text: Leidimas laikinai gyventi Lietuvos Respublikoje (povolení k přechodnému pobytu; doba platnosti v rozmezí jeden rok až pět let)- Leidimas nuolat gyventi Lietuvos Respublikoje (povolení k trvalému pobytu)MAĎARSKOVíza- Rövid időtartamú beutazóvízum ( vízum ke krátkodobému pobytu )- Tartózkodási vízum (vízum k dlouhodobému pobytu)Povolení k pobytu- Tartózkodási engedély (Povolení k pobytu; doba platnosti v rozmezí jeden rok až čtyři roky, lze jej prodloužit)- Letelepedési engedély (Povolení k usazení; opravňuje držitele k pobytu na území Maďarska po neomezenou dobu, doba platnosti tohoto dokladu je 5 let)- Bevándorlási engedély (Imigrační povolení)[12]MALTAVíza- Airport transit visas (Letištní tranzitní víza)- Transit visas (Průjezdní víza - na dobu nepřesahující 5 dní)- Short-stay or Travel visas (Víza ke krátkodobému pobytu nebo cestovní víza - víza opravňující k jednomu nebo více vstupům)- Long-Stay Visas (Víza k dlouhodobému pobytu) ( opravňuje státní příslušníky třetích zemí, kteří hodlají vstoupit na území Malty z jiného důvodu než je imigrace, k pobytu v délce nejvýše 90 dní )- Group visas (Skupinová víza) (pobyt nepřesahující 30 dní)POLSKOVíza- Wiza wjazdowa (Vstupní vízum, obvykle pobyt do dvou týdnů, platné nejvýše po dobu jednoho roku)- Wiza pobytowa krotkoterminowa (Vízum ke krátkodobému pobytu, pobyt nejvýše na dobu tří měsíců, doba platnosti nejvýše pět let, obvykle však jeden rok)- Wiza pobytowa dlugoterminowa (Vízum k dlouhodobému pobytu, pobyt nejvýše na dobu jednoho roku, doba platnosti nejvýše pět let, obvykle však jeden rok)- Wiza dyplomatyczna (Diplomatické vízum, pobyt nejvýše na dobu tří měsíců, doba platnosti nejvýše pět let, obvykle však šest měsíců)- Wiza sluzbowa (Služební vízum, pobyt nejvýše tři měsíce v rámci období šesti měsíců, doba platnosti nejvýše pět let, obvykle však šest měsíců)- Wiza kurierska (Diplomatické kurýrní vízum, doba platnosti nejvýše šest měsíců)Povolení k pobytu- Karta pobytu (Karta opravňující k trvalému pobytu, série „PL“, doba platnosti nejvýše 10 let, vydávají se od 1. července 2001 cizincům, kteří získali povolení k přechodnému pobytu, povolení k trvalému pobytu, statut uprchlíka nebo souhlas za účelem strpění pobytu)- Karta stalego pobytu (Karta opravňující k trvalému pobytu, série „XS“, vydávala se před 30. červnem 2001 cizincům, kteří získali povolení k trvalému pobytu; doba platnosti deset let; poslední karta z této edice je platná do 29. června 2011)- Legitymacja dyplomatyczna (Diplomatický průkaz – béžový, vydává se akreditovaným velvyslancům a členům diplomatického sboru na vyslanectví)- Legitymacja konzularna (zielona) (Konzulární průkaz – zelený, vydává se vedoucím konzulárních úřadů a členům konzulárního sboru)- Legitymacja sluzbowa (Služební průkaz, vydává se administrativním, technickým a servisním zaměstnancům vyslanectví)SLOVINSKOVíza- Vizum za vstop ( vstupní vízum )- Vizum za kratkoročno bivanje C – (vízum ke krátkodobému pobytu)- Vizum za daljše bivanje D – (vízum k dlouhodobému pobytu)Povolení k pobytu- Dovoljenje za stalno prebivanje ( Povolení k trvalému pobytu )- Dovoljenje za začasno prebivanje ( Povolení k přechodnému pobytu; platnost nejvýše jeden rok, nestanoví-li slovinský zákon o pobytu cizinců jinak )SLOVENSKÁ REPUBLIKAVíza- Krátkodobé vízum ( vízum ke krátkodobému pobytu )- Dlouhodobé vízum ( vízum k dlouhodobému pobytu )Povolení k pobytu- Přechodný pobyt (povolení k přechodnému pobytu; vydává se cizincům pobývajícím na území Slovenské republiky, je platné nejvýše jeden rok s možností prodloužení nejdéle na dobu pěti


text: let)- Trvalý pobyt (povolení k trvalému pobytu; platné nejprve na dobu tří let a poté natrvalo)2005/0159 (COD)NávrhROZHODNUTÍ EVROPSKÉHO PARLAMENTU A RADY,kterým se zavádí zjednodušený režim kontrol osob na vnějších hranicích vycházející z jednostranného uznávání některých povolení k pobytu vydaných Švýcarskem a Lichtenštejnskem členskými státy za účelem průjezdu přes jejich území.EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména čl. 62 odst. 2 písm. a) této smlouvy,s ohledem na návrh Komise[13],v souladu s postupem stanoveným v článku 251 Smlouvyvzhledem k těmto důvodům:(1) Článek 21 Úmluvy ze dne 19. června 1990 k provedení Schengenské dohody ze dne 14. června 1985 mezi vládami Beneluxu, Spolkové republiky Německo a Francouzské republiky o postupném odstraňování kontrol na společných hranicích[14] (dále jen „schengenská úmluva“) předpokládá vzájemné uznávání povolení k pobytu vydaných členskými státy plně uplatňujícími schengenské acquis za rovnocenná jednotným vízům.(2) Stávající pravidla Společenství však neupravují zjednodušený režim kontrol osob na vnějších hranicích, na jehož základě by byla povolení k pobytu vydaná třetími zeměmi uznávána za rovnocenná jednotným vízům za účelem průjezdu přes společný prostor a krátkodobého pobytu v tomto prostoru.(3) Státní příslušníci třetích zemí, kteří jsou držiteli povolení k pobytu vydaného Švýcarskem a podléhají vízové povinnosti podle nařízení Rady (ES) č. 539/2001 ze dne 15. března 2001, kterým se stanoví seznam třetích zemí, jejichž státní příslušníci musí mít při překračování vnějších hranic vízum, jakož i seznam třetích zemí, jejichž státní příslušníci jsou od této povinnosti osvobozeni[15], musí při průjezdu přes společný prostor do své země původu žádat o vydání víza. Konzulární úřady členských států ve Švýcarsku proto musí vyřizovat velký počet žádostí o víza předkládaných těmito státními příslušníky třetích zemí. Obdobné obtíže nastaly ve vztahu k žádostem o víza předkládanými držiteli povolení k pobytu vydanými Lichtenštejnskem.(4) V důsledku dvoustupňového uplatňování schengenského acquis jsou nové členské státy, které vstoupily do Evropské unie k 1. květnu 2004, povinny od tohoto data vydávat vnitrostátní víza státním příslušníkům třetích zemí, kteří jsou držiteli povolení k pobytu vydaného Švýcarskem a Lichtenštejnskem a podléhají vízové povinnosti podle nařízení Rady (ES) č. 539/2001. Některé členské státy vyjádřily obavy z další administrativní zátěže, kterou tento postup přinese jejich konzulárním úřadům ve Švýcarsku a Lichtenštejnsku.(5) Není zřejmě nutné, aby byla pro tuto kategorii osob stanovena vízová povinnost, neboť představují pro členské státy nízkou míru rizika nedovoleného přistěhovalectví.(6) V rámci řešení situace členských států plně uplatňujících schengenské acquis i nových členských států na jejich konzulárních úřadech ve Švýcarsku a Lichtenštejnsku by měl být zaveden systém zjednodušeného režimu kontrol osob na vnějších hranicích vycházejícího z jednostranného uznávání některých povolení k pobytu vydaných příslušnými švýcarskými a lichtenštejnskými orgány za rovnocenná jednotným nebo vnitrostátním vízům.(7) Uznávání dokladů by mělo být omezeno na průjezd přes území jednoho nebo více členských států, aniž by tím byla dotčena možnost členských států vydávat víza ke krátkodobému pobytu.(8) Uplatňování režimu uznávání by mělo být povinné pro členské státy plně uplatňující schengenské acquis a dobrovolné pro nové členské státy uplatňující rozhodnutí .... během přechodného období do data, které určí Rada v souladu s prvním pododstavcem čl. 3 odst.

type: legislation

jurisdiction: EU


text: 2 Aktu o přistoupení z roku 2003.(9) Musí být splněny vstupní podmínky stanovené v čl. 5 odst. 1 schengenské úmluvy s výjimkou čl. 5 odst. 1 písm. b), pokud je tímto rozhodnutím stanoven režim rovnocennosti mezi průjezdními vízy a povoleními k pobytu vydanými Švýcarskem a Lichtenštejnskem.(10) Vzhledem k tomu, že se cíl navrhovaného opatření přímo dotýká acquis Společenství o vízech a není jej možné dosáhnout na úrovni samotných členských států, a lze jej tudíž z důvodu jeho rozsahu a účinků lépe dosáhnout na úrovni Společenství, může Společenství v souladu se zásadou subsidiarity stanovenou v článku 5 Smlouvy přijmout vhodná opatření. V souladu se zásadou proporcionality stanovenou v citovaném článku nepřekročí toto rozhodnutí rámec toho, co je nezbytné k dosažení tohoto cíle.(11) Ve vztahu k Islandské republice a Norskému království představuje toto rozhodnutí rozvoj ustanovení schengenského acquis a spadá proto do oblasti definované v čl. 1 písm. A rozhodnutí Rady 1999/437/ES ze dne 17. května 1999 o některých opatřeních pro uplatňování dohody uzavřené mezi Radou Evropské unie a Islandskou republikou a Norským královstvím o přidružení těchto dvou států k provádění, uplatňování a rozvoji schengenského acquis [16].(12) V souladu s články 1 a 2 Protokolu o postavení Dánska, připojeného ke Smlouvě o Evropské unii a Smlouvě o založení Evropského společenství, se Dánsko neúčastní přijetí tohoto rozhodnutí Radou a není jím proto vázáno ani nepodléhá jeho uplatňování. Avšak vzhledem k tomu, že toto rozhodnutí vychází ze schengenského acquis podle hlavy IV třetí části Smlouvy o založení Evropského společenství, rozhodne Dánsko v souladu s článkem 5 citovaného protokolu do šesti měsíců po přijetí tohoto rozhodnutí Radou, zda jej bude uplatňovat ve svých vnitrostátních právních předpisech či nikoli.(13) Toto rozhodnutí představuje rozvoj schengenského acquis , kterého se Spojené království v souladu s články 4 a 5 Protokolu začleňujícím schengenské acquis do rámce Evropské unie, připojeného ke Smlouvě o Evropské unii a Smlouvě o založení Evropského společenství, neúčastní, a nepodílí se tudíž na přijetí tohoto rozhodnutí, není jím vázáno ani nepodléhá jeho uplatňování.(14) Toto rozhodnutí představuje rozvoj schengenského acquis , kterého se Irsko v souladu s články 4 a 5 Protokolu začleňujícím schengenském acquis do rámce Evropské unie, připojeného ke Smlouvě o Evropské unii a Smlouvě o založení Evropského společenství, neúčastní, a nepodílí se tudíž na přijetí tohoto rozhodnutí, není jím vázáno ani nepodléhá jeho uplatňování,PŘIJALY TOTO ROZHODNUTÍ:Článek 1Tímto rozhodnutím se zavádí zjednodušený režim kontrol osob na vnějších hranicích vycházející z jednostranného uznávání některých povolení k pobytu vydaných Švýcarskem a Lichtenštejnskem státním příslušníkům třetích zemí podléhajícím vízové povinnosti podle nařízení (ES) č. 539/2001 členskými státy za rovnocenná jejich jednotným nebo vnitrostátním vízům za účelem průjezdu přes jejich území.Článek 2Členské státy plně uplatňující schengenské acquis jednostranně uznávají povolení k pobytu vydaná Švýcarskem a Lichtenštejnskem, která jsou uvedena v příloze.Nové členské státy uplatňující rozhodnutí ..., kterým se zavádí zjednodušený režim kontrol osob na vnějších hranicích vycházející z jednostranného uznávání některých dokladů Českou republikou, Estonskem, Kyprem, Lotyšskem, Litvou, Maďarskem, Maltou, Polskem, Slovinskem a Slovenskem za rovnocenná jejich vnitrostátním vízům za účelem průjezdu přes jejich území, mohou jednostranně uznávat povolení


text: k pobytu uvedená v příloze tohoto rozhodnutí za rovnocenná jejich vnitrostátním průjezdním vízům do data, které určí Rada v souladu s čl. 3 odst. 2 Aktu o přistoupení z roku 2003.Článek 3Délka trvání průjezdu státního příslušníka třetí země přes území členského státu (států) nepřekročí pět dní.Doba platnosti dokladů uvedených v příloze musí odpovídat délce trvání průjezdu.Článek 4Nové členské státy sdělí Komisi do 10 pracovních dní od vstupu tohoto rozhodnutí v platnost, zda jej hodlají uplatňovat. Komise zveřejní sdělení nových členských států v Úředním věstníku Evropské unie .Článek 5Toto rozhodnutí vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.Článek 6Toto rozhodnutí je určeno členským státům.V Bruselu dne .Za Evropský parlament Za Radupředseda/předsedkyně předseda/předsedkyně PŘÍLOHA 1Seznam povolení k pobytu vydávaných Švýcarskou konfederací a Lichtenštejnskem uvedených v článku 2A. POVOLENÍ K POBYTU VYDÁVANÁ ŠVÝCARSKEM- Ausländerausweis B / Livret pour étrangers B / Libretto per stranieri B / Legitimaziun d’esters B(Povolení k přechodnému pobytu typu B. Vydává se v tříjazyčné nebo čtyřjazyčné verzi)(Šedé)– Ausländerausweis C / Livret pour étrangers C / Libretto per stranieri C(Povolení k trvalému pobytu typu C) (Zelené)- Ausländerausweis Ci / Livret pour étrangers Ci / Libretto per stranieri Ci(Povolení k pobytu typu Ci pro rodinné příslušníky úředníků působících v mezivládních organizacích a na zahraničních zastupitelských úřadech ve Švýcarské konfederaci. Týká se doprovázejícího partnera a dětí do 21 let) (Červené)B. POVOLENÍ K POBYTU VYDÁVANÁ LICHTENŠTEJNSKEM- Jahresaufenthaltsbewilligung (Povolení k přechodnému pobytu)- Niederlassungs bewilligung (Povolení k usazení platné na dobu neurčitou).GENERAL ANNEX1. LEGAL ANALYSIS:1.1 EP and Council Decision introducing a simplified regime for the control of persons at the external borders based on the unilateral recognition by Czech Republic, Estonia, Cyprus, Latvia, Lithuania, Hungary, Malta, Poland, Slovenia, Slovakia of certain documents as equivalent to their national visas for the purposes of transit through their territories.The proposed Decision is based on Article 62(2) of the Treaty establishing the European Community and is addressed to the new Member States. According to Article 62 (2), the Community can adopt measures on the crossing of the external borders of the Member States: first of all (point 2a), measures establishing “standards and procedures to be followed by Member States in carrying out checks on persons at such borders”; these measures deal in particular with the conditions for entry in view of a short stay in or transit through the area without internal borders; secondly (point 2b), measures on rules on visas for intended stays of no more than three months – including transit – in the Schengen area, i.e. on the prior authorisation required or not for crossing the external borders.Article 62 (2) (a) deals with the procedures for the carrying out of checks on persons crossing the external borders. This includes the control on required visas and authorisations; Article 62 (2) (b) deals with the matter of the uniform visa. One of the basic principles underlying the creation of an area without internal borders is that an authorisation given by one Member State being part of this area is also valid for crossing the


text: external borders of the other Member States that are part of that area without internal borders. In an area without internal frontiers, such a mutual recognition of visa is compulsory. This is also true for the principle of the equivalence between a residence permit issued by another Member State and a visa issued by national authorities.As long as some Member States are applying the Schengen provisions on the crossing of external borders (point 2a) and on the visa lists (point 2b(i)), without being part of the area without internal borders, the compulsory mutual recognition cannot be imposed. However, it can be envisaged that a simplified regime can be established as regards the controls by the new Member States on certain persons crossing the external borders. This is the case as regards those third country nationals who hold visas and residence permits issued by Schengen Member States or another new Member State. These third country nationals having gone through strict screening either by a Schengen Member State or by another new Member State are not considered to present a threat to public policy or to represent a risk of illegal immigration. This being so, Member States not yet participating in the area without internal borders should be allowed to unilaterally recognise visa and residence permits issued by Schengen states or by another new Member State. -The regime will thus allow new Member States to simplify the control at the external borders by unilaterally recognising certain documents issued by Member States fully implementing the Schengen acquis as well as similar national documents issued by other new Member States. The regime will be applicable till the end of the transitory period and the full participation of the new Member States in the area without internal borders, date from which the mutual recognition of such documents becomes compulsory.The recognition regime would be limited to the purpose of transit through the territory of new Member States. Such a limitation is necessary in order to avoid any risk of confusion or bad implementation of the current Schengen rules on visa which define the state responsible for a visa application (it is the State in whose territory is located the main destination of the visit or the State of the first entry). In fact, the correct implementation of the Schengen rules regarding the State responsible for issuing a visa could be challenged if, on the basis of a visa issued by a Schengen State, a third country national was authorized to enter the territory of a new Member State for a short stay of up to 90 days.The documents selected for the recognition regime are:- the uniform visa issued by a Schengen State in compliance with the common rules laid down in the Common Consular instructions (transit, short term or travel, group visa);- national long stay visas issued by a Schengen State according to their national legislation;- residence permits issued by a Schengen State and which are included in Annex IV of the Common Consular Instructions which


text: lists the documents entitling their holders to enter the Schengen area without a visa ;- the national short term and long term visas as well as the residence permits issued by another new Member State.Taking into account the existing rules on transit visas in the Common Consular Instructions as well as the geographical situation of new Member States, the duration of the transit period may not exceed five days. The introduction of a unilateral recognition regime by a Community instrument would not impose any new obligations to new Member States in addition to those listed in the 2003 Act of Accession and would thus not constitute a derogation from the 2003 Act of Accession. The purpose of the proposed rules is to allow unilateral recognition of certain documents (issued by Member States fully implementing the Schengen acquis or new Member States) by new Member States keen to avoid administrative difficulties that would accompany the issue of national visas for third country nationals, holders of such documents. The proposed regime will be implemented on an optional basis: new Member States have the possibility either to implement the new instrument or to continue issuing national visas as required by the Accession Act.Should they opt for the implementation of the common regime, new Member States will have to accept all documents issued by Member States fully implementing the Schengen acquis, thus avoiding any distinction as regards the issuing Authority. The extension of the recognition rules to the documents issued by other new Member States is possible for new Member States participating in the unilateral recognition regime of Schengen documents.New Member States have to communicate their decision to the Commission. The Commission will publish this information and ensure in this way that the whole system is transparent. A new Member State could nevertheless refuse entry to third country nationals whose names are on its national list of alerts.The proposed system is limited to the transit purpose. Thus, it is not aimed at replacing the issuing of national visas by new Member States for short stay. Consequently, in compliance with the existing rules, new Member States have the possibility to issue multi-entry national visas for short stay which could be valid for one or more years in order to facilitate the mobility of third country nationals, holders of Schengen documents, who need to travel frequently to a new Member State.This instrument will be adopted by co-decision.1.2. EP and Council Decision establishing a simplified regime for the control of persons at the external borders based on the unilateral recognition by the Member States of certain residence permits issued by Switzerland and Liechtenstein for the purpose of transit through their territory.The Decision proposed is based on Article 62(2) (a) of the Treaty establishing the European Community. As stated above, Article 62 (2) (a) deals with measures establishing “standards and procedures to be followed by Member States in carrying out checks on persons at such borders. The introduction of a simplified regime for the control of persons at


text: the external borders is based on the compulsory unilateral recognition of residence permits issued by a third country as a valid authorisation to cross the external borders of the Member States. Again as regards a third country national who is in possession of a resident permit from Switzerland or Liechtenstein, it is to be considered that such a person would not be a threat to public policy or would not represent a risk of illegal immigration.The proposed Decision thus foreseeing the establishment of a simplified regime for the control of persons at the external borders based on the unilateral recognition regime by Member States fully participating in the common area and by new Member States for which the Schengen acquis is legally binding upon accession. The recognition is limited to the transit purpose. The implementation of the recognition regime is mandatory for Member States fully participating in the common area. For new Member States participating in the EP and Council Decision allowing the unilateral recognition by them of documents issued by Schengen States and other new Member States as equivalent to national visa for the transit purpose, the implementation of the present instrument is optional during the transitory period till the date to be decided by the Council for their full integration into the Schengen area. This distinction is necessary in order to avoid imposing upon new Member States additional obligations during this period.Prior to their full integration within the common area, new Member States have the possibility to decide whether they will participate in the recognition regime and they have to notify their decision to the European Commission. The Commission will ensure the publication of the relevant information. The recognition regime will be applicable to all third country nationals, submitted to a visa obligation according to Annex 1 of Regulation 539/2001, who are holders of certain residence permits issued by Switzerland and Liechtenstein. A list of these documents is annexed to the Decision. The system proposed does not in any way affect the rules of the Schengen acquis as regards procedures and verifications required for crossing the external borders.As the proposed system is limited to transit, it does not affect the possibility of Member States to issue multi-entry visas for short stay, valid for one or more years in order to facilitate the mobility of third country nationals, holders of residence permits issued by Switzerland and Liechtenstein.Pursuant to Council Decision (EC) 2004/927 this instrument will be adopted by co-decision.2. SUBSIDIARITY AND PROPORTIONALITYArticle 5 of the EC Treaty provides that “action by the Community shall not go beyond what is necessary to achieve the objectives of this Treaty”. Action taken by the Community must be the simplest form of action possible that enables the proposal to attain its objective and to be implemented as efficiently as possible. In this spirit the proposed legal instruments chosen to establish common principles for the introduction of a unilateral recognition regime are:- A Decision allowing new Member States to recognise unilaterally certain documents issued


text: by Member States fully implementing the Schengen acquis as well as similar national documents issued by other new Member States during the transitory period till the full integration of new Member States into the common area. Participation in the regime is optional.- A Decision on the unilateral recognition by Member States of the certain residence permits issued by Switzerland and Liechtenstein as equivalent to visa for the transit purpose. The aim is to facilitate transit via the territory of the Member States by forgoing the need for transit visas for the holders of such residence permits issued by these two countries. The proposed regime is mandatory for Member States fully implementing the Schengen acquis. Participation in the recognition regime is optional for new Member States during the transitory period till the date of their full integration into the common area, date from which the recognition regime becomes compulsory.The objective pursued by the above mentioned proposals, that is the introduction on a temporary basis of common rules on unilateral recognition of certain documents by new Member States as well as the introduction of a common regime for unilateral recognition by Member States of certain residence permits issued by Switzerland and Liechtenstein, can only be attained through action at the Community level, as no Member State would have the possibility to adopt purely national measures achieving the desired effect.The Community action has opted for measures that would allow the proposal to attain its objective and be implemented as efficiently as possible. In this spirit, two different legal instruments have been chosen taking into account the objectives foreseen. For the first proposal, an EP and Council Decision is the appropriate legal instrument for the optional implementation by new Member States of common unilateral recognition rules which constitute a temporary derogation of the existing rules for mutual recognition. For the second proposal, an EP and Council Decision is chosen in view of the fact that the proposed provisions foresee the setting up of a permanent regime of derogation from the current mutual recognition rules, allowing the unilateral recognition by all Member States fully implementing the Schengen acquis of certain residence permits issued by Switzerland and Liechtenstein.3. CONSEQUENCES IN RELATION TO THE VARIOUS PROTOCOLS ANNEXED TO THE TREATYThe first proposed EP and Council Decision is addressed exclusively to new Member States introducing a specific transitory regime allowing them to unilaterally recognise certain documents issued by Member States fully implementing the Schengen acquis and similar documents issued by other new Member State(s). The proposed Decision is optional and would be applicable by a new Member State till the date to be decided by the Council in compliance with Article 3 paragraph 2 of the 2003 Act of Accession. By its own nature, the regime established by this proposal can not imply the variable situation as laid down by the protocols on the position of the United Kingdom, Ireland and Denmark.The proposed EP and Council Decision concerning the unilateral recognition by Member States of certain residence permits


text: issued by Switzerland and Liechtenstein as equivalent to the transit visa falls within Title IV of the Treaty and is therefore affected by the “variable geometry” arising from the Protocols on the positions of the United Kingdom, Ireland and Denmark. The proposal for a Decision builds upon the Schengen acquis . Consideration must therefore be given to certain consequences arising from the various Protocols:United Kingdom and IrelandPursuant to Articles 4 and 5 of the Protocol integrating the Schengen acquis into the framework of the European Union, Ireland and the United Kingdom of Great Britain and Northern Ireland, which are not bound by the Schengen acquis , “may at any time request to take part in some or all of the provisions of the acquis ”. The proposal for a Decision constitutes a development of a part of the Schengen acquis , in which the United Kingdom and Ireland do not take part, in accordance with Council Decision 2000/365/EC of 29 May 2000 concerning the request of the United Kingdom of Great Britain and Northern Ireland, and Council Decision 2002/192/EC of 28 February 2002 concerning Ireland's request to take part in some of the provisions of the Schengen acquis . The United Kingdom and Ireland are therefore not taking part in its adoption and are not bound by it or subject to its application.DenmarkUnder the Protocol on the position of Denmark annexed to the EC Treaty, Denmark does not take part in the adoption by the Council of measures pursuant to Title IV of the EC Treaty, with the exception of “measures determining the third countries whose nationals must be in possession of a visa when crossing the external borders of the Member States” or “measures relating to a uniform format for visas” (former Article 100c). Where, however, as in this case, the proposals constitute a development of the Schengen acquis , Article 5 of the Protocol states that, “Denmark shall decide within a period of six months after the Council has decided on a proposal or initiative to build upon the Schengen acquis under the provisions of Title IV of the Treaty establishing the European Community, whether it will implement this decision in its national law”.Norway and IcelandPursuant to the first paragraph of Article 6 of the Protocol integrating the Schengen acquis , an Agreement was signed on 18 May 1999 between the Council, Norway and Iceland in order to associate these two countries with the implementation, application and development of the Schengen acquis .[17] Article 1 of this Agreement states that Norway and Iceland are associated with the activities of the EC and the EU in the fields covered by the provisions referred to in Annexes A (provisions of the Schengen acquis ) and B (provisions of European Community acts which have replaced corresponding provisions of — or were adopted pursuant to — the Schengen Convention) to the Agreement, and their further development. Under Article 2 of the Agreement, Norway and Iceland implement and apply the provisions of all


text: acts or measures taken by the European Union amending or building upon the integrated Schengen acquis (Annexes A and B).The present proposal builds upon the Schengen acquis as defined in Annex A to the Agreement. The matter must therefore be discussed in the "Mixed Committee" provided for in Article 4 of the Agreement to allow Norway and Iceland "to explain the problems they encounter in respect of" the measure and "to express themselves on any questions concerning the development of provisions of concern to them or the implementation thereof".4. ARTICLE-BY-ARTICLE COMMENTARY4.1 EP and Council Decision (EU) No ..... introducing a simplified regime for the control of persons at the external borders based on the unilateral recognition by Czech Republic, Estonia, Cyprus, Latvia, Lithuania, Hungary, Malta, Poland, Slovenia, Slovakia of certain documents as equivalent to their national visas for the purposes of transit through their territoriesArticle 1The Article specifies the purpose of the Decision, which is to introduce a simplified regime for the control of persons at the external borders based on allowing the new Member States to recognise unilaterally, as equivalent to their national visas, documents issued by Member States fully participating in the common area and documents issued by other new Member States. This derogation from the current recognition rules in the acquis is limited to transit through the territory of the new Member States. The regime is applicable to all third country nationals submitted to the visa requirement according to Regulation 539/2001. Family Members of citizens of the Union who have exercised their right to free movement within the EU are also beneficiaries of the common rules .Article 2The proposal follows an optional approach allowing the new Member States to decide whether they use the derogation regime or continue implementing the current rules. New Member States opting for the implementation of the common rules unilaterally recognize certain documents issued by Member States fully implementing the Schengen acquis. The list of documents issued by Member States fully implementing the Schengen acquis covers the uniform visa and the long term national visa as described in the Articles 10 and 18 of the Schengen Implementation Convention respectively, and all the residence permits issued by these countries listed in the Annex IV of the Common Consular Instructions. All documents issued by all Member States fully implementing the Schengen acquis without any distinction as regards the issuing Member State are covered by the recognition regime. The objective pursued is to preserve the equal value of all documents issued by the Schengen States.Article 3New Member States that have decided to implement the common rules recognizing the documents issued by the Schengen States may, in addition, opt for the recognition of documents issued by other new Member State(s). In an Annex to this Decision there is a list of the documents issued by the new Member States which could be subject of such recognition.Article 4Inspired by the duration of the transit mentioned in the Common Consular Instructions, the proposed duration of the transit period has


text: been set at five days. This period should be sufficient for covering any transit requirement through the territory of a new Member State. Since the recognition regime concerns different categories of Schengen and national documents of varying lengths of validity, the proposed system opts for a general framework defining the minimum acceptable length of validity of the documents concerned. Consequently, the period of validity has to exceed five days from the day of entry into the territory of the new Member State. As concerns the uniform visa allowing one entry (and short stay), it is foreseen that once used for entry to the common area, it can be used again as valid authorisation for purposes of transit through the territory of a new Member State on the return-trip of the holder back to the country of origin.Article 5New Member States have the obligation to communicate to the Commission, within a specific time period, their position concerning their eventual participation in the common recognition regime. All relevant information submitted by the new Member States, will be published by the Commission in the Official Journal of the European Union.Article 6Standard provisionTaking account of the “two step Schengen implementation procedure”, the proposed recognition regime will cover the whole transitory period until the date specified in the Council Decision which will be adopted in conformity with Article 3(2) of the 2003 Act of Accession.Article 7Standard provision.4.2. EP and Council Decision (EU) No ..... establishing a simplified regime for the control of persons at the external borders based on the unilateral recognition by the Member States of certain residence permits issued by Switzerland and Liechtenstein for the purpose of transit through their territoryArticle 1The Article specifies the purpose of the Decision, which is to establish a simplified regime for the control of persons at the external borders based on the unilateral recognition of residence permits issued by Switzerland and Liechtenstein as equivalent to their visa. The purpose of this recognition is limited to the transit through the Schengen territory or the territory of the new Member States.Article 2The proposal follows two different implementation mechanisms:(a) Member States that have fully implemented the Schengen acquis are obliged to unilaterally recognise all residence permits issued by Switzerland and Liechtenstein which are listed in the Annex;(b) New Member States that have decided to implement the Decision ... and recognised unilaterally the documents issued by Member States fully implementing the Schengen acquis, may chose to participate during the transitory period till their full integration into the Schengen area (“optional participation”). In particular, new Member States that have already opted for the unilateral recognition of the documents issued by Member States fully implementing the Schengen acquis and documents issued by other new Member State(s), could in addition decide to recognise all the residence permits issued by Switzerland and Liechtenstein which are listed in the Annex. The common recognition rules will become mandatory for them after their full integration into the common area.Article 3Inspired by the duration of the transit mentioned in


text: the Common Consular Instructions, the proposed duration of the transit period has been set at five days. This period should be sufficient for covering any transit requirement through the territory of Member State(s). The validity of the documents listed in the annex has to exceed five days from the moment of entry, thus covering the whole period afforded for transit.Article 4New Member States have the obligation to communicate to the Commission, within a specific time period, their position concerning their eventual participation in the common recognition regime. All relevant information submitted by the new Member States will be published by the Commission in the Official Journal of the European Community.Articles 5 and 6Standard provision[1] Úř. věst. L 239, 22.9.2000, s. 19.[2] Nařízení (ES) č. 539/2001 ze dne 15. března 2001, kterým se stanoví seznam třetích zemí, jejichž státní příslušníci musí mít při překračování vnějších hranic vízum, jakož i seznam třetích zemí, jejichž státní příslušníci jsou od této povinnosti osvobozeni. Úř. věst. L 81, 21.3.2001, s. 1. Nařízení naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 851/2005, Úř. věst. L 141, 04.06.2005, s.3.[3] Podle tohoto čl. 5 odst. 3, „Cizinci, který je držitelem povolení k pobytu vydaného jednou ze smluvních stran ... je povolen průjezd, pokud není uveden na vnitrostátním seznamu osob, kterým má být odepřen vstup, vedeném smluvní stranou, na jejíž vnější hranici vstup požaduje.“[4] Například dvoustranné dohody uzavřené postupně Polskem s Ukrajinou, Běloruskem a Ruskem obsahují ustanovení umožňující státním příslušníkům třetích zemí, kteří jsou držiteli schengenských víz nebo povolení k pobytu, průjezd Polskem, aniž by podléhali povinnosti vlastnit polská průjezdní víza. Ve Slovinsku se právním základem pro uznávání těchto dokladů určených k průjezdu nebo krátkodobému pobytu stalo vládní nařízení vycházející z neformálních dvoustranných dohod s Tureckem, Bývalou jugoslávskou republikou Makedonií, Bosnou a Hercegovinou, Srbskem a Černou horou a Ruskem. Maďarsko podepsalo dvoustranné dohody se Srbskem a Černou horou a Ukrajinou obsahující obdobná ustanovení.[5] Po prvním kole jednání o této otázce na půdě příslušné pracovní skupiny Rady se členské státy pokusily vyřešit tento problém v rámci stávajících ustanovení o průjezdních vízech (Společné konzulární pokyny bod 1.2.1.2) s využitím možnosti vydávat průjezdní víza s delší dobou platnosti (jeden nebo dva roky) opravňující k více než jednomu průjezdu. Tento praktický režim však není vhodným řešením. Členské státy jej zejména neuplatňovaly systematicky a jednotně a jeho účinek ve vztahu ke snížení celkového počtu žádostí o vydání víz byl omezený. Ve skutečnosti se dotčené osoby přemísťují v zásadě jednou ročně a průjezdní vízum opravňující k více průjezdům s dobou platnosti jeden rok není proto nejvhodnějším nástrojem k usnadnění tohoto pohybu. Vzhledem k době platnosti švýcarských povolení k pobytu, která je omezena na jeden rok s možností prodloužení, nemohou místní konzulární úřady vydávat průjezdní víza s delší dobou platnosti. V souladu se získanými zkušenostmi se členské státy přiklonily k dlouhodobějšímu řešení této problematiky s tím, že zohlednily skutečnost, že osoby dotčené zjednodušeným režimem nepředstavují riziko, neboť žijí a pracují ve Švýcarsku a Lichtenštejnsku.[6] Úř. věst. C , , p. .[7] Úř. věst. L 81, 21.3.2001, s. 1 Nařízení


text: naposledy pozměněné nařízením (EU) č. 851/2005 (Úř. věst. L 141, 04.06.2005, s. 3).[8] Úř.věst. L 239,22.9. 2000,s.19[9] Stejný druh dokladu pro všechny varianty s dobou platnosti vyznačenou na nálepce.[10] Vydávána před 1. květnem 2004.[11] Vydávána po 1. květnu 2004.[12] Toto povolení se od 1.ledna 2002 již nevydává, povolení vydaná před tímto datem však stále platí a těmto cizincům byl vydán průkaz totožnosti.[13] Úř. věst. C, s.[14] Úř. věst. L 239,22.9.2000,s.19[15] Úř. věst. L 81, 21.3.2001, s. 1. Nařízení naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 851/2005 (Úř. věst. L 141, 04.06.2005, s. 3).[16] Úř. věst. L 176, 10.7.1999, s. 31.[17] OJ L 176, 10.7.99, p. 35.


text:
 EVROPSKÁ KOMISE
 V Bruselu dne 12.5.2020
 COM(2020) 192 final
 2020/0076(NLE)
 Návrh
 ROZHODNUTÍ RADY
 o postoji, který má být zaujat jménem Evropské unie ve Výboru dohody o hospodářském partnerství, zřízeném Prozatímní dohodou o hospodářském partnerství mezi Pobřežím slonoviny na jedné straně a Evropským společenstvím a jeho členskými státy na straně druhé, v souvislosti s přijetím postupů řešení sporů a kodexu chování rozhodců
 DŮVODOVÁ ZPRÁVA
 1.Předmět návrhu
 Tento návrh se týká rozhodnutí o postoji, který má být zaujat jménem Evropské unie (dále jen „Unie“) ve Výboru dohody o hospodářském partnerství, zřízeném Prozatímní dohodou o hospodářském partnerství mezi Pobřežím slonoviny na jedné straně a Evropským společenstvím a jeho členskými státy na straně druhé (dále jen „dohoda“)
 1
 , v souvislosti se zamýšleným přijetím postupů řešení sporů a kodexu chování rozhodců.
 2.Souvislosti návrhu
 2.1.Prozatímní dohoda o hospodářském partnerství mezi Pobřežím slonoviny a Evropskou unií
 Cílem dohody je vytvořit výchozí rámec pro dohodu o hospodářském partnerství v souladu s dohodou z Cotonou. Dohoda je prozatímně prováděna ode dne 3. září 2016.
 2.2.Výbor dohody o hospodářském partnerství
 Výbor dohody o hospodářském partnerství je společný institucionální orgán dohody. Článek 73 dohody stanoví, že Výbor dohody o hospodářském partnerství odpovídá za správu všech oblastí, jichž se dohoda týká, a za realizaci všech úkolů v dohodě uvedených. Výbor dohody o hospodářském partnerství přijímá svá rozhodnutí na základě konsensu. Fungování Výboru dohody o hospodářském partnerství je popsáno v jeho jednacím řádu
 2
 .
 2.3.Zamýšlený akt Výboru dohody o hospodářském partnerství
 Výbor dohody o hospodářském partnerství má na svém pátém zasedání dne [datum] přijmout rozhodnutí týkající se postupů řešení sporů (dále jen „zamýšlený akt“).
 V čl. 59 odst. 1 dohody se stanoví, že postupy řešení sporů se řídí jednacím řádem, který přijme Výbor dohody o hospodářském partnerství.
 Účelem zamýšleného aktu je stanovit pravidla a postupy pro provádění opatření stanovených v hlavě V dohody k řešení sporů, které mohou vzniknout mezi stranami. Přijetí těchto pravidel je zásadní pro dokončení operačního rámce ustanovení dohody týkajících se řešení sporů.
 3.Postoj, který má být zaujat jménem Unie
 Tento návrh rozhodnutí Rady stanoví postoj, který má být zaujat jménem Unie ve Výboru dohody o hospodářském partnerství, zřízeném Prozatímní dohodou o hospodářském partnerství mezi Pobřežím slonoviny na jedné straně a Evropským společenstvím a jeho členskými státy na straně druhé, v souvislosti se stanovením postupů řešení sporů a kodexu chování rozhodců.
 Strany dohody schválily tento návrh rozhodnutí, parafovaly jej na čtvrtém zasedání Výboru dohody o hospodářském partnerství ve dnech 27. a 28. listopadu 2019 a s výhradou postupů rozhodování Evropské unie by jej měly přijmout na příštím zasedání Výboru dohody o hospodářském partnerství, které by se mělo uskutečnit na konci roku 2020.
 Toto rozhodnutí je zásadní pro uvedení ustanovení hlavy V dohody týkajících se předcházení sporům a jejich řešení v účinnost, a tudíž pro zajištění hladkého provádění dohody.
 4.Právní základ
 4.1.Procesněprávní základ
 4.1.1Zásady
 Ustanovení čl. 218 odst. 9 Smlouvy o fungování Evropské unie (SFEU) zavádí rozhodnutí, kterými se stanoví „postoje, které mají být jménem Unie zaujaty v orgánu zřízeném dohodou, má-li tento orgán přijímat akty s právními


text:
účinky, s výjimkou aktů, které doplňují nebo pozměňují institucionální rámec dohody“.
 Pojem „akty s právními účinky“ zahrnuje akty, které mají právní účinky na základě pravidel mezinárodního práva, kterým se řídí dotyčný orgán. Zahrnuje rovněž nástroje, které podle mezinárodního práva nemají závazný účinek, ale „mohou rozhodujícím způsobem ovlivnit obsah právní úpravy přijaté zákonodárcem Unie“
 3
 .
 4.1.2Uplatnění na tento případ
 Výbor dohody o hospodářském partnerství je orgánem zřízeným dohodou, konkrétně Prozatímní dohodou o hospodářském partnerství mezi Pobřežím slonoviny na jedné straně a Evropským společenstvím a jeho členskými státy na straně druhé.
 Akt, který má Výbor dohody o hospodářském partnerství přijmout, představuje akt s právními účinky. Zamýšlený akt bude závazným podle mezinárodního práva v souladu s články 59 a 67 dohody.
 Zamýšlený akt nedoplňuje ani nepozměňuje institucionální rámec dohody.
 Procesněprávním základem navrhovaného rozhodnutí je tudíž čl. 218 odst. 9 SFEU.
 4.2.Hmotněprávní základ
 4.2.1Zásady
 Hmotněprávní základ rozhodnutí podle čl. 218 odst. 9 SFEU závisí především na cíli a obsahu zamýšleného aktu, k němuž se postoj jménem Unie zaujímá. Má‐li zamýšlený akt dvojí účel nebo má-li dvě složky a lze-li jeden z těchto účelů nebo jednu z těchto složek označit jako hlavní, zatímco druhý účel či druhá složka je pouze vedlejší, musí být rozhodnutí přijaté na základě čl. 218 odst. 9 SFEU založeno na jediném hmotněprávním základě, a sice na tom, který si žádá hlavní nebo převažující účel či složka.
 4.2.2Uplatnění na tento případ
 Cíl a obsah zamýšleného aktu se týkají zejména společné obchodní politiky. Hmotněprávním základem navrhovaného rozhodnutí je proto článek 207 SFEU.
 4.3.Závěr
 Právním základem navrhovaného rozhodnutí by měl být čl. 207 odst. 4 první pododstavec SFEU ve spojení s čl. 218 odst. 9 SFEU.
 5.ZVEŘEJNĚNÍ ZAMÝŠLENÉHO AKTU
 Vzhledem k tomu, že rozhodnutí Výboru dohody o hospodářském partnerství změní dohodu, je namístě tento akt po jeho přijetí zveřejnit v Úředním věstníku Evropské unie.
 2020/0076 (NLE)
 Návrh
 ROZHODNUTÍ RADY
 o postoji, který má být zaujat jménem Evropské unie ve Výboru dohody o hospodářském partnerství, zřízeném Prozatímní dohodou o hospodářském partnerství mezi Pobřežím slonoviny na jedné straně a Evropským společenstvím a jeho členskými státy na straně druhé, v souvislosti s přijetím postupů řešení sporů a kodexu chování rozhodců
 RADA EVROPSKÉ UNIE,
 s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 207 odst. 4 první pododstavec ve spojení s čl. 218 odst. 9 této smlouvy,
 s ohledem na návrh Evropské komise,
 vzhledem k těmto důvodům:
 (1)Prozatímní dohoda o hospodářském partnerství mezi Pobřežím slonoviny na jedné straně a Evropským společenstvím a jeho členskými státy na straně druhé (dále jen „dohoda“)
 4
 byla podepsána jménem Unie na základě rozhodnutí Rady 2009/156/ES
 5
 . Prozatímně se provádí ode dne 3. září 2016.
 (2)V souladu s čl. 59 odst. 1 dohody musí Výbor dohody o hospodářském partnerství přijmout jednací řád a kodex chování, kterými se řídí postupy řešení sporů.
 (3)Výbor dohody o hospodářském partnerství má na svém příštím výročním zasedání přijmout rozhodnutí, kterým se stanoví postupy řešení sporů a kodex chování rozhodců.
 (4)Je vhodné stanovit postoj, který má být zaujat jménem Unie ve Výboru dohody o


text:
hospodářském partnerství k přijetí navrhovaného rozhodnutí, neboť uvedené rozhodnutí bude pro Unii závazné.
 (5)Postoj Unie ve Výboru dohody o hospodářském partnerství by proto měl vycházet z připojeného návrhu rozhodnutí,
 PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
 Článek 1
 Postoj, který má být zaujat jménem Unie ve Výboru dohody o hospodářském partnerství, zřízeném Prozatímní dohodou o hospodářském partnerství mezi Pobřežím slonoviny na jedné straně a Evropským společenstvím a jeho členskými státy na straně druhé, vychází z návrhu rozhodnutí Výboru dohody o hospodářském partnerství o přijetí postupů řešení sporů a kodexu chování rozhodců, který je připojen k tomuto rozhodnutí.
 Článek 2
 Toto rozhodnutí vstupuje v platnost dnem přijetí.
 V Bruselu dne
 Za Radu
 předseda/předsedkyně
 (1)
 Úř. věst. L 59, 3.3.2009, s. 3.
 (2)
 Úř. věst. L 194, 31.7.2018, s. 158.
 (3)
 Rozsudek Soudního dvora ze dne 7. října 2014, Německo v. Rada, C-399/12, ECLI:EU:C:2014:2258, body 61 až 64.
 (4)
 Úř. věst. L 59, 3.3.2009, s. 3.
 (5)
 Rozhodnutí Rady 2009/156/ES ze dne 21. listopadu 2008 o podpisu a prozatímním provádění Prozatímní dohody o hospodářském partnerství mezi Pobřežím slonoviny na jedné straně a Evropským společenstvím a jeho členskými státy na straně druhé (Úř. věst. L 59, 3.3.2009, s. 1).
 ---documentbreak---
 EVROPSKÁ KOMISE
 V Bruselu dne 12.5.2020
 COM(2020) 192 final
 PŘÍLOHA
 návrhu rozhodnutí Rady
 o postoji, který má být zaujat jménem Evropské unie ve Výboru dohody o hospodářském partnerství, zřízeném Prozatímní dohodou o hospodářském partnerství mezi Pobřežím slonoviny na jedné straně a Evropským společenstvím a jeho členskými státy na straně druhé, v souvislosti s přijetím postupů řešení sporů a kodexu chování rozhodců
 NÁVRH
 ROZHODNUTÍ č. 1/2020 VÝBORU DOHODY O HOSPODÁŘSKÉM PARTNERSTVÍ
 zřízeného Prozatímní dohodou o hospodářském partnerství mezi Pobřežím slonoviny na jedné straně a Evropským společenstvím a jeho členskými státy na straně druhé
 ze dne ...
 o přijetí postupů řešení sporů a kodexu chování rozhodců
 VÝBOR DOHODY O HOSPODÁŘSKÉM PARTNERSTVÍ,
 s ohledem na Prozatímní dohodu o hospodářském partnerství mezi Pobřežím slonoviny na jedné straně a Evropským společenstvím a jeho členskými státy na straně druhé (dále jen „dohoda“), podepsanou v Bruselu dne 26. listopadu 2008 a prozatímně prováděnou ode dne 3. září 2016, a zejména na čl. 59 odst. 1 a článek 73 této dohody,
 vzhledem k těmto důvodům:
 (1)V čl. 59 odst. 1 dohody se stanoví, že postupy stanovené v kapitole 3 (Postupy řešení sporů) hlavy V (Předcházení sporům a jejich řešení) dohody se řídí jednacím řádem, který přijme Výbor dohody o hospodářském partnerství.
 (2)Článek 73 dohody stanoví, že Výbor dohody o hospodářském partnerství odpovídá za správu všech oblastí, jichž se dohoda týká, a za realizaci všech úkolů v dohodě uvedených,
 PŘIJAL TOTO ROZHODNUTÍ:
 Článek 1
 1.Postupy řešení sporů a kodex chování rozhodců jsou stanoveny v příloze.
 2.Těmito postupy a kodexem chování nejsou dotčena žádná zvláštní pravidla stanovená v dohodě ani pravidla, o kterých případně rozhodne Výbor dohody o hospodářském partnerství.
 Článek 2
 Toto rozhodnutí vstupuje v platnost dnem podpisu.
 V [místo] dne [datum].
 Za Republiku Pobřeží slonoviny
 Za Evropskou unii
 PŘÍLOHA
 POSTUPY ŘEŠENÍ SPORŮ
 Článek 1
 Definice
 Pro účely tohoto jednacího řádu se rozumí:
 poradcem: fyzická osoba,


text:
kterou si smluvní strana najala, aby jí radila nebo pomáhala v souvislosti s rozhodčím řízením;
 rozhodčím tribunálem: tribunál ustavený podle článku 50 dohody;
 rozhodcem: člen rozhodčího tribunálu ustaveného podle článku 50 dohody;
 asistentem: fyzická osoba, která v souladu s mandátem rozhodce provádí pro tohoto rozhodce šetření nebo je rozhodci nápomocna při plnění jeho úkolů;
 dnem: kalendářní den;
 dnem pracovního klidu: sobota, neděle a kterýkoli jiný den, který smluvní strana pro účely provádění těchto pravidel označí jako den pracovního klidu;
 zástupcem smluvní strany: zaměstnanec nebo jakákoli fyzická osoba jmenovaná ministerstvem nebo vládním orgánem nebo jakýmkoli jiným veřejným subjektem smluvní strany, která zastupuje tuto stranu ve sporu, jenž souvisí s touto dohodou;
 žalovanou stranou: smluvní strana, která údajně porušila ustanovení uvedená v článku 46 dohody;
 žalující stranou: smluvní strana, která požaduje ustavení rozhodčího tribunálu podle článku 49 dohody.
 Článek 2
 Oblast působnosti
 1.Ustanovení této přílohy doplňují a upřesňují Prozatímní dohodu o hospodářském partnerství mezi Pobřežím slonoviny na jedné straně a Evropskou unií a jejími členskými státy na straně druhé (dále jen „dohoda“), zejména článek 49 dohody a následující články týkající se rozhodčích řízení.
 2.Cílem tohoto jednacího řádu je umožnit smluvním stranám řešit spory, které mezi nimi mohou vzniknout, nalezením vzájemně přijatelného řešení prostřednictvím mechanismu rozhodčího řízení.
 3.Kterákoli smluvní strana může využít rozhodčího řízení v souvislosti s prováděním Prozatímní dohody o hospodářském partnerství mezi Pobřežím slonoviny na jedné straně a Evropskou unií a jejími členskými státy na straně druhé k řešení sporů, které mezi nimi mohou vzniknout.
 Článek 3
 Zahájení rozhodčího řízení a oznámení
 1.Rozhodčí řízení se považuje za zahájené ode dne, kdy žalovaná strana a Výbor dohody o hospodářském partnerství obdrží žádost o ustavení rozhodčího tribunálu v souladu s čl. 49 odst. 2 dohody.
 2.Podle tohoto jednacího řádu se „oznámením“ rozumí jakákoli žádost, oznámení, písemné podání nebo jiný dokument, jež se týkají rozhodčího řízení a které splňují následující požadavky:
 a)veškerá oznámení od rozhodčího tribunálu se zasílají současně oběma smluvním stranám;
 b)veškerá oznámení od smluvní strany, která jsou určena rozhodčímu tribunálu, se zasílají v kopii současně druhé smluvní straně a
 c)veškerá oznámení od smluvní strany, která jsou určena druhé smluvní straně, se zasílají v kopii současně rozhodčímu tribunálu, je-li to relevantní.
 3.Veškerá oznámení se zasílají e-mailem nebo případně jinými telekomunikačními prostředky, které umožňují prokázat zaslání dokumentu. Není-li prokázáno jinak, takové oznámení se považuje za doručené v den odeslání.
 4.Veškerá oznámení se zasílají Generálnímu ředitelství pro obchod Evropské komise a koordinačnímu subjektu, který určí Pobřeží slonoviny.
 5.Drobné chyby, jako jsou překlepy v oznámeních souvisejících s rozhodčím řízením, mohou být opraveny doručením nového dokumentu s jasně označenými změnami, které byly učiněny.
 6.Pokud poslední den pro doručení oznámení připadne na den pracovního klidu ve smluvní straně Pobřeží slonoviny nebo v Evropské unii, může být oznámení doručeno následující pracovní den. Žádné oznámení nebo žádost bez ohledu na jejich povahu nelze považovat za doručené v den pracovního klidu.
 7.V závislosti na povaze otázek, které jsou předmětem sporu, se kopie všech žádostí a oznámení adresovaných Výboru dohody o hospodářském partnerství podle tohoto jednacího řádu zasílají také ostatním příslušným institucionálním


text:
orgánům.
 Článek 4
 Jmenování rozhodců
 1.Pokud je podle článku 50 dohody rozhodce vybírán losem, předseda Výboru dohody o hospodářském partnerství neprodleně informuje smluvní strany o datu, času a místě losování.
 2.Smluvní strany smí být losování přítomny a výběr losem se uskuteční za účasti přítomných smluvních stran.
 3.Předseda Výboru dohody o hospodářském partnerství písemně informuje každou vybranou osobu o jejím jmenování do funkce rozhodce. Každá osoba oběma smluvním stranám do pěti dnů následujících po dni, kdy byla o svém jmenování informována, potvrdí, že funkci rozhodce může zastávat.
 4.Rozhodci se vybírají losem z řad osob, které byly formálně navrženy jednou či oběma smluvními stranami, pokud nebyl sestaven seznam rozhodců podle článku 64 dohody nebo pokud tento seznam v okamžiku, kdy je předložena žádost podle čl. 50 odst. 2 dohody, neobsahuje dostatečný počet jmen.
 Článek 5
 Konzultace mezi smluvními stranami a rozhodčím tribunálem
 1.Nedohodnou-li se smluvní strany jinak, svolají schůzi s rozhodčím tribunálem do sedmi dnů od jeho zřízení, aby rozhodly o otázkách, které smluvní strany nebo rozhodčí tribunál považují na vhodné, včetně:
 a)odměn a výdajů, které budou vyplaceny rozhodcům, a to v souladu s normami WTO;
 b)odměn, které budou vyplaceny každému asistentovi rozhodce, jejichž celková částka nesmí překročit 50 % celkových odměn vyplacených danému rozhodci;
 c)harmonogramu řízení.
 2.Rozhodci a zástupci smluvních stran se tohoto jednání mohou zúčastnit prostřednictvím telefonu nebo videokonference.
 3.Pokud se smluvní strany do pěti dnů ode dne zřízení rozhodčího tribunálu nedohodnou jinak, je jeho mandátem:
 „S ohledem na příslušná ustanovení dohody přezkoumat záležitost uvedenou v žádosti o ustavení rozhodčího tribunálu, rozhodovat o slučitelnosti daného opatření s ustanoveními článku 46 dohody a přijmout rozhodnutí v souladu s články 52, 62 a 63 dohody.“
 4.Smluvní strany rozhodčímu tribunálu oznámí dohodnutý mandát do tří dnů následujících po dni, kdy se na mandátu dohodly.
 Článek 6
 Písemná podání
 Žalující strana učiní své úvodní písemné podání nejpozději dvacet dnů ode dne zřízení rozhodčího tribunálu. Žalovaná strana učiní písemné protipodání nejpozději dvacet dnů ode dne úvodního písemného podání.
 Článek 7
 Činnost rozhodčích tribunálů
 1.Předseda rozhodčího tribunálu předsedá všem jeho jednáním. Rozhodčí tribunál může svého předsedu zmocnit k přijímání správních a procesních rozhodnutí v dané oblasti.
 2.V souladu s článkem 9 tohoto jednacího řádu se ústního jednání účastní rozhodci a předvolané osoby. Není-li v dohodě ani v tomto jednacím řádu stanoveno jinak a aniž je dotčen čl. 9 odst. 5 tohoto jednacího řádu, může rozhodčí tribunál své činnosti provádět prostřednictvím telefonu, faxu nebo jakýmikoli dalšími prostředky, včetně počítačového spojení.
 3.Porad rozhodčího tribunálu se smí účastnit pouze rozhodci, rozhodčí tribunál však může povolit svým asistentům, aby byli na těchto poradách přítomni.
 4.Vypracovávání veškerých rozhodnutí přísluší výlučně rozhodčímu tribunálu a tuto příslušnost nelze delegovat.
 5.Zjištění, závěry a doporučení rozhodčího tribunálu podle článků 51 a 52 dohody by měly být přijímány pokud možno na základě konsensu; není-li konsensus možný, přijmou se většinou jeho členů. Rozhodci nesmí vydávat vlastní stanoviska k otázkám, u nichž nebylo dosaženo konsensu.
 6.Pokud vyvstane procesní otázka, která není upravena v hlavě V dohody (Předcházení sporům a jejich řešení), může rozhodčí tribunál po konzultaci se smluvními


text:
stranami přijmout odpovídající postup, který je slučitelný s uvedenou hlavou a který smluvním stranám zaručuje rovné zacházení.
 7.Pokud se rozhodčí tribunál domnívá, že je nezbytné změnit jakékoli lhůty pro řízení, kromě lhůt stanovených v hlavě V dohody (Předcházení sporům a jejich řešení), nebo učinit jakoukoli jinou procesní nebo správní úpravu, informuje písemně smluvní strany o důvodech provedené změny nebo úpravy a uvede, jaká lhůta nebo jaká úprava jsou nutné. Rozhodčí tribunál smí po konzultaci se smluvními stranami takové změny nebo úpravy přijmout.
 8.Jakoukoli lhůtu stanovenou v tomto jednacím řádu lze po vzájemné dohodě smluvních stran změnit. Rozhodčí tribunál může na žádost jedné ze smluvních stran změnit lhůty použitelné v řízení.
 9.Na společnou žádost smluvních stran rozhodčí tribunál kdykoli pozastaví řízení na dobu, na které se smluvní strany dohodnou a která nepřesáhne dvanáct po sobě následujících měsíců.
 10.V případě pozastavení se příslušné lhůty prodlouží o dobu, která odpovídá období, na které bylo řízení před rozhodčím tribunálem pozastaveno. Rozhodčí tribunál obnoví řízení kdykoli na základě společné písemné žádosti smluvních stran nebo na konci dohodnuté doby pozastavení na písemnou žádost jedné ze smluvních stran. Žádost se oznámí předsedovi rozhodčího tribunálu a případně druhé smluvní straně. Pokud bylo řízení před rozhodčím tribunálem pozastaveno na více než dvanáct po sobě následujících měsíců, nárok na zřízení rozhodčího tribunálu zanikne a jeho řízení se ukončí. Smluvní strany se mohou kdykoli dohodnout, že řízení před rozhodčím tribunálem ukončí. Tuto dohodu smluvní strany společně oznámí předsedovi tribunálu.
 11.Ukončením činnosti rozhodčího tribunálu nejsou dotčena práva smluvních stran v jiném řízení podle hlavy V dohody (Předcházení sporům a jejich řešení) týkajícím se téže otázky.
 Článek 8
 Nahrazení rozhodce
 1.Pokud se rozhodce nemůže účastnit řízení, odstoupí nebo musí být nahrazen, vybere se náhradník v souladu s článkem 50 dohody.
 2.Pokud se některá ze smluvních stran domnívá, že rozhodce neplní požadavky kodexu chování rozhodců, a měl by být proto nahrazen, oznámí tato smluvní strana tuto skutečnost druhé smluvní straně do patnácti dnů ode dne, kdy se dozvěděla o okolnostech zakládajících údajné porušení kodexu chování rozhodcem.
 3.Smluvní strany se konzultují do patnácti dnů ode dne učinění oznámení uvedeného v odstavci 2. Smluvní strany vyrozumí rozhodce o jeho údajném neplnění požadavků a mohou ho požádat, aby přijal opatření k nápravě situace. Na základě vzájemné dohody mohou smluvní strany rovněž rozhodce odvolat a vybrat nového rozhodce postupem stanoveným v čl. 50 odst. 2, případně v čl. 50 odst. 3 dohody.
 4.Pokud se smluvní strany neshodnou na nutnosti nahradit rozhodce, s výjimkou předsedy rozhodčího tribunálu, může kterákoli smluvní strana požádat, aby byla záležitost postoupena předsedovi rozhodčího tribunálu, proti jehož rozhodnutí nelze podat opravný prostředek.
 5.Pokud v souladu s žádostí předseda konstatuje, že rozhodce neplní požadavky kodexu chování, vybere se nový rozhodce v souladu s čl. 50 odst. 3 dohody.
 6.Domnívá-li se některá ze smluvních stran, že předseda rozhodčího tribunálu nesplňuje požadavky kodexu chování rozhodců, strany se poradí, a pokud se na tom dohodnou, předsedu odvolají a vyberou náhradníka postupem stanoveným v článku 50 dohody.
 7.Pokud se smluvní strany neshodnou na nutnosti nahradit předsedu, může kterákoli smluvní strana


text:
požádat, aby byla záležitost postoupena jedné z osob, které jsou uvedeny na seznamu osob vybraných pro funkci předsedy rozhodčího tribunálu, sestaveném podle článku 64 dohody. Jméno této osoby vylosuje předseda Výboru dohody o hospodářském partnerství. Takto vybraná osoba rozhodne o tom, zda předseda splňuje požadavky stanovené v kodexu chování rozhodců, či nikoli. Proti jejímu rozhodnutí nelze podat opravný prostředek.
 8.Je-li rozhodnuto o tom, že předseda nesplňuje požadavky stanovené v kodexu chování, vybere se nový předseda postupem stanoveným v čl. 50 odst. 3 dohody.
 Článek 9
 Slyšení
 1.Na základě harmonogramu určeného podle čl. 5 odst. 1 a po konzultacích se smluvními stranami a dalšími rozhodci oznámí předseda rozhodčího tribunálu smluvním stranám datum, čas a místo konání slyšení. Tyto informace smluvní strana odpovědná za logistické zabezpečení řízení zpřístupní veřejnosti s výhradou dodržení článku 11.
 2.Nedohodnou-li se smluvní strany jinak, koná se slyšení v Bruselu, je-li žalující stranou smluvní strana Pobřeží slonoviny, a v Abidjanu, je-li žalující stranou Evropská unie.
 3.Pokud s tím smluvní strany souhlasí, může rozhodčí tribunál svolat další slyšení.
 4.Všichni rozhodci jsou přítomni po celou dobu slyšení.
 5.Nezávisle na tom, zda je řízení přístupné veřejnosti, se ho mohou zúčastnit tyto osoby:
 a)zástupci smluvních stran;
 b)poradci smluvních stran;
 c)administrativní pracovníci, tlumočníci, překladatelé a soudní zapisovatelé;
 d)asistenti rozhodců;
 e)znalci vybraní rozhodčím tribunálem podle článku 60 dohody.
 6.Nejpozději pět dnů před datem slyšení doručí každá smluvní strana rozhodčímu tribunálu a druhé smluvní straně jmenný seznam fyzických osob, které jejím jménem přednesou při slyšení argumenty nebo prezentace, a dalších zástupců nebo poradců, kteří se slyšení zúčastní.
 7.Rozhodčí tribunál vede slyšení následujícím způsobem, přičemž zajistí, aby žalující i žalovaná strana měly k dispozici stejnou dobu k argumentaci:
 Argumenty
 a)argumentace žalující strany;
 b)argumentace žalované strany.
 Protiargumenty
 a)replika žalující strany;
 b)duplika žalované strany.
 8.Rozhodčí tribunál může kdykoli během slyšení klást otázky kterékoli straně.
 9.Rozhodčí tribunál zajistí pořízení protokolu z každého slyšení a jeho doručení smluvním stranám do patnácti dnů po slyšení. Smluvní strany se mohou k protokolu vyjádřit do pěti dnů po jeho doručení a rozhodčí tribunál může toto vyjádření zohlednit.
 10.Každá smluvní strana může do deseti dnů ode dne slyšení předložit rozhodcům a druhé smluvní straně doplňující písemné podání ohledně jakékoli otázky vznesené během slyšení.
 Článek 10
 Písemné dotazy
 1.Rozhodčí tribunál může kdykoli během řízení adresovat písemné dotazy jedné nebo oběma stranám. Obě strany obdrží kopie všech otázek rozhodčího tribunálu.
 2.Každá strana rovněž poskytne druhé straně kopii svých písemných odpovědí na dotazy rozhodčího tribunálu. Každá strana dostane příležitost předložit písemné vyjádření k odpovědi druhé strany do pěti dnů od uvedené odpovědi.
 Článek 11
 Transparentnost a důvěrnost
 1.Každá smluvní strana a rozhodčí tribunál dbají na to, aby zaručily důvěrnost všech informací, které druhá smluvní strana předložila rozhodčímu tribunálu a označila za důvěrné. Pokud podání, které smluvní strana předloží rozhodčímu tribunálu, obsahuje důvěrné informace, poskytne tato smluvní strana do patnácti dnů od doručení tohoto oznámení také nedůvěrnou verzi podání, která může být zveřejněna.
 2.Tento jednací řád nijak nebrání smluvní straně zveřejnit prohlášení o svých vlastních postojích, pokud při odkazování na informace podané druhou stranou nezveřejní žádné informace, které


text:
druhá strana označila za důvěrné.
 3.Rozhodčí tribunál jedná na uzavřeném zasedání v případech, kdy podání a argumenty jedné ze smluvních stran obsahují důvěrné obchodní informace. Strany jsou povinny zachovat důvěrnost slyšení rozhodčího tribunálu, probíhá-li slyšení na uzavřeném zasedání.
 Článek 12
 Jednostranné kontakty
 1.Rozhodčí tribunál se nesejde s jednou smluvní stranou ani ji nekontaktuje v nepřítomnosti druhé smluvní strany.
 2.Rozhodci nesmí hovořit o žádných aspektech záležitosti, která je předmětem řízení, se smluvní stranou nebo s oběma smluvními stranami v nepřítomnosti ostatních rozhodců.
 Článek 13
 Podání amicus curiae
 1.Nevládní subjekty usazené na území některé ze smluvních stran jsou oprávněny v souladu s odstavci 2 až 5 předkládat rozhodčímu tribunálu podání amicus curiae.
 2.Pokud se smluvní strany do pěti dnů ode dne zřízení rozhodčího tribunálu nedohodnou jinak, smí rozhodčí tribunál přijímat nevyžádaná písemná podání za předpokladu, že jsou předložena do deseti dnů ode dne zřízení rozhodčího tribunálu, že přímo souvisejí s otázkou, kterou se rozhodčí tribunál zabývá, a že v žádném případě nepřesahují patnáct stran strojopisu.
 3.V každém podání musí být uvedena fyzická či právnická osoba, která je předkládá, včetně povahy její činnosti a zdroje jejího financování, a musí specifikovat povahu zájmu, který tato osoba má na rozhodčím řízení. Podání musí být vyhotoveno v jazycích vybraných stranami v souladu s čl. 16 odst. 1 a 2 tohoto jednacího řádu.
 4.Podání oznámí rozhodčí tribunál smluvním stranám k vyjádření. Smluvní strany mohou rozhodčímu tribunálu předložit své připomínky do deseti dnů od doručení podání.
 5.Rozhodčí tribunál uvede ve svém rozhodnutí seznam všech podání, která obdržel a která splňují náležitosti podle tohoto jednacího řádu. Rozhodčí tribunál není povinen se ve svém rozhodnutí zabývat argumenty uvedenými v těchto podáních. Rozhodčí tribunál předloží veškerá podání, která obdrží, smluvním stranám k vyjádření připomínek.
 Článek 14
 Naléhavé případy
 V naléhavých případech uvedených v čl. 52 odst. 2 dohody rozhodčí tribunál po konzultaci se smluvními stranami podle svého uvážení upraví lhůty stanovené v tomto jednacím řádu a tyto úpravy smluvním stranám oznámí.
 Článek 15
 Náklady
 1.Každá smluvní strana nese své náklady spojené s účastí na rozhodčím řízení.
 2.Žalovaná strana je odpovědná za logistické zabezpečení rozhodčího řízení, zejména za organizaci slyšení, a nese veškeré náklady vyplývající z logistického zabezpečení tohoto slyšení. Smluvní strany však společně a rovným dílem nesou ostatní správní náklady rozhodčího řízení, jakož i odměny a výdaje rozhodců a odměny a výdaje jejich asistentů.
 Článek 16
 Pracovní jazyk řízení, překlady a tlumočení
 1.Během konzultací uvedených v čl. 50 odst. 2 dohody a nejpozději na schůzi uvedené v čl. 5 odst. 1 tohoto jednacího řádu se smluvní strany snaží dohodnout na společném pracovním jazyce pro řízení před rozhodčím tribunálem.
 2.Pokud se smluvní strany nedokáží dohodnout na společném pracovním jazyce, každá smluvní strana zajistí překlad svých písemných podání do jazyka, který si zvolí druhá smluvní strana, nejsou-li tato podání vyhotovena v jednom z pracovních jazyků WTO. Žalovaná strana zajistí tlumočení ústních podání do jazyků, které si strany zvolí.
 3.Zprávy a rozhodnutí rozhodčího tribunálu se vyhotovují v jazyce nebo jazycích, které si smluvní strany zvolily. Pokud se smluvní strany nedohodly na společném pracovním jazyce,


text:
předloží se průběžná a závěrečná zpráva rozhodčího tribunálu v jednom z pracovních jazyků WTO.
 4.Veškeré náklady na překlad rozhodnutí rozhodčího tribunálu do jazyka nebo jazyků zvolených smluvními stranami ponesou obě smluvní strany rovným dílem.
 5.Kterákoli smluvní strana může předložit připomínky k přesnosti překladu dokumentu, který byl vyhotoven podle tohoto jednacího řádu.
 6.Každá smluvní strana nese náklady na překlad svých písemných podání. Veškeré náklady na překlad rozhodnutí rozhodčího tribunálu ponesou obě smluvní strany rovným dílem.
 Článek 17
 Výpočet lhůt
 Všechny lhůty uvedené v hlavě V (Předcházení sporům a jejich řešení) dohody a v tomto jednacím řádu, včetně lhůt pro oznamování rozhodnutí rozhodčích tribunálů, mohou být změněny po vzájemné dohodě smluvních stran a počítají se v kalendářních dnech ode dne následujícího po úkonu nebo skutečnosti, na kterou odkazují, není-li stanoveno jinak.
 Článek 18
 Jiné postupy
 Lhůty uvedené v tomto jednacím řádu se upraví v souladu se zvláštními lhůtami stanovenými pro přijetí rozhodnutí rozhodčího tribunálu v řízeních podle článků 54 až 57 dohody.
 Příloha postupů řešení sporů
 KODEX CHOVÁNÍ ROZHODCŮ
 Článek 1
 Definice
 Pro účely tohoto kodexu chování se rozumí:
 –„rozhodcem“: člen rozhodčího tribunálu ustaveného podle článku 50 dohody;
 –„asistentem“: fyzická osoba, která v souladu s mandátem rozhodce provádí pro tohoto rozhodce šetření nebo je rozhodci nápomocna při plnění jeho úkolů;
 –„kandidátem“: osoba, jejíž jméno je uvedeno na seznamu rozhodců podle článku 64 dohody a která připadá v úvahu pro výběr rozhodce podle článku 50 dohody;
 –„prostředníkem“: fyzická osoba, která vede zprostředkování v souladu s článkem 48 dohody;
 –„pracovníky“: ve vztahu k rozhodci – fyzické osoby, které tento rozhodce řídí a kontroluje, s výjimkou asistentů.
 Článek 2
 Hlavní zásady
 1.Za účelem zachováni nedotknutelnosti a nestrannosti mechanismu pro řešení sporů je každý kandidát a rozhodce povinen:
 a)obeznámit se s tímto kodexem chování;
 b)být nezávislý a nestranný;
 c)vyvarovat se přímého i nepřímého střetu zájmů;
 d)vyvarovat se nevhodného chování a jakéhokoli jednání, které by mohlo vyvolávat dojem nevhodného chování nebo podjatosti;
 e)dodržovat přísné normy chování; a
 f)nenechat se ovlivnit vlastními zájmy, vnějším tlakem, politickými zřeteli, požadavky veřejnosti, loajalitou vůči některé smluvní straně ani obavami z kritiky.
 2.Rozhodce se přímo ani nepřímo nezaváže ani nepřijme žádné výhody, které by narušovaly řádný výkon jeho povinností nebo by vyvolávaly dojem narušení řádného výkonu jeho povinností.
 3.Rozhodce nevyužije své funkce v rozhodčím tribunálu k prosazování jakýchkoli osobních nebo soukromých zájmů. Rozhodce se vyvaruje veškerého jednání, které by mohlo vyvolat domněnku, že jiné osoby jsou ve zvláštním postavení, ve kterém ho mohou ovlivnit.
 4.Rozhodce nesmí umožnit, aby jeho jednání nebo úsudek ovlivňovaly dřívější či současné finanční, obchodní, profesionální, osobní nebo sociální vztahy nebo odpovědnost.
 5.Rozhodce se musí vyvarovat toho, aby mu vznikl jakýkoli finanční zájem nebo aby vstupoval do jakýchkoli vztahů, u nichž je pravděpodobné, že by ovlivňovaly jeho nestrannost, nebo které by mohly vyvolat domněnku nevhodného jednání nebo podjatosti.
 Článek 3
 Oznamovací povinnosti
 1.Než je potvrzen výběr kandidáta za rozhodce podle článku 50 dohody, poskytne tento kandidát informace o veškerých zájmech, vztazích nebo záležitostech, které mohou mít vliv na jeho nezávislost či nestrannost nebo které by mohly vyvolávat domněnku nevhodného


text:
jednání nebo podjatosti během řízení.
 2.Za tímto účelem kandidát vyvine veškeré možné úsilí, aby si byl všech takových zájmů, vztahů nebo záležitostí, včetně finančních, profesních, pracovních či rodinných, vědom.
 3.Vzhledem k tomu, že oznamovací povinnost, která je stanovena v odstavci 1 tohoto článku, je trvalou povinností, vyžaduje, aby rozhodce poskytoval informace o všech takových zájmech, vztazích nebo záležitostech, které mohou vzniknout v průběhu kterékoli fáze řízení.
 4.Kandidát nebo rozhodce sdělí veškeré záležitosti týkající se skutečného nebo možného porušení tohoto kodexu chování Výboru dohody o hospodářském partnerství, aby je mohly smluvní strany zvážit, a to co nejdříve poté, co se o nich dozví.
 Článek 4
 Povinnosti rozhodců
 1.Poté, co rozhodce přijme své jmenování, musí být k dispozici pro plnění svých povinností, které plní po celou dobu řízení důsledně, efektivně, poctivě a pečlivě.
 2.Rozhodce se zabývá pouze otázkami, které byly vzneseny v rámci řízení a jsou nezbytné pro přijetí rozhodnutí, a tuto povinnost nesmí delegovat na žádnou jinou osobu.
 3.Rozhodce podnikne všechny kroky nezbytné k tomu, aby zajistil, že jeho asistent a pracovníci znají články 2, 3, 4 a 6 tohoto kodexu chování a že tyto články dodržují.
 Článek 5
 Povinnosti bývalých rozhodců
 Všichni bývalí rozhodci se musí zdržet jednání, které by mohlo vyvolávat domněnku, že byli při vykonávání svých povinností podjatí nebo že z rozhodnutí rozhodčího tribunálu získali výhody.
 Článek 6
 Důvěrnost informací
 1.Rozhodce ani bývalý rozhodce nikdy nezpřístupní ani nevyužije žádné neveřejné informace týkající se řízení nebo získané v průběhu řízení s výjimkou případů, kdy je to pro účely tohoto řízení, a v žádném případě takové informace nezpřístupní ani nevyužije k získání osobních výhod nebo výhod pro jiné osoby ani k poškození zájmů jiných osob.
 2.Rozhodce nezpřístupní rozhodnutí ani část rozhodnutí rozhodčího tribunálu před jeho zveřejněním v souladu s článkem 63 dohody.
 3.Rozhodce nebo bývalý rozhodce nikdy nezpřístupní informace o poradách rozhodčího tribunálu ani o názorech kteréhokoli rozhodce.
 Článek 7
 Výdaje
 Každý rozhodce zaznamenává čas, který věnoval řízení, a své výdaje, jakož i vynaložený čas a výdaje svého asistenta a předkládá smluvním stranám konečný výkaz.
 Článek 8
 Prostředníci
 Tento kodex chování se použije obdobně pro prostředníky.


text:
 Důležité právní upozornění
 |
 52007PC0443
 [pic] | KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ |V Bruselu dne 25.7.2007KOM(2007) 443 v konečném znění2007/0163 (COD)NávrhNAŘÍZENÍ EVROPSKÉHO PARLAMENTU A RADYo zřízení Evropské nadace odborného vzdělávání (přepracovaná verze)(předložený Komisí)DŮVODOVÁ ZPRÁVAÚvodEvropská nadace odborného vzdělávání (dále jen „ETF“ nebo „nadace“) je decentralizovaná agentura EU zřízená nařízením Rady (EHS) č. 1360/90 ze dne 7. května 1990[1]. Sídlo nadace se nachází v Turíně v Itálii.Podle zřizovacího nařízení je obecným cílem nadace přispět k rozvoji systémů odborného vzdělávání v partnerských zemích, které spadají do její zeměpisné působnosti.ETF byla původně vytvořena s cílem podporovat provádění programu vnější pomoci v oblasti odborného vzdělávání, PHARE. V důsledku tří následných změn zřizovacího nařízení se však zeměpisná působnost nadace rozšířila také na země, na které se vztahovaly předchozí programy TACIS, CARDS a MEDA.Od doby poslední změny nařízení o zřízení ETF došlo k podstatnému vývoji politik Evropské unie, pokud jde o oblast vzdělávání a odborné přípravy i vnějších vztahů, a byly přijaty nové nástroje k provádění těchto politik. Proto se má za to, že je třeba v nařízení o zřízení ETF provést nové změny a zohlednit tak nejnovější vývoj, aktualizovat úlohu a funkci nadace a poskytnout řádný základ pro její budoucí práci.V roce 2005 předložila Komise návrh interinstitucionální dohody týkající se rámce pro evropské regulační agentury[2]. Přestože byl tento rámec, který se stále nachází ve stadiu návrhu, původně určen k tomu, aby Komisi napomáhal při zřizování nových decentralizovaných agentur, mělo by se k jeho zásadám rovněž přihlížet při navrhování podstatných změn ve zřizovacích nařízeních stávajících agentur, a to vzhledem k dlouhodobému cíli dosáhnout vysokého stupně shody v klíčových otázkách. Tento návrh byl připraven s ohledem na zásady obsažené v návrhu interinstitucionální dohody.Dalším účelem tohoto legislativního návrhu je přepracovat nařízení o zřízení ETF, v souladu s interinstitucionální dohodou ze dne 28. listopadu 2001 o systematičtějším využívání metody přepracování právních aktů[3].Odůvodnění a cíle návrhuPoslední vývoj v oblasti odborného vzdělávání a přípravyTematická působnost ETF, jak je popsána ve zřizovacím nařízení, spočívá v přispívání k rozvoji systémů odborného vzdělávání v partnerských zemích.V posledních letech politika vzdělávání a odborné přípravy v EU pokročila od odděleného vnímání jednotlivých odvětví k perspektivě celoživotního učení, jež předpokládá celostní pohled na vzdělávání a odbornou přípravu jakožto součást globálního systému vzdělávání zahrnujícího základní a středoškolské vzdělávání, vysokoškolské vzdělávání, počáteční a celoživotní odborné vzdělávání, další vzdělávání a vzdělávání dospělých.Celoživotní učení je považováno za zásadní faktor při dosahování lisabonských cílů, neboť lidem umožňuje získat znalosti, dovednosti a lepší schopnosti potřebné pro práci a život aktivních občanů v dynamické a rychle se měnící ekonomice a společnosti.V této souvislosti nelze tradiční odborné vzdělávání, definované jako proces, během něhož lidé získávají pracovní dovednosti bezprostředně uplatnitelné na trhu práce, chápat odděleně od vývoje v jiných oblastech vzdělávání nebo dlouhodobých trendů na trhu práce.Nové nástroje politiky vnějších vztahůNa základě postupných změn nařízení o zřízení ETF byla zeměpisná působnost nadace dosud vymezena s ohledem na programy v oblasti vnějších vztahů, v jejichž rámci prováděla svou činnost (PHARE, CARDS, TACIS, MEDA).Od roku 2007 byly tyto programy nahrazeny novými nástroji politiky vnějších vztahů, zejména nástrojem předvstupní pomoci (IPA)


text: a evropským nástrojem sousedství a partnerství (ENPI).Zavedení těchto nových nástrojů politiky vnějších vztahů znamená další významný krok k přístupu k vnější pomoci, který by byl spíše než na programech založen na politikách, a to v perspektivě celého odvětví. Tyto nástroje by měly pomáhat partnerským zemím při provádění reforem v různých odvětvích.V tomto novém kontextu bude ETF stále častěji žádána, aby ve fázi tvorby politik a plánování pomoci poskytovala Komisi informace a analýzu a aby se na žádost Komise podílela na analýze celkové účinnosti pomoci v oblasti odborného vzdělávání poskytované partnerským zemím. Činnost nadace bude také zaměřena na pomoc partnerským zemím při budování kapacit pro tvorbu a provádění vhodných národních strategií reforem, a dále na podporu vytváření sítí a výměny zkušeností a osvědčených postupů mezi Evropskou unií a partnerskými zeměmi a v rámci partnerských zemí.Externí hodnocení Evropské nadace odborného vzděláváníV souladu s článkem 17 nařízení o zřízení ETF, ve znění nařízení Rady č. 1572/98[4], bylo v roce 2005 provedeno externí hodnocení činnosti ETF za období 2002–2005. Konečné závěry hodnocení byly spolu se souborem doporučení předloženy Komisi v roce 2006 a byly předmětem sdělení Komise Radě a Evropskému parlamentu, přijatého dne 19. prosince 2006[5].Hodnocení potvrdilo, že činnost ETF je vnímána jako přínosná, a z jeho závěrů vyplývá, že útvary Komise a její delegace mají o odborných znalostech, které ETF poskytuje v oblasti odborného vzdělávání a přípravy, pozitivní mínění.Hodnotitelé také vypracovali soubor doporučení týkajících se opatření, která by měla provést jednak Komise, jednak samotná nadace. Komise analyzovala zjištění, závěry a doporučení hodnotitelů a zohlednila je v tomto legislativním návrhu. Nejdůležitější doporučení jsou uvedena níže.Tematická působnost ETFHodnotitelé se domívají, že tematická působnost ETF (odborné vzdělávání a příprava) je příliš omezená, a přestože v posledních letech projevily při jejím výkladu Komise i sama nadace určitou flexibilitu, doporučili, aby v rámci revize nařízení o zřízení ETF byla úloha ETF vymezena na základě toho, že odborné vzdělávání a příprava je součástí širšího programu rozvoje lidských zdrojů.Zeměpisná působnostHodnotitelé se vyslovili ve prospěch vyšší flexibility, pokud jde o zeměpisnou působnost ETF, neboť to by Komisi možnilo využívat specifických odborných znalostí nadace v zemích, které jsou na srovnatelné úrovni vývoje a které čelí podobným sociálně-ekonomickým problémům. Zároveň hodnotitelé zdůraznili, že tuto flexibilitu musí doprovázet přísné vymezení prioritních činností ETF.Řídící strukturyHodnotitelé ve svých závěrech zdůraznili, že strategická úloha správní rady by měla být posílena a že poradní sbor, přestože se jedná o významnou a užitečnou síť odborníků, dostatečně neplní svou úlohu, pokud jde o poskytování poradenství správní radě. Proto by jeho současná statutární funkce pravděpodobně neměla být zachována.ZávěryVzhledem k výše uvedeným skutečnostem Komise navrhuje toto:- tematická působnost ETF by měla být rozšířena, aby zahrnovala i rozvoj lidských zdrojů, zejména pokud jde o vzdělávání a odbornou přípravu z hlediska celoživotního učení, a související otázky trhu práce;- zeměpisná působnost ETF musí být aktualizována a nově vymezena s ohledem na nové nástroje a priority politiky vnějších vztahů Evropské unie;- v rámci tohoto nového pracovního prostředí je třeba odpovídajícím způsobem upravit úkoly ETF, jež však zůstanou zaměřeny na priority, které byly jasně stanoveny ve spolupráci


text: s Komisí.- řídící struktury nadace je nutno modernizovat s cílem napomoci efektivnímu rozhodování a přispět k dlouhodobé součinnosti s jinými agenturami, jak je stanoveno v interinstitucionální dohodě.Odůvodnění návrhu KomiseNávrh přináší potřebné změny zřizovacího nařízení a přispívá ke zjednodušení právních předpisů týkajících se Evropské nadace odborného vzdělávání.Výběr právního nástroje: přepracování nařízeníNařízení o zřízení ETF bylo od svého přijetí v roce 1990 třikrát změněno (v letech 1994, 1998 a 2000) s cílem rozšířit zeměpisnou působnost činností ETF na země, na které se vztahovaly programy TACIS, MEDA a CARDS. V roce 2003 bylo zřizovací nařízení změněno počtvrté s cílem uvést je v soulad s novým finančním nařízením.Jelikož v současné době je třeba provést v tomto nařízení podstatné změny, jak je vysvětleno výše v bodě 2, domnívá se Komise, že to je příležitost k využití metody přepracování popsané v interinstitucionální dohodě ze dne 28. listopadu 2001 o systematičtějším využívání metody přepracování právních aktů[6], a přijmout tak jediný právní předpis, kterým se současně provedou požadované změny, kodifikují se s nezměněnými ustanoveními dosavadních aktů a zruší se uvedené akty.Právní základPrávní základ nařízení o zřízení Evropské nadace odborného vzdělávání tvořil článek 235 Smlouvy o založení Evropského společenství (současný článek 308).V bodě 4.1 sdělení o vytvoření operačního rámce pro evropské regulační agentury[7] se však uvádí, že „právní nástroj, kterým se [agentura] zřizuje, musí být založen na ustanovení Smlouvy, které představuje specifický právní základ pro takovou politiku“ .Komise se domnívá, že nová tematická působnost ETF vymezená v tomto přepracovaném nařízení zůstává – přesto, že se již neomezuje jen na „tradiční“ odborné vzdělávání – úzce spojena s politikou EU v této specifické oblasti.Článek 150 Smlouvy, který se týká odborného vzdělávání a který zejména v odstavci 3 stanoví, že „Společenství a členské státy podporují spolupráci se třetími zeměmi a s příslušnými mezinárodními organizacemi v oblasti odborného vzdělávání“ , se proto jeví jako vhodný právní základ pro nařízení o zřízení ETF.Odstavec 4 uvedeného článku stanoví, že navrhovaný právní akt se přijímá postupem podle článku 251 Smlouvy (spolurozhodování).Poznámky k navrhovanému zněníPřepracované zřizovací nařízení tvoří celkem 27 článků. Většina stávajících článků byla doplněna o nové odkazy nebo dodatečné prvky, zatímco ostatní byly přesunuty do jiných částí textu a/nebo přeformulovány s cílem vytvořit čitelnější a stručnější verzi. Bylo přidáno několik zcela nových článků, které obsahují především prvky doporučené na základě interinstitucionální dohody. Určitý počet článků zůstal beze změny, zatímco jiné byly zrušeny z důvodu jejich zastarání nebo nadbytečnosti.Změnil se údaj o právním základu, jelikož bývalý článek 235 Smlouvy (současný článek 308) byl nahrazen článkem 150 z důvodů uvedených výše v bodě 5.Body odůvodnění byly změněny takto: byl doplněn nový první bod odůvodnění, v němž se uvádí, že nový právní akt je přepracováním dosavadního aktu; v dalším novém bodě odůvodnění je uvedeno sídlo nadace; byly doplněny tři nové body odůvodnění, které vyjasňují situaci ohledně předchozích změn zřizovacího nařízení; další tři nové body odůvodnění obsahují informace o nových nástrojích vnější politiky EU a o potřebě rozvoje lidských zdrojů v zemích, na které se tyto nástroje vztahují.Jiný nový bod odůvodnění se týká nedávného externího hodnocení ETF a souvisejícího


text: sdělení Komise Radě a Evropskému parlamentu, neboť tento návrh zohledňuje závěry z tohoto sdělení.Několik nových bodů odůvodnění se také týká úlohy správní rady a povinnosti nadace uplatňovat pravidla a postupy Společenství, pokud jde o rozpočtové a finanční otázky; boj proti podvodům, korupci a nezákonným činnostem; přístup veřejnosti k dokumentům; zpracování osobních údajů. Poslední bod odůvodnění potvrzuje, že navrhované nařízení respektuje základní práva a je v souladu se zásadami uznávanými zejména Chartou základních práv EU.Níže jsou uvedeny hlavní podstatné změny.Článek 1 (Předmět a oblast působnosti)Jak již bylo vysvětleno, projevoval se vzrůstající význam přístupu ke vzdělávání a odborné přípravě založeného na celoživotním učení a přetrvávající důležitost otázek trhu práce pro činnost ETF v praxi tím, že rozsah činnosti nadace byl vždy širší, než by odpovídalo její tematické působnosti.V zájmu nápravy tohoto stavu se navrhuje rozšířit tematickou působnost ETF tak, aby zahrnovala „rozvoj lidských zdrojů, zejména pokud jde o vzdělávání a odbornou přípravu z hlediska celoživotního učení, a související otázky trhu práce“ .Komise je toho názoru, že stávající zeměpisné zaměření ETF, jejíž prostředky jsou omezené, by mělo být zachováno. Proto se navrhuje, aby byla primární působnost ETF vymezena na základě nástroje předvstupní pomoci (IPA) a evropského nástroje sousedství a partnerství (ENPI). Aby byla činnost ETF v souladu s prioritami vnějších vztahů v oblastech nespadajících do její primární zeměpisné působnosti (např. některé středoasijské země), měla by správní rada na návrh Komise učinit ad hoc rozhodnutí.Dřívější „země způsobilé k přijetí pomoci“ jsou nyní nazývány „partnerské země“.Článek 2 (Úkoly)Vzhledem k budoucí nové úloze nadace v souvislosti s novými nástroji politiky vnějších vztahů by měly být její úkoly nově definovány takto:- poskytovat informace, analýzy politik a poradenství, pokud jde o otázky rozvoje lidských zdrojů a jejich souvislost s cíli odvětvových politik v partnerských zemích;- podporovat zúčastněné strany v partnerských zemích, aby budovaly kapacity v oblasti rozvoje lidských zdrojů;- usnadňovat výměnu informací a zkušeností mezi dárci působícími v oblasti rozvoje lidských zdrojů v partnerských zemích;- podporovat poskytování pomoci Společenství partnerským zemím v oblasti rozvoje lidských zdrojů;- šířit informace a podporovat vytváření sítí a výměny zkušeností a osvědčených postupů týkajících se rozvoje lidských zdrojů mezi Evropskou unií a partnerskými zeměmi a v rámci partnerských zemí;- na žádost Komise se podílet na analýze celkové účinnosti pomoci v oblasti odborného vzdělávání poskytované partnerským zemím.Článek 3 (Obecná ustanovení)V odstavci 2 je uvedeno sídlo nadace. V odstavci 3 se nacházejí některé další informace o spolupráci s Evropským střediskem pro rozvoj odborného vzdělávání (CEDEFOP), zatímco odstavce 4 a 5 obsahují ustanovení o správní kontrole ze strany Evropského veřejného ochránce práv a podmínky uzavření dohod o spolupráci mezi ETF a jinými subjekty z dané oblasti.Článek 4 (Transparentnost), 5 (Důvěrnost) a 6 (Opravné prostředky)Tyto články rozšiřují prostřednictvím ustanovení o transparentnosti a důvěrnosti, která byla doporučena na základě interinstitucionální dohody, působnost bývalého článku 4a týkajícího se přístupu k dokumentům, a obsahují ustanovení o potřebných opravných prostředcích v tomto ohledu.Článek 7 (Správní rada), 8 (Pravidla hlasování a úkoly předsedy) a 9 (Pravomoci správní rady)V zájmu podpory efektivního přijímání rozhodnutí a minimalizace provozních nákladů navrhuje článek 7 provést restrukturalizaci