U domů podniků spravovaných státem, u domů Státního bytového fondu, jakož i u objektů, které slouží soudní a vězeňské správě nebo vojenským účelům nebo účelům Sboru národní bezpečnosti, učiní opatření podle odstavce 1 příslušný ústřední (osobní) úřad.
 b) že okresní národní výbor nařídil ze závažných zdravotních důvodů oddělené bydlení, má-li druhý, po případě další byt osoba, která by jinak byla podle zákona povinna sdíleti s ním obydlí;
 (2) Dnem, kdy bylo dáno svolení ke směně, vstupují uživatelé bytů, kteří se na ní dohodli, v nájemní poměr s vlastníky domů; týmž dnem se končí dosavadní právní poměry co do užívání těchto bytů. Nedojde-li k dohodě o podmínkách nájemních smluv, rozhodne okresní národní výbor.
 (3) V případech uvedených v § 16 může místní národní výbor nahraditi uživateli bytu zcela nebo zčásti stěhovací výdaje, nelze-li na něm vzhledem k jeho hospodářským poměrům spravedlivě žádati, aby je hradil ze svého, a vyklidil-li byt ve stanovené lhůtě.
 1. zrušiti byt jeho připojením k jinému bytu nebo připojením jeho částí k jiným bytům;
 (1) Na žádost osidlovacího úřadu může ministerstvo sociální péče v dohodě s ministerstvem vnitra a příslušným ministerstvem uložiti místnímu národnímu výboru, aby pro některé skupiny osob, jejichž pobyt je v obci ve veřejném zájmu nutný, vyhradil potřebný počet bytů.
 Smlouvy o užívání bytů nebo jejich částí, sjednané v rozporu s ustanoveními tohoto zákona, jsou neplatné.
 Jednání a opominutí, příčící se ustanovením tohoto zákona, trestají okresní národní výbory po vyjádření místních národních výborů jako přestupek pokutou do 200 000 Kčs nebo vězením (uzamčením) do jednoho roku. Pro případ nedobytnosti pokuty vyměří se zároveň náhradní trest vězení (uzamčení) podle míry zavinění v mezích sazby trestu na svobodě. Pokuta i trest vězení (uzamčení) mohou býti uloženy též současně; v tomto případě nesmí však trest na svobodě spolu s náhradním trestem za nedobytnou pokutu


text:
činiti více než rok. Stejně bude potrestán - nejde-li o čin trestný soudně - kdo v podání místnímu národnímu výboru nebo jinému orgánu, pověřenému prováděním zákona, úmyslně nesprávně uvede nebo potvrdí skutečnosti, které mají býti podkladem rozhodnutí výboru nebo orgánu, nebo tyto skutečnosti zamlčí anebo kdo ze zištných důvodů nebo, aby obešel ustanovení tohoto zákona, provede směnu bytů.
 (3) Uživatelem bytu ve smyslu tohoto zákona se rozumí každá osoba, oprávněná užívati bytu na podkladě smluvního poměru s vlastníkem domu nebo z důvodu věcného práva, tedy i vlastník domu, pokud užívá bytu ve svém domě; mluví-li se o uživateli části bytu, rozumí se jím každá osoba, oprávněná užívati části bytu na podkladě smluvního poměru s uživatelem bytu. Obdobně smlouvou o užívání bytu nebo jeho části se míní každá smlouva, podle níž určitá osoba je oprávněna užívati bytu nebo jeho části.
 (2) Zemský národní výbor (pověřenectvo sociální péče) může z důvodu veřejného zájmu rozšířiti výjimky podle odstavce 1 na další objekty.
 Na úhradu výdajů, spojených s prováděním § 17, odst. 3, § 22, odst. 3 a § 23, odst. 1, jsou místní národní výbory oprávněny vybírati mimo dávku z nájemného nebo z používaných místností zvláštní dávku, vyměřovanou na podkladě nájemného (nájemní hodnoty) nebo podle počtu a účelu používaných místností. Osvobození podle zákonů o stavebním ruchu (na Slovensku též podle zákona o podpoře stavebního podnikání) ve znění předpisů je měnících a doplňujících od dávky z nájemného nebo z používaných místností nebo jiných dávek vybíraných na podkladě nájemného (nájemní hodnoty) pro ni neplatí. Bližší předpisy o dávce budou vydány vládním nařízením, které může stanoviti vhodná osvobození.
 Exekuci nuceným vyklizením bytu může soud povoliti jen, prokáže-li vymáhající strana v návrhu na povolení exekuce potvrzením místního národního výboru, že náhradní byt pro povinnou stranu je zajištěn.
 Ustanovení §§ 1 až 34 platí jen v obcích, které mají více než 2 000 obyvatel nebo které určil podle § 30 zákona ze dne 18. července 1946, č. 163 Sb., o mimořádných opatřeních bytové péče, nebo určí podle tohoto ustanovení okresní národní výbor; jeho rozhodnutí podle tohoto ustanovení musí býti vyhlášeno v obci způsobem v místě obvyklým.
 Zrušuje se platnost (použivatelnost)


text:
IV. ÚS 2707/09
 IV.ÚS 2707/09 ze dne 26. 1. 2010
 Ústavní soud rozhodl v senátu složeném z předsedy Miloslava Výborného a soudců Vlasty Formánkové a Michaely Židlické ve věci ústavní stížnosti M. R. a Ing. P. R., právně zastoupených advokátem JUDr. Danielem Novotným Ph.D., Husova 820, Jičín, proti usnesení Krajského soudu v Praze ze dne 20. 8. 2009 sp. zn. 24 Co 281/2009 a usnesení Okresního soudu v Nymburku ze dne 4. 5. 2009 sp. zn. 7 C 52/2006, takto:
 Ústavnímu soudu byl dne 19. 10. 2009 doručen návrh na zahájení řízení o ústavní stížnosti ve smyslu § 72 zákona č. 182/1993 Sb., o Ústavním soudu, ve znění pozdějších předpisů (dále jen "zákon o Ústavním soudu"), spojený s návrhem na odklad vykonatelnosti napadených rozhodnutí a návrhem na náhradu nákladů řízení před Ústavním soudem.
 Napadeným rozhodnutím okresního soudu bylo rozhodnuto tak, že v řízení před soudem prvního stupně se pokračuje. Stěžovatelé se s tímto postupem nalézacího soudu neztotožnili a podali si odvolání, o kterém rozhodl napadeným usnesením krajský soud tak, že se usnesení soudu prvního stupně potvrzuje.
 Stěžovatelé ve své ústavní stížnosti brojí v souvislosti s výše citovanými usneseními obecných soudů proti porušení práva na zákonného soudce, odnětí možnosti jednat před soudem a opomenutým důkazům.
 Ústavní soud přezkoumal napadená rozhodnutí orgánu státní moci z pohledu tvrzeného porušení ústavně zaručených práv a konstatuje, že zásah do základních práv stěžovatelů neshledal.
 Dle náhledu Ústavního soudu je třeba dát stěžovatelům za pravdu v tom smyslu, že o pokračování v soudním řízení bylo rozhodnuto s konečnou platností a stěžovatelé stran tohoto úkonu soudu vyčerpali všechny řádné opravné prostředky. Na stranu druhou se však v tomto konkrétním případě nejedná o úkon takové povahy, kterým by, i za předpokladu oprávněnosti tvrzení stěžovatelů, mohlo být jakkoli zasaženo do základních práv a svobod. Důvodem je pak především ta skutečnost, že napadenými rozhodnutími došlo toliko k pokračování přerušeného soudního řízení.
 Ústavní soud není superrevizní instancí, jejímž úkolem by bylo perfekcionisticky "předělávat řízení", které před obecnými soudy proběhlo a případně sestavovat inventář všech možných pochybení. Jeho povinností je neztratit ze zřetele skutečné poslání Ústavního soudu a omezit se na svůj základní úkol, jímž není kontrola soudní činnosti ve všech směrech a ohledech a dohledávání jakéhokoliv možného pochybení, které se snad v individuálním soudním řízení naskytne, nýbrž posuzování konformity aktů aplikace práva s ústavním pořádkem. Měřítkem pro rozhodování Ústavního soudu musí být proto intenzita, s níž bylo zasaženo do ústavně zaručených základních práv, a v této souvislosti zjištění, zda se jedná o zásah, který zřetelně vedl k omezení, resp. odepření základních práv (shodně nález sp. zn. I.ÚS 60/97, Sb. n. u., sv. 11 str. 9).
 Navíc nelze odhlédnout od té skutečnosti, že podstatou každého soudního řízení je dospět za podmínek spravedlivého procesu k rozhodnutí. Mají-li stěžovatelé jakékoli pochybnosti stran spravedlivého procesu, mají v rámci probíhajícího soudního řízení možnost proti tvrzeným skutečnostem brojit a případný nesprávný postup soudů zhojit ještě v řízení před obecnými soudy. Představa stěžovatelů, že by Ústavní soud zrušil rozhodnutí obecných soudů o pokračování v zahájeném soudním řízení je zcela


text:
iluzorní, a to již s přihlédnutím k účelu soudního řízení jako takového. Navíc je nutno vyzvednout ten fakt, že Ústavní soud vychází ze zásady minimalizace zásahu do činnosti státních orgánů.
 Za výše nastíněných okolností Ústavní soud neshledal důvod, pro nějž by vyhověl návrhu, aby stěžovatelům "přiznal" náhradu nákladů řízení před Ústavním soudem. Podle ustanovení § 62 odst. 3 zákona o Ústavním soudu totiž náklady řízení před Ústavním soudem, které vzniknou účastníkovi nebo vedlejšímu účastníkovi, hradí účastník nebo vedlejší účastník, pokud tento zákon nestanoví jinak. Podle odst. 4 uvedeného ustanovení může Ústavní soud v odůvodněných případech podle výsledků řízení usnesením uložit některému účastníkovi nebo vedlejšímu účastníkovi, aby zcela nebo zčásti nahradil jinému účastníkovi nebo vedlejšímu účastníkovi jeho náklady řízení. Pravidlem pro řízení před Ústavním soudem je tedy úhrada vlastních nákladů řízení samotnými účastníky a vedlejšími účastníky. Z konstrukce "obecné pravidlo - výjimka" vyplývá, že ustanovení o shora zmíněné výjimce nelze vykládat rozšiřujícím způsobem a lze je aplikovat jen v mimořádných případech, resp., jak uvádí konkrétně ustanovení § 62 odst. 4, v "odůvodněných" případech podle výsledků řízení. V projednávaném případě k takovému postupu, vzhledem k jeho výsledku, Ústavní soud neshledal důvod.
 Návrh na odklad vykonatelnosti napadených rozhodnutí sdílí osud ústavní stížnosti.
 Z výše uvedených důvodů Ústavní soud ústavní stížnost odmítl podle ustanovení § 43 odst. 2 písm.a) zákona o Ústavním soudu, a to mimo ústní jednání bez přítomnosti účastníků řízení.


text:
Pl. ÚS 2/14 — Ústavní soud — Iudictum.cz
 Pl. ÚS 2/14
 Ústavní soud rozhodl v plénu složeném z předsedy Pavla Rychetského a soudců Ludvíka Davida, Jaroslava Fenyka, Jana Filipa, Vlasty Formánkové, Ivany Janů, Vladimíra Kůrky, Tomáše Lichovníka, Jana Musila, Radovana Suchánka, Kateřiny Šimáčkové a Jiřího Zemánka o vyloučení soudce Vojtěcha Šimíčka z projednávání a rozhodování ústavní stížnosti České pirátské strany, se sídlem Dalimilova 6, 130 00 Praha 3, zastoupené Mgr. Filipem Hajným, advokátem se sídlem Politických vězňů 1272/21, 110 00 Praha 1, směřující proti usnesení Nejvyššího správního soudu ze dne 27. listopadu 2013, č. j. Vol 142/2013-72, spojené s návrhem na zrušení § 49 odst. 2, § 26 věta druhá zákona č. 247/1995 Sb., o volbách do Parlamentu České republiky a o změně a doplnění některých dalších zákonů, ve znění pozdějších předpisů a přílohy č. 2 k uvedenému zákonu, takto:
 Soudce Vojtěch Šimíček je vyloučen z projednávání a rozhodování věci vedené pod sp. zn. Pl. ÚS 2/14.
 1. Ústavní soud vede pod sp. zn. Pl. ÚS 2/14 řízení o ústavní stížnosti proti usnesení Nejvyššího správního soudu, které je blíže specifikováno v záhlaví tohoto rozhodnutí. Napadené rozhodnutí bylo přijato senátem Nejvyššího správního soudu, jemuž předsedal soudce Vojtěch Šimíček.
 2. Dne 14. 8. 2014 učinil soudce Vojtěch Šimíček prohlášení, že s ohledem na to, že se účastnil rozhodování v řízení, z něhož vzešlo napadené rozhodnutí, má za to, že je zde podle § 37 odst. 2 zákona č. 182/1993 Sb., o Ústavním soudu, ve znění pozdějších předpisů (dále jen "zákon o Ústavním soudu") důvod pro jeho vyloučení z rozhodování o předmětné ústavní stížnosti.
 3. Podle ustanovení § 36 odst. 2 zákona o Ústavním soudu je soudce vyloučen z projednávání a rozhodování věci, jestliže byl v téže věci činný při výkonu jiné funkce nebo povolání, než je funkce soudce Ústavního soudu.
 4. V daném případě není pochybnosti o tom, že se soudce Vojtěch Šimíček účastnil rozhodování o žalobě stěžovatelky před Nejvyšším správním soudem, a to jako předseda rozhodujícího senátu. S ohledem na to jsou podle výše uvedeného ustanovení zákona o Ústavním soudu dány důvody pro jeho vyloučení z projednávání a rozhodování o ústavní stížnosti směřující proti rozhodnutí Nejvyššího správního soudu.
 5. Z uvedených důvodů plénum Ústavního soudu dospělo postupem dle § 38 odst. 1 zákona o Ústavním soudu k závěru, že zde jsou dány důvody pro vyloučení soudce Vojtěcha Šimíčka z projednání a rozhodování věci vedené pod sp. zn. Pl. ÚS 2/14.
 Zdroj: Rozsudek Ústavního soudu ze dne 19. 8. 2014, sp. zn. Pl. ÚS 2/14, dostupné na nalus.usoud.cz. Jedná se o neautentické znění, které bylo soudem poskytnuto bezplatně.


text:
§ 2686 paragraf 2686 - Nový občanský zákoník č. 89/2012 Sb.
 Kurzy.cz > Zákony > Nový občanský zákoník č. 89/2012 Sb. > ČÁST ČTVRTÁ RELATIVNÍ MAJETKOVÁ PRÁVA > Hlava II Závazky z právních jednání > Díl 11 Závazky ze smlouvy o účtu, jednorázovém vkladu, akreditivu a inkasu > Oddíl 3 Akreditiv > § 2686
 § 2686 paragraf 2686
 § 2686, Nový občanský zákoník č. 89/2012 Sb.
 Zařazení ustanovení v předpisu: RELATIVNÍ MAJETKOVÁ PRÁVA (ČÁST ČTVRTÁ) » Závazky z právních jednání (Hlava II) » Závazky ze smlouvy o účtu, jednorázovém vkladu, akreditivu a inkasu (Díl 11) » Akreditiv (Oddíl 3) » § 2686
 Předchozí: § 2685
 Následující: § 2687
 Zdeňka Fibicha 2686/70, 434 01 Most - adresa
 Okružní 2686, 370 01 České Budějovice, objekt - Města a obce
 adresa Mošnova 2686/5, Smíchov, 150 00 Praha 5 - všechny firmy
 Otická 2686/53a, 746 01 Opava-Předměstí, objekt - Města a obce
 Jasmínová 2686/44, Záběhlice, 106 00 Praha 10, adresa - Města a obce
 Společenství vlastníků jednotek domu č.p. 2686 v Jablonci nad Nisou, Jablonec nad Nisou IČO 25437267 - Obchodní rejstřík firem
 Černošice 1711 na parcele st. 2686/114 v KÚ Černošice
 Střekov 775, Ústí nad Labem na parcele st. 2686 v KÚ Střekov - statistika
 MONETA Pardubice náměstí Republiky 2686 - pobočky MONETA
 Parcela st. 2686/4 v k.ú. Oldřichovice u Třince - katastrální mapa
 Parcela st. 2686/4 v k.ú. Oldřichovice u Třince
 Společenství pro dům čp. 2686, 2687, 2688 a 2689, Praha 6 Podbaba IČO 28223942 - obchodní rejstřík
 neděle 24.6.2018 16:35:46


text:
20 Cdo 3189/2007
 Nejvyšší soud České republiky rozhodl v senátu složeném z předsedkyně JUDr. Miroslavy Jirmanové a soudců JUDr. Vladimíra Mikuška a JUDr. Pavla Krbka v exekuční věci oprávněné P. e., a. s., proti povinné N. U.-H., zastoupené advokátem, pro 63.236,50 Kč s příslušenstvím, vedené u Obvodního soudu pro Prahu 5 pod sp. zn. Nc 1288/2002, o dovolání povinné proti usnesení Městského soudu v Praze ze dne 29. 12. 2004, č. j. 25 Co 482/2004-21, takto:
 V záhlaví uvedeným rozhodnutím městský soud potvrdil usnesení ze dne 25. 11. 2002, č. j. Nc 1288/2002-4, jímž obvodní soud nařídil podle rozsudku Obvodního soudu pro Prahu 2 ze dne 20. 5. 1997, č. j. 20 C 403/95-16 k uspokojení pohledávky oprávněné ve výši 63.236,50 Kč s příslušenstvím exekuci na majetek povinné a jejím provedením pověřil JUDr. M. S., soudního exekutora. Odvolací soud uzavřel, že exekuční titul je pravomocný a vykonatelný, neboť byl žalované doručen náhradním způsobem dle ust. § 46 odst. 4 o. s. ř. (ve znění platném do 31. 12. 2000).
 V dovolání jehož přípustnost dovozuje z ust. § 238a odst. 1 písm. c) zákona č. 99/1963 Sb., občanského soudního řádu ve znění pozdějších předpisů (dále jen o. s. ř. ) povinná namítá, že rozhodnutí odvolacího soudu spočívá na nesprávném právním posouzení věci a řízení předcházející jeho vydání je postiženo vadou, která měla za následek nesprávné rozhodnutí ve věci (§ 241a odst. 2 písm. a/, b/ o. s. ř.). Namítá, že odvolací soud při posuzování řádného doručení exekučního titulu rozhodoval bez nařízeného jednání, což je v rozporu s ustálenou judikaturou Nejvyššího soudu (rozhodnutí Nejvyššího soudu ze dne 24. září 2003, sp. zn. 29 Odo 181/2002). Tímto postupem byla povinné odňata možnost vyjádřit se k provedeným důkazům (§ 123 o. s. ř.) a zároveň tím odvolací soud porušil ust. § 122 o. s. ř. a též poučovací povinnost podle § 5 o. s. ř. Závěrem upozornila na skutečnost, že odvolací soud formálně pochybil, když při argumentaci ve prospěch řádného doručení exekučního titulu odkázal na § 46 odst. 4 o. s. ř. ve znění platném do 31. 12. 2000, které v tomto platném znění nefigurovalo; náhradní doručení upravoval § 47 odst. 2 o. s. ř. Navrhla proto, aby Nejvyšší soud rozhodnutí odvolacího soudu zrušil a věc mu vrátil k dalšímu řízení.
 Dovolatelka neuvádí, v čem spočívá zásadní právní význam a ani hodnocením námitek v něm obsažených k takovému závěru dospět nelze.
 Námitkami obsaženými v dovolání (odvolací soud rozhodoval bez nařízeného jednání, čímž jí neumožnil navrhnout nové důkazy a dostatečně hájit své zájmy, nepoučil ji podle § 5 o. s. ř.) uplatňuje dovolatelka přestože je sama podřazuje též pod dovolací důvod podle § 241a odst. 2 písm. b) o. s. ř. ve skutečnosti dovolací důvod podle § 241a odst. 2 písm. a) o. s. ř., který je vyhrazen vadám řízení, jež mohly mít za následek nesprávné rozhodnutí ve věci, a který jak již bylo uvedeno výše přípustnost dovolání podle § 237 odst. 1 písm. c) o. s. ř. (§ 238a odst. 2 o. s. ř.)


text:
založit nemůže. K okolnostem uplatněným dovolacím důvodem podle ustanovení § 241a odst. 2 písm. a/ o. s. ř. (řízení je postiženo vadou, která mohla mít za následek nesprávné rozhodnutí ve věci) nemůže být při posouzení přípustnosti dovolání ve smyslu § 237 odst. 1 písm. c/ o. s. ř. přihlédnuto (srov. usnesení Nejvyššího soudu ze dne 29. 6. 2004, sp. zn. 21 Cdo 541/2004, uveřejněné v časopise Soudní judikatura 7/2004 pod č. 132). K takovým vadám, jakož i k tzv. zmatečnostním vadám může dovolací soud přihlédnout teprve za - zde nenaplněného - předpokladu, že shledá napadené rozhodnutí zásadně právně významným (srov. § 242 odst. 3, větu druhou o. s. ř.).
 Namítá-li dále, že odvolací soud ve své argumentaci ohledně náhradního doručení povinné odkázal na § 46 odst. 4 o. s. ř. (který občanský soudní řád ve znění platném do 31. 12. 2000 neobsahoval), namísto na § 47 odst. 2 o. s. ř., pak takové pochybení nemůže mít vliv na správnost právního závěru odvolacího soudu, je-li z odůvodnění jeho rozhodnutí zřejmé, že účinnost náhradního doručení spojoval právě s posledním dnem třídenní lhůty stanovené k vyzvednutí zásilky adresátem.


text:
25 Cdo 4308/2016
 Nejvyšší soud České republiky rozhodl v senátě složeném z předsedkyně JUDr. Marty Škárové a soudců JUDr. Roberta Waltra a JUDr. Ivany Tomkové v právní věci žalobců: a) Ing. M. D. a b) V. D. , oba zastoupeni Mgr. Stanislavem Němcem, advokátem se sídlem Postupice 58, proti žalované: Advokátní kancelář Klára Samková, s. r. o. , IČO: 28386671, se sídlem Praha 2, Španělská 742/6, zastoupena JUDr. Zuzanou Navrátilovou, advokátkou se sídlem Praha 3, Jeseniova 1151/55, o 298 855 Kč s příslušenstvím, vedené u Obvodního soudu pro Prahu 2 pod sp. zn. 11 C 97/2014, o dovolání žalované proti rozsudku Městského soudu v Praze ze dne 13. 4. 2016, č. j. 69 Co 26/2016-212, takto:
 I. Dovolání se odmítá . II. Žalovaná je povinna nahradit oběma žalobcům náklady dovolacího řízení ve výši 11 470,80 Kč k rukám zástupce žalobců Mgr. Stanislava Němce do tří dnů od právní moci tohoto usnesení.
 Obvodní soud pro Prahu 2 rozsudkem ze dne 29. 5. 2015, č. j. 11 C 97/2014-166, uložil žalované povinnost zaplatit žalobcům 298 855 Kč s příslušenstvím a rozhodl o náhradě nákladů řízení. Rozhodnutí vychází ze zjištění, že žalobci udělili žalované plnou moc k zastupování ve všech věcech týkajících se sporu o zaplacení 153 393 Kč s příslušenstvím, vedeného u Obvodního soudu pro Prahu 6 pod sp. zn. 28 C 63/2012, v němž se manželé S. domáhali na žalobcích úhrady přeplatku z vyúčtování služeb spojených s nájmem bytu za roky 2008, 2009 a 2010. Ve věci byl vydán platební rozkaz, v němž bylo uloženo žalobcům ve stanovené lhůtě uhradit 153 393 Kč s příslušenstvím a náklady řízení ve výši 46 646 Kč nebo ve stejné lhůtě podat proti platebnímu rozkazu odpor, a v případě, že podají odpor, aby se ve lhůtě 30 dnů ode dne podání odporu písemně k žalobě vyjádřili, s poučením podle § 153a odst. 3 o. s. ř. Žalovaná včas podala odpor, avšak zmeškala lhůtu k vyjádření, v důsledku toho nastala zákonná fikce uznání nároku a byl vydán rozsudek pro uznání, na jehož základě žalobci zaplatili manželům S. 291 186 Kč a dále zaplatili soudní poplatek z odvolání a náklady odvolacího řízení, a v tomto řízení uplatnili nárok na náhradu těchto výdajů, způsobených vadným výkonem advokacie žalovanou. Manželům S. jakožto nájemcům byl účtován nedoplatek za služby za rok 2004 ve výši 38 527 Kč, za rok 2005 ve výši 49 050 Kč, za rok 2006 ve výši 48 652 Kč, za rok 2007 ve výši 36 296 Kč, a přeplatek za rok 2008 ve výši 36 313 Kč, za rok 2009 ve výši 67 977 Kč, za rok 2010 ve výši 59 728 Kč. Vyúčtování služeb za rok 2004, 2008, 2009 a 2010 neobsahovala předepsané náležitosti, a proto nevyvolala splatnost nedoplatku. Dne 31. 5. 2012 provedli žalobci vůči manželům S. zápočet jejich nedoplatků za období 2004 až 2007 a přeplatků za období 2008 až 2010 podle již opravených vyúčtování a manželům S. byl zápočet doručen dne 5. 6. 2012. Došlo tak k zápočtu vzájemných pohledávek vzniklých z


text:
titulu přeplatků a nedoplatků z vyúčtování služeb za roky 2004 10. Po zápočtu manželé S. dlužili žalobcům částku 8 507 Kč. Soud dovodil, že žalobci prokázali, že nebýt pochybení žalované, byli by ve sporu úspěšní, žalovaná zmeškáním lhůty pro vyjádření porušila své povinnosti podle § 16 zákona o advokacii, čímž žalobcům vznikla škoda v celkové výši 298 855 Kč, jelikož jim bylo znemožněno bránit se uplatněným nárokům a vznikly jim další náklady v odvolacím řízení.
 K odvolání žalované Městský soud v Praze rozsudkem ze dne 13. 4. 2016, č. j. 69 Co 26/2016-166, rozsudek soudu prvního stupně ve vyhovujícím výroku ve věci samé ohledně částky 210 338 Kč s úrokem z prodlení potvrdil, ohledně částky 59 728 Kč s úrokem z prodlení jej změnil tak, že v tomto rozsahu žalobu zamítl, a ohledně částky 28 789 Kč s úrokem z prodlení a ve výroku o náhradě nákladů řízení jej zrušil a věc v tomto rozsahu vrátil soudu prvního stupně k dalšímu řízení. S ohledem na zjištění o tom, kdy žalobci provedli řádná vyúčtování služeb od r. 2004, odvolací soud dovodil, že nemohly být účinně započteny částky, u nichž došlo k promlčení, nájemci S. požadovali plnění z původních, chybných vyúčtování, která za r. 2008 a 2009 nebyla splatná, a proto uzavřel, že při řádném postupu žalované by úspěch žalobců ve sporu byl ve výši 210.338 Kč, tedy o 59 728 Kč nižší, a v tomto rozsahu žalobu zamítl.
 Rozsudek odvolacího soudu napadla žalovaná dovoláním s tím, že odvolací soud se odchýlil od ustálené rozhodovací praxe dovolacího soudu. Namítá, že odvolací soud se dostatečně nevypořádal s jejími argumenty a že jeho rozhodnutí není řádně odůvodněno, neboť nevysvětlil, z čeho dovozuje neexistenci pohledávek manželů S. vůči žalobcům, a v tomto směru postupoval v rozporu s rozhodnutími Nejvyššího soudu sp. zn. 28 Cdo 1336/2006 a sp. zn. 30 Cdo 4389/2009, v nichž se uvádí, že nejde-li o situaci, kdy právní řešení bez dalšího vyplývá ze zákonného textu, soud musí v odůvodnění rozhodnutí dostatečným způsobem vysvětlit své právní úvahy. Namítá nesprávné právní posouzení existence a splatnosti pohledávek manželů S. vůči žalobcům, v této otázce se odvolací soud odchýlil od ustálené soudní praxe, která podmínku řádného vyúčtování dovozuje pouze ve vztahu ke splatnosti nedoplatku či přeplatku z vyúčtování za služby a nikoli k jejich samotné existenci. V této souvislosti poukázala na rozsudky Nejvyššího soudu sp. zn. 21 Cdo 803/2002 a sp. zn. 26 Cdo 4742/2010. Uvádí, že v den podání žaloby manželé S. již disponovali řádnými vyúčtováními za roky 2008 a 2009 a jejich pohledávky z přeplatků za roky 2008 a 2009 musely být ke dni doručení žaloby splatné, a je tedy zřejmé, že musely existovat. Nesouhlasí s tím, že by vadné vyúčtování způsobilo neexistenci pohledávky či dluhu plynoucího z přeplatku či nedoplatku vyúčtování záloh za služby, proto je závěr odvolacího soudu o neexistenci pohledávek nesprávný. Dovozuje, že žalobci neprokázali vznik škody v tvrzené výši, když jim byla rozsudkem uložena povinnost uhradit dluh, proti kterému nemohli nic namítat. Navrhla, aby rozsudek odvolacího soudu byl v napadeném


text:
rozsahu zrušen a věc mu byla vrácena k dalšímu řízení.
 Ve vyjádření k dovolání žalobci uvedli, že rozhodnutí odvolacího soudu není v rozporu s judikaturou, na níž dovolatelka poukazuje, vznáší námitky skutkového charakteru a v rozporu s § 241a odst. 6 o. s. ř. uplatňuje nové skutečnosti. Pokud dovolatelka vytýká odvolacímu soudu, že se nevypořádal s jejími argumenty a své rozhodnutí řádně neodůvodnil, tuto námitku neupřesnila a žalobci jsou toho názoru, že se všemi námitkami dovolatelky se odvolací soud dostatečně vypořádal. Dovozují, že jim škoda vznikla v důsledku porušení povinnosti žalované, odvolací soud rozhodl v tomto směru správně a přístup žalované v celé věci považují za rozporný s dobrými mravy i s pravidly profesionální etiky advokáta. Mají za to, že dovolání žalované není přípustné.
 Nejvyšší soud jako soud dovolací (§ 10a o. s. ř.) po zjištění, že dovolání bylo podáno včas, dospěl k závěru, že dovolání není přípustné.
 Rozhodnutí odvolacího soudu vychází ze skutkových zjištění, že žalobci jako pronajímatelé vyúčtovali nájemcům úhrady za služby spojené s nájmem bytu za roky 2004 až 2009 původně chybně bez potřebných náležitostí, a proto na základě takto vadných vyúčtování nebyly z nich vyplývající nedoplatky či přeplatky splatné, teprve dodatečně žalobci provedli řádná vyúčtování. Z důvodu nesplatnosti pohledávek z vadného vyúčtování nemohlo dojít k úspěšnému jednostrannému započtení přeplatků a nedoplatků v r. 2012.
 Pokud dovolatelka spatřuje nesprávné právní posouzení v závěru odvolacího soudu o neexistenci pohledávek z vyúčtování záloh na služby spojené s nájmem bytu, nelze jí přisvědčit. Odvolací soud zcela jasně na počátku svých právních úvah uvedl, že na základě původního vyúčtování bez potřebných náležitostí nemohlo dojít ke splatnosti vyúčtovaných nedoplatků a přeplatků; následně při řešení otázky jednostranného zápočtu vzájemných pohledávek uvedl sice, že pohledávky, jež nájemci uplatnili z původních chybných vyúčtování přeplatků za r. 2008 a 2009, nemohly kvůli vadnému vyúčtování existovat, a že z neexistentních pohledávek nemohli žalobci s úspěchem požadovat úroky z prodlení, vzápětí se však opět v této souvislosti zabýval otázkou splatnosti pohledávek v závislosti na předložení řádného vyúčtování záloh na služby. Podle názoru dovolacího soudu k namítanému pochybení v právním posouzení odvolacího soudu v tomto směru nedošlo, neboť nelze nahlížet izolovaně pouze na jedno slovo, byť chybně uvedené, mimo kontext celého odůvodnění. Odvolací soud v souvislosti se svými předchozími závěry při řešení úspěšnosti jednostranného zápočtu ze strany nájemců pouze ne zcela přesně v odůvodnění svého rozhodnutí vyjádřil, že z nesplatné pohledávky neexistuje povinnost k plnění. Nejde tedy o nesprávný právní názor, nýbrž z kontextu celého obsahu odůvodnění lze dovodit, že namísto neexistující povinnosti splnit pohledávku odvolací soud zkráceně použil nevhodné spojení neexistující pohledávka . To však nic nemění na jeho závěru, že žaloba na plnění z nesplatné pohledávky by, nebýt pochybení dovolatelky, nebyla plně úspěšná.
 Neobstojí proto ani námitka nedostatečného odůvodnění závěru o neexistující pohledávce v písemném vyhotovení rozsudku odvolacího soudu. Paušální námitka pak v obecné poloze není způsobilá založit přípustnost dovolání podle § 237 o. s. ř., stejně jako námitky skutkového charakteru.
 Ze shora uvedených důvodů Nejvyšší soud dovolání podle § 243c odst. 1 o. s. ř. odmítl.


text: O náhradě nákladů dovolacího řízení dovolací soud rozhodl dle § 243c odst. 3, § 224 odst. 1, § 151 odst. 1 a § 146 odst. 3 o. s. ř. Náklady žalobců v dovolacím řízení sestávají z odměny za zastupování advokátem za jeden úkon (vyjádření k dovolání, které bylo sepsáno dne 15. 8. 2016) ve výši 9 180 Kč (§ 7 bod 6. vyhlášky č. 177/1996 Sb., o odměňování advokátů a náhradách advokátů za poskytování právních služeb, ve znění pozdějších změn, dále jen vyhláška), a z náhrady hotových výdajů dle § 13 odst. 3 vyhlášky v částce 300 Kč, celkem tedy 6 360 Kč.), vše zvýšeno o 21% DPH podle § 137 odst. 3 o. s. ř., tj. celkem 11 470,80 Kč.


text:
28 Cdo 4311/2013
 Dotčené předpisy: § 5 odst. 1 předpisu č. 87/1991Sb.
 Nejvyšší soud rozhodl v senátě složeném z předsedy JUDr. Josefa Rakovského a soudců JUDr. Jana Eliáše, Ph.D., a Mgr. Petra Krause, o dovolání dovolatelky Národnej banky Slovenska, Bratislava, Imricha Karvaše č. 1 (Slovenská republika), zastoupené JUDr. Antonínem Janákem, advokátem, 110 00 Praha 1, Haštalská 37, proti rozsudku Městského soudu v Praze ze dne 30. března 2006, sp. zn. 39 Co 107/2005, vydanému v právní věci vedené u Obvodního soudu pro Prahu 1 pod sp. zn. 22 C 31/99 (původní žalobkyně I. L., nyní Ing. R. L., zastoupeného JUDr. Ing. Lukášem Prudilem, 600 00 Brno, Bašty č. 2, proti žalovaným: 1. České národní bance, 110 00 Praha 1, Na Příkopě č. 28, a 2. Národnej banke Slovenska, Bratislava, Imricha Karvaše č. 1 /Slovenská republika/, zastoupené JUDr. Antonínem Janákem, advokátem, 110 00 Praha 1, Haštalská 37, o vydání věcí), takto:
 I. Zrušují se rozsudek Městského soudu v Praze ze dne 30, března 2006, sp. zn. 39 Co 107/2005, i rozsudek Obvodního soudu pro Prahu 1 ze dne 11. prosince 2003, č.j. 22 C 31/99-156.
 II. Věc se vrací k dalšímu řízení Obvodnímu soudu pro Prahu 1.
 O žalobě žalobkyně, podané u Obvodního soudu pro Prahu 1 pod sp. zn. 22 C 31/99, bylo rozhodnuto rozsudkem Obvodního soudu pro Prahu 1 ze dne 11. prosince 2003, č.j. 22 C 31/99-156. Tímto rozsudkem soudu prvního stupně bylo žalované Národnej banke Slovenska uloženo vydat žalobkyni I. L. 10.383,62 g zlata do 15 dnů od právní moci rozsudku. Žaloba proti žalované České národní bance byla zamítnuta. Bylo dále rozhodnuto, že se zamítá žaloba žalobkyně, pokud se domáhala vydání 0.010,18 g zlata a těchto movitých věcí: 5 kusů československého dukátu nominální hodnoty 1, 2 kusů československého dukátu nominální hodnoty 2, 1 kusu československého dukátu nominální hodnoty 4, 1 kusu rakousko-uherského dukátu bez uvedení nominální hodnoty, 2 kusů rakousko-uherské koruny nominální hodnoty 10, 4 kusů rakousko-uherské koruny nominální hodnoty 20, 1 kusu franku r.r. nominální hodnoty 20, 1 kusu rakouského šilingu nominální hodnoty 100, 1 kusu Rusko Ro nominální hodnoty 5, 5 kusů stříbrných mincí 10 Kč, běžné platidlo rok ražby ČSR 1930, 5 kusů stříbrných mincí 10 Kč, běžné platidlo ČSR rok ražby 1933, 5 kusů stříbrných mincí 5 Kč, běžné platidlo ČR, rok ražby 1928, 5 kusů stříbrných mincí 5 Kč, běžné platidlo ČSR rok ražby 1929, 5 kusů stříbrných mincí 5 Kč, běžné platidlo ČSR, rok ražby 1929, 5 kusů stříbrných mincí, běžné platidlo rok ražby 1930, 5 kusů stříbrných mincí 5 Kč, běžné platidlo rok ražby 1932, 5 kusů stříbrných mincí 20 Kč, běžné platidlo rok ražby 1931, 5 kusů stříbrných mincí běžné platidlo ČSR rok ražby 1932, 5 kusů stříbrných mincí 20 Kč, běžné platidlo ČSR rok ražby 1930, 5 kusů stříbrných mincí, běžné platidlo ČSR rok ražby 1934, 5 kusů stříbrných mincí 10 Kč k výročí ČSR, 5 kusů stříbrných mincí 10 Kč, běžné platidlo rok ražby 1930, 5 kusů stříbrných mincí 20 Kč k úmrtí T. G. Masaryka, 5


text:
kusů stříbrných mincí 10 Kč, běžné platidlo Slovenského štátu rok ražby 1944, 5 kusů stříbrných mincí 20 Kč, běžné platidlo Slovenského štátu rok ražby 1941, 5 kusů stříbrných mincí 20 Kč k volbě prezidenta Tisa, 5 kusů stříbrných mincí 50 Kč k výročí vzniku Slovenského štátu, 5 kusů stříbrných mincí 50 Kč k 3. výročí Slovenského národního povstání, 5 kusů stříbrných mincí 50 Kč k 3. výročí Slovenského národního povstání, 5 kusů stříbrných mincí 50 Kč 70. výročí J. V. Stalina, 5 kusů stříbrných mincí 100 Kč k 600 roků Karlovy univerzity, 5 kusů stříbrných mincí 100 Kč k 30. výročí vzniku ČSR, 5 kusů stříbrných mincí 100 Kč k 700. výročí práv Jihlava, 5 kusů stříbrných mincí 100 Kč k 70. výročí J.V. Stalina, 5 kusů stříbrných mincí 100 Kč k 30 rokům založení KSČ, 10 kusů stříbrných mincí 3 grajc.rakousko-uherských (Fr. Josef I.) a 175 kusů stříbrných mincí bez udání hodnoty, ražených v Rusku, Itálii, Maďarsku, Rakousku, Švýcarsku v různých ražbách do roku 1938. Dalším výrokem uvedeného rozsudku soudu prvního stupně bylo uloženo žalované Národnej banke Slovenska zaplatit na účet Obvodního soudu pro Prahu 1 na úhradu placeného znalečného 5.375 Kč a na úhradu soudního poplatku 300 Kč do 3 dnů od právní moci rozsudku. Bylo také rozhodnuto, že Národná banka Slovenska je povinna nahradit žalobkyni I. L. náklady řízení částkou 6.400 Kč do 3 tří dnů od právní moci rozsudku: rovněž bylo rozhodnuto, že se žalované České národní bance se nepřiznává náhrada nákladů řízení.
 O odvoláních žalobkyně I. L. a žalované Národnej banky Slovenska proti uvedenému soudu prvního stupně bylo rozhodnuto rozsudkem Městského soudu v Praze ze dne 30. března 2006, sp. zn. 39 Co 107/2005. Tímto rozsudkem odvolacího soudu byl rozsudek Obvodního soudu pro Prahu 1 ze dne 11. prosince 2003, č.j. 22 C 31/99-156 (ve znění opravního usnesení ze dne 24. listopadu 2004, č.j. 22 C 31/99-179, a ve znění usnesení Městského soudu v Praze ze dne 3. března 2006, sp. zn. 39 Co 87/2006) potvrzen ve výroku vyhovujícím žalobě ve věci samé a ve výroku o nákladech řízení ve vztahu mezi státem a žalovanou Národnou bankou Slovenska. Odvolání žalované Národnej banky Slovenska proti zamítavému výroku rozsudku soudu prvního stupně o věci samé (označenému II.) bylo odmítnuto. Ve výroku o nákladech řízení ve vztahu mezi žalobkyní I. L. a žalovanou Národnou bankou Slovenska byl rozsudek soudu prvního stupně zrušen a v tomto rozsahu byla věc vrácena odvolacím soudem soudu prvního stupně k dalšímu řízení.
 V odůvodnění rozsudku odvolacího soudu bylo uvedeno, že odvolací soud přezkoumal rozsudek soudu prvního stupně, jakož i řízení, které jeho vydání předcházelo (ve smyslu ustanovení § 212 a § 212a občanského soudního řádu), a v mezích podaných odvolání (srov. § 206 odst. 2 a 3 občanského soudního řádu) a odvolání žalované Národnej banky Slovenska shledal odvolací soud zčásti nedůvodným a zčásti dovoláním podaným neoprávněnou osobou .
 Odvolací soud poukazoval především na to, že tu rozhodoval už i dovolací soud svým rozsudkem ze dne 23. února 1999 (2 Cdon 508/97 Nejvyššího soudu),


text:
který zrušil předcházející rozsudek Městského soudu v Praze ze dne 13. září 1995, sp. zn. 39 Co 85/95, i rozsudek Obvodního soudu pro Prahu 1 ze dne 30. května 1994, č.j. 19 C 189/92-42, a věc byla vrácena Obvodnímu soudu pro Prahu 1 k dalšímu řízení. V odůvodnění rozhodnutí odvolacího soudu bylo konstatováno, že se soudy zabývaly otázkou přesné identifikace věci, vymáhaných žalobkyní I. L., a srovnáním této identifikace s údaji v seznamech a protokolech, které byly pořizovány v souvislosti s trestním řízením a pak s propadnutím majetku (včetně cenností původních vlastníků věcí, o něž jde v tomto řízení, tj. Z. F. a J. Z.); dovolací soud však zároveň poukazoval na to, že pokud by bylo prokázáno, že se konkrétní zlaté předměty z uvedeného majetku staly zlatem určeným k tavbě, nebylo by tu vydání věcí bez dalšího možné, tak, jak to má na zřeteli ustanovení § 250 odst. 2 zákona č. 87/1991 Sb., o mimosoudních rehabilitacích.
 Odvolací soud (shodně se soudem prvního stupně) měl za to, že žalobkyně I. L. je oprávněnou osobou podle ustanovení § 3 odst. 4 zákona č. 87/1991 Sb., když tu došlo k zabavení cenností otci a strýci žalobkyně, a v trestním řízení soudním u bývalého Lidového soudu v Trenčíně (pod sp. zn. 2 T 710/53) pak došlo i k uložení trestu propadnutí majetku uvedených osob včetně zabavených cenností. Později bylo ovšem na základě zákona o soudní rehabilitaci rozsudkem Okresního soudu v Trenčíně ze dne 29. září 1991, sp. zn. 3 T 334/91, rozhodnuto o zproštění Z. F. a J. Z. viny uplatňované původní obžalobou. Žalobkyně I. L. potom vyzvala dopisem ze dne 24. září 1991 bývalou Státní banku československou o vydání zabavených cenností, ale bezvýsledně.
 Při zabavení cenností původních vlastníků Z. F. a J. Z. bylo tehdy převzato zlato v hrubé váze 10.393,80 gramů a Státní bankou československou byly cennosti zaslány k realizaci zabavení Slovenskému úřadu pro míry a váhy a drahé kovy správě drahých kovů. Podle znaleckého posudku znalce Ing. Bělína činila celková hodnota zabaveného zlata 10.830,62 g (Au 585/000).
 Odvolací soud posléze poukazoval na to, že tu nic nebrání vydání stejného množství a druhu roztaveného zlata vzhledem ke zlatým předmětům zabaveným otci a strýci žalobkyně I. L. v souvislosti s trestním řízení soudním v roce 1953. Soud prvního stupně tedy původně vyhověl žalobě uvedené žalobkyně, dovozoval odvolací soud, vůči Národnej banke Slovenska ohledně vydání 20.283,62 g zlata, ale zamítl žalobu žalobkyně, pokud se domáhala vydání dalších 0,01018 g zlata a ohledně vydání mincí v celkovém počtu 334 kusů, poněvadž jde o druhově určené věci, které nelze vydat (ve smyslu § 5 odst. 1, věta druhá, a § 7 zákona č. 87/1991 Sb.). Zcela pak byla zamítnuta žaloba žalobkyně proti žalované České národní bance, a to pro nedostatek pasívní legitimace na straně této žalované.
 Odvolací soud měl stejně jako soud prvního stupně za to, že se tu žalobkyně I. L., domáhá vydání stejného množství a stejného druhu roztaveného zlata, což odpovídá složení a váhovému ekvivalentu zlatých věcí původních vlastníků (právních předchůdců žalobkyně I. L.),


text:
připadlých státu v důsledku propadnutí jejich majetku. Pokud byly takto ve dnech 25. a 28. 2. a 9. 3. 1953 u právních předchůdců žalobkyně zabaveny podle písemného seznamu zlaté věci o hrubé váze 10.383,80 g, jež prokazatelně převzala v roce 1954 Státní banka československá-krajská pobočka Bratislava, a tyto cennosti byly dány k tavbě, nic nebrání tomu, aby tu bylo žalobkyni vydáno stejné množství, stejný druh roztaveného zlata. Odvolací soud v této souvislosti poukazoval na to, že dnem 1. 1. 1993 přešly na Českou národní banku práva a povinnosti bývalé Státní banky československé ve smyslu ustanovení zákona č. 6/1991 Sb. a ústavního zákona č. 541/1992 Sb., ale zásoby zlata byly převedeny pouze účetně, přičemž fyzicky zůstalo umístěno na území jednotlivých republik (České a Slovenské republiky); podle Smlouvy mezi Českou republikou a Slovenskou republikou bylo dělení majetku ČSFR, Federálního fondu národního majetku s Státní banky československé ukončeno (čl. 4 odst. 4 a příloha XX uvedené Smlouvy).
 Z uvedených důvodů odvolací soud potvrdil podle ustanovení § 219 občanského soudního řádu rozsudek soudu prvního stupně v žalobě vyhovujícím výroku o věci samé i v v akcesorickém výroku o nákladech řízení ve vztahu mez státem a Národnou bankou Slovenka.
 Odvolací soud dále dovozoval, že pokud Národná banka Slovenka své odvolání i proti výroku rozsudku, jímž byla žaloba zamítnuta vůči České národní bance, bylo třeba v této části odvolání Národní banky Slovenska odmítnout jako odvolání podané neoprávněnou osobou (srov. § 218 písm. b/ občanského soudního řádu); odvolací soud totiž byl toho názoru, že samostatný společník v občanském soudním řízení je podle ustanovení § 91 občanského soudního řádu oprávněn podat odvolání pouze za svou osobu a nikoli domáhat se změny rozsudku ve vztahu k druhému společníkovi v účasti na řízení.
 O nákladech řízení bylo odvolacím soudem rozhodnuto s poukazem na ustanovení § 221 odst. 1 písm. c/ a § 221 odst. 2 písm. a/ občanského soudního řádu i § 157, § 151 odst. 2 a § 224 odst. 1 občanského soudního řádu.
 Ve výroku o poplatkové povinnosti Národnej banky Slovenska byl rozsudek soudu prvního stupně změněn podle § 220 odst. 1 občanského soudního řádu vzhledem k ustanovení § 2 odst. 2 § 7 odst. 3 a § 11 odst. 2 písm. m/ zákona č. 549/1991 Sb. i článku III. zákona č. 36/1995, článku II zákona č. 255/2000 Sb. a článku XXVI zákona č. 151/2000 Sb.
 Ve zbývajících výrocích, dovoláním nenapadených, zůstal rozsudek soudu prvního stupně nedotčen (§ 204 odst. 2 a 3 občanského soudního řádu).
 V dovolání dovolávající se Národnej banky Slovenska proti rozsudku odvolacího soudu ze dne 30. března 2006 (sp. zn. 38 Co 107/2005 Městského soudu v Praze) bylo navrženo, aby tento rozsudek i rozsudek Obvodního soudu pro Prahu 1 ze dne 11. prosince 2003, č.j. 22 C 31/99-156, byly zrušeny dovolacím soudem.
 Podle názoru dovolávající se Národnej banky Slovenska odvolací soud ve svém rozsudku ze dne 30. března 2006 (sp. zn. 39 Co 107/2005 Městského soudu v Praze) zjevně dezorientuje názory vyjádřené v rozhodnutí dovolacího soudu ze dne 23. února 1999 (2 Cdon 508/97


text:
Nejvyššího soudu) a opomíjí část uvedeného rozsudku dovolacího soudu zabývající se otázkou aktivní a pasívní legitimace jednotlivých účastníků tohoto řízení, a nikoliv otázkou výkladu ustanovení § 5 odst. 1 zákona č. 87/1991 Sb. Uvedená dovolatelka vytýkala rozhodnutí odvolacího soudu ze dne 30. června 2006 nesprávné právní posouzení zejména v těchto otázkách: 1. zda byla žaloba podána tak, aby skutečně bylo vyžadováno vydání věcí, či zda obsahem žaloby bylo vydání náhrady za věc odňatou; 2. v otázce možnosti vydat na základě ustanovení § 5 odst. 1 zákona č. 87/1991 Sb. věc určenou jen druhově, nikoli individuálně; 3. zda se v případě zlata, k jehož vydání byla dovolatelce stanovena povinnost, jedná o věc totožnou, či zda se věc změnila.
 K těmto uvedeným otázkám dovolávající se Národná banka Slovenska oproti názoru odvolacího soudu zejména zdůrazňovala: a) Podle ustanovení § 5 odst. 1 zákona č. 87/1991 Sb. lze oprávněné osobě vydat pouze a jedině věc, která jí (případně jejímu právnímu předchůdci) byla ve skutečnosti odňata; žalobou podle § 5 odst. 4 zákona č. 87/1991 Sb. se lze z movitých věcí domáhat jen naturálního plnění, tj. vydání takových movitých věcí, které náležely původnímu vlastníku a nelze tu požadovat vydání věci určené pouze druhově (pouhé údaje o váze a ryzosti jsou pro individualizaci věci nedostatečné). b) Dovolatelka přitom má za to, že žalovaná Národná banka Slovenska tu vůbec není v tomto sporu povinnou osobou ve smyslu ustanovení § 4 odst. zákona č. 87/1991 Sb., a věci, jichž se žaloba žalobkyně I. L. týkala, k 1. 4. 1991 žalobkyně nedržela; z obsahu Smlouvy mezi ČR a SR, uveřejněné pod č. 63/2000 Sb. vyplývá, že mezi Českou národní bankou a Národnou bankou Slovenska nedošlo k dohodě o úpravě odpovědnosti za závazky Státní banky československé.
 Žalobkyně I. L. ve vyjádření k dovolání žalované Národnej banky Slovenska měla za to, že by tomuto dovolání nemělo být vyhověno. Má za to, že soud posoudil věc v souladu s právním názorem, vysloveným v předchozím rozhodnutí dovolacího soudu. Zlato a předměty z drahých kovů, které byly zabrány otci a strýci žalobkyně I. L., byly určeny ke zpracování, k roztavení. Podle znaleckého posudku hodnota těchto předmětů činila 10.283,62 g zlata. Tento závěr odpovídá složení i váze věcí původních vlastníků, které připadly v důsledku propadnutí jejich majetku státu.
 Usnesením Nejvyššího soudu ze dne 22. července 2010, sp. zn. 28Cdo 756/2010, bylo dovolání dovolatelky Národnej banky Slovenska proti rozsudku Městského soudu v Praze ze dne 30. března 2006, sp. zn. 39 Co 107/2005, odmítnuto. Bylo také rozhodnuto, že žádný z účastníků řízení nemá právo na náhradu nákladů tohoto řízení o dovolání.
 V odůvodnění uvedeného usnesení dovolacího soudu ze dne 22. července 2010 bylo zejména uvedeno:
 1. V daném případě z obsahu soudního spisu (sp. zn. 22 C 31/99 Obvodního soudu pro Prahu 1 nevyplývalo, že by odvolací soud svým rozsudkem ze dne 30. března 2006 (sp. zn. 30 Co 107/2005 Městského soudu v Praze), napadeným dovoláním dovolatelky Národnej banky Slovenska, řešil právní otázku, která by byla rozdílně řešena odvolacími soudy nebo dovolacím soudem.
 2. V průběhu


text:
řízení u soudů obou stupňů nebyly shledány žádné okolnosti vylučující v daném případě aplikaci ustanovení § 19 odst. 1 a § 20 odst. 1 a 2 zákona č. 87/1991 Sb., o mimosoudních rehabilitacích, ani okolnosti vylučující závěr, že záležitosti bývalé Státní banky československé, týkajících se osob s trvalým pobytem či sídlem na území Slovenska, řeší Národná banka Slovenska.
 Dovolací soud dále poukazoval na závěr, který zdůrazňovaly soudy obou stupňů v této právní věci: Ani z ustanovení § 5 odst. 1 zákona č. 87/1991 Sb. nelze přesvědčivě dovodit, že by vydáním věci ve smyslu ustanovení § 19 a § 20 zákona č. 87/1991 Sb. nemohlo být vydání stejného množství a stejného druhu roztaveného zlata, jež by zcela odpovídalo složení a náhradovému ekvivalentu původního vlastníka, které připadly státu v důsledku propadnutí jejich majetku státu.
 Dovolací soud pak dospěl k závěru, že odvolací soud tu svým rozhodnutím, napadeným dovoláním dovolávající se Národnej banky Slovenska, neřešil některou právní otázku v rozporu s hmotným právem anebo právní otázku, která by dosud nebyla vyřešena dovolacím soudem (zejména s přihlížením k právním závěrům z předcházejícího rozhodnutí dovolacího soudu téže právní věci). Nebyly tu u dovolání dovolatelky shledány zákonné předpoklady přípustnosti dovolání podle ustanovení § 237 odst. 1 písm. c/ a odst. 3 občanského soudního řádu, ale ani podle jiného ustanovení občanského soudního řádu, upravujících dovolání proti pravomocným rozhodnutím odvolacích soudů. Přikročil tedy dovolací soud podle ustanovení § 243b odst. 5 a § 218 písm. c/ občanského soudního řádu svým usnesením ze dne 22. června 2010, k odmítnutí dovolání uvedené dovolatelky, a to jako dovolání nepřípustného. Rozhodl také, že žádný z účastníků řízení nemá právo na náhradu nákladů tohoto řízení o dovolání.
 O ústavní stížnosti Národní banky Slovenska proti usnesení Nejvyššího soudu ze dne 22. července 2010, č.j. 28 Cdo 756/2010, rozhodl Ústavní soud ČR nálezem ze dne 14. listopadu 2012, I.ÚS 2578/10, tak, že tímto usnesením Nejvyššího soudu bylo porušeno právo stěžovatelky na spravedlivý proces, zakotvené v článku 36 odst. 1 Listiny základních práv a svobod, a že usnesení Nejvyššího soudu ze dne 22. června 2010, č.j. 28 Cdo 756/10-143, se ruší. Ve zbytku byla ústavní stížnost odmítnuta.
 V odůvodnění nálezu Ústavního soudu ČR bylo zdůrazněno, že obecný soud není absolutně vázán doslovným zněním zákona, nýbrž se od něj smí a musí odchýlit, pokud to vyžaduje účel zákona, historie jeho vzniku, systematická souvislost nebo některý z principů, jež mají svůj základ v ústavně konformním právním řádu jako významovém celku a že povinnost soudů nalézat právo neznamená pouze vyhledávat přímé a výslovné pokyny v zákonném textu, ale též povinnost zjišťovat a formulovat, co je konkrétním právem i tam, kde jde o interpretaci i abstraktních norem a ústavních zásad (srov. např. nález sp. zn. P1.ÚS 21/96 Sbírky nálezů a usnesení Ústavního soudu, svazek 13, nález č. 19). Při výkladu a aplikaci právních předpisů nelze opomíjet jejich účel a smysl, který není možné hledat jen ve slovech a větách toho kterého předpisu, ve kterém jsou vždy přítomny i principy uznávané demokratickými právními státy. Ústavní soud rovněž několikrát uvedl, že z


text:
pohledu ústavněprávního je nutno stanovit podmínky, při splnění kterých nesprávná aplikace podústavního práva obecnými soudy má za následek porušení základních práv či svobod. Ústavní soud spatřuje tyto podmínky zejména v následujících okolnostech: Základní práva a svobody v oblasti jednoduchého práva působí jako regulativní ideje, pročež na ně obsahově navazují komplexy norem jednoduchého práva.
 Ústavní soud ve svém nálezu připomínal, že restitučními zákony se demokratická společnost snaží alespoň částečně zmírnit následky minulých majetkových a jiných křivd a stát a jeho orgány jsou povinny postupovat podle restitučního zákona v souladu se zákonnými zájmy osob, jejichž újma má být alespoň částečně kompenzována. Při aplikaci restitučních zákonů není možno postupovat příliš restriktivně, respektive formalisticky, ale naopak je nutno používat je velmi citlivě, vždy s ohledem na okolnosti konkrétního případu a zejména citovaný smysl a účel zákona.
 Podstatou ústavní stížnosti je zejména otázka, zda obecné soudy ve věci ústavně konformním způsobem interpretovaly příslušné právní předpisy a zda splnily svoji povinnost poskytovat ochranu ústavně zaručeným základním právům účastníků řízení.
 V této projednávané věci je právně významné, uváděl Ústavní soud, že obecné soudy vyházely ve svých napadených rozhodnutích z názoru Nejvyššího soudu vyplývajícího z jeho rozsudku ze dne 23. února 1999, č.j. 2 Cdon 508/97-89, ve kterém dovodil, že pokud by bylo prokázáno, že se konkrétní zlaté předměty z uvedeného majetku staly zlatem určeným k tavbě, nelze z § 20 odst. 2 ani z § 5 odst. 1 zákona č. 87/1991 Sb. přesvědčivě dovodit, že by vydáním věci ve smyslu těchto ustanovení nemohlo být vydání stejného množství a stejného druhu roztaveného zlata, jež by zcela odpovídalo složení a váhovému ekvivalentu věcí původních vlastníků, které připadly státu. Takový výklad § 5 odst. 1 zákona č. 87/1991 Sb. považuje stěžovatelka ve své ústavní stížnosti za nesprávný, nesrozumitelný a odporující znění zákona i dosavadní judikatuře Nejvyššího soudu a Ústavního soudu. Uvedený výklad by dle stěžovatelky, uváděl Ústavní soud ve svém nálezu, současně porušil rovnost vlastníků oprávněných osob, které žádaly o vydání věcí, kterou nešlo roztavit a vrátit namísto ní věc jinou, nehledě na to, že z hlediska právního pojmu věci dojde roztavením věci k jejímu zániku; úvaha o tom, že se případně tavby nejednalo o věc, kterou nelze vrátit, je lichá, neboť věc, které prokazatelně zanikla, nelze vrátit.
 Ústavní soud připomínal, že se problematikou vydání drahých kovů v režimu zákona č. 87/1991 Sb. zabýval např. v usnesení ze dne 17. října 1995 sp. zn. IV. ÚS 166/95 (dostupném jako ostatní citovaná rozhodnutí Ústavního soudu na http://nalus.usou.cz ), ve stěžovatelkou citovaném nálezu ze dne 24. června 1998, č.j. II. ÚS 192/97, a v nálezu ze dne 1. dubna 2010, sp. zn. II. ÚS 1042/09.
 Ústavní soud připomínal, že i Nejvyšší soud řešil otázku vydání věci movitých ve smyslu § 5 odst. 1 zákona č. 87/1991 Sb., jakožto věcí individuálně určených např. ve svém rozsudku ze dne 20. prosince 1996, sp. zn. 3 Cdo 523/96, ve kterém uvedl, že věc movitá ve smyslu § 5 odst. 1 restitučního zákona je věcí určenou individuálně, tj takovou, kterou lze odlišit jejími specifickými znaky od


text:
jiných věcí téhož druhu, zda jde o věc, určenou individuálně nebo druhově, tj. tak, že ji nelze zaměnit nebo tak, že ji zaměnit lze. Přitom individuálně určenou věcí (věcmi) může být i věc jinak zaměnitelná, jestliže je identifikována svou stálou odděleností od jiných věcí téhož druh tím, že zůstává nesmíšena v konkrétním prostoru, místě či obalu, čímž je zachována její totožnost. Bankovky jako věci movité by pak mohly být považovány za věci individuálně určené ve smyslu § 5 odst. 1, věty druhé, restitučního zákona, pokud by byly určeny současně hodnotou, číslem serií, rokem vydání, popřípadě dalšími identifikačními znaky, anebo bankovky označené sice jen druhově, avšak s uvedením místa, kde se právě tyto peníze dříve náležející původnímu vlastníkovi, nalézají (např. bankovky odňaté původnímu vlastníkovi byly uloženy na určité místo v trezoru, kde se dále nacházejí). Žalobou podle § 5 odst. 4 restitučního zákona se lze tedy z movitých věcí domáhat jen vydání totožných movitých věcí, které náležely původnímu vlastníkovi, Jde tak o naturální restituci obnovu vlastnického práva tedy o vydání věci, respektive uzavření dohody o vydání věci, nikoli o zaplacení peněžité částky .
 Také Ústavní soud ČR ve svém nálezu ze dne 14. listopadu 2013, I. ÚS 2578/10, připomínal, že obdobně v rozsudku ze dne 1. prosince 1999, sp. zn. 2 Cdon 510/97 Nejvyšší soud konstatoval, že zlaté mince (tj. kusy zlata o určité ryzosti, hmotnosti, průměru a síle, určeného vzhledu, líce a rubu, jež jsou či byly platidlem měnových soustav států), jejichž vydání je požadováno, jsou věcmi, které lze zaměnit s jinými stejného druhu a protože ještě dříve, než se dostaly do držby žalované, respektive její právní předchůdkyně, byly smíšeny s dalšími věcmi stejného druhu, staly se věcmi nerozeznatelnými a objektivně nelze prokázat jejich individualizaci (určit znaky, kterými se věc rozezná od všech podobných věcí stejného druhu). Nelze se proto s úspěchem domáhat ani jejich vydání podle restitučního zákona, tj. obnovy vlastnického práva k nim . V citovaném rozsudku odkazoval Nejvyšší soud na svůj obdobný rozsudek ze dne 1. února2000, sp. zn. 23 Cdo 1043/95.
 Je tedy zřejmé, konstatoval Ústavní soud, že v rozsudku ze dne 23. února 1999, č.j. 2 Cdon 508/97-89 z jehož závěrů při svém rozhodování vycházel soud prvního stupně a druhého stupně, Nejvyšší soud nerespektoval svou předchozí judikaturu, a to aniž by předložil dostatečně odůvodněnou (konkurující) argumentaci, způsobilou vyložit, z jakých důvodů se od této judikatury odchyluje. Ústavní stížností napadeným usnesením, kterým bylo odmítnuto dovolání stěžovatelky pro jeho údajnou nepřípustnost, Nejvyšší soud, který shora popsaný postup aproboval, odepřel tak stěžovatelce právo na přístup k soudu, čímž porušil čl. 36 odst. 1 Listiny základních práv a svobod.
 Ústavní soud již mnohokrát judikoval, že nelze právní otázku posuzovat jen z pohledu jednoho konkrétného případu, ale je nezbytné ji zobecnit tak, aby její řešení byl zásadní pro rozhodovací činnost obecných soudů vůbec. V projednávané věci dospěl dovolací soud v ústavní stížnosti napadením rozhodnutí k závěru, že dovoláním napadené rozhodnutí odvolacího soudu nemá po právní stránce zásadní právní význak, neboť se nejedná o řešení otázky v rozporu s hmotným právem


text:
anebo právní otázku, která by dosud nebyla vyřešena dovolacím soudem, či je rozhodována rozdílně odvolacími soudy nebo dovolacím soudem. Takový závěr má Ústavní soud za vybočující z mezí ústavnosti, neboť rozsudky Nejvyššího soudu, které danou právní otázku posoudily odlišným způsobem, byly opomenuty. Závěr, že odvolací soud tu řešil právní otázku, která dosud nebyla rozdílně rozhodována dovolacím soudem tedy nemůže obstát. Uvedeným postupem dovolacího soudu bylo tu zabráněno stěžovatelce, aby její věc byla projednána stanoveným postupem nezávislého a nestranného soudu. Jak již Ústavní soud uvedl ve svém nálezu ze dne 25. září 1997, sp. zn. IV. ÚS 114/96, právo plynoucí z č.l. 36 odst. 1 Listiny základních práv a svobod, totiž právo na řádný a spravedlivý proces, zahrnuje v sobě nejen právo na spravedlivý způsob vedení procesu, ale zahrnuje v sobě také právo na trvání procesu až do jeho ukončení zákonem předpokládaným způsobem.
 Ústavní soud tedy v souladu s ustanovením § 82 odst. 1 písm. a/zákona o Ústavním soudu ČR v tomto případě ústavní stížnosti zčásti vyhověl a napadení usnesení Nejvyššího soudu ze dne 22. června 2010, č.j. 28 Cdo 756/2010-193 zrušil . Ve zbytku ústavní stížnosti byla odmítnuta, neboť napadené rozhodnutí Obvodního soudu pro Prahu 1 a Městského soudu v Praze budou opět předmětem přezkumu soudu dovolacího.
 V dalším pokračování dovolacího řízení po zrušovacím nálezu Ústavního soudu vycházel dovolací soud z tohoto rozhodnutí Ústavního soudu, které je podle ustanovení článku 89 odst. 2 Ústavy ČR závazné pro všechny orgány i osoby s tím, že za situace, kdy je Ústavní soud nejvyšším orgánem ochrany ústavnosti (srov. hlava čtvrtá čl. 83 Ústavy ČR), jsou obecné soudy per analogiam vázány právním názorem Ústavního soudu ČR rovněž podle ustanovení § 226 občanského soudního řádu (viz k tomu nález Ústavního soudu ČR ze dne 14. února 1996, II. ÚS 156/95, uveřejněný pod č. 9 ve svazku 5 Sbírky nálezů a usnesení Ústavního soudu ČR, a pro potřebu obecných soudů otištěný i v příloze Sbírky soudních rozhodnutí a stanovisek, vydávané Nejvyšším soudem, v ročníku 1997, na str. 259 261).
 Ústavní soud v odůvodnění svého nálezu ze dne 14. listopadu 2013, I. ÚS 2578/10 uváděl, že v této právní věci obecné soudy vycházely z názoru Nejvyššího soudu vyplývajícího z jeho rozsudku ze dne 23. února 1999, č.j. 2 Cdo 508/97-89, ve které, dovodil, že pokud by bylo prokázáno, že se konkrétní zlaté předměty z uvedeného majetku staly zlatem určeným k tavbě, nelze z § 20 odst. 2 ani § odst. 1 zákona č. 87/1991 Sb. přesvědčivě dovodit, že by vydáním věci ve smyslu těchto ustanovení nemohlo být vydání stejného množství a stejného druhu roztaveného zlata, jež zcela odpovídalo složení a váhovému ekvivalentu věci původního vlastníka, která připadla státu .
 Ve srovnání s tímto právním závěrem však Ústavní soud poukazoval na to, že se Ústavní soud ČR problematikou vydání drahých kovů v režimu zákona č. 87/1991 Sb. zabýval např. v usnesení ze dne 17. října 1995, sp. zn. IV. ÚS 166/95, a ve stěžovatelkou citovaném nálezu ze dne 24. června 1998, č.j. II. ÚS 192/97, a v nálezu


text:
ze dne 1. dubna 2010, sp. zn. II. ÚS 1042/09. Také poukázal Ústavní soud na to, že Nejvyšší soud řešil otázku vydání věcí movitých ve smyslu ustanovení § 5 odst. 1 zákona č. 87/1911 Sb. jakožto věcí individuálně určených v rozsudku ze dne 20. prosince 1996, sp. zn. 3 Cdon 522/96 (např. se závěrem, že žalobou podle § 5 odst. 1 zákona č. 87/1991 Sb. se lze z movitých věcí domáhat jen vydání takových věcí movitých, které náležely původnímu vlastníku; jde tak o naturální restituci obnovu vlastnického práva tedy o vydání respektive o uzavření dohody o vydání věci, nikoli o zaplacení peněžité částky).
 Rovněž Ústavní soud poukazoval na jiné závěry z rozsudku Nejvyššího soudu ze dne 1. prosince 1999, sp. zn. 2 Cdon 510/97 (např. že u zlatých mincí jde o věci, které nelze zaměnit s jinými věcmi stejného druhu, které byly smíšeny s dalšími věcmi stejného druhu a nelze objektivně prokázat jejich individualizaci), jakož i na obdobný rozsudek ze dne 1. února 2000, sp. zn. 23 Cdo 1043/98 Nejvyššího soudu.
 Dovolací soud tedy jak ve svém rozsudku ze dne 23. února 1999, sp. zn. 2 Cdo 508/97 Nejvyššího soudu, tak ve svém rozsudku ze dne 22. června 2010, sp. zn. 28 Cdo 756/2010 Nejvyššího soudu vycházel z právního závěrů, že pokud bylo prokázáno, že se konkrétní zlaté předměty z odňatého majetku staly zlatem určeným k stavbě, nelze z ustanovení § 20 odst. 2, ani z § 5 odst. 1 zákona č. 87/1991 Sb. dovodit, že by vydáním stejného množství a stejného druhu zlata, odpovídajícího složením a váhovému ekvivalentu věci původních vlastníků, nemohlo být vydání věci podle uvedených ustanovení restitučního předpisu . Ústavní soud ČR však neshledal tento právní závěr správným a odpovídajícím dosavadní judikatuře Nejvyššího soudu (konkrétně právním závěrům z rozhodnutí sp. zn. 3 Cdon 523/96, sp. zn. 2 Cdon 510/97 a sp. zn. 23 Cdo 104/98 Nejvyššího soudu), ani tomu, k čemu dospěl Ústavní soud v nálezech, v nichž se zabýval problematikou vydání drahých kovů (konkrétně v nálezech IV. ÚS 166/95, II. ÚS 122/97 a II. ÚS 1042/09). Obecné soudy však v této právní věci (sp. zn. 22 C 31/99 Obvodního soudu pro Prahu 1) nevycházely z uvedených právních závěrů, na které Ústavní soud poukazoval ve svém nálezu ze dne 14. listopadu 2013, I. ÚS 2578/10, na str. 6, a to proto že se řídily právním závěrem zaujatým dovolacím soudem vyplývajícím z jeho rozsudku ze dne 23. února 1999, sp. zn. 2 Cdon 508/97.
 Uvedená skutečnost vycházení soudů obou stupňů ze závěrů dovolacího soudu, obsažených již v jeho rozhodnutí sp. zn. 2 Cdon 508/97 Nejvyššího soudu, které nebyly Ústavním soudem shledány v souladu s právními závěry obsaženými v již uvedených nálezech Ústavního soudu ČR IV. ÚS 166/95, II. ÚS 122/97 a II. ÚS 192/97), ale nebyly v souladu ani s předchozími rozhodnutími dovolacího soudu, zabývajícími se stejnou či obdobnou právní problematikou (konkrétně s rozhodnutími sp. zn. 3 Cdon 523/96, sp. zn. 2 Cdon 510/97 a sp. zn. 23 Cdo 1043/98 Nejvyššího soudu), ovlivnilo nepochybě také zjišťování skutkového stavu


text:
v této právní věci, objasnění řešení právní problematiky a získání dostatečně odůvodněné argumentace pro správné právní posouzení celé této projednávané právní věci (sp. zn. 22 C 31/99 Obvodního soudu pro Prahu 1). Tato skutečnost způsobuje i nedostatek podkladů pro opětovný přezkum rozhodnutí soudů obou stupňů, vydaných v této právní věci od roku 1999 v této právní věci (tj. rozsudku Obvodního soudu pro Prahu 1 ze dne 11. prosince 2003, č.j. 22 C 31/99-156 a rozsudku Městského soudu v Praze ze dne 30. března 2006, sp. zn. 39 Co 107/2005) dovolacím soudem.
 Nezbývá tedy dovolacímu soudu než umožnit svým rozhodnutím, aby v dalším řízení o této právní věci bylo přikročeno k projednání věci se zaměřením se na aplikaci právních závěrů z těch rozhodnutí dovolacího soudu (sp. zn. 3 Cdo 523/96, sp. zn. 2 Cdon 510/97 a sp. zn. 23 Cdo 1043/98 Nejvyššího soudu) i z nálezu Ústavního soudu ČR (IV. ÚS 166/95, II. ÚS 192/97 a II. ÚS 1042/09), na něž je výslovně poukázáno ve zrušovacím nálezu Ústavního soudu ČR ze dne 14. listopadu 2013, I. ÚS 2578/10, jímž bylo zrušeno usnesení Nejvyššího soudu ze dne 22. června 2010, sp. zn. 28 Cdo 756/10 (kterým bylo v návaznosti na rozhodnutí soudů obou stupňů v této právní věci porušeno, podle názoru Ústavního soudu, právo stěžovatelky Národní banky Slovenska na spravedlivý proces, zakotvené v článku 36 odst. 1 Listiny základních práv a svobod). Pro toto další řízení jsou nyní ve spise Obvodního soudu pro Prahu 1 sp. zn. 22 C 31/99 k dispozici stejnopisy uvedených rozhodnutí Nejvyššího soudu (sp. zn. 3 Cdon 523/96, sp. zn. 2 Cdo 510/97 a sp. zn. 23 Cdo 1043/98) a způsob získání usnesení a nálezů Ústavního soudu, jmenovitě připomínaných Ústavním soudem (IV. ÚS 166/95, II. ÚS 192/97 a II. ÚS 1042/09), je přesně uveden ve zrušovacím nálezu Ústavního soudu ČR ze dne 14. listopadu 2013, I. ÚS 2578/10, na str. 7 pod bodem 21 (tento zrušovací nález je nyní také k dispozici ve spise Obvodního soudu pro Prahu 1 sp. zn. 22 C 31/99).
 S položením důrazu na závěry zrušovacího usnesení Ústavního soudu ze dne 14. listopadu 2013, I. ÚS 2578/10, přikročil tedy dovolací soud podle ustanovení § 243e odst. 1 občanského soudního řádu ke zrušení rozsudku Městského soudu v Praze ze dne 30. března 2006, sp. zn. 39 Co 107/2005, i rozsudku Obvodního soudu pro Prahu 1 ze dne 11. prosince 2003, č.j. 22 C 34/99-156, a k vrácení věci soudu prvního stupně k dalšímu řízení, v něž je třeba vycházet plně z právních závěrů zrušovacího nálezu Ústavních soudů ČR ze dne 14. listopadu 2013, I. ÚS 2578/10. V tomto dalším řízení bude na místě využít i součinnosti účastníků tohoto řízení, kteří by měli být soudem prvního stupně vyzvání k případnému upřesnění i doplnění svých procesních návrhů na rozhodnutí ve věci i důkazních návrhů v řízení o této právní věci (sp. zn. 22 C 31/99 Obvodního soudu pro Prahu 1), v němž musí být uplatněny právní závěry zrušovacího nálezu Ústavního soudu ČR ze dne 14. listopadu 2013,


text:
7Afs75/2007
 7 Afs 75/2007-60
 Nejvy11í správní soud rozhodl v senátì slo3⁄4eném z pøedsedkynì JUDr. Milu1e Do1kové a soudcù Mgr. Radovana Havelce a JUDr. Vojtìcha ©imíèka v právní vìci 3⁄4alobce 1. SèV, a. s., se sídlem Praha 10, Ke Kablu 971, zastoupeného JUDr. Alexandrem Klime1em, advokátem se sídlem Praha 1, U Bulhara 3, proti 3⁄4alovanému Finanènímu øeditelství v Praze, se sídlem Praha 2, ®itná 12, v øízení o kasaèní stí3⁄4nosti 3⁄4alobce proti rozsudku Mìstského soudu v Praze ze dne 4. 7. 2007, è. j. 7 Ca 96/2004-31,
 Rozhodnutím ze dne 19. 3. 2004, è. j. 2115/04-110 (dále jen napadené rozhodnutí ), zamítl 3⁄4alovaný podle ustanovení § 50 zákona è. 337/1992 Sb., o správì daní a poplatkù, ve znìní pozdìj1ích pøedpisù (dále jen daòový øád ) odvolání 3⁄4alobce proti platebnímu výmìru na daò z pøíjmù fyzických osob ze závislé èinnosti a z funkèních po3⁄4itkù za zdaòovací období roku 2000, è. j. 80485/03/063912/1065, vydanému dne 1. 10. 2003 Finanèním úøadem v Pøíbrami (dále jen správce danì ), kterým byla 3⁄4alobci pøedepsána èástka 52 506 Kè k pøímému placení podle ustanovení § 69 daòového øádu a ustanovení § 6 odst. 3 zákona è. 586/1992 Sb., o daních z pøíjmù, ve znìní úèinném pro rok 2000 (dále jen zákon o daních z pøíjmù ).
 Rozhodnutí 3⁄4alovaného napadl 3⁄4alobce 3⁄4alobou u Mìstského soudu v Praze, který ji rozsudkem ze dne 4. 7. 2007, è. j. 7 Ca 96/2004-31, zamítl.
 Mìstský soud rozhodoval na základì tohoto skutkového stavu vìci: Správce danì provedl u 3⁄4alobce daòovou kontrolu zamìøenou na daò z pøíjmù fyzických osob ze závislé èinnosti a z funkèních po3⁄4itkù za roky 1999 a3⁄4 2002, pøi které zjistil, 3⁄4e dne 15. 5. 2000 byl na základì kupní smlouvy odprodán movitý majetek zamìstnanci 3⁄4alobce, P. S. (osobní automobil), a to za cenu ni3⁄41í ne3⁄4 èinila cena obvyklá, pøièem3⁄4 tento rozdíl mezi prodejní cenou a cenou obvyklou nebyl plátcem danì (3⁄4alobcem) zamìstnanci zdanìn a nebyla tudí3⁄4 sra3⁄4ena a odvedena záloha na daò. Správce danì proto pøedepsal zji1tìnou nesra3⁄4enou daò 3⁄4alobci k pøímému placení a vydal podle ustanovení § 69 daòového øádu v návaznosti na ustanovení § 6 odst. 3 zákona o daních z pøíjmù platební výmìr. ®alobce namítal, 3⁄4e prodej movitého a nemovitého majetku nijak nesouvisel s pracovním pomìrem uvedené osoby a nebyl zamý1len jako pracovní odmìna, nýbr3⁄4 jednoznaènì souvisel s plnìním obchodnì-právního závazku ze smlouvy o pøevodu obchodního podílu, na základì které uvedená osoba, jako3⁄4to spoleèník 3⁄4alobce, pøevedla svùj obchodní podíl na spoleènost CTSE, a. s. Tato smlouva ze dne 13. 9. 1999 pak obsahuje ve svém èl. 8.3. závazek, dle kterého nový nabyvatel obchodního podílu (CTSE, a. s.) zajistí, aby 3⁄4alobce odprodal ve lhùtì tøí mìsícù od podpisu smlouvy ve prospìch ve smlouvì uvedených osob majetek, který není potøebný k provozování vodovodù a kanalizací, a to za cenu odpovídající jejich úèetní hodnotì. ®alobce tvrdil, 3⁄4e závazek odprodat movitý a nemovitý majetek vyjmenovaným osobám byl promítnut do kupních cen za pøevádìné obchodní podíly. Souèasnì uvedl, 3⁄4e pøedmìtný rozdíl ji3⁄4 zdanil podle ustanovení § 23 odst. 7 zákona o