text:
dřívějšího postoje při vodoprávním řízení v letech 1997 až 1999. Lepší využitelnost nemovitostí na straně žalobce dokresluje také jeho vlastnictví pozemků, jimiž protéká potok, který rybník napájí a pozemků na levém břehu rybníka tak, jak to vyplývá z nákresu pozemkové mapy. Svoji roli zde také sehrála i úvaha odvolacího soudu o případném předcházení sousedským sporům. Na základě všech těchto okolností odvolací soud změnil rozhodnutí soudu prvního stupně tak, že předmětné nemovitosti přikázal do vlastnictví žalobce za finanční náhradu oběma žalovaným podle míry jejich spoluvlastnického podílu.
 Proti rozhodnutí odvolacího soudu podává žalovaná 1) dovolání, jehož přípustnost opírá o ustanovení § 237 odst. 1 písm. a) občanského soudního řádu ( o. s. ř. ) a uplatňuje dovolací důvody uvedené v § 241a odst. 2 písm. a), b) o. s. ř. Namítá, že odvolací soud vydal rozsudek v rozporu s ustanovením § 142 odst. 1 obč. zák., neboť jednak nezjistil řádně a úplně skutkový stav věci, jednak rozhodl v rozporu s provedenými listinnými důkazy a dále interpretoval ustanovení § 142 odst. 1 obč. zák. natolik extrémně, že napadeným rozhodnutím porušil ústavně garantovaná práva žalované 1) a stejně tak žalované 2).
 Dovolatelka namítá, že hledisko účelného využití pozemků je na obou stranách účastníků stejné. Ani kvalifikace strojního inženýra, ani kvalifikace lékařky, nesouvisí s využitím pozemků, to navíc za stavu, kdy zcela nesporně bude nutno nechat odborným subjektem zpracovat projekt revitalizace rybníka. Jednání žalované 1), spočívající v zajištění spoluvlastnického podílu o potřebné velikosti, je jistě realističtějším a rychlejším postupem směřujícím k řádnému využití pozemků a k jejich revitalizaci, než jednání žalobce, tedy menšinového spoluvlastníka, který neměl k žádnému jednání potřebný souhlas ostatních spoluvlastníků, tím méně souhlas k tomu, aby zavázal ostatní spoluvlastníky k placení statisícových nákladů. Za tohoto stavu je jediným a rozhodujícím kritériem velikost spoluvlastnických podílů k pozemkům, jak judikoval Nejvyšší soud v rozsudku ze dne 15. dubna 2005, sp. zn. 22 Cdo 2503/2004. Rozhodnutí odvolacího soudu tedy spočívá na nesprávném právním posouzení věci.
 Dovolatelka dále namítá, že náhrada stanovená soudem na vyrovnání spoluvlastnických podílů žalovaných byla stanovena pouze na základě znaleckého posudku, což je opět v rozporu s judikátem Nejvyššího soudu ze dne 9. prosince 2003, sp. zn. 22 Cdo 2281/2003, z něhož vyplývá, že náhrada musí být stanovena jako hodnotový ekvivalent, vyjádřený v penězích, umožňující podle místních podmínek obstarání obdobné věci, jakou představoval podíl spoluvlastníka přisouzený ostatním spoluvlastníkům. Přiměřená náhrada musí vyjadřovat cenu závislou i na poptávce a nabídce v místě a čase. Za takovou nelze považovat náhradu, vycházející jen z ceny zjištěné podle předpisu o oceňování nemovitostí. Rozhodnutím odvolacího soudu nebyla vzata v úvahu cena, za kterou žalovaná 1) koupila spoluvlastnické podíly v předchozí době. Na této skutečnosti nemění nic ani to, že žalované v řízení před soudy nevznesly námitky proti ceně zjištěné znaleckým posudkem. Rozhodnutí odvolacího soudu tedy spočívá na nesprávném právním posouzení věci i z tohoto hlediska.
 Odvolací soud dále nevzal řádným způsobem v úvahu velikost spoluvlastnického podílu žalované 1) a stanovisko žalované 2) k vypořádání spoluvlastnictví, nesprávně posoudil a vůbec nezjišťoval možnost vyplacení stanovené náhrady na vyrovnání spoluvlastnických


text:
podílů žalobcem. Stejně tak řádně neposoudil žalobcovu možnost financovat jím deklarovanou revitalizaci pozemků. Tímto postupem soud interpretoval ustanovení § 142 odst. 1 obč. zák. natolik extrémně, že napadeným rozhodnutím porušil ústavně garantované právo žalované 1) (stejně tak i žalované 2) stanovené článkem 4 odst. 4 Listiny základních práv a svobod, která ukládá právo aplikujícím orgánům šetřit podstatu a smysl základních práv. I proto rozhodnutí odvolacího soudu spočívá na nesprávném právním posouzení věci. Dovolatelka navrhuje, aby dovolací soud zrušil rozsudek odvolacího soudu a věc mu vrátil k dalšímu řízení.
 Žalobce ani žalovaná 2) se k dovolání nevyjádřili.
 Podle čl. II. přechodná ustanovení, bodu 12 zákona č. 7/2009 Sb., kterým se mění zákon č. 99/1963 Sb., občanský soudní řád, ve znění pozdějších předpisů, a další související zákony, účinného od 1. 7. 2009 (vyjma ustanovení čl. I bodů 69, 71 a 100, ustanovení čl. XIII a ustanovení čl. XVII bodu 1, která nabývají účinnosti 23. 1. 2009), dovolání proti rozhodnutím odvolacího soudu vyhlášeným (vydaným) přede dnem nabytí účinnosti tohoto zákona se projednají a rozhodnou podle dosavadních právních předpisů; užití nového ustanovení § 243c odst. 2 tím není dotčeno. Dovolací soud jako soud dovolací proto při projednání dovolání postupoval podle občanského soudního řádu ve znění účinném do novely provedené zákonem č. 7/2009 Sb. (dále o. s. ř. ).
 Nejvyšší soud po zjištění, že dovolání je přípustné podle § 237 odst. 1 písm. a) o. s. ř., že jsou uplatněny dovolací důvody upravené v § 241a odst. 2 písm. a) a b) o. s. ř. a že jsou splněny i další náležitosti dovolání a podmínky dovolacího řízení (zejména § 240 odst. 1, § 241 odst. 1 o. s. ř.), napadené rozhodnutí přezkoumal a zjistil, že dovolání není důvodné.
 Nedojde-li k dohodě, zruší spoluvlastnictví a provede vypořádání na návrh některého spoluvlastníka soud. Přihlédne přitom k velikosti podílů a účelnému využití věci. Není-li rozdělení věci dobře možné, přikáže soud věc za přiměřenou náhradu jednomu nebo více spoluvlastníkům; přihlédne přitom k tomu, aby věc mohla být účelně využita. Nechce-li věc žádný ze spoluvlastníků, nařídí soud její prodej a výtěžek rozdělí podle podílů (§ 142 odst. 1 obč. zák.).
 V řízení o zrušení a vypořádání podílového spoluvlastnictví jsou často dány skutečnosti umožňující s jistou mírou přesvědčivosti zdůvodnit přikázání věci každé ze stran sporu. Rozhodnutí ve věci je tak v zásadě na úvaze soudu, která však musí být řádně odůvodněna a nesmí být zjevně nepřiměřená (k tomu srovnej usnesení Nejvyššího soudu České republiky ze dne 27. dubna 2009, sp. zn. 22 Cdo 64/2008, publikované v časopise Právní rozhledy, 2009, č. 16, str. 595 a násl.).
 V usnesení ze dne 20. července 2005, sp. zn. 22 Cdo 1914/2004, uveřejněném v časopise Soudní rozhledy, 2005, č. 12, Nejvyšší soud uvedl: "Judikatura vychází z toho, že hlediska uvedená v § 142 odst. 1 obč. zák. je třeba vždy vzít do úvahy, nejde však o hlediska rozhodující (viz např. R 16/1967 Sbírky soudních rozhodnutí a stanovisek), a otázka, komu bude věc přikázána, záleží vždy na úvaze soudu. To ostatně vyplývá i z textu zákona,

type: other


text:
podle kterého soud k uvedeným kritériím pouze ,přihlédne'. Soud se v rozhodnutí o zrušení a vypořádání podílového spoluvlastnictví vždy musí zabývat výší podílů spoluvlastníků a účelným využitím věci, jeho rozhodnutí však může vyjít z jiných skutečností; dovolací soud by pak úvahy soudů rozhodujících v nalézacím řízení mohl zpochybnit jen v případě, že by byly zjevně nepřiměřené." Nejvyšší soud též konstatoval: "Soud může přikázat nemovitost do výlučného vlastnictví i tomu spoluvlastníkovi, kterému nesvědčí kritéria výslovně v zákoně uvedená; pokud § 142 odst. 1 obč. zák. stanoví, že soud přihlédne k účelnému využití věci, jde o právní normu s relativně neurčitou hypotézou, tj. právní normu, jejíž hypotéza není stanovena přímo právním předpisem, ale která přenechává soudu, aby podle svého uvážení v každém jednotlivém případě vymezil sám hypotézu právní normy ze širokého, předem neomezeného okruhu okolností (viz usnesení ze dne 28. července 2003, sp. zn. 22 Cdo 340/2002, uveřejněné v Souboru civilních rozhodnutí a stanovisek Nejvyššího soudu, C. H. Beck, pod pořadovým č. C 2058)." "Byla-li hypotéza právní normy vymezena správně, nemůže být rozhodnutí ve věci v rozporu se zákonem z důvodu, že nebyly objasněny okolnosti další, případně že nebylo přihlédnuto k jiným okolnostem, které v posuzovaném případě nelze považovat za podstatné či významné, neboť takové okolnosti nejsou součástí hypotézy právní normy vymezené soudem v souladu se zákonem, z níž soud při právním posouzení věci vychází." V rámci posuzování účelného využití věci tak lze vedle velikosti podílů zohlednit celou řadu skutečností důležitých pro rozhodnutí o tom, kterému z účastníků bude věc přikázána do vlastnictví. Úvahy soudů vyslovené v nalézacím řízení by dovolací soud se zřetelem k tomu, že dovolací řízení je řízením o mimořádném opravném prostředku, mohl přezkoumat, jen pokud by byly zjevně nepřiměřené, zejména pokud by zohledňovaly skutečnost, která se ke společné věci nijak nevztahuje. Pro rozhodnutí soudu, komu nemovitost přikázat, není absolutně rozhodující ani výše podílů, ani účelné využití věci, ale jde o souhrn skutečností, které jsou v dané věci relevantní. Nelze též řešit jako zásadní právní otázku, co se míní "účelným využitím věci"; kdyby bylo možno pro tento případ stanovit podrobnější pravidla, učinil by tak zákon. Ten však při vědomí složitostí možných situací přenechává řešení na úvaze soudu. Soud ovšem musí řádně zdůvodnit, proč kritéria výše podílů a účelného využití věci nejsou v konkrétním případě rozhodující (k tomu srovnej rozsudek NS ze dne 5. září 2005, sp. zn. 22 Cdo 1644/2005, uveřejněný v Souboru civilních rozhodnutí a stanovisek Nejvyššího soudu, C. H. Beck, pod pořadovým č. C 3695).
 Soud rozhoduje na základě zjištěného skutkového stavu věci (§ 153 odst. 1 o. s. ř.).
 Zásada materiální pravdy je vyjádřena zejména v § 153 odst. 1 tak, že základem rozhodnutí soudu je zjištěný skutkový stav věci. Zatímco podle úpravy platné do přijetí novely občanského soudního řádu provedené zákonem č. 171/1993 Sb. byla materiální pravda naplňována zejména povinností soudu zjišťovat skutečný stav věci , v současné úpravě je zjištěný skutkový stav věci především výsledkem důkazní aktivity účastníků; tím, do jaké míry účastník splní svou povinnost označit důkazy potřebné k prokázání svých tvrzení, zásadně


text:
předurčuje skutkový závěr soudu jako základ pro právní posouzení uplatněného nároku (Drápal, L., Bureš, J.: Občanský soudní řád. Komentář. 1. vydání. Praha: C. H. Beck, 2009, díl I., s. 86). Základem pro rozhodnutí soudu ve věci samé je zásadně na základě dokazování zjištěný skutkový stav věci (srov. též komentář k § 120). Skutkový stav věci je třeba odlišit od tzv. skutečného stavu věci, který byl označován za základ pro rozhodnutí soudu podle § 153 odst. 1 ve znění účinném do 31. 8. 1993; požadavek na skutečný stav věci vyjadřoval ve své podstatě nesplnitelný postulát, že soud je povinen i bez součinnosti účastníků dokonale zjistit skutečný stav věci a že povinnost soudu zjistit skutečný stav věci je jediným spolehlivým základem pro spravedlivé rozhodnutí soudu , v čemž bylo spatřováno naplnění principu materiální pravdy. Požadavek na zjištění skutkového stavu věci oproti tomu vyjadřuje, že základem pro rozhodnutí soudu jsou (mohou být) takové skutečnosti, které byly za řízení procesně regulérním způsobem zjištěny z dokazování a z toho, co vyšlo za řízení jinak najevo (tamtéž, s, 1033).
 V občanském soudním řízení se uplatňuje zásada projednací, podle které jsou účastníci povinni tvrdit všechny pro rozhodnutí věci významné skutečnosti (povinnost tvrzení); jsou též povinni plnit důkazní povinnost (§ 120 odst. 1 o. s. ř., tedy označit důkazy k prokázání svých tvrzení [viz § 101 odst. 1 písm. a) a b) o. s. ř.) Důsledkem nesplnění těchto povinností je vynesení nepříznivého rozsudku pro účastníka, který je nesplnil; soud sám není povinen po významných skutečnostech pátrat ( srov. usnesení Nejvyššího soudu ze dne 7. září 2006, sp. zn. 22 Cdo 1900/2005, uveřejněné v Souboru civilních rozhodnutí a stanovisek, C. H. Beck, pod pořadovým číslem C 4465;dále např. nález Ústavního soudu ze dne 28. března 2007, sp. zn. II. ÚS 397/06).
 Ze shora uvedeného je zřejmé, že soud nepochybil, pokud nezjišťoval skutečnosti, které mohly být v řízení o zrušení a vypořádání podílového spoluvlastnictví významné, účastníci je však netvrdili, resp. relevantně nezpochybnili pravdivost tvrzení, resp. důkazů ohledně nich provedených. To platí o schopnosti žalobce vyplatit žalovaným vypořádací podíl, financovat revitalizaci i o správnosti znaleckého posudku, oceňujícího vypořádávané pozemky. Znalec v řízení před soudem prvního stupně řádně vysvětlil, proč ocenil pozemek tzv. administrativní cenou, účastníci jeho postup nezpochybnili a ostatně ani v dovolání není obsažena konkrétní polemika se závěrem znalce, že nebylo možno pozemek ocenit obecnou ( tržní cenou); měla-li dovolatelka pochyby o správnosti posudku, měla je uplatnit v nalézacím řízení. Žalobce vysvětlil, z jakých zdrojů hodlá revitalizaci uhradit, a jeho tvrzení žalovaná strana nepopřela. Odvolací soud tak ve shodě s § 153 odst. 1 o. s. ř. vyšel ze zjištěného skutkového stavu věci.
 Úvahy, které vedly odvolací soud k přikázání pozemků žalobci, nejsou zjevně nepřiměřené. Odvolací soud nepřehlédl, že žalobce není většinovým spoluvlastníkem, s touto okolností se však v odůvodnění rozsudku vypořádal tak, že možnost účelného využití věci svědčí žalobci. Přitom vyšel z jeho dřívějších aktivit ohledně revitalizace a porovnal je s přístupem žalovaných; vzal do úvahy též skutečnost, že žalobce je vlastníkem nemovitostí v sousedství včetně těch, kterými protéká


text:
potok napájející rybník ležící na sporných pozemcích. Tyto úvahy nemůže dovolací soud zpochybnit. I když nelze upřít logiku postupu tvrzenému dovolatelkou, že nejprve chtěla nabýt výlučné vlastnictví a teprve poté přistoupit k revitalizaci, není zjevně nesprávný ani postup odvolacího soudu, který vyšel z konkrétních, již uskutečněných kroků směřujících k revitalizaci.
 Z uvedeného je zřejmé, že rozhodnutí odvolacího soudu je správné. Vady řízení uvedené v § 229 odst. 1, § 229 odst. 2 písm. a) a b) a § 229 odst. 3 o. s. ř., jakož i jiné vady řízení, které mohly mít za následek nesprávné rozhodnutí ve věci, k nimž dovolací soud přihlíží i bez návrhu, nebyly tvrzeny ani dovolacím soudem zjištěny. Proto nezbylo, než dovolání zamítnout (§ 243b odst. 2 o. s. ř.).
 Výrok o náhradě nákladů dovolacího řízení vychází ze skutečnosti, že dovolatelka nebyla úspěšná a žalobci ani žalované 2) nevznikly takové náklady dovolacího řízení, na jejichž úhradu by měli právo (§ 243b odst. 5, § 224 odst. 1, § 142 odst. 1 o. s. ř.


text:
II. ÚS 561/05
 II.ÚS 561/05 ze dne 27. 10. 2005
 Ústavní soud rozhodl v senátu složeném z předsedy Jiřího Nykodýma a soudců Stanislava Balíka a Dagmar Lastovecké o ústavní stížnosti JUDr. J. J., zastoupeného JUDr. Lucií Ševčíkovou, advokátkou Společné advokátní kanceláře, se sídlem Bašty 2, Brno, směřující proti usnesení Nejvyšší státní zástupkyně ze dne 9. 8. 2005, sp. zn. 1 NZA 1259/2005, spojenou s návrhem na zrušení § 174a trestního řádu, za účasti Nejvyššího státního zastupitelství, jako účastníka řízení, takto:
 Ústavní stížností podanou dne 10. 10. 2005 se stěžovatel domáhá zrušení usnesení Nejvyšší státní zástupkyně ze dne 9. 8. 2005, sp. zn. 1 NZA 1259/2005, kterým bylo jako nezákonné zrušeno usnesení státní zástupkyně Městského státního zastupitelství v Brně ze dne 27. 5. 2005, sp. zn. 3 ZT 458/2004, jímž bylo podle § 172 odst. 1 písm. a) trestního řádu (dále jen "tr. ř.") rozhodnuto o zastavení trestního stíhání stěžovatele. Stěžovatel tvrdí, že jím byla porušena jeho základní práva podle čl. 3 odst. 1, a čl. 37 odst. 3 Listiny základních práv a svobod (dále jen "Listina"), a čl. 6 odst. 1, čl. 13 a čl. 14 Úmluvy o ochraně lidských práv a základních svobod (dále jen "Úmluva"). Stejným ústavněprávním deficitem podle něj trpí i samo ustanovení § 174a tr. ř., na jehož základě bylo napadené usnesení vydáno, a proto navrhuje jeho zrušení.
 Stěžovatel rekapituluje své trestní stíhání a rozhodnutí, která v jeho průběhu byla orgány činnými v trestním řízení učiněna. V napadeném rozhodnutí spatřuje zásah do principu rovnosti zbraní, neboť možnost zvrátit pravomocné rozhodnutí o zastavení trestního stíhání v přípravném řízení má pouze nejvyšší státní zástupce, jehož rozhodnutí nemá obviněný možnost vůbec ovlivnit a není ani obeznámen s tím, že řízení směřující k tomuto rozhodnutí je vedeno. Z toho plyne i naprostá nejistota osob, jejichž trestní stíhání bylo v přípravném řízení zastaveno, ohledně nezměnitelnosti vydaných pravomocných rozhodnutí. Zrušení pravomocných rozhodnutí přitom nemůže být odůvodněno zájmem státu na nápravě pochybení státních zástupců, na nichž se obvinění nijak nepodílejí. Je toho názoru, že pokud má stát zato, že jen nejvyšší státní zástupce dokáže ochránit zájmy státu v trestním řízení, měly by mu být rozhodnutí nižších státních zástupců dány ke schválení předtím, než jsou publikovány ostatním stranám. Proti rozhodnutí nejvyššího státního zástupce neexistuje žádný opravný prostředek, a to ani v případě, že jimi dojde k porušení ústavně zaručených základních práv a svobod. Pokynem obecné povahy Nejvyšší státní zástupkyně ze dne 13. 12. 2001, č. 8/2001, bylo přitom stanoveno, že postup podle § 174a tr. ř. je využíván zejména ve vybraných případech, stanovených v příloze č. 1 tohoto pokynu. Taková diferenciace mezi obviněnými podle něj není ústavně přípustná.
 Z napadeného usnesení Nejvyšší státní zástupkyně ze dne 9. 8. 2005, sp. zn. 1 NZA 1259/2005, Ústavní soud zjistil, že proti stěžovateli bylo od 14. 6. 2004 vedeno trestní stíhání pro trestný čin přijímání úplatku podle § 160 odst. 1 a 3 písm. b) trestního zákona (dále jen "tr. z."). Po provedeném dokazování rozhodla státní zástupkyně Městského státního zastupitelství v Brně o zastavení trestního stíhání stěžovatele,


text:
a to podle § 172 odst. 1 písm. a) tr. ř. Toto usnesení nabylo právní moci 4. 6. 2005 a bylo zrušeno napadeným usnesením Nejvyšší státní zástupkyně pro porušení § 2 odst. 5 a 6, a § 172 odst. 1 písm. a) tr. ř., spočívající v nedostatečném dokazování a v nesprávném vyhodnocení provedených důkazů, a pro nesprávný výklad § 10 odst. 1 písm. c) tr. z.
 Ještě předtím, než se Ústavní soud může zabývat materiální stránkou věci, je vždy povinen přezkoumat formální náležitosti ústavní stížnosti. Jen v případě, kdy návrh splňuje všechny zákonem stanovené formální náležitosti, může se jím také zabývat věcně.
 Ústavní soud vzal za prokázáno, že napadeným usnesením dochází ke stavu, kdy je proti stěžovateli nadále vedeno trestní stíhání ve stádiu vyšetřování, tedy stále probíhá řízení, v němž má stěžovatel zachována všechna práva obviněného. Ústavní soud v řadě svých rozhodnutí uvedl, že veden zásadou subsidiarity [definovanou zejména v návaznosti na čl. 83 a čl. 90 Ústavy České republiky v § 75 zákona č. 182/1993 Sb., o Ústavním soudu, ve znění pozdějších předpisů (dále jen "zákon")] zpravidla nezasahuje do probíhajících řízení, pokud vedení řízení není zároveň spojeno se skutečným zásahem do základních práv a svobod, který by nebylo možné napravit jinak (např. omezení osobní svobody). V posuzovaném případě jde o to, že řádným zahájením a vedením trestního řízení je realizována zásada zákonného procesu uvedená v čl. 8 odst. 2 Listiny a v § 2 odst. 1 tr. ř. (k tomu viz sp. zn. IV. ÚS 408/99 in Ústavní soud České republiky: Sbírka nálezů a usnesení. Sv. 16. U. 65. str. 353, aj.) K ochraně základních práv a svobod stěžovatele tedy slouží právě zákonem upravené trestní řízení, a to zejména v jeho soudním stádiu, kde mají být zcela naplňovány všechna základní práva svobody, jichž se stěžovatel touto ústavní stížností dovolává. Proto je ústavní stížnost stěžovatele podaná v nynější situaci nepřípustná a věcného projednání neschopná, a je nutné ji jako takovou odmítnout.
 Jestliže nezbylo, než o samotné ústavní stížnosti rozhodnout odmítavým výrokem, musí se to promítnout i do návrhu zrušení ustanovení § 174a tr. ř. Je-li samotná ústavní stížnost věcného projednání neschopná, odpadá tím současně i základní podmínka možného projednání návrhu na zrušení zákona (jeho jednotlivých ustanovení, příp. jiného právního předpisu); opačný výklad by vedl ke stavu, jímž by se aktivní legitimace k podání takového návrhu (srov. § 64 zákona) zcela nežádoucím způsobem přenášela i na ty, kteří jinak takové oprávnění - nejsouce ve sféře vlastních zájmů bezprostředně dotčeni - nemají (sp. zn. III. ÚS 101/95 in Ústavní soud České republiky: Sbírka nálezů a usnesení. Sv. 4. U. 22. str. 351).
 Z takto vyložených důvodů byla ústavní stížnost mimo ústní jednání bez přítomnosti účastníků odmítnuta podle § 43 odst. 1 písm. e) zákona jako nepřípustná, a návrh na zrušení § 174a tr. ř. byl odmítnut podle § 43 odst. 2 písm. b) zákona z důvodu podle § 43 odst. 1 písm. e) zákona.
 V Brně dne 27. října 2005 Jiří Nykodým, v. r. předseda senátu


text:
ZÁPADOČESKÁ UNIVERZITA V PLZNI FAKULTA EKONOMICKÁ. Diplomová práce. Ekonomika a financování školství. Economy and fuding of education. - PDF
 Download "ZÁPADOČESKÁ UNIVERZITA V PLZNI FAKULTA EKONOMICKÁ. Diplomová práce. Ekonomika a financování školství. Economy and fuding of education."
 1 ZÁPADOČESKÁ UNIVERZITA V PLZNI FAKULTA EKONOMICKÁ Diplomová práce Ekonomika a financování školství Economy and fuding of education Lumír Hodina Plzeň 2014
 3 Prohlašují, že jsem diplomovou práci na téma Ekonomika a financování školství vypracoval samostatně pod odborným dohledem vedoucího diplomové práce za použití pramenů uvedených v přiložené bibliografii. Plzeň dne 25. dubna podpis autora
 4 Na tomto místě bych rád poděkoval panu Ing. Karlu Karlovcovi za cenné připomínky a odborné rady, kterými přispěl k vypracování této diplomové práce. Dále bych chtěl poděkovat za poskytnutí interních materiálů a odborných rad řediteli ZŠ a MŠ Mirošov panu Mgr. Rostislavu Judlovi a ekonomce školy paní Ivaně Čechové.
 5 Obsah Úvod Systém školství v ČR Obecné cíle vzdělávání Zásady vzdělávání Druhy škol Předškolní vzdělávání Základní vzdělávání Střední vzdělávání Konzervatoře Vyšší odborné vzdělávání Vysoké školství Orgány veřejné správy Ministerstvo školství, mládeže a tělovýchovy Česká školní inspekce Obec Kraj Financování školství Financování vysokých škol Financování regionálního školství Hospodaření škol Rozdělování prostředků v regionálním školství ZŠ a MŠ Mirošov Financování ZŠ a MŠ Mirošov Analýza hospodaření ZŠ a MŠ Mirošov Analýza nákladů Analýza výnosů Analýza výsledku hospodaření Finanční analýza ZŠ a MŠ Mirošov Vývoj bilanční sumy Vertikální a horizontální analýza Vertikální analýza
 6 7.2.2 Horizontální analýza Rozdílové ukazatele Dílčí ukazatele finanční analýzy Ukazatele autarkie Ukazatele rentability Ukazatele likvidity Ukazatele aktivity Ukazatele financování Zhodnocení současné situace a návrh opatření na zlepšení Závěr Seznam tabulek Seznam obrázků Seznam použitých zkratek Seznam použité literatury Seznam příloh
 7 Úvod Porozhlédneme-li se kolem sebe, zjistíme, že jsou ve světě mezi jednotlivými státy patrné velké rozdíly. Je nutné si proto položit zásadní otázku, čím je tento stav způsoben. Někdo by mohl argumentovat stářím jednotlivých státních celků, někdo kulturními odlišnostmi a někdo pak něčím zcela odlišným. Tyto argumenty je však možné akceptovat pouze částečně. Dnes totiž již nežijeme ve světě, kde se jednotlivé státy vyvíjejí zcela izolovaně, ale ve světě, kde globalizace dosáhla takové úrovně, že jednotlivé státy jsou na sobě navzájem existenčně závislé. Pomyslná propast mezi jednotlivými státy musí tedy být způsobena něčím jiným. Tím něčím, co činí rozdíl mezi vyspělými a rozvojovými zeměmi, je vzdělanost jejich obyvatelstva. Růst kvalifikované pracovní síly přispívá k mobilitě a flexibilitě pracovní síly, a tím i k rozvoji celé ekonomiky a zároveň posiluje demokracii a svobodu (Ochrana, Pavel, & Vítek, 2010, str. 107). Ne nadarmo se říká, že investice do svého vzdělání je pro člověka ta nejlepší investice vůbec. Přesně to pak analogicky platí i v případě států. Investice do vzdělání jejich obyvatelstva je to nejlepší, co můžou udělat pro svůj budoucí růst. Nevýhodou této investice je však skutečnost, že její pozitivní výsledky nejsou vidět ihned. Jedná se o dlouhodobý proces, který začne nést ovoce teprve až po několika letech. Právě z tohoto důvodu se pak mnozí čelní představitelé rozvojových zemí zaměřují raději na nic neřešící investice zajišťující pro


text:
stát pouze bezprostřední a krátkodobý přínos a přitom si neuvědomují, že se díky své krátkozrakosti točí v začarovaném kruhu, z kterého nevede žádná cesta ven. Vyspělé země tuto chybu většinou nedělají, a tak se pomyslné nůžky mezi nimi a rozvojovými zeměmi rozevírají stále více a více. Diplomová práce bude věnována problematice ekonomiky a financování školství v České republice (ČR). Zvláštní důraz zde bude kladen na podání podrobné charakteristiky systému školství v ČR a financování jednotlivých typů škol. Významnou částí práce bude zpracovaná finanční analýza některých vybraných ukazatelů pro ZŠ a MŠ Mirošov, na jejímž základě bude následně zhodnocena současná situace tohoto subjektu a budou navržena vhodná opatření, která povedou k jejímu zlepšení. V úvodu práce bude dán prostor k podrobné charakteristice současného systému českého školství. Na základě aktuální právní úpravy budou popsány jednotlivé druhy 7
 8 předškolních zařízení, škol a školských zařízení, přičemž bude kladen důraz na podrobný popis rysů charakteristických právě pro jejich daný typ. Důležitou součástí bude také charakteristika jednotlivých orgánů veřejné správy, které svou činností do oblasti školství zasahují. Velká pozornost bude věnována financování jednotlivých typů škol, které je závislé na podobě jejich zřizovatele. Bude zde vysvětleno jakým způsobem a z jakých prostředků jsou školy financovány v případě veřejného sektoru a jakým způsobem jsou financovány v případě sektoru soukromého. Pozornost bude zaměřena především na problematiku financování regionálního školství, jehož se bude týkat celá praktická část této práce. Následně bude provedena již samotná analýza vybraného subjektu, kterým je v tomto případě ZŠ a MŠ Mirošov, jejímž zřizovatelem je město Mirošov. Analýza bude sestávat ze tří částí: analýzy financování, analýzy hospodaření a finanční analýzy. Díky provedené analýze bude možné podrobně popsat a zhodnotit současnou finanční situaci školy. Na závěr práce budou na základě provedené finanční analýzy a jejích výstupů navržena vhodná opatření, která by měla vést ke zlepšení zjištěné situace. Samozřejmostí bude také vysvětlení, v čem konkrétním budou daná opatření pro budoucí stav školy přínosná a jakým způsobem by měla být implementována. Při zpracování práce se bude vycházet především z tematicky zaměřené odborné literatury, a to ať již české, tak i zahraniční, platných právních předpisů, internetových zdrojů a interních informací získaných ze ZŠ a MŠ Mirošov. 8
 9 1 Systém školství v ČR Na vzdělání lze pohlížet jako na veřejný statek, resp. slovy školského zákona veřejnou službu, kterou stát poskytuje svým občanům. V ČR má každý občan právo na vzdělání. Toto právo je mu garantováno ústavním pořádkem ČR, resp. čl. 33 Listiny základních práv a svobod (LZPS) a čl. 2 Protokolu č. 1 Evropské úmluvy o ochraně lidských práv a základních svobod. Dle LZPS má být toto vzdělání bezplatné, a to minimálně v případě státních základních a středních škol. Právo na bezplatné vzdělání však nevylučuje možnost zpoplatněného vzdělání realizovaného soukromými, resp. církevními školami. Problematika vzdělávání a školství čerpá kromě ústavněprávních pramenů také z pramenů na úrovni zákonných a podzákonných právních předpisů, jejichž prostřednictvím zákonodárce, vláda a Ministerstvo školství, mládeže a tělovýchovy (MŠMT) upravuje systém vzdělávání a školství. Z těchto právních předpisů je nutné jmenovat především zákon č. 564/2004 Sb.,


text:
o předškolním, základním, středním, vyšším odborném a jiném vzdělávání (školský zákon), vyhláška č. 14/2005 Sb., o předškolním vzdělávání, vyhláška č. 74/2005 Sb., o zájmovém vzdělávání a zákon č. 111/1998 Sb., o vysokých školách. Tyto zákony upravují především jednotlivé součásti tvořící vzdělávací soustavu v ČR. Kromě práva na bezplatné vzdělání ukládá LZPS občanům ČR zároveň povinnost školní docházky, přičemž ta je povinná pouze po dobu stanovenou zákonem, která dle 34 školského zákona činí devět školních roků, trvá však nejdéle do konce školního roku, ve kterém žák dosáhl věku 17 let (Klíma, 2010). V této kapitole rozdělené do čtyř podkapitol budou nejprve definovány cíle vzdělávání stanovené školským zákonem. Obdobně budou v následující podkapitole definovány zásady vzdělávání. Ve třetí podkapitole bude podrobně popsán systém škol a školských zařízení v ČR, přičemž budou vystiženy především ty jejich rysy, které jsou pro daná zařízení charakteristické. Zvláštní důraz bude věnován základním školám a mateřským školám, neboť součástí této diplomové práce je i finanční analýza konkrétní základní a mateřské školy. Ve čtvrté podkapitole budou charakterizovány jednotlivé orgány veřejné správy, jejichž činnost se vztahuje k oblasti školství. 9
 10 1.1 Obecné cíle vzdělávání Základní cíle poskytovaného vzdělávání jsou dle 2 odst. 2 školského zákona následující: rozvoj osobnosti člověka, zisk všeobecného nebo všeobecného a odborného vzdělání, pochopení a následné uplatňování zásad demokracie, právního státu, základních lidských práv a svobod včetně smyslu pro sociální soudržnost, pochopení principu rovnosti mezi muži a ženami ve společnosti, budování národního a státního vědomí, seznámení se se světovými a evropskými hodnotami a tradicemi, pochopení zásad a pravidel vyplývajících z evropské integrace, zisk znalostí o životním prostředí a jeho ochraně vycházející ze zásad trvale udržitelného rozvoje a o bezpečnosti a ochraně zdraví. 1.2 Zásady vzdělávání Školský zákon pro vzdělávání stanovuje v 2 odst. 1 zásady, které tvoří společně základní pilíře celého vzdělávacího systému v ČR a prostupují celým tímto systémem. Jedná se o tyto zásady: zásada rovného přístupu každého občana ČR nebo Evropské unie (EU) ke vzdělávání bez jakékoliv diskriminace, zásada zohledňování vzdělávacích potřeb jednotlivce, zásada vzájemné úcty, respektu, názorové snášenlivosti, solidarity a důstojnosti mezi účastníky vzdělávání, zásada bezplatnosti základního a středního školství pro občany ČR a občany EU, zásada svobodného šíření poznatků vyplývajících ze současného stavu poznaní světa, zásada zdokonalování vzdělávacího procesu na základě dosažených vědeckých výsledků a používání moderních účinných pedagogických přístupů a metod, zásada hodnocení výsledků vzdělávání vzhledem k dosahování vzdělávacích cílů stanovených školským zákonem a vzdělávacími programy, zásada možnosti celoživotního vzdělávání. 10
 11 1.3 Druhy škol Jak již bylo výše uvedeno, školský zákon říká, že vzdělávací soustava je tvořena školami a školskými zařízeními. V této kapitole se budu věnovat pouze členění škol. Dle 7 školského zákona je soustava škol tvořena mateřskými školami, základními školami, středními školami, konzervatořemi, vyššími odbornými školami, základními uměleckými školami a jazykovými školami s právem státní jazykové zkoušky. Střední školy jsou pak dále děleny na gymnázia, střední odborné školy a střední odborná učiliště. Proto, aby byl výčet škol úplný, je nutné nahlédnout do zákona č. 111/1998 Sb., o vysokých školách, který zavádí jako nejvyšší stupeň škol vysoké školy. Aby


text:
mohla škola nebo školské zařízení vykonávat vzdělávací činnost, pro kterou byly svým zřizovatelem založeny, je nutné, aby byly zapsány do školského rejstříku. Vzdělávání ve školách a školských zařízeních je zajišťováno pedagogickými pracovníky, jimž se podrobně věnuje zákon č. 563/2004 Sb., o pedagogických pracovnících a o změně některých zákonů. Školy je možné dělit dle různých kritérií. Jedním z možných dělení, je dělení podle zřizovatele školy, kterým může být podle 8 školského zákona kraj, obec, dobrovolný svazek obcí, Ministerstvo školství, mládeže a tělovýchovy ČR, Ministerstvo obrany ČR, Ministerstvo vnitra ČR, Ministerstvo spravedlnosti ČR, Ministerstvo práce a sociálních věcí ČR, Ministerstvo zahraničních věcí ČR a registrované církve a náboženské společnosti, kterým bylo přiznáno oprávnění zřizovat církevní školy a ostatní fyzické a právnické osoby. Podle zřizovatele pak lze dělit školy na státní, vojenské, policejní, požární, obecní, církevní a soukromé. V případě, že zřizovatelem je obec, kraj, resp. dobrovolný svazek obcí, má škola nebo školské zařízení podobu školské právnické osoby nebo příspěvkové organizace. Církev, náboženské společnosti a ostatní právnické nebo fyzické osoby zřizují školy a školská zařízení v podobě školských právnických osob nebo právnických osob podle zvláštních právních předpisů. V případě, že je zřizovatelem některé z ministerstev, kterým zákon tuto možnost poskytuje, mají školy nebo školská zařízení podobu školské právnické osoby nebo státní příspěvkové organizace (MŠMT), organizační složky státu nebo její součásti (Ministerstvo obrany, Ministerstvo vnitra, Ministerstvo spravedlnosti 11
 12 a Ministerstvo práce a sociálních věcí). Zřizuje-li Ministerstvo zahraničních věcí školu při diplomatické nebo konzulární misi, stává se tato škola součástí těchto úřadů. Existuje ještě další možnost členění škol, která seskupuje školy podle úrovně, na níž se ve vzdělávací soustavě nacházejí. Takovýto systém pak rozděluje vzdělání na předškolní vzdělání, primární vzdělání, nižší sekundární vzdělání, vyšší sekundární vzdělání, post-sekundární vzdělání a terciární vzdělání. Pro ilustraci a pochopení, jaký je vztah mezi jednotlivými stupni škol slouží schéma vzdělávací soustavy v ČR, které je uvedeno v Příloze A. Toto schéma znázorňuje členění podle dvou ze tří výše zmíněných kritérií Předškolní vzdělávání Předškolní vzdělávání je upraveno v části druhé školského zákona. Cílem předškolního vzdělávání není suplovat výchovnou roli rodiny, nýbrž ji vhodným způsobem doplňuje. Jedná se o etapu vzdělávání dítěte, ve které se rozvíjí jeho citové, rozumové a tělesné vlastnosti. Dochází také k osvojení základních pravidel společenského chování, základních životních hodnot a mezilidských vztahů. Na předškolní vzdělávání lze pohlížet jako na jakýsi vzdělanostní základ, v němž dítě získává poznatky o životě kolem sebe a podněty užitečné pro pokračující vzdělávání. Předškolní vzdělávání není povinné. Je realizováno především v mateřských školách nebo v přípravných třídách základních škol. Tento stupeň vzdělávání je určen pro děti ve věku od tří do šesti let (v případě odkladu do sedmi let), při existenci opodstatněných důvodů i pro děti mladší. Přednostní docházka do mateřských škol se nabízí dětem, které se nacházejí v posledním roce před nástupem do základní školy. Mateřské školy mohou mít charakter buď samostatného školského zařízení, nebo mohou působit jako součást jiných školských zařízení (Národní ústav pro vzdělávání, 2013). Na následujících tabulkách je možné pozorovat nejprve počty mateřských škol řazených podle jejich zřizovatele, kterým


text:
mohou být subjekty uvedené v kapitole Druhy škol, jednak počty dětí, které navštěvují mateřské školy. Obě tabulky znázorňují data ze školních let 2003/2004 až 2012/
 13 v tom v tom v tom v tom Tab. č. 1: Počty mateřských škol podle zřizovatele ve školních letech 2003/2004 až 2012/2013 Zřizovatel 2003/ / / / / / / / / /13 Mateřské školy Celkem veřejný MŠMT obec jiný resort kraj soukromý církev Zdroj: MŠMT, Vývojová ročenka školství v ČR Z tabulky je patrná jasná převaha veřejných mateřských škol před soukromými, přesto je však možné pozorovat v posledních třech letech razantní nárůst soukromých mateřských škol. Nejčastějším zřizovatelem mateřských škol ve sledovaném období byly obce. Tab. č. 2: Vývoj počtu dětí v mateřských školách ve školních letech 2003/2004 až 2012/2013 Zřizovatel 2003/ / / / / / / / / /13 Děti Celkem veřejný MŠMT obec jiný resort kraj soukromý církev Zdroj: MŠMT, Vývojová ročenka školství v ČR 13
 14 V posledních letech se řeší problém nedostatku míst v mateřských školách. Je to dáno tím, že v minulosti byla tato místo zredukována. Nyní však nastupuje do mateřských škol silná generace, což je vidět i z uvedené tabulky Základní vzdělávání Základní vzdělávání má svůj zákonný základ v části třetí hlavě druhé školského zákona. V 44 výše zmíněného zákona je cíl základního vzdělávání stanoven následovně. Základní vzdělávání vede k tomu, aby si žáci osvojili potřebné strategie učení a na jejich základě byli motivováni k celoživotnímu učení, aby se učili tvořivě myslet a řešit přiměřené problémy, účinně komunikovat a spolupracovat, chránit své fyzické i duševní zdraví, vytvořené hodnoty a životní prostředí, být ohleduplní a tolerantní k jiným lidem, k odlišným kulturním a duchovním hodnotám, poznávat své schopnosti a reálné možnosti a uplatňovat je spolu s osvojenými vědomostmi a dovednostmi při rozhodování o své další životní dráze a svém profesním uplatnění. Jinými slovy jeho podstata tkví v tom, že stát poskytuje žákům základy využitelné pro jejich celoživotní učení. Výuka v rámci základního vzdělávání je realizována na základní škole (devítiletý program), základní škole speciální (desetiletý program), na nižším stupni víceletých gymnázií a konzervatoří v osmiletém oboru vzdělání tanec. Výuka probíhá podle Rámcového vzdělávacího programu pro základní vzdělávání doplněného o standardy základního vzdělání. Základní vzdělání je považováno za ukončené po splnění povinné školní docházky, obvykle tedy po devíti letech studia, resp. ukončením školního roku, v němž žák dosáhl 17 let. Základní vzdělání je možné získat také splněním kursu pro získání základního vzdělání, který je realizován základní nebo střední školou. Tyto kursy jsou určeny pro lidi, kteří neukončili základní vzdělání v rámci povinné školní docházky. Dokončením základního vzdělání se žákovi otevírá možnost pokračovat ve studiu na střední škole nebo jejím ekvivalentu v rámci systému středního vzdělávání. Pro žáky, u kterých zjistí školské poradenské zařízení, že trpí středně těžkým a těžkým mentálním postižením, souběžným postižením s více vadami a autismem, je základní vzdělávání většinou poskytováno v základních školách speciálních. Toto vzdělávání je zaměřeno přímo na potřeby těchto žáků. Cílem základních škol speciálních je usnadnit 14
 15 v tom v tom žákům budoucí


text:
postup do dalšího stupně vzdělávání a zapojení se do praktického života. Výuka na těchto školách probíhá podle školních vzdělávacích programů v souladu s Rámcovým vzdělávacím programem pro obor vzdělání Základní škola speciální. Absolvováním základní školy speciální získává žák možnost pokračovat na jednoleté, resp. dvouleté praktické škole. Zřizovatelé základních škol a základních škol speciálních jsou subjekty uvedené v kapitole Druhy škol. V následující tabulce jsou uvedeny počty základních škol a základních škol speciálních ve školních letech 2003/2004 až 2012/2013 podle jejich zřizovatele. Tab. č. 3: Počty základních škol a základních škol speciálních podle zřizovatele ve školních letech 2003/2004 až 2012/2013 Zřizovatel 2003/ / / / / / / / / /13 Základní školy a základní školy speciální Celkem veřejný MŠMT obec jiný resort kraj soukromý církev Zdroj: MŠMT, Vývojová ročenka školství v ČR Z tabulky je patrná jasná dominance veřejných základních škol. Zřizovatelem byly v tomto případě nejčastěji obce. V případě škol zřizovaných kraji se jedná o základní školy speciální. Z celkových čísel je vidět klesající trend počtu škol v ČR, který je dán dlouhodobým úbytkem počtu žáků základních škol. V posledních dochází k mírnému počtu žáků. Celkový vývoj počtu žáků v základních školách a základních školách speciálních je patrný na následující tabulce. V budoucnu se předpokládá ještě větší nárůst počtu žáků, neboť silné ročníky, které nyní navštěvují mateřské školy, budou postupně nastupovat do základních škol. 15
 16 v tom v tom Tab. č. 4: Vývoj počtu žáků základních škol a základních škol speciálních ve školních letech 2003/2004 až 2012/2013 Zřizovatel 2003/ / / / / / / / / /13 16 Žáci Celkem veřejný MŠMT obec jiný resort kraj soukromý církev Zdroj: MŠMT, Vývojová ročenka školství v ČR Střední vzdělávání Cílem středního vzdělávání je dle 57 školského zákona rozvoj vědomostí, dovedností, schopností, postojů a hodnot, které byly získány v průběhu základního vzdělávání a jsou důležité pro osobní rozvoj jedince. Žákům je poskytováno obsahově širší všeobecné vzdělání nebo odborné vzdělání, které je spojeno se všeobecným vzděláním, a jeho cílem je upevnit hodnotovou orientaci žáků. Dalším cílem je vytvoření předpokladů nutných pro plnoprávný osobní a občanský rozvoj, samostatné získávání informací a celoživotní učení, pokračování v navazujícím vzdělávání a přípravu pro výkon povolání, resp. pracovní činnosti. Střední vzdělávání je dle 58 možné členit na tři stupně podle způsobu jejich zakončení. Zákon počítá se středním vzdělávání, středním vzdělávání s výučním listem a středním vzdělávání s maturitní zkouškou. Střední vzdělání lze získat, pokud je splněn jednoletý, resp. dvouletý vzdělávací program realizovaný v denní formě vzdělání. Střední vzdělání s výučním listem je žákem získáno úspěšným absolvováním dvouletého, resp. tříletého vzdělávacího programu v denní formě vzdělání. Lze jej však získat i úspěšným absolvováním vzdělávacího programu zkráceného studia pro získání středního vzdělání s výučním listem. Střední vzdělání s maturitní zkouškou je získáno úspěšným absolvováním vzdělávacího programu
 17 v tom v tom v tom šestiletého nebo osmiletého gymnázia, čtyřletého vzdělávacího programu denní formy vzdělávání, vzdělávacího dvouletého programu nástavbového studia denní formy vzdělávání nebo vzdělávacího programu zkráceného studia pro získání středního vzdělání s maturitní zkouškou. Zřizovatelé škol v rámci středního


text:
vzdělávání se opět řídí 8 školského zákona a jsou tedy stejní jako v předchozích dvou případech. V následujících tabulkách je znázorněn počet středních škol rozdělený podle jejich zřizovatele ve školních letech 2003/2004 až 2012/2013 a vývoj žáků středních škol ve školních letech 2003/2004 až 2012/2013. Tab. č. 5: Počty středních škol podle zřizovatele ve školních letech 2003/2004 až 2012/2013 Zřizovatel 2003/ / / / / / / / / /13 Střední školy Celkem veřejný MŠMT obec jiný resort kraj neveřejný soukromý církev Zdroj: MŠMT, Vývojová ročenka školství v ČR Z tabulky je zřejmé, že i v oblasti středního vzdělávání hraje hlavní úlohu stát. Asi 75% všech středních škol má za svého zřizovatele subjekt v rámci veřejného sektoru. Tím je pak nejčastěji kraj. Na rozdíl od předchozích vzdělávacích stupňů dochází ke zvyšování relativního poměru soukromých a církevních středních škol na celkovém počtu středních škol. Tento poměr činí cca 25%. 17
 18 v tom v tom Tab. č. 6: Vývoj počtu žáků středních škol ve školních letech 2003/2004 až 2012/2013 Zřizovatel 2003/ / / / / / / / / /13 Žáci Celkem veřejný MŠMT obec jiný resort kraj soukromý církev Zdroj: MŠMT, Vývojová ročenka školství v ČR V případě středního školství je situace obdobná jako u základního školství. Počet žáků v průběhu let klesá, ale i v případě středních škol lze do budoucna předpokládat jejich narůst Konzervatoře Cílem vzdělávání v konzervatořích je dle 86 školského zákona rozvoj znalostí, dovedností a dalších schopností žáka, které získal v základním a v základním uměleckém vzdělávání. Konzervatoře dále poskytují všeobecné vzdělání a připravují žáky pro výkon náročných uměleckých nebo uměleckých a umělecko-pedagogických činností v oborech hudba, tanec, zpěv a hudebně dramatické umění. Vzdělávání v konzervatořích vytváří také předpoklady pro plnoprávný osobní a občanský život, pokračování ve vzdělávání a pro výkon pracovní činnosti. Stejně jako v případě středního školství je i v případě konzervatoří možné jejich dělení na stupně podle jejich zakončení. Podle 87 střední vzdělání s maturitní zkouškou je získáno úspěšně ukončeným šestiletým vzdělávacím programem v denní formě nebo osmiletým vzdělávacím programem v denní formě. Vyšší odborné vzdělávání v konzervatoři je získáno úspěšným ukončením šestiletého nebo osmiletého vzdělávacího programu. Zřizovatelé konzervatoří jsou stejní jako v předchozích případech a jsou upraveni v 8. Na následujících tabulkách je znázorněn jednak počet konzervatoří podle 18
 19 v tom v tom v tom v tom zřizovatele ve školních letech 2003/2004 až 2012/2013 a vývoj počtu žáku konzervatoří ve školních letech 2003/2004 až 2012/2013. Tab. č. 7: Počty konzervatoří podle zřizovatele ve školních letech 2003/2004 až 2012/2013 Zřizovatel 2003/ / / / / / / / / /13 Konzervatoře Celkem veřejný MŠMT obec jiný resort kraj soukromý církev Zdroj: MŠMT, Vývojová ročenka školství v ČR Z tabulky je patrné, že vývoj počtu konzervatoří v ČR je víceméně konstantní, což je dáno povahou školy. Většina konzervatoří je zřizována krajem. Soukromé subjekty a církev zaujímají cca třetinový podíl. Tab. č. 8: Vývoj počtu žáků konzervatoří ve školních letech 2003/2004 až 2012/2013 Zřizovatel 2003/ / / / / / / / / /13


text:
Žáci Celkem veřejný MŠMT obec jiný resort kraj soukromý církev Zdroj: MŠMT, Vývojová ročenka školství v ČR Od počtu konzervatoří se odvíjí počet jejich žáků. U nich je v poslední době patrný mírný nárůst. 19
 20 v tom v tom Vyšší odborné vzdělávání Cílem vyššího odborného vzdělávání je rozvoj a prohloubení znalostí a dovedností, které studenti získali v rámci středního vzdělávání, a poskytnutí všeobecného a odborného vzdělání a praktické přípravy pro výkon náročných činností. Úspěšným absolvováním akreditovaného vzdělávacího programu student dosáhne stupně vyššího odborného vzdělání. Vyšší odborné vzdělání je koncipováno jako tříleté v denní formě včetně odborné praxe. V případě zdravotnických oborů trvá vyšší odborné vzdělávání tři a půl roku. V případě vyššího odborného školství jsou zřizovatelé stejní, jako v předchozích případech. V následujících tabulkách jsou znázorněna data týkající se počtu vyšších odborných škol podle zřizovatele ve školních letech 2003/2004 až 2012/2013 a vývoj počtu žáků vyšších odborných škol ve školních letech 2003/2004 až 2012/2013. Tab. č. 9: Počty vyšších odborných škol podle zřizovatele ve školních letech 2003/2004 až 2012/2013 Zřizovatel 2003/ / / / / / / / / /13 Vyšší odborné školy Celkem veřejný MŠMT jiný resort kraj soukromý církev Zdroj: MŠMT, Vývojová ročenka školství v ČR Z tabulky je patrné, že změna v počtu vyšších odborných škol ve sledovaném období se mění pouze nepatrně. Dominantní pozici má veřejný sektor, v jehož rámci je nejčastějším zřizovatelem vyšších odborných škol kraj. Asi třetina škol je pak zřizována soukromými subjekty či církví. 20
 21 v tom v tom Tab. č. 10: Vývoj počtu žáků vyšších odborných škol ve školních letech 2003/2004 až 2012/2013 Zřizovatel 2003/ / / / / / / / / /13 Žáci Celkem Veřejný MŠMT obec jiný resort kraj soukromý Církev Zdroj: MŠMT, Vývojová ročenka školství v ČR Počty žáků vyšších odborných škol uvedené v tabulce jsou v daném období přibližně stejné. Malý pokles je způsoben především poklesem žáků v soukromých vyšších odborných školách a drobným snížením počtu žáků církevních vyšších odborných škol Vysoké školství Nejvyšším stupněm vzdělávací soustavy v ČR jsou vysoké školy. Ty upravuje zákon č. 111/1998 Sb., o vysokých školách a o změně a doplnění dalších zákonů (zákon o vysokých školách). Dle 1 jsou vysoké školy vrcholnými centry vzdělanosti, nezávislého poznání a tvůrčí činnosti a mají klíčovou úlohu ve vědeckém, kulturním, sociálním a ekonomickém rozvoji společnosti. Podstatným rozdílem od předešlých druhů škol je skutečnost, že vysoké školy jsou dle zákona považovány za právnickou osobu. Vysoké školy podle 2 vysokoškolského zákona uskutečňují akreditované programy a programy celoživotního vzdělávání. Tyto studijní programy se dělí na bakalářské, magisterské a doktorské. Podle toho, jaký typ studijního programu vysoká škola uskutečňuje, je možné je dělit na vysoké školy univerzitního a vysoké školy neuniverzitního typu. Typ školy je pak uveden v jejím statutu. Přičemž vysoké školy univerzitního typu mohou realizovat všechny typy studijních programů a s tím související výzkumnou, vývojovou, uměleckou nebo další činnost. Tyto vysoké školy se 21
 22 ve své organizační struktuře člení na fakulty. To, že se jedná o vysokou školu univerzitního typu, by mělo být většinou


text:
patrné již ze samotného názvu, ve kterém může takováto vysoká škola používat slovo univerzita. Vysoké školy neuniverzitního typu realizují bakalářské a někdy také magisterské studijní programy. Zároveň mohou provozovat s nimi související výzkumnou, vývojovou, uměleckou nebo další činnost. Organizační struktura těchto vysokých škol není tvořena fakultami. Vysoké školy se dělí na veřejné, soukromé a státní, přičemž ty se dále dělí na vojenské a policejní. Veřejné vysoké školy se zřizují zákonem. V následujících tabulkách jsou uvedeny údaje o počtech vysokých škol v letech 2003 až 2012 a počtech studentů rozdělených podle studovaných studijních programů v letech 2003až Tab. č. 11: Počty vysokých škol v letech 2003/2004 až 2012/ Celkem Veřejné vysoké školy Soukromé vysoké školy Vysoké školy vojenské a policejní Zdroj: MŠMT, Vývojová ročenka školství v ČR Z tabulky je patrný vysoký nárůst soukromých vysokých škol od počátku sledovaného období do současnosti. Naopak počet veřejných a státních vysokých škol je víceméně konstantní. Tab. č. 12: Vývoj počtu studentů vysokých škol podle studovaných studijních programů v letech 2003/2004 až 2012/2013 Forma studia Typ studijního programu Studenti Celkem Prezenční studium celkem v bakalářských studijních programech
 23 v magisterských studijních programech v navazujících magisterských studijních programech v doktorských studijních programech Distanční a kombinované studium celkem v bakalářských studijních programech v magisterských studijních programech v navazujících magisterských studijních programech v doktorských studijních programech Zdroj: MŠMT, Vývojová ročenka školství v ČR Z tabulky vyplývá, že od roku 2003 do roku 2012 došlo k nárůstu počtu vysokoškolských studentů o více jak , přičemž většina z nich studuje v distanční a kombinované formě studia. Růst je patrný především u bakalářských studijních programů, což je patrně dáno rozvojem bakalářských studijních programů na úkor magisterských studijních programů, u kterých lze naopak pozorovat výrazný pokles počtu studentů. Tito studenti však po ukončení bakalářského studijního programu většinou pokračují v navazujícím magisterském studijním programu, u kterého je opět možné zaznamenat znatelný narůst. S rostoucím celkovým počtem vysokoškolských studentů dochází zároveň k nárůstu počtu studentů doktorských studijních programů, byť již k ne tak hojnému jako v případě bakalářských a navazujících magisterských studijních programů. 23
 24 2 Orgány veřejné správy Na tomto místě budou popsány jednotlivé orgány veřejné správy, jejichž činnost má dopad na úsek školství, a jejich úloha. Na prvním místě se bude jednat o MŠMT, které jakožto ústřední správní orgán má celostátní působnost a činnost školství zabezpečuje na té nejvyšší úrovni. Dále to pak bude Česká školní inspekce, orgány krajů a orgány obcí. 2.1 Ministerstvo školství, mládeže a tělovýchovy Ministerstvo školství, mládeže a tělovýchovy má svůj zákonný základ stejně jako ostatní ministerstva v Ústavě ČR, konkrétně v čl. 79. Tento článek má však charakter blanketové právní normy a úpravu ministerstev ponechává na prováděcím zákoně, kterým je v tomto případě tzv. kompetenční zákon (zákona č. 2/1969 Sb., o zřízení ministerstev a jiných ústředních orgánů státní správy České republiky). Slovy kompetenčního zákona je MŠMT ústředním orgánem státní správy pro předškolní zařízení, školská zařízení, základní školy, střední školy a vysoké školy, pro vědní politiku, výzkum a vývoj, včetně mezinárodní spolupráce v této oblasti, a pro vědecké


text:
hodnosti pro státní péči o děti, mládež, tělesnou výchovu, sport, turistiku a sportovní reprezentaci státu. MŠMT dále koordinuje činnost ostatních ministerstev, jiných ústředních orgánů uvedených v 2 kompetenčního zákona a profesních komor. Koordinace činnosti se týká oblasti uznávání odborné kvalifikace a oblasti získávání kvalifikací v systému dalšího vzdělávání. Tomuto ministerstvu je podřízena Česká školní inspekce, o které bude dále v textu podrobnější zmínka. MŠMT plní úkoly stanovené v zákonech a jiných obecně závazných právních předpisech v rámci okruhu své působnosti (viz výše) a úkoly, které pro něj vyplývají z členství ČR v EU a dalších integračních seskupeních a mezinárodních organizacích. Ministerstvo dále zkoumá v rámci své působnosti společenskou problematiku, provádí analýzy dosavadních výsledků, provádí opatření s cílem řešit aktuální otázky. MŠMT dále zpracovává koncepci rozvoje odvětví školství, mládeže a tělovýchovy, jejímž cílem je stanovit směr budoucího směřování celého odvětví. Pro rozvoj celého odvětví je 24
 25 nezbytně nutný přísun dostatečného množství finančních zdrojů, proto MŠMT předkládá podklady nutné pro sestavení návrhů státních rozpočtů. Jednou z nejdůležitějších skutečností je fakt, že kterékoliv ministerstvo má tzv. zákonodárnou iniciativu, tedy právo předkládat Poslanecké sněmovně Parlamentu ČR návrhy zákonů. K řešení otázek, které nemusejí být upraveny zákonem, mají ministerstva dle čl. 79 odst. 3 Ústavy ČR pravomoc vydávat na základě a v mezích zákona vyhlášky. V čele MŠMT stojí ministr, který je členem vlády ČR. Ministr nese plnou zodpovědnost za chod Ministerstva. 2.2 Česká školní inspekce Česká školní inspekce, která je zřízená na základě školského zákona, je správní úřad, který má celostátní působnost. Z právního hlediska se jedná o organizační složku státu, která je účetní jednotkou. Česká školní inspekce se člení na ústředí České školní inspekce, které sídlí v Praze, a na jednotlivé inspektoráty České školní inspekce. V čele České školní inspekce stojí ústřední školní inspektor, jenž je do úřadu jmenován ministrem školství, mládeže a tělovýchovy. Působnost České školní inspekce je dvojího charakteru. Má jednak charakter evaluační, jednak charakter kontrolní. Účelem evaluace je zjišťování a hodnocení podmínek, průběhu a výsledků vzdělávání. Závěrečným výstupem provedené evaluace je inspekční nebo tematická zpráva. Smyslem kontrolní činnosti České školní inspekce je dohled nad dodržováním správních právních předpisů vztahujících se k poskytovanému vzdělání a školských služeb. Závěrečným výstupem je v tomto případě protokol. Česká školní inspekce může svoji inspekční činnost provádět v rámci své působnosti také na základě podnětů, stížností a petic nebo na základě žádosti na přiznání dotace podle zákona č. 306/1999 Sb., o poskytování dotací soukromým školám, předškolním a školským zařízením. 2.3 Obec Obec je prvním ze dvou celků, které vykonávají územní samosprávu ve školství. 25
 26 Při činnosti obce, jejímž cílem je zajišťovat školské služby, musí obec dbát zejména na soulad rozvoje vzdělávání a školských služeb se zájmy občanů obce, s potřebami trhu práce celkovým rozvojem území obce a musí zároveň dbát také na jejich dostupnost. Obec má povinnost zajišťovat podmínky pro plnění povinné školní docházky pro děti s místem trvalého pobytu na území obce a pro děti, které jsou umístěny ve školských zařízeních pro výkon ústavní výchovy nebo ochranné výchovy na území obce, a které


text:
nemají možnost vzdělávat se ve školách zřízených přímo při těchto školských zařízeních. Ke splnění této povinnosti obec může přistoupit buď tak, že zřídí základní školu, nebo zařídí plnění povinné školní docházky ve škole, která byla zřízena jinou obcí nebo svazkem obcí. Do pravomoci obce spadá také možnost školu zrušit. Obec má dále povinnost zajistit pro děti předškolního věku s místem trvalého pobytu na území obce a pro děti, které jsou na území obce umístěny v dětském domově, v posledním roce před zahájení povinné školní docházky podmínky pro předškolní vzdělávání. Za tímto účelem buď zřizuje mateřskou školu, nebo zajišťuje předškolní vzdělávání v jiné mateřské škole. Obec nebo svazek obcí má kromě výše uvedených školských zařízení, jejichž zajištění občanům bylo pro obec povinností, možnost zřizovat, resp. zrušovat: základní umělecké školy, školská zařízení pro zájmové vzdělávání, školská účelová zařízení nebo školská zařízení, která jsou obvykle zřizována jinými zřizovateli, prokáže-li obec pro takovéto zařízení dostatečné zdrojové zabezpečení, a to finanční, materiální i personální. 2.4 Kraj Kraj je druhým z celků, které vykonávají územní samosprávu ve školství. Při činnosti kraje, jehož cílem je zajišťovat školské služby, se musí dbát zejména na soulad rozvoje vzdělávání a školských služeb se zájmy občanů kraje, s potřebami trhu práce, s celkovým rozvojem území kraje a musí zároveň dbát také na jejich dostupnost. 26
 27 Kraj má povinnost zajistit občanům podmínky pro vzdělávání v rámci středního a vyššího odborného vzdělávání. Dále poskytuje podmínky pro vzdělávání pro děti, žáky a studenty s nezdravotními postiženími a znevýhodněními, vzdělávání jazykového, základního uměleckého a zájmového a podmínky pro výkon ústavní výchovy. Na základě výše uvedené povinnosti kraje kraj zřizuje: střední školy (výjimečně s vyučovacím jazykem národnostních menšin), vyšší odborné školy, mateřské, základní, střední školy a školská zařízení pro děti a žáky se zdravotním postižením, základní školy speciální, školy při zdravotnických zařízeních, školská výchovná a ubytovací zařízení a zařízení školního stravování, jazykové školy s právem jazykové zkoušky, základní umělecké školy, školská zařízení pro zájmové vzdělávání a dětské domovy. Dále má kraj možnost zřizovat další školská zařízení a školské služby, mateřské školy s vyučovacím jazykem národnostní menšiny či školy a školská zařízení, která jsou běžně zřizována obcí nebo ministerstvem, dokáže-li je kraj dostatečně zdrojově zabezpečit. 27
 28 3 Financování školství Existuje několik finančních zdrojů, z nichž je financováno bezplatné školství. U nás je v průměru na školství vydáváno cca 12% ze státního rozpočtu (138 mld. - rok 2013). Dalším významným zdrojem jsou finanční příspěvky obcí a měst, které jsou použity na provoz školních jídelen, hospodářský provoz školských zařízení apod. Obce tyto finanční prostředky získávají jako účelovou neinvestiční dotaci od státu, která je rozdělována příslušným krajským úřadem. Z celkových provozních výdajů je 60% až 65% použito na mzdy zaměstnanců. Část finančních prostředků mohou školy získávat také ze soukromých zdrojů. Financování jednotlivých skupin škol souvisí s tím, kdo dané školy spravuje. Z tohoto hlediska lze tedy rozlišovat: přímo řízené financování školství (především se jedná o vysoké školy), regionální školství (jedná se o všechny školy s výjimkou vysokých škol), ostatní přímo řízené organizace (Česká školní inspekce, Výzkumný ústav pedagogický,


text:
orgány veřejné správy ve školství, výzkumný ústav odborného školství) V kapitole 333 státního rozpočtu MŠMT jsou definovány závazné ukazatele ovlivňující financování, mezi které patří následující limity: limit počtu zaměstnanců, limit prostředků na platy, limit na ostatní osobní náklady, rozpočtovaný průměrný měsíční plat. Tyto závazné ukazatele jsou velice důležité, neboť MŠMT jejich prostřednictvím limituje prostředky na platy, stanovuje průměrný měsíční plat v resortu, reguluje zaměstnanost v příspěvkových organizacích resortu a organizačních složkách a garantuje meziroční navýšení platů zaměstnanců v resortu školství (Peková & Pilný, 2008). 28
 29 V souladu s instrukcemi MF je návrh rozpočtu kapitoly zpracován ve struktuře výdajových bloků a okruhů. Výdajové bloky a okruhy jsou specifickými závaznými ukazateli na rok Tab. č. 13: Výdajové limity MŠMT pro rok 2013 (v tis. Kč) Zdroj: MŠMT, 2013 SPECIFICKÉ UKAZATELE ROZPOČTU celkem rozpočet kapitoly MŠMT Celkem výdaje MŠMT Věda a vysoké školy v tom: vysoké školy výzkum, vývoj a inovace z toho: programy spolufinancované z EU a FM Výdaje regionálního školství a přímo řízených organizací Podpora činnosti v oblasti mládeže Podpora činnosti v oblasti sportu v tom: sportovní reprezentace všeobecná sportovní činnost Výdaje spolufinancované programy celkem mimo výzkum, vývoj a inovace Ostatní výdaje na zabezpečení úkolů resort v tom: OPŘO. Společné a účelově vyčleněné úkoly, programy kulturního dědictví státní správa zahraniční rozvojová spolupráce program podpory vzdělávání v jazycích národnostních menšin a multikulturní výchova sociální prevence a prevence kriminality protidrogová politika programy podpory příslušníků romské komunity mezinárodní konference, semináře Závazné limity pro odvětví školství pro rok 2013 jsou následující: limit počtu zaměstnanců (včetně EU a FM) osob mzdové prostředky celkem tis. Kč o prostředky na platy tis. Kč o prostředky na ostatní platby za provedenou práci/ ostatní osobní náklady ( OPPP / OON ) tis. Kč průměrný měsíční plat Kč Zdroj: Rozpočet kapitoly MŠMT na rok 2013, s
 30 3.1 Financování vysokých škol V této kapitole bude stručně popsána problematika financování vysokých škol v ČR. Vysoké školy mají, jak již bylo řečeno výše, charakter buď vysoké školy veřejné, soukromé, nebo státní. Podle toho se posléze liší způsob jejich financování. Dotace neinvestičních výdajů jsou poskytovány na studium akreditovaných studijních programů, na programy celoživotního vzdělávání a na výzkumnou, vědeckou, vývojovou, uměleckou a tvůrčí činnost. Dotace se vztahují zároveň na rozvoj VŠ, ubytování a stravování studentů. Výše dotace pro vysokou školu se odvíjí jednak od počtu studentů na dané VŠ, jednak od vědy a výzkumu na dané VŠ. Činnosti VŠ, u kterých tento systém nelze použít, jsou dotovány normativně. Pro spravedlivé a objektivní stanovení finanční částky dotace je určen soubor ukazatelů. Prvním z těchto ukazatelů je tzv. ukazatel A, který zahrnuje: počet absolventů, normativní počet studentů (součin přepočteného počtu studentů násobený koeficientem ekonomické náročnosti), přepočteného počtu studentů (nárůst nesmí překročit 3% stavu z předchozího roku), počet rozpočtových studentů v akreditovaných studijních programech. Do stavu přepočteného stavu studentů se zahrnují pouze studenti, kteří mají občanství ČR. Nezapočítávají se studenti s jiným občanstvím, kteří mají povinnost hradit náklady spojené se studiem sami a nezapočítávají se nově akreditované studijní obory. Normativní počty studentů se vypočítají ze součinu počtu


text:
studentů a koeficientu náročnosti dané vysoké školy. Pro účely těchto výpočtů jsou jednotlivé fakulty rozděleny do skupin dle oborové příslušnosti s přihlédnutím k ekonomické náročnosti konkrétního studia. Základní normativ je částka, která vznikne vydělením finančních prostředků určených pro vzdělávací činnost s normativním počtem studentů všech vysokých škol, vyjma škol uměleckých. Z ekonomické náročnosti studia na dané vysoké škole se vypočítá výše příspěvku na jednoho studenta. Vynásobí-li se výše základního normativu s koeficientem stanoveným pro určitou fakultu, získá se příspěvek na jednoho studenta. 30
 31 Dalšími ukazateli jsou např. stipendia pro studenty doktorských studijních programů (ukazatel C), pro studenty, kteří jsou občané cizího státu (ukazatel D), vzdělávací projekty, záměry a programy, které přesahují rámec jedné vysoké školy (ukazatel E), dotované projekty z Fondu rozvoje vysokých škol (ukazatel G), mimořádné rozvojové aktivity (ukazatel M), stipendia podle 9 odst. 3 zákona o vysokých školách (ukazatel S), ubytovací stipendia (ukazatel U) a dále mimořádné rozvojové programy vyhlášených ministerstvem (ukazatel I) (Peková & Pilný, 2008). V rámci své samosprávné působnosti veřejná vysoká škola hospodaří a nakládá se svým majetkem. Finanční prostředky jsou veřejným vysokým školám poskytovány MŠMT, které zároveň provádí kontrolu využití daných finančních prostředků. Veřejná vysoká škola hospodaří dle schváleného rozpočtu na jeden školní rok. Po uplynutí daného školního roku provádí a předkládá ministerstvu školství vyúčtování ve stanoveném termínu. Příjmy rozpočtu veřejné vysoké školy jsou: poplatky spojené se studiem, výnosy z majetků, dotace ze státního rozpočtu, jiné příjmy ze státního rozpočtu, ze státních fondů nebo z rozpočtů měst a obcí, výnosy z doplňkové činnosti, příjmy z darů nebo dědictví. Veřejná vysoká škola je povinná vypracovat každoročně výroční zprávu o hospodaření a předložit jí opět ve stanoveném termínu ministerstvu školství. Veřejná vysoká škola dále musí zřizovat následující fondy: fond reprodukce investičního majetku, rezervní fond na krytí ztrát v následujících účetních obdobích, stipendijní fond, fond odměn. Tyto fondy se vytváří z výsledku hospodaření po zdanění. Stipendijní fond se vytváří převodem poplatků spojených se studiem a fond reprodukce investičního majetku z odpisů hmotného a nehmotného majetku. 31
 32 Soukromá vysoká škola musí zajistit dostatečné finanční prostředky pro vzdělávací, vědeckou, výzkumnou, uměleckou a další tvůrčí činnosti. Část příjmů soukromé vysoké školy tvoří školné, které je vybíráno od jejích studentů. MŠMT je oprávněno poskytnout soukromé vysoké škole (s formou obecně prospěšné společnosti) dotaci na uskutečňování akreditovaných studijních programů, dále na program celoživotního vzdělávání a další spojenou činnost (Peková & Pilný, 2008). 3.2 Financování regionálního školství Financování a hospodaření v rámci regionálního školství se nachází v kompetenci institucí, které jsou pověřeny výkonem státní správy v příslušném školství. Jedná se o: obce, odbory školství krajských úřadů, MŠMT, Českou školní inspekci, Školskou radu a ředitele škol a předškolních zařízení. O výši rozpočtu jednotlivých škol či školských zařízení rozhoduje počet dětí ve školách Hospodaření škol Všechny základní a střední školy hospodaří jako příspěvkové organizace a musí se proto řídit zákony a vyhláškami o hospodaření s rozpočtovými prostředky státního rozpočtu ČR (Peková & Pilný, 2008, str. 324). Hlavním příjmem každé školy je dotace, kterou poskytuje MŠMT prostřednictvím příslušného OŠ KÚ. Když škola hospodaří s


text:
Plný pracovní poměr při studiu - výhody a nevýhody - SOS Poradna
 Úvod Pracovní právo Pracovní smlouva Plný pracovní poměr při studiu - výhody a nevýhody
 Plný pracovní poměr při studiu - výhody a nevýhody
 Jsem absolventkou Vyšší odborné školy. Od září nastupuji do práce na plný pracovní poměr. Jsem ovšem od září opět studentkou střední školy, formou denního studia, kdy budu mít individuální plán a školu navštěvovat jednou týdně v odpoledních hodinách.
 Chci se tedy zeptat, zda mohu mít plný pracovní poměr i přesto, že budu vedena jako student a jak se to projeví na finanční odměně? Zda bude mít zaměstnavatel nějaké výhody plynoucí z toho, že zaměstnává studenta? A zda je v takovém případě nějak omezen počet hodin, které mohu odpracovat? V případě kombinovaného studia by neměl být žádný problém s plnou pracovní smlouvou, ale jak je to s umožněním navštěvování školy jednou měsíčně? Musím si případné hodiny odpracovat nebo stačí dohoda se zaměstnavatelem?
 Obecně zato Vám z právního hlediska nic nebrání být současně studentkou denního studia a zaměstnankyní na plný úvazek na základě plnohodnotné pracovní smlouvy (pokud Vám v tomto souběhu nebrání faktické okolnosti, zejména časová kolize obou aktivit).
 Pokud jde o daňové aspekty, skutečnost, že budete současně se zaměstnáním studentkou na střední škole v denní formě studia, Vám přinese možnost uplatnit si daňovou slevu na studenta, která pro rok 2013 činí 4020,- Kč ročně (nárok na slevu trvá do dovršení věku 26 let). Upozorňuji, že slevu nelze uplatnit v případě dálkového, distančního, večerního nebo kombinovaného studia na středních školách (nikoliv vysokých).
 Pokud jde o specifika zaměstnávání studenta z hlediska zaměstnavatele, pak je třeba zmínit, že podle § 7 zákona č. 48/1997 Sb., o veřejném zdravotním pojištění, jsou studenti do 26 let věku pojištěnci státu. Z tohoto vyplývá, že v případě zaměstnání, u kterého vznikla povinnost platit zdravotní pojištění, pro studenty neplatí tzv. ustanovení o minimálním vyměřovacím základu. Vznik účasti na nemocenském pojištění je u studentů posuzován stejně jako u jiných zaměstnanců. Stejně tak z hlediska zákona o daních s příjmů se na studenta pohlíží jako na každého jiného poplatníka daně z příjmů (vyjma výše uvedené možnosti uplatnit slevu na studenta).
 Omezení počtu hodin u pracovního poměru (tedy nikoliv u dohod o pracích konaných mimo pracovní poměr) dáno není. Vychází se z toho, že standardní pracovní doba činí 40 hodin týdně (podle § 80 zákoníku práce může být sjednána kratší pracovní doba - tzn. pod hranici standardní týdenní délky pracovní doby - přičemž zaměstnanci v takovém případě přísluší mzda odpovídající této kratší pracovní doby). Zákoník práce nicméně omezuje rozsah práce přesčas (konkrétně v ust. § 93 zákoníku práce).
 Je zřejmé, že na uvolnění ze zaměstnání pro účely studia se budete muset se svým zaměstnavatelem dohodnout (a to např. ve formě kratší pracovní doby, možnosti „napracovaní“ hodin strávených ve škole či poskytnutím náhradního volna).
 Zároveň podotýkám, že pokud škola, kterou hodláte studovat, souvisí s činností Vašeho zaměstnavatele, mohlo by se v daném případě jednat o zvýšení kvalifikace ve smyslu § 231 zákoníku práce, pokud je Vaše studium v


text:
1 Standardy kvality sociálně právní ochrany dětí Obecní úřad Věrovany Rakodavy 325 Standardy kvality sociálně právní ochrany dětí (dále jen standardy) vychází z povinnosti obecních úřadů naplňovat standardy kvality sociálně právní ochrany na základě zákona č. 359/1999 Sb., o sociálně právní ochraně dětí (dále jen SPOD) ve znění pozdějších předpisů. Obsah standardů kvality se řídí Prováděcí vyhláškou č. 473/2012 Sb. jako příloha č. 1. Tato činnost je výkonem státní správy v přenesené působnosti. Vypracovaná metodika představuje popis standardů, kterými se řídí Obec Věrovany při poskytování sociálně právní ochrany dětí na úrovni obecního úřadu I. stupně. Metodika je vypracovaná na základě manuálu pro obecní úřady Zavádění standardů kvality sociálně právní ochrany, poskytnutého Krajským úřadem Olomouckého kraje. Standardy kvality sociálně právní ochrany dětí jsou požadavky na jednotlivé úřady, jejichž konkrétní naplnění je povinností každého úřadu. Pro obec I. stupně jsou povinná kritéria níže uvedená. 1
 2 Kritéria závazná pro obecní úřad I. stupně v rámci OSPOD (těchto kritérií je 17 z celkového počtu 38) 2. Prostředí a podmínky 2a) Výkon sociálně-právní ochrany je zajištěn v prostorách vhodných pro komunikaci s ohroženými dětmi a rodinami. Orgán sociálně-právní ochrany zajistí takové prostory pro výkon sociálně-právní ochrany, které představují odpovídající zázemí pro výkon sociálněprávní ochrany a jejichž kapacita odpovídá množství konzultací spojených s poskytováním sociálně-právní ochrany. Výkon SPOD je zajišťován v prostorách budovy Obecního úřadu Věrovany, Rakodavy 325, v 1. poschodí. Prostředí budovy, výtah v budově, sociální zařízení a možnost soukromí odpovídá kapacitě poskytovaných služeb sociálně právní ochrany. Šířka dveří v chodbě i kanceláři umožňuje vjezd kočárku či invalidního vozíku. Pro jednání s klienty bude využita kancelář, která sousedí s kanceláří starosty, kde je zajištěno dostatečné soukromí. V případě akutní situace, kdy dítě nebude moci být ve své rodině, a než dojde k následným krokům z OSPOD ORP, požádá pracovník OÚ o případnou pomoc s dítětem ředitelku MŠ. 7. Prevence 7a) Orgán sociálně právní ochrany aktivně vyhledává a monitoruje ohrožené děti. Prokazatelně koordinuje, případně vytváří podmínky pro preventivní aktivity ve svém správním obvodu. Obecní úřad, stejně jako ostatní OSPOD, je povinen aktivně vyhledávat a monitorovat ohrožené děti. Podnět a informaci ohledně možného ohrožení dítěte může obecní úřad obdržet také od fyzické osoby ( 7 odst. 2 zákona č. 359/1999 Sb.), anebo např. ze školy, mateřské školy, od lékaře atd. Na obecní úřad se může přihlásit i samo dítě, a to i bez vědomí rodičů. Oznámení o ohroženém dítěti může být přijato pracovníkem OÚ. Ten obdrženou informaci prověří formou místního šetření nebo pohovoru s dítětem nebo zákonným zástupcem a dle situace oznamuje obecnímu úřadu obce s rozšířenou působností. 7b) Orgán sociálně právní ochrany v rámci preventivních aktivit spolupracuje s dalšími fyzickými osobami, právnickými osobami a orgány veřejné moci, zejména s orgány územní samosprávy, pověřenými osobami, poskytovateli sociálních služeb, zástupci škol a školských zařízení, Policí České republiky, Probační a mediační službou, soudem, státním zastupitelstvím, poskytovateli zdravotních služeb, případně dalšími fyzickými osobami, právnickými osobami a orgány veřejné moci zúčastněnými na péči o ohrožené děti podle místních potřeb a podmínek. Všechny uvedené subjekty mohou jako formu spolupráce v rámci


text:
výše uvedeného zvolit tým pro děti a mládež. OSPOD Věrovany zajišťuje prevenci takto: - spolupracuje se svými příspěvkovými organizacemi, a to mateřskou a základní školou v obci, je v kontaktu s ředitelkami obou subjektů - podporuje tyto PO a jejich prostřednictvím poskytuje finanční podporu rodičům dětí z MŠ i ZŠ - spolupracuje s kulturní a školskou komisí obce 2
 3 - podporuje finančně sdružení a spolky zaměřené na děti a mládež v obci - spolupracuje s Policí ČR, obvodní oddělení Lutín - spolupracuje s Charitou Olomouc, pobočka Věrovany - spolupracuje s fyzickými osobami, které přijdou s poznatky o možném ohrožení nezl. dětí a vyhodnocuje je - podporuje finančně i materiálně zájmové spolky, které se zabývají volnočasovými aktivitami dětí - v rámci finančních možností buduje dětská hřiště a podporuje kulturněsportovní aktivity zaměřené na děti a mládež Stěžejní spoluprací pro SPOD Věrovany je spolupráce s obecním úřadem obce s rozšířenou působností, kterému musí OÚ Věrovany bezodkladně oznámit informace o ohroženém dítěti (podle 10 odst. 1 písm. g) zákona č. 359/1999 Sb.) 8. Přijetí oznámení, posouzení naléhavosti a přidělení případu 8a) Orgán sociálně právní ochrany postupuje při přijetí oznámení případu a jeho evidenci. Obec Věrovany při přijetí jednotlivých forem oznámení postupuje jednotně. Jednotný postup zaručuje možnost řešení konkrétního případu bez průtahů. Přijmout oznámení je povinen každý pracovník obecního úřadu. Při přijetí oznámení je založena spisová dokumentace v souladu s ustanovením zákona č. 359/1999 Sb. a příslušnou směrnicí MPSV upravující rozsah evidence a obsah spisové dokumentace vedené OSPOD (č.j. 2013/ ze dne ), příloha č. 29 a 30 směrnice. (Příloha č. 3 Směrnice MPSV) Obec přijímá jednotlivé podněty em, datovou schránkou, písemnou zprávou, telefonickou, osobní či jinou formou a vlastním zjištěním. Obec vede evidenci dětí, kterým v rámci výkonu SPOD poskytla pomoc, v evidenci spisové značky ROD (Příloha č. 2 Rejstřík ROD) a dále rejstřík dětí, u kterých byl obecní úřad dožádán ORP nebo soudem o poskytnutí součinnosti. (Příloha č. 1 Rejstřík dožádání). Přijetí oznámení: na území obce se ocitne dítě bez péče přiměřené jeho věku dítě, jeho rodiče nebo jiná osoba odpovědná za výchovu dítěte se obrátí na OÚ se žádostí o pomoc škola, pediatr, obvodní lékař nebo jiná osoba oznámí OÚ, že rodiče porušují povinnosti nebo zneužívají práva plynoucí z rodičovské odpovědnosti (zanedbání péče nebo násilí na dítěti) OÚ má informaci o neřešeném domácím násilí OÚ zaznamená u dětí užívání alkoholu, jiných návykových látek, vandalství, záškoláctví, krádeže aj. ORP nebo soud požádá OÚ o zprávu o poměrech dítěte ORP požádá OÚ o součinnost při sledování opatření na ochranu dítěte (např. dohled) Nejdůležitějším krokem v případě přijetí oznámení a řešení konkrétní situace je včasné informování obecního úřadu obce s rozšířenou působností, v naléhavých 3
 4 případech pak i bezpečnostních složek státu záchranné služby. - Policie ČR nebo zdravotnické Předním hlediskem sociálně právní ochrany dětí je zájem a blaho dítěte! 8b) Každý případ orgánu sociálně právní ochrany je posouzen s ohledem na jeho naléhavost. Při každém oznámení je třeba vyhodnotit naléhavost situace podle daného formuláře (Příloha č. 4 Posouzení naléhavosti případu). Naléhavé případy jsou


text:
řešeny bez prodlení a přednostně. Základním kritériem při posuzování naléhavosti případu je míra ohrožení života dítěte, jeho bezpečí a zdravý vývoj. Dle zákona č. 359/1999 Sb., 15 odst. 1: ocitne-li se dítě bez péče přiměřené jeho věku, zejména v důsledku úmrtí rodičů nebo jejich pobytu ve zdrav. zař., je obecní úřad povinen zajistit takovému dítěti neodkladnou péči, při zajištění této péče zpravidla dá přednost příbuznému dítěte. O uvedeném opatření OÚ neprodleně uvědomí ORP. 37 odst. 1: obecní úřad je povinen učinit opatření k ochraně života a zdraví a zajistit uspokojování základních potřeb v nenutnějším rozsahu včetně zdravotní péče dítěti uvedenému v 2 odst. 3 (tj. dítě bez jakékoliv formy pobytu na území ČR), ocitlo-li se takové dítě bez jakékoliv péče nebo jsou-li jeho život nebo příznivý vývoj vážně ohroženy nebo narušeny. Pokud zaměstnanec OÚ vyhodnotí situaci dítěte jako naléhavou, musí bezodkladně zajistit péči o dítě. Kontaktuje všechny potřebné subjekty (ORP, Policie ČR) a koná dle stanovených zákonných postupů. Z hlediska naléhavosti je každý případ důkladně vyhodnocen hned v okamžiku přijetí oznámení. Přijímající pracovník zkontaktuje také starostu a společně zhodnotí nejen samotné informace, ale i jejich hodnověrnost a závažnost dle způsobu oznámení a osoby oznamovatele. Při ověřování je třeba vždy směřovat k tomu, zda podávané informace svědčí o akutním ohrožení dítěte a měly by vést k bezprostřednímu zásahu ve prospěch dítěte. K základní orientaci je využíván formulář Příloha č. 4 Posouzení naléhavosti případu. 8c) Každý případ je přidělen konkrétnímu koordinátorovi případu. Koordinátor řídí průběh výkonu sociálně právní ochrany u daného případu. V organizační struktuře obecního úřadu Věrovany není zařazen zaměstnanec, v jehož pracovní náplni je zajišťování sociálně právní ochrany. Tuto činnost V organizační struktuře obecního úřadu není zařazen zaměstnanec, v jehož pracovní náplni je zajišťování SPOD. Sociálně právní ochranu dítěte v prvotní fázi zajišťuje přítomný zaměstnanec obecního úřadu. Ten, kdo klienta přijímá, řídí průběh řešení případu. Vykonává přímou práci s klientem, vyhodnocuje situaci, poskytuje poradenství (odkaz na ORP), vede spisovou dokumentaci. Případně může po dohodě předat případ dalšímu zaměstnanci. Za výkon přenesené působnosti zodpovídá starosta, proto je třeba jej informovat o přijetí případu a jeho průběhu. 4
 5 9. Jednání, vyhodnocování a individuální plán ochrany dítěte 9a) Při jednání s klientem dodržuje orgán sociálně právní ochrany základní principy výkonu sociálně právní ochrany základní principy výkonu sociálně právní ochrany zejména - respektuje individuální přístup ke všem klientům - vychází z individuálních potřeb každého klienta - podporuje samostatnost klientů - uplatňuje individuální přístup k potřebám každého klienta - motivuje k péči o děti - posiluje sociální začleňování klientů - důsledně dodržuje lidská práva a základní svobody - podporuje kontakt s přirozeným sociálním prostředím - informuje klienta o postupech používaných při výkonu sociálně právní ochrany Dle zákona 359/1999 Sb. stanoví v 10 odst. 1 bude přijímající pracovník: b) Působit na rodiče, aby plnili povinnosti vyplývající z rodičovské odpovědnosti. c) Projedná s rodiči odstranění nedostatků ve výchově. Projedná s dítětem nedostatky v jeho chování d) Sleduje, zda je zamezováno v přístupu dětí do prostředí, které je z hlediska jejich výchovy ohrožující. e) Poskytuje nebo zprostředkuje


text:
rodičům na jejich žádost poradenství při uplatňování nárokudítěte. f) Poskytnout nebo zprostředkovat rodičům na jejich žádost poradenství při uplatňování nároků dítěte podle zvláštních právních předpisů Rozsah a forma pomoci a podpory poskytnuté pracovníky OÚ prostřednictvím sociálně právní ochrany dětí musí zachovávat lidskou důstojnost. Pracovník OÚ musí přijímat klienty ve dvou rovinách, a to profesní a především lidské. Sociálně právní ochrana se poskytuje všem nezletilým dětem mladším 18 let, pokud zletilosti nenabyly dříve. Je nutné ctít právo dítěte na soukromí, nevystavovat ho svévolnému zasahování do jeho soukromého života nebo rodiny. Při výkonu SPOD vychází zaměstnanci OÚ Věrovany z individuálních potřeb klienta, není dán jednotný postup. Vždy je nutné zjistit co nejvíce informací o klientově situaci, o problému, se kterým na SPOD Věrovany přišel a stanovit vhodný postup k řešení jeho situace. S klientem je třeba hovořit i jednat lidsky, bez ohledu na to, že se jedná o úřední jednání. 9b) Orgán sociálně právní ochrany zajišťuje služby potřebné pro jednání s osobami se specifickými potřebami, nebo má dojednanou spolupráci s fyzickými osobami a právnickými osobami, které tyto služby zajistí externě. Obec Věrovany není schopna vlastními silami zabezpečit adekvátní služby klientům SPOD se specifickými potřebami, proto je jim zajišťována stejná SPOD jako ostatním klientům ve spolupráci s fyzickými nebo právnickými osobami, které tyto služby zajišťují externě. Obec Věrovany využívá katalog poskytovatelů sociálních a navazujících služeb zpracovaný Magistrátem Olomouc. V případě potřeby tlumočnické služby, která je poskytována za úplatu, Obec Věrovany nebude tuto službu hradit, bude předložena k náhradě klientovi. 5
 6 10. Kontrola případu 10a) Orgán sociálně právní ochrany zajišťuje pravidelnou kontrolu případů. 1. kontrola nadřízeného orgánu 2. interní kontrola na obci Přijímající pracovník v případě převzetí případu budou starostu informovat o probíhajícím jednání, včetně předložení spisové dokumentace ROD, a pokračování případu bude projednávat v součinnosti se starostouobce. 12. Dokumentace o výkonu sociálně právní ochrany dětí 12a) Orgán sociálně právní ochrany uplatňuje systém zpracování, vedení, evidence a archivace dokumentace, včetně vedení elektronické dokumentace v informačním systému sociálně právní ochrany dětí o klientech a dalších osobách. V případě poskytnutí sociálně právní ochrany dítěti, založí pracovník OÚ spisovou dokumentaci ROD, podle 56 zákona č. 359/1999 Sb. a č. 34,35 prováděcí směrnice MPSV čj. 2013/ ze dne Spisová dokumentace je označena spisovou značkou ROD (rodina) lomeno pořadové číslo lomeno rok založení. Tímto označením jsou označeny všechny spisy týkající se konkrétního případu. Zaměstnanci OSPOD Věrovany jsou povinni zachovávat mlčenlivost o skutečnostech, se kterými se při provádění sociálně právní ochrany nebo v přímé souvislosti s tím seznámili, a to i po skončení pracovněprávního vztahu. Jejich povinností je respektovat práva klientů OSPOD a chránit jejich osobní údaje. Skartační lhůta je zákonem stanovena v délce 15 let a začíná běžet od začátku kalendářního roku, který následuje po vyřazení dítěte z evidence obecního úřadu (viz 55 odst. 7 písm. a) zákona č. 359/1999 Sb.) 12b) Záznamy orgánu sociálně právní ochrany jsou vedeny takovým způsobem, aby byly srozumitelné pro klienta. Zaznamenávání do spisu ROD, který vede obecní úřad, musí být formulováno tak, aby záznamům rozuměli i klienti, o kterých je spis veden.


text:
Jde o záznamy ze schůzek, šetření, konzultací s dítětem, jeho rodiči, sourozenci, osobami pečujícími, lékaři, učiteli atd. Záznamy neobsahují cizí slova, odborné termíny či informace, které je třeba následně doplňovat nebo vyhledávat. Ostatní dokumenty (lékařské zprávy, posudky atd.) zůstávají tak, jak byly doručeny a dále se nijak neupravují. Záznamy jsou pořizovány písemně, označené hlavičkou, kde je uvedené datum, číslo spisové dokumentace a jméno klienta. Záznamy zapisuje pracovník OÚ po schůzce s klientem. Po skončení jednání je záznam vytištěn, klientovi je umožněno jeho přečtení případně oprava formulací. Nakonec je podepsán všemi účastníky jednání. Klient může dle zákona o SPOD nahlédnout do spisové dokumentace. Záznamy jsou psány čitelnou a pro klienta srozumitelnou formou v úředním jazyce. Záznamy jsou řazeny chronologicky. 6
 7 13. Vyřizování a podávání stížností 13a) Orgán sociálně právní ochrany má zpracovaná pravidla pro podávání, vyřizování a evidenci stížností v podobě srozumitelné pro všechny klienty. Při vyřizování stížností, které se týkají postupu obecního úřadu I. stupně při zajišťování SPOD nebo chování zaměstnanců obecního úřadu, kteří jsou pověřeni výkonem SPOD, platí pravidla stanovená v 175 zákona č. 500/2004 Sb. správní řád. 1) dotčené osoby mají právo obracet se na správní orgány se stížnostmi proti nevhodnému chování úředních osob nebo proti postupu správního orgánu, neposkytuje-li tento zákon jiný prostředek ochrany 2) podání stížnosti nesmí být stěžovateli na újmu; odpovědnost za trestný čin nebo správní delikt není tímto ustanovením dotčena 3) stížnost lze podat písemně nebo ústně;, je-li podána ústně stížnost, kterou nelze ihned vyřídit, sepíše o ní správní orgán písemný záznam 4) stížnost se podává u toho správního orgánu, který vede řízení. Tento správní orgán je povinen prošetřit skutečnosti ve stížnosti uvedené. Považuje-li to za vhodné, vyslechne stěžovatele, osoby, proti nimž stížnost směřuje, popřípadě další osoby, které mohou přispět k objasnění věci. 5) Stížnost musí být vyřešena do 60 dnů ode dne jejího doručení správnímu orgánu příslušnému jejímu vyřízení. O vyřízení stížnosti musí být stěžovatel v této lhůtě vyrozuměn. Stanovenou lhůtu lze překročit jen tehdy, nelze-li v jejím průběhu zajistit podklady potřebné pro vyřízení stížnosti. 6) Byla-li stížnost shledána důvodnou nebo částečně důvodnou, je správní orgán povinen bezodkladně učinit nezbytná opatření k nápravě. O výsledku šetření a opatřeních přijatých k nápravě se učiní záznam do spisu; stěžovatel bude vyrozuměn jen tehdy, jestliže o to požádal. 7) Má-li stěžovatel za to, že stížnost, kterou podal u příslušného správního orgánu, nebyla řádně vyřízena, může požádat nadřízený orgán, aby přešetřil způsob vyřízení stížnosti. 13b) Orgán sociálně právní ochrany informuje klienty a další osoby o možnosti podat stížnost, a to způsobem srozumitelným klientům a dalším osobám. Klient Obecního úřadu Věrovany je při výkonu agendy SPOD v případě potřeby informován o tom, že stížnosti mohou být podávány písemně, elektronicky nebo ústně. Není-li při ústním podání stížnosti tato vyřízena v rámci rozhovoru se stěžovatelem, vyhotoví adresát stížnosti písemný protokol o podání stížnosti. Protokol obsahuje identifikační údaje stěžovatele, tj. jeho jméno, příjmení nebo název subjektu u právnických osob, dále stěžovatelovu doručovací adresu, předmět stížnosti a podpis stěžovatele. S tímto protokolem je dále nakládáno jako s písemnou stížností. OSPOD Věrovany


text:
má zpracovaný materiál (Příloha č. 5 Jak si můžete stěžovat na výkon sociálně právní ochrany) pro podávání stížností, který je dostupný na webových stránkách obce v sekci Dokumenty a dále v písemné podobě je k dispozici v kanceláři OÚ. 7
 8 14. Návaznost výkonu sociálně právní ochrany dětí na další fyzické osoby a právnické osoby 14a) Orgán sociálně právní ochrany zprostředkovává a doporučuje klientům služby fyzických a právnických osob podle jejich potřeb, a to v souladu s cíli podpory stanovenými v individuálním plánu ochrany dítěte. OÚ Věrovany při jednání s rodiči, dětmi či jinými osobami odpovědnými za výchovu dítěte odkazuje zejména na činnost obecního úřadu obce s rozšířenou působností v Olomouci, který je klíčovým článkem v soustavě orgánů sociálně právní ochrany dětí. Dále bude klientovi předán leták s odkazem na další organizace poskytující podporu dětem a jejich rodinám. (Příloha č. 6 Užitečné kontakty). Seznam osob pověřených k výkonu sociálně právní ochrany dětí je na adrese: Registr poskytovatelů sociálních služeb je dostupný na adrese: 8