text:
finanční statistiku a statistiku platební
 bilance a jiné neinstitucionální uživatele: kladné,
 neboť ESP odráží potřeby ohledně statistických informací na
 podporu politik EU, uživatelé si budou jisti, že statistiky budou „vhodné pro
 dané účely“ (včasné a odpovídající potřebám a požadavkům
 jejich politik).
 Účinky na Eurostat: kladné, neboť
 ESP odráží sdělení o metodě tvorby statistiky EU; jako součást
 ESP bude zaveden robustní systém řízení kvality; ESP poskytne stabilní
 rámec pro soudržné, strukturované roční programování a
 přidělování zdrojů a jasně vymezí směr, jímž by se
 měl ubírat další vývoj Eurostatu; ESP bude účinně vyhodnocován.
 1.4.4 Ukazatele výsledků a
 dopadů
 Upřesněte
 ukazatele, podle kterých je možno uskutečňování návrhu/podnětu
 sledovat.
 Pro
 všechny cíle vyjmenované v ESP na období let 2013–17 jsou uvedeny hlavní akce a
 ukazatele. Cíle ESP na období let 2013–17 jsou podrobněji naplánovány
 v ročních pracovních programech a výsledky budou sledovány po celou
 dobu programového období.
 Obecný
 cíl spojený s úsilím být hlavním poskytovatelem vysoce kvalitních
 statistik o Evropě bude sledován prostřednictvím:
 –
 zjišťování zaměřeného na spokojenost uživatelů Eurostatu, a
 zejména na podíl uživatelů, kteří hodnotí celkovou kvalitu evropské
 statistiky jako „velmi dobrou“ nebo „dobrou“.
 1.5 Odůvodnění
 návrhu/podnětu
 1.5.1 Potřeby, které mají
 být uspokojeny v krátkodobém nebo dlouhodobém horizontu
 Zřízení
 víceletého evropského statistického programu vychází z čl. 13 odst. 1
 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 223/2009 o evropské
 statistice[4],
 který stanoví, že evropský statistický program musí poskytovat rámec pro vývoj,
 vypracovávání a šíření evropské statistiky, hlavní oblasti a cíle akcí
 plánovaných na dobu nepřekračující pět let. Musí stanovit
 priority, které se týkají potřeb informací za účelem provádění
 činností Evropské unie. Cílovými příjemci návrhu jsou uživatelé a tvůrci
 evropské statistiky, tj. Evropský parlament a Rada, generální
 ředitelství Komise, Evropská centrální banka, národní statistické
 úřady a další vnitrostátní tvůrci evropské statistiky, Evropský
 statistický poradní výbor, Výbor pro měnovou a finanční statistiku a
 statistiku platební bilance a jiní neinstitucionální uživatelé a
 samozřejmě široká veřejnost.
 1.5.2 Přidaná hodnota ze
 zapojení EU
 Političtí
 činitelé a subjekty na trhu soustavně potřebují statistiky, aby
 mohli přijímat rozhodnutí a monitorovat a vyhodnocovat jejich
 provádění. Statistiky zajišťují základní infrastrukturu pro
 řádné a efektivní fungování demokracie a moderního hospodářství.
 Evropská unie potřebuje vysoce kvalitní statistickou informační
 službu, aby mohla plnit svoje poslání. Evropská statistika musí být spolehlivá,
 včasná a nezávislá na politických vlivech a poskytovaná
 uživatelům ve vhodné formě. Příprava statistiky by navíc
 neměla pro poskytovatele údajů představovat přílišné
 zatížení, přičemž údaje je třeba shromažďovat v souladu se
 zásadami subsidiarity a proporcionality.
 Společně
 s národními statistickými úřady a jinými vnitrostátními orgány
 jednotlivých členských států, které odpovídají za vývoj, tvorbu a
 šíření evropské statistiky, vytvořil Eurostat partnerství
 souhrnně označované jako evropský statistický systém (ESS). Toto
 partnerství zahrnuje rovněž země EHP. Členské státy
 shromažďují údaje a sestavují statistiky jak pro vnitrostátní účely,
 tak pro účely EU.
 Systém
 ESS slouží jako síť, v níž je úlohou Eurostatu ukazovat cestu při
 harmonizaci statistiky v těsné spolupráci s národními statistickými
 úřady. Práce ESS se soustředí především na oblasti politik EU –
 a s rozšířením politik EU byla harmonizace rozšířena
 téměř na všechny oblasti statistiky.
 Systém
 ESS


text:
usnadňuje sdílení poznatků a osvědčených postupů
 mezi členskými státy a vývoj nových technologií, společných
 nástrojů a sítí spolupráce s cílem využít možné synergie
 a zabránit zdvojování úsilí, a tím připravit prostor pro moderní
 systém tvorby statistik, který bude patřičně uzpůsoben, aby
 dokázal dostát budoucím nárokům.
 Úsilí
 o harmonizaci, zjednodušení a regulaci lze nejlépe zahájit na úrovni Evropské
 unie, kde lze takové projekty provádět s optimální účinností.
 1.5.3 Závěry vyvozené z
 podobných zkušeností v minulosti
 Hlavní
 omezení zjištěné v případě statistického programu
 Společenství na období 2008–2012[5]
 spočívá v tom, že struktura je pevně daná na dobu pěti let a
 cíle jsou popsány podrobně. Od doby, kdy byl program přijat, došlo
 k řadě důležitých vývojových změn. Změnil se
 základní právní rámec pro tvorbu evropské statistiky. Bylo přijato
 sdělení o metodě tvorby statistiky EU, po něm následovala
 společná strategie pro ESS; v platnost vstoupila Lisabonská smlouva;
 do funkce nastoupila nová Evropská komise (od ledna 2010 do prosince 2014);
 byla zahájena řada nových politických iniciativ (např. Evropa 2020) a
 byla posílena struktura správy systému ESS. Žádná z těchto vývojových
 změn se v současném programu neodráží; některé jeho
 části jsou zastaralé a dochází k nesouladu mezi plánovanými
 a skutečnými činnostmi. To snižuje význam zpráv o provádění
 programu, neboť mnoho z relevantních činností se v programu
 neodráží, zatímco musíme podávat zprávy o některých činnostech, které
 jsou v něm zmíněny, ale nejsou již prováděny.
 Pokud
 jde o proces přípravy evropského statistického programu, pracovní skupina
 3 v rámci skupiny pro partnerství[6]
 navrhla víceletý cyklus programování pro období let 2013–2017. Bylo navrženo,
 aby byla posílena úloha partnerů ESS (Výboru pro ESS, generálních
 ředitelů národních statistických úřadů, skupin
 ředitelů a Evropského statistického poradního výboru) při
 přípravě programu.
 Rovněž
 je třeba zmínit, že zpráva Komise Evropskému parlamentu a Radě o
 hodnocení ex post statistického programu Společenství na období
 2003–2007[7]
 obsahovala doporučení k budoucím víceletým programům,
 konkrétně:
 Zlepšit vazbu mezi statistickým programem Společenství a
 ročními pracovními programy. Statistický program
 Společenství představuje rámcový program, který vytyčuje
 strategickou vizi na pět let a spolu s ročními pracovními programy
 zaručuje vlastní pružnost a relevanci po celé toto období. Roční
 pracovní programy vycházejí ze statistického programu Společenství a
 měly by tedy příslušný program výslovně zmiňovat a vycházet
 z něj.
 Zlepšit sledování provádění statistického programu
 Společenství. Celkové sledování programu by se
 mělo provést tak, že se stanoví klíčový soubor ukazatelů, které
 poskytnou dostatečné informace o tom, zda bylo po dobu trvání programu
 dosaženo operativních a strategických cílů.
 Zpráva
 Komise Evropskému parlamentu a Radě o hodnocení v polovině
 období statistického programu Společenství 2008–2012 zdůraznila, že
 v budoucnosti je třeba zohlednit tyto body:
 – Vymezení
 nových potřeb, co se týče statistických informací. Je vyžadován
 integrovanější přístup s použitím četných a kombinovaných
 zdrojů údajů spolu s harmonizací metodiky, pojmů a definic.
 – Posílení
 partnerství v rámci ESS. Bylo zdůrazněno, že bude třeba
 vytvořit více různých integrovaných modelů spolupráce s
 členskými státy.
 – Zvážení
 koncepčního přístupu k přehodnocení priorit jednotlivých
 činnostía dostupnosti zdrojů pro provádění statistického
 programu Společenství s cílem snížit zátěž respondentů a
 náklady tvůrců bylo považováno za nezbytné.
 Stojí

type: legislation

jurisdiction: EU


text:
za zmínku, že stávající statistický program Společenství na období
 2008–2012 byl jedním z témat zprávy o auditu hodnotící funkce[8].připravené
 pracovištěm interního auditu Eurostatu, která poukázala na to, že nebylo
 provedeno hodnocení ex ante stávajícího programu,
 a doporučila, aby bylo takové hodnocení u budoucích programů
 prováděno v souladu s finančním nařízením[9]
 (článek 27) a jeho prováděcími pravidly[10] (článek 21).
 S cílem
 vyhnout se omezením vyplývajícím z příliš podrobného programu, aby bylo
 možné přizpůsobit se novým nebo měnícím se politickým prioritám
 a vývojovým změnám, je ESP 2013–2017 koncipován jako obecný nástroj pro
 plánování, jenž obecně popisuje cíle a akce, které mají být provedeny, a
 tím vymezuje celkový rámec pro přípravu ročních statistických
 pracovních programů s podrobnými cíli a akcemi.
 Vzhledem
 k vývojovým změnám v ESS, jakož i provádění sdělení o
 metodě tvorby statistiky EU je třeba, aby evropský statistický
 program na období let 2013–2017 kladl zvláštní důraz na vyrovnání se
 s budoucími výzvami a vyvážení poptávky a zdrojů. Silné partnerství
 v rámci ESS má zásadní význam, a proto byly do plánu příprav tohoto
 programu začleněny rozsáhlejší konzultace se zúčastněnými
 stranami.
 Na
 základě minulých zkušeností jsou zavedeny mechanismy, které mají
 zaručit soudržnost procesů plánování a podávání zpráv lepším
 propojením cílů programu s ročními pracovními programy a
 zdokonalením monitorování a hodnocení provádění programu.
 Při
 navrhování cílů a ukazatelů ESP na období let 2013–2017 byla
 zohledněna doporučení hodnocení v polovině období statistického
 programu Společenství 2008–2012. Pokud jde o přehodnocení priorit
 statistických požadavků zaměřené na snížení zátěže
 respondentů a nákladů tvůrců, bylo stanoveno zavedení
 mechanismu pro stanovení priorit, který byl předložen Výboru pro ESS dne 18.
 listopadu 2010[11].
 V souladu
 s finančním nařízením[12]
 (článek 27) a jeho prováděcími pravidly[13] (článek 21) bylo
 připraveno hodnocení ex ante.
 1.5.4 Soulad a možná synergie s
 dalšími relevantními nástroji
 Souběžně
 se stávajícím statistickým programem Společenství na období 2008–2012 je
 od roku 2009 do roku 2013 prováděn další víceletý program, konkrétně
 program modernizace evropské statistiky podnikání a obchodu (MEETS). Aby se
 zvýšila účinnost řízení programů, Eurostat se rozhodl, že v
 budoucnosti bude mít místo dvou víceletých programů pouze jeden. To
 znamená, že cíle v oblasti statistik podnikání a obchodu po roce 2013 a
 akce spojené s modernizací sociální statistiky jsou součástí ESP na
 období let 2013–2017.
 Kromě
 toho Eurostat plní koordinační úlohu v oblasti tvorby evropské
 statistiky v souladu s rozhodnutím Komise 2012/504/EU ze dne 17.
 září 2012. Generální ředitelství Komise a další útvary zapojují
 Eurostat v rané fázi do vývoje svých programů souvisejících se
 statistikou.
 1.6 Doba trvání akce a finanční
 dopad
 þ Časově
 omezený návrh/podnět
 –
 þ Návrh/podnět
 s platností od [1. ledna] 2014 do [31. prosince] 2017
 –
 þ Finanční dopad od
 roku 2014 do roku 2017 u prostředků na závazky a od roku 2014 do roku
 2021 u prostředků na platby.
 ̈ Časově neomezený návrh/podnět
 –
 Provádění s obdobím rozběhu od RRRR do
 RRRR,
 –
 poté plné fungování.
 1.7 Předpokládaný
 způsob řízení[14]
 þ Přímé centralizované řízení Komisí
 ̈ Nepřímé centralizované řízení, při kterém jsou úkoly plnění rozpočtu
 svěřeny:
 –
 ̈ výkonným agenturám
 –
 ̈ subjektům zřízeným Společenstvími[15]


text:
–
 ̈ vnitrostátním veřejnoprávním subjektům / subjektům
 pověřeným výkonem veřejné služby
 –
 ̈ osobám pověřeným prováděním zvláštních opatření
 podle hlavy V Smlouvy o Evropské unii a označeným v příslušném
 základním právním aktu ve smyslu článku 49 finančního nařízení
 ̈ Sdílené řízení
 s členskými státy
 ̈ Decentralizované řízení s třetími zeměmi
 ̈ Společné řízení s mezinárodními organizacemi, zejména s OECD, Organizací spojených
 národů a Světovou bankou.
 Pokud vyberete více
 způsobů řízení, upřesněte je v části „Poznámky“.
 2 SPRÁVNÍ OPATŘENÍ
 2.1 Pravidla pro sledování a
 podávání zpráv
 Upřesněte
 četnost a podmínky.
 Na
 základě ustanovení finančního nařízení pro výdajové programy
 provedlo oddělení Eurostatu pro strategické plánování za pomoci
 finančního a právního oddělení mezi říjnem 2010
 a dubnem 2011 hodnocení ex ante ESP na období let 2013–17. Toto
 hodnocení bylo diskutováno s interní pracovní skupinou Eurostatu pro
 přípravu EPS na období let 2013–17, kterou tvoří zástupci všech
 ředitelství Eurostatu na úrovni vedoucích oddělení, a poté bylo
 schváleno na zasedání ředitelů Eurostatu dne 12. dubna 2011.
 Hlavní
 zjištění hodnocení ex ante byla začleněna do
 legislativního finančního výkazu. Závěry vyvozené z minulých
 zkušeností, které byly zohledněny při zřizování ESP, jsou
 popsány v legislativním finančním výkazu v bodě 1.5.3
 „Závěry vyvozené z podobných zkušeností v minulosti“. Cíle ESP jsou
 popsány ve vlastním návrhu.
 Článek
 2 návrhu stanoví, že ESP bude podléhat ročnímu plánování prostřednictvím
 ročních statistických pracovních programů Komise v souladu
 s nařízením (ES) č. 223/2009. Tyto programy a jejich
 odpovídající financování budou předmětem rozhodnutí Komise, ve
 kterých budou podrobně popsány výstupy a výsledky (cíle a ukazatele), jichž
 má být během referenčního období dosaženo. Monitorování bude
 zaručeno prostřednictvím pravidelných zpráv o spotřebě
 zdrojů a o pokroku, jehož bylo při plnění cílů dosaženo.
 Pokud
 jde o podávání zpráv, předpokládá se, že v souladu
 s nařízením o evropské statistice bude vypracována průběžná
 zpráva o pokroku a po konzultaci Výboru pro ESS bude nejpozději
 v červnu 2015 předložena Evropskému parlamentu a Radě.
 Na
 konci období, na něž se program vztahuje, bude ESP podroben hodnocení ex
 post. Hodnotící zpráva bude konzultována s Výborem pro ESS a do konce roku
 2018 bude předložena Evropskému parlamentu a Radě.
 2.2 Systém řízení a
 kontroly
 2.2.1 Zjištěná rizika
 Způsobem
 řízení navrženého programu je přímé centralizované řízení Komisí
 a v omezené míře společné řízení s mezinárodními
 organizacemi. Z finančního hlediska bude program prováděn
 zadáváním zakázek, a to zejména firmám, které se specializují na statistické
 nebo informační služby, a financováním granty zejména pro národní
 statistické úřady. Nařízení (ES) č. 223/2009 o evropské
 statistice povoluje přímé udělování grantů těmto
 úřadům.
 Hlavní
 zjištěná rizika spojená s prováděním programu se týkají
 především řízení postupů udělování grantů. Jak
 je zřejmé z provádění statistického programu Společenství na období
 2008–2012, někteří příjemci se dostávali do obtíží při
 předkládání dokumentace požadované pro určení způsobilosti
 vzniklých nákladů.
 2.2.2 Předpokládané metody
 kontroly
 Hlavními
 prvky systému interní kontroly jsou: Ověření ex ante provozních
 a finančních hledisek každé finanční transakce (legality,
 správnosti a řádného finančního řízení) podle čl. 49
 odst. 3 prováděcích pravidel k finančnímu nařízení. Kontroly ex
 ante se vztahují na celý výdajový cyklus od plánování a


text:
programování po
 závazky a platby. Za tímto účelem musí každý subjekt postupu schvalování
 finančních transakcí provést kontrolu každé finanční transakce podle
 zvláštních kontrolních seznamů.
 K plnění
 rozpočtu programu v souladu se zásadami řádného finančního
 řízení a k zaručení, že jsou splněny požadavky ohledně
 legality a správnosti, přispívají nejen nejen postupy schvalování
 finančních transakcí, ale také odpovídající dozor, podávání zpráv o
 financování a výkonnosti, audity a hodnocení. Bude zaručena doplňkovost
 výše zmíněných zdrojů záruk, aby se zamezilo zdvojování úsilí
 a zajistila hospodárnost kontrol.
 Na
 základě ucelených a povinných kontrol prováděných u každé
 finanční transakce, která bude v rámci programu povolena, budou na
 řízení postupů udělování grantů uplatňována
 dodatečná kontrolní opatření. Kromě výše popsaných kontrol ex
 ante budou na základě roční analýzy rizik prováděna posílená
 ověřování ex ante a ex post. Posílená
 ověřování ex ante budou prováděna na základě
 vzorku, půjde tedy o důkladné kontroly dodatečných podkladů
 před závěrečnými platbami pro spolufinancované grantové akce.
 Navíc budou na základě zkušeností získaných od roku 2005 prováděny kontroly
 ex post, aby bylo ověřeno, že operace financované
 z rozpočtu jsou prováděny správně a zejména že jsou
 dodržována kritéria stanovená pro ověřování ex ante. Bude
 kladen zvláštní důraz na snížení administrativní složitosti, a tudíž také
 pravděpodobnosti výskytu chyb spojených s řízením grantů.
 Toho bude dosaženo zejména důrazem na větší projekty (a omezením
 malých grantů), prostřednictvím požadavků zvláštních
 osvědčení o auditu a v neposlední řadě zavedením
 alternativních možností plateb na základě skutečných nákladů,
 tedy grantů založených na paušálních sazbách a stupnicích jednotkových
 nákladů.
 Náklady na kontroly a přínosy kontrol: Má
 se za to, že kontrolní strategie programu sníží riziko nedodržování podmínek
 pod úroveň 2.%, což je v souladu s posouzením provedeným
 v rámci roční zprávy o činnosti za rok 2010. Vzhledem
 k tomu, že cílem vnitřní kontroly nového programu je nepřekročit
 během celého programového období let 2013–2017 průměrnou míru
 zbytkových chyb ve výši 2 %, systém vnitřní kontroly, jakož i s ním
 spojené náklady jsou považovány za odpovídající k dosažení tohoto cíle.
 GŘ ESTAT má za to, že náklady na výše uvedené dodatečné posílené
 kontroly ex ante a ex post zůstávají přibližně na
 úrovni 1 % rozpočtu programu, což je přibližně stejný poměr
 jako v předchozím programu. Z hlediska povahy a intenzity
 kontrol bude 100 % finančních transakcí (a tudíž 100 % rozpočtu) podrobeno
 povinným kontrolám ex ante v souladu s finančním
 nařízením. Jak je popsáno výše, po roční analýze rizik budou
 prováděny kontroly založené na důkladné analýze podkladů. Mohou
 se vztahovat na 4–6 % rozpočtu.
 2.3 Opatření k zamezení
 podvodů a nesrovnalostí
 Upřesněte
 stávající či předpokládaná preventivní a ochranná opatření.
 Kromě
 uplatnění všech regulačních kontrolních mechanismů bude navržena
 strategie proti podvodům, která bude v souladu s novou strategií
 Komise proti podvodům přijatou dne 24. června 2011, aby se
 mimo jiné zaručilo, že vnitřní kontroly zaměřené proti
 podvodům jsou plně v souladu se strategií Komise proti podvodům
 a že přístup k řízení rizika podvodů umožňuje určovat
 oblasti, v nichž existuje riziko podvodu, a odpovídající reakce. V nezbytných
 případech budou zřízeny skupiny k navazování a udržování
 kontaktů a vhodné


text:
nástroje informačních technologií určené pro
 analýzu případů podvodů v souvislosti s evropským
 statistickým programem.
 Eurostat
 stanovil kontrolní strategii na období let 2013–2017, která doplňuje
 provádění ESP. Cílem snižování složitosti, uplatňování hospodárných
 postupů sledování a provádění kontrol ex ante a ex
 post založených na riziku bude snížit pravděpodobnost podvodů a
 přispět k jejich prevenci. Součástí kontrolní strategie
 jsou zvláštní opatření na zvyšování povědomí a příslušná odborná
 příprava zaměřená na prevenci podvodů.
 3 ODHADOVANÝ FINANČNÍ
 DOPAD NÁVRHU/PODNĚTU
 3.1 Okruhy víceletého
 finančního rámce a dotčené výdajové rozpočtové položky
 · Stávající výdajové rozpočtové položky
 V pořadí
 okruhů víceletého finančního rámce a rozpočtových položek.
 Okruh víceletého finančního rámce || Rozpočtová položka || Druh výdajů || Příspěvek
 číslo [název........................................] || RP/NRP ([16]) || zemí ESVO[17] || kandidátských zemí[18] || třetích zemí || ve smyslu čl. 18 odst. 1 písm. aa) finančního nařízení
 || [XX.YY.YY.YY] || RP/NRP || ANO/NE || ANO/NE || ANO/NE || ANO/NE
 · Nové rozpočtové položky, jejichž vytvoření se požaduje
 V pořadí okruhů víceletého finančního rámce
 a rozpočtových položek.
 Okruh víceletého finančního rámce: || Rozpočtová položka || Druh výdajů || Příspěvek
 číslo [název............................................] || RP/NRP || zemí ESVO || kandidátských zemí || třetích zemí || ve smyslu čl. 18 odst. 1 písm. aa) finančního nařízení
 1 || 29.0201 Evropský statistický program na období 2013–2017 || RP || ANO/NE || ANO/NE || ANO/NE || ANO/NE
 1 || 29.0104 Informační politika v oblasti statistiky – Výdaje na správu a řízení || NRP || ANO/NE || ANO/NE || ANO/NE || ANO/NE
 3.2 Odhadovaný dopad na výdaje
 3.2.1. Odhadovaný souhrnný dopad
 na výdaje
 v milionech EUR (zaokrouhleno na tři desetinná
 místa)
 Okruh víceletého finančního rámce: || Číslo || Okruh 1 – Inteligentní růst podporující začlenění (od roku 2014)
 GŘ ESTAT || || || Rok 2014[19] || Rok 2015 || Rok 2016 || Rok 2017 || Rok 2018 a násl. || CELKEM
  Operační prostředky || || || || || ||
 29.0201 || Závazky || (1) || 53,391 || 54,922 || 56,443 || 57,960 || || 222,716
 Platby || (2) || 32,360 || 33,613 || 46,450 || 52,843 || 92,839 || [20]258,105
 Prostředky správní povahy financované z rámce na zvláštní programy[21] || || || || || ||
 29.0104 || || (3) || 2,900 || 2,983 || 3,065 || 3,148 || || 12,096
 CELKEM prostředky pro GŘ ESTAT || Závazky || =1+1a +3 || 56,291 || 57,905 || 59,508 || 61,108 || || 234,812
 Platby || =2+2a +3 || 35,260 || 36,596 || 49,515 || 55,991 || 92,839 || 270,201
  Operační prostředky CELKEM || Závazky || (4) || 53,391 || 54,922 || 56,443 || 57,960 || || || || 222,716
 Platby || (5) || 32,360 || 33,613 || 46,450 || 52,843 || 92,839 || || || 258,105
  Prostředky správní povahy financované z rámce na zvláštní programy CELKEM || (6) || 2,900 || 2,983 || 3,065 || 3,148 || || || || 12,096
 CELKEM prostředky z OKRUHU 1 víceletého finančního rámce || Závazky || =4+ 6 || 56,291 || 57,905 || 59,508 || 61,108 || || || || 234,812


text:
Platby || =5+ 6 || 35,260 || 36,596 || 49,515 || 55,991 || 92,839 || || || 270,201
 Okruh víceletého finančního rámce: || 5 || Správní výdaje
 v milionech EUR (zaokrouhleno na tři desetinná
 místa)
 || || || Rok 2014 || Rok 2015 || Rok 2016 || Rok 2017 || Rok 2018 a násl. || CELKEM
 GŘ ESTAT ||
  Lidské zdroje || 92,335 || 91,479 || 90,615 || 89,829 || || || || 364,258
  Ostatní správní výdaje || (1) 3,487 || (2) 3,487 || (3) 3,487 || (4) 3,487 || || || || 13,948
 GŘ ESTAT CELKEM || Prostředky || 95,822 || 94,966 || 94,102 || 93,316 || || || || 378,206
 CELKEM prostředky na OKRUH 5 víceletého finančního rámce || (Závazky celkem = platby celkem) || 95,822 || 94,966 || 94,102 || 93,316 || || || || 378,206
 v milionech EUR (zaokrouhleno na tři desetinná
 místa)
 || || || Rok 2014 || Rok 2015 || Rok 2016 || Rok 2017 || Rok 2018 a následující (viz bod 1.6): || CELKEM
 CELKEM prostředky z OKRUHU 1 až 5 víceletého finančního rámce || Závazky || 152,113 || 152,871 || 153,610 || 154,424 || || || || 613,018
 Platby || 131,082 || 131,562 || 143,617 || 149,307 || 92,839 || || || 648,407
 3.2.2. Odhadovaný dopad na
 operační prostředky
 – Návrh/podnět
 nevyžaduje využití operačních prostředků.
 – X Návrh/podnět
 vyžaduje využití operačních prostředků, jak je vysvětleno
 dále:
 Položky závazků v milionech EUR (zaokrouhleno na
 tři desetinná místa)
 || || Rok 2014 || Rok 2015 || Rok 2016 || Rok 2017 || CELKEM
 VÝSTUPY
 || Uveďte cíle a výstupy || Druh výstupu[22] || Průměrné náklady výstupu || Počet výstupů || Náklady || Počet výstupů || Náklady || Počet výstupů || Náklady || Počet výstupů || Náklady || Počet výstupů || Náklady || Celkový počet výstupů || Náklady celkem ||
 SPECIFICKÉ CÍLE Č. 1 a 4[23] Poskytování kvalitních statistických informací na podporu rozvoje, monitorování a hodnocení politik Evropské unie ||
 || – Výstup || Statistické projekty || 0,304 || || || 85 || 23,694 || 67 || 21,480 || 62 || 21,204 || 58 || 22,129 || 272 || 88,507
 || Mezisoučet za specifický cíl č. 1 || || || 85 || 23,694 || 67 || 21,480 || 62 || 21,204 || 58 || 22,129 || 272 || 88,507
 || SPECIFICKÝ CÍL Č. 2 Zavedení nové metody tvorby evropské statistiky ||
 || – Výstup || Statistické projekty || 0,298 || || || 84 || 23,694 || 100 || 30,102 || 94 || 31,555 || 87 || 32,194 || 365 || 117,545
 || Mezisoučet za specifický cíl č. 2 || || || 84 || 23,694 || 100 || 30,102 || 94 || 31,555 || 87 || 32,194 || 365 || 117,545
 || SPECIFICKÝ CÍL Č. 3 Posílení partnerství v rámci systému ESS i mimo něj ||
 || – Výstup || Statistické projekty || 0,306 || || || 19 || 6,003 || 9 || 3,340 || 8 || 3,684 || 7 || 3,637 || 43


text:
|| 16,664
 || Mezisoučet za specifický cíl č. 3 || || || 19 || 6,003 || 9 || 3,340 || 8 || 3,684 || 7 || 3,637 || 43 || 16,664
 || NÁKLADY CELKEM || || || 188 || 53,391 || 176 || 54,922 || 164 || 56,443 || 152 || 57,960 || 680 || 222,716
 3.2.3. Odhadovaný dopad na
 prostředky správní povahy
 3.2.3.1 Shrnutí
 –
 ̈ Návrh/podnět nevyžaduje využití prostředků správní
 povahy.
 –
 X Návrh/podnět vyžaduje využití správních
 prostředků, jak je vysvětleno dále:
 v milionech EUR
 (zaokrouhleno na tři desetinná místa)
 || Rok 2014 || Rok 2015 || Rok 2016 || Rok 2017 || Rok 2018 a násl. || CELKEM
 OKRUH 5 víceletého finančního rámce || || || || || ||
 Lidské zdroje || 92,335 || 91,479 || 90,615 || 89,829 || || 364,258
 Ostatní správní výdaje || || || || || || 13,948
 Mezisoučet za OKRUH 5 víceletého finančního rámce || 95,822 || 94,966 || 94,102 || 93,316 || || 378,206
 Mimo OKRUH 5[24] víceletého finančního rámce || || || || || ||
 Lidské zdroje || 2,285 || 2,285 || 2,285 || 2,285 || || 9,140
 Ostatní výdaje správní povahy (IT; schůze; studie; služební cesty; předplatné) || 0,615 || 0,698 || 0,780 || 0,863 || || 2,956
 Mezisoučet mimo OKRUH 5 víceletého finančního rámce || (1) 2,900 || (2) 2,983 || (3) 3,065 || (4) 3,148 || || (5) 12,096
 CELKEM || 98,722 || 97,949 || 97,167 || 96,464 || || 390,302
 3.2.3.2 Odhadované potřeby v
 oblasti lidských zdrojů
 –
 ̈ Návrh/podnět nevyžaduje využití lidských zdrojů
 –
 X Návrh/podnět vyžaduje využití lidských
 zdrojů, jak je vysvětleno dále:
 Odhad vyjádřete v celých číslech
 (nebo zaokrouhlete nejvýše na 1 desetinné místo)
 || Rok 2014 || Rok 2015 || Rok 2016 || Rok 2017 ||
  Pracovní místa podle plánu pracovních míst (místa úředníků a dočasných zaměstnanců)
 29 01 01 01 (v ústředí a v zastoupeních Komise) || 651 || 645 || 639 || 633 || || ||
 XX 01 01 02 (při delegacích) || – || – || – || – || || ||
 XX 01 05 01 (v nepřímém výzkumu) || – || – || – || – || || ||
 10 01 05 01 (v přímém výzkumu) || – || – || – || – || || ||
  Externí zaměstnanci (v přepočtu na plné pracovní úvazky: FTE)[25]
 29 01 02 01 (SZ, ZAP, VNO z celkového rámce) || 94 || 93 || 92 || 92 || || ||
 XX 01 02 02 (SZ, ZAP, MOD, MZ a VNO při delegacích) || – || – || – || – || || ||
 XX 01 04 yy [26] || v ústředí[27] || || || || || || ||
 při delegacích || || || || || || ||
 XX 01 05 02 (SZ, ZAP, VNO v nepřímém výzkumu) || || || || || || ||
 10 01 05 02 (SZ, ZAP, VNO v přímém výzkumu) || || || || || || ||
 Jiné rozpočtové položky (29 01 04 01) ||


text:
41 || 41 || 40 || 40 || || ||
 CELKEM || 789 || 779 || 771 || 765 || || ||
 29 je oblast
 politiky nebo dotčená hlava rozpočtu.
 Potřeby v oblasti
 lidských zdrojů budou pokryty ze zdrojů GŘ, které jsou již
 vyčleněny na řízení akce a/nebo byly vnitřně
 přeobsazeny v rámci GŘ, a případně doplněny z
 dodatečného přídělu, který lze řídícímu GŘ poskytnout
 v rámci ročního přidělování a s ohledem na rozpočtová
 omezení.
 Popis úkolů:
 Úředníci a dočasní zaměstnanci || Úkoly, které mají být prováděny, se týkají především metodické práce na jedné straně a sběru, validace, zpracování a šíření statistických informací týkajících se oblastí vymezených v nařízení XXX. Odkazují rovněž na dvě horizontální činnosti ABB prováděné Eurostatem („Správní podpora – Eurostat“ a „Politická strategie a koordinace pro Eurostat“).
 Externí zaměstnanci || Podpora úředníků a dočasných zaměstnanců při provádění výše zmíněných úkolů.
 3.2.4. Soulad se stávajícím
 víceletým finančním rámcem
 –
 X Návrh/podnět je v souladu s víceletým
 finančním rámcem na období 2014–2020.
 –
 ̈ Návrh/podnět si vyžádá úpravu příslušného okruhu víceletého
 finančního rámce.
 Upřesněte požadovanou úpravu, příslušné
 rozpočtové položky a odpovídající částky.
 –
 ̈ Návrh/podnět vyžaduje použití nástroje pružnosti nebo změnu
 víceletého finančního rámce[28].
 Upřesněte potřebu, příslušné
 okruhy a rozpočtové položky a odpovídající částky.
 3.2.5. Příspěvky
 třetích stran
 –
 Návrh/podnět nepočítá se
 spolufinancováním od třetích stran.
 –
 X Návrh/podnět počítá se
 spolufinancováním podle následujícího odhadu:
 prostředky v milionech EUR (zaokrouhleno na
 tři desetinná místa)
 || Rok 2014 || Rok 2015 || Rok 2016 || Rok 2017 || || Celkem
 Příspěvek Švýcarska || 4,851 || 4,948 || 5,047 || 5,147 || || || || 19,933
 Spolufinancované prostředky CELKEM || 4,851 || 4,948 || 5,047 || 5,147 || || || || 19,933
 3.3 Odhadovaný dopad na
 příjmy
 –
 X Návrh/podnět nemá žádný finanční dopad
 na příjmy.
 –
 ̈ Návrh/podnět má tento finanční dopad:
 –
 ̈ dopad na vlastní zdroje
 –
 ̈ dopad na různé příjmy
 v milionech EUR (zaokrouhleno na tři desetinná
 místa)
 Příjmová rozpočtová položka: || Prostředky použitelné v probíhajícím rozpočtovém roce || Dopad návrhu/podnětu[29]
 Rok N || Rok N+1 || Rok N+2 || Rok N+3 || ... vložit tolik sloupců, kolik je třeba podle trvání finančního dopadu (viz bod 1.6)
 Článek ............. || || || || || || || ||
 U účelově
 vázaných různých příjmů upřesněte dotčené
 výdajové rozpočtové položky.
 Upřesněte
 způsob výpočtu dopadu na příjmy.
 [1] Úř. věst. L 39, 9.2.2009, s. 12.
 [2] ABM: řízení podle činností (Activity-Based
 Management) – ABB: sestavování rozpočtu podle činností
 (Activity-Based Budgeting).
 [3] Uvedené v čl. 49 odst. 6 písm. a) nebo b)
 finančního nařízení.
 [4] Úř. věst. L 87, 31.3.2009, s. 164.
 [5] Rozhodnutí č. 1578/2007/ES, Úř. věst. L
 344, 28.12.2007, s. 15.
 [6] Skupina pro partnerství je skupina generálních
 ředitelů národních statistických úřadů v rámci ESS, jejichž
 posláním je dále rozvíjet systém ESS, a to především usnadňováním
 práce Výboru pro ESS.
 [7] KOM(2009) 1 v konečném znění.
 [8] Zpráva o auditu připravená pracovištěm
 interního auditu, ESTAT-2009-ESTAT-002, 19.2.2010.
 [9] Konsolidované znění nařízení Rady č.
 1605/2002 ze dne 25. června 2002, kterým


text:
se stanoví finanční
 nařízení o souhrnném rozpočtu Evropských společenství.
 [10] Konsolidované znění nařízení Komise č.
 2342/2002 ze dne 23. prosince 2002 o prováděcích pravidlech k
 nařízení Rady (ES, Euratom) č. 1605/2002, kterým se stanoví
 finanční nařízení o souhrnném rozpočtu Evropských
 společenství.
 [11] Předložen na zasedání Výboru pro ESS dne 18.
 listopadu 2010 (dok. č. 2010/07/08b).
 [12] Konsolidované znění nařízení Rady č.
 1605/2002 ze dne 25. června 2002, kterým se stanoví finanční
 nařízení o souhrnném rozpočtu Evropských společenství.
 [13] Konsolidované znění nařízení Komise č.
 2342/2002 ze dne 23. prosince 2002 o prováděcích pravidlech k
 nařízení Rady (ES, Euratom) č. 1605/2002, kterým se stanoví
 finanční nařízení o souhrnném rozpočtu Evropských
 společenství.
 [14] Vysvětlení způsobů řízení spolu s
 odkazem na finanční nařízení jsou k dispozici na stránkách BudgWeb: http://www.cc.cec/budg/man/budgmanag/budgmanag_en.html.
 [15] Uvedené v článku 185 finančního nařízení.
 [16] RP = rozlišené prostředky / NRP = nerozlišené
 prostředky.
 [17] ESVO: Evropské sdružení volného obchodu.
 [18] Kandidátské země a případně potenciální
 kandidátské země západního Balkánu.
 [19] Rokem N se rozumí rok, kdy se návrh/podnět
 začíná provádět.
 [20] Prostředky na platby zohledňují povinnosti
 vyplývající od počátku evropského statistického programu v roce 2013
 [21] Technická a/nebo administrativní pomoc a výdaje na podporu
 provádění programů a/nebo akcí EU (bývalé položky „BA“), nepřímý
 výzkum, přímý výzkum.
 [22] Výstupy se rozumí produkty a služby, které mají být dodány
 (např. počet financovaných studentských výměn, počet
 vybudovaných kilometrů silnic).
 [23] Popsané v oddíle 1.4.2. „Specifické cíle...“.
 [24] Technická a/nebo administrativní pomoc a výdaje na podporu
 provádění programů a/nebo akcí EU (bývalé položky „BA“), nepřímý
 výzkum, přímý výzkum.
 [25] SZ = smluvní zaměstnanec; ZAP = zaměstnanec
 agentury práce; MOD = mladý odborník při delegaci; MZ = místní
 zaměstnanec; VNO = vyslaný národní odborník.
 [26] Dílčí strop na externí zaměstnance financované z
 operačních prostředků (bývalé položky „BA“).
 [27] V podstatě na strukturální fondy, Evropský
 zemědělský fond pro rozvoj venkova (EZFRV) a Evropský rybářský
 fond.
 [28] Viz body 19 a 24 interinstitucionální dohody.
 [29] Pokud jde o tradiční vlastní zdroje (cla, dávky z
 cukru), je třeba uvést čisté částky, tj. hrubé částky po
 odečtení 25 % nákladů na výběr.


text:
 |
 52012PC0550
 Návrh ROZHODNUTÍ RADY, kterým se členské státy, jež jsou smluvními stranami vídeňské úmluvy o občanské odpovědnosti za jaderné škody ze dne 21. května 1963 (vídeňská úmluva), opravňují v zájmu Evropské unie ratifikovat protokol, kterým se mění tato úmluva, nebo k němu přistoupit /* COM/2012/0550 final - 2012/0262 (NLE) */
 DŮVODOVÁ ZPRÁVA
 1. SOUVISLOSTI NÁVRHU
 1.1. Cíl návrhu
 Režim mezinárodní jaderné odpovědnosti se
 v současné době řídí dvěma nástroji: „vídeňskou
 úmluvou“ ve znění protokolu z roku 1997 a „pařížskou úmluvou“ o
 odpovědnosti vůči třetí straně v oblasti jaderné
 energie z roku 1960, která byla pozměněna několika protokoly a
 doplněna bruselskou úmluvou ze dne 31. ledna 1963 (dále jen
 „bruselská úmluva“). Pokud jde o podstatu, hlavní principy obou úmluv jsou
 podobné. Některé členské státy EU jsou však stranami pařížské
 úmluvy, zatímco jiné jsou stranami vídeňské úmluvy.
 Články 12 až 14 protokolu z roku 1997
 zahrnují ustanovení týkající se příslušnosti, uznávání a výkonů
 rozsudků týkajících se vídeňské úmluvy. Tato pravidla mají vliv na
 ustanovení práva Evropské unie, zejména na ustanovení obsažená v nařízení
 Rady (ES) č. 44/2001 ze dne 22. prosince 2000
 o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí
 v občanských a obchodních věcech. Unie má proto nad těmito
 ustanoveními stanovenými v protokolu z roku 1997 výlučnou pravomoc. Pokud
 jde o dotčená ustanovení, nemohou se členské státy tedy stát
 smluvními stranami protokolu z roku 1997. V podobné situaci v souvislosti s
 protokolem ze dne 12. února 2004, kterým se mění pařížská úmluva,
 byla přijata rozhodnutí Rady, jejichž cílem bylo oprávnit dotčené
 členské státy v zájmu Unie podepsat a ratifikovat tento protokol nebo k
 němu přistoupit. V tomto případě se navrhuje podobné
 řešení.
 Komise navrhuje, aby Rada povolila těm
 členským státům, které jsou smluvními stranami úmluvy ze dne
 21. května 1963 o občanskoprávní odpovědnosti za
 jaderné škody (tzv. vídeňské úmluvy) – tj. Bulharsku,
 České republice, Estonsku, Maďarsku, Lotyšsku, Polsku (ex post)
 a Slovensku –, aby ratifikovaly nebo uzavřely v rámci Evropské unie
 protokol[1],
 kterým se mění úmluva a který byl přijat dne 12. září 1997
 pod záštitou Mezinárodní agentury pro atomovou energii.
 Přestože by bylo lepší používat v
 Evropské unii pro odpovědnost za jaderné škody jediný systém,
 kompatibilita systémů vytvořených vídeňskou úmluvou a
 pařížskou úmluvou umožňuje flexibilitu.
 1.2. Protokol, kterým se mění
 Vídeňská úmluva o občanskoprávní odpovědnosti za jaderné škody z
 roku 1963
 Vídeňská
 úmluva byla sjednána s cílem poskytnout obětem škod způsobených
 jadernými událostmi odpovídající a spravedlivou náhradu. Vytváří zvláštní
 systém občanskoprávní odpovědnosti v oblasti jaderné energie, který
 vychází z těchto základních principů: a) „absolutní
 odpovědnosti“, tj. odpovědnosti bez zavinění; b)
 výlučné odpovědnosti provozovatele jaderného zařízení; c)
 omezení odpovědnosti z hlediska částky a/nebo omezení krytí
 odpovědnosti pojištěním nebo jiným finančním zajištěním; d)
 omezení odpovědnosti v čase.
 Protokol z
 roku 1997
 Vídeňská úmluva byla změněna
 protokolem z roku 1997 (který vstoupil v platnost dne 4. října 2003)
 s cílem zlepšit systém odškodnění jaderných škod.
 Protokol z roku 1997 mimo jiné obsahuje novou
 definici jaderné škody (která nyní řeší také pojem škody na životním
 prostředí a preventivní opatření), rozšiřuje geografickou
 působnost


text:
vídeňské úmluvy, prodlužuje období, během něhož
 mohou být vzneseny nároky za ztrátu života a osobní zranění a výrazně
 zvyšuje minimální limity náhrady. Zahrnuje také nová ustanovení týkající se
 příslušnosti, která mají dopady v případech, kdy k jaderné události
 dojde během dopravy jaderného materiálu do nebo ze zařízení, které se
 nachází na území státu, který je smluvní stranou vídeňské úmluvy.
 Podle čl. 19 odst. 1 protokolu
 z roku 1997 bude stát, který je smluvní stranou tohoto protokolu, ale není
 smluvní stranou vídeňské úmluvy z roku 1963, vázán ustanoveními této
 úmluvy ve znění tohoto protokolu ve vztahu k ostatním smluvním státům
 protokolu, a pokud dotčený státe nevyjádří v době uložení
 listiny o ratifikaci, přijetí, schválení nebo přistoupení jiný úmysl,
 bude vázán ustanoveními vídeňské úmluvy z roku 1963 ve vztahu k
 státům, které smluvními stranami pouze této úmluvy.
 Vzájemný
 protokol z roku 1988
 Dne 21. září 1988 konference o
 vztahu mezi pařížskou úmluvou a vídeňskou úmluvou přijala Vzájemný
 protokol k uplatnění vídeňské úmluvy a pařížské úmluvy
 („vzájemný protokol z roku 1988“), jelikož pařížská, bruselská a
 vídeňská úmluva sdílejí stejné zásady. Hlavním cílem bylo koordinovat
 uplatňování úmluv.
 Vzájemný protokol z roku 1988 tyto dvě úmluvy
 spojuje dvojím způsobem.
 Zaprvé stanoví
 vzájemné rozšíření odpovědnosti provozovatele podle pařížského a
 vídeňského systému (článek II). Pokud tedy dojde k jaderné události,
 za kterou je provozovatel odpovědný jak podle vídeňské úmluvy, tak
 podle vzájemného protokolu, bude provozovatel odpovědný v souladu s
 vídeňskou úmluvou nejen za jadernou škodu, jež vznikla na území smluvních
 stran této úmluvy, ale také za škodu na území smluvních stran pařížské
 úmluvy a vzájemného protokolu. Pokud naopak dojde k jaderné události, za níž je
 provozovatel odpovědný jak podle pařížské úmluvy, tak podle
 vzájemného protokolu, uplatní se vzájemnost.
 Zadruhé, vzájemný protokol z roku 1988 má
 zabránit konfliktům, které by jinak mohly zejména v případě
 přepravy vyvstat z uplatňování obou úmluv současně
 (článek III).
 Vzájemný protokol z roku 1988 podepsalo
 pět členských států. Na základě ratifikace,
 přistoupení, schválení či přijetí vstoupil v platnost v
 případě dalších 17 států.
 2. VÝSLEDKY KONZULTACÍ SE
 ZÚČASTNĚNÝMI STRANAMI A POSOUZENÍ DOPADŮ
 Úpravy vídeňské úmluvy obsahují aspekty,
 které jsou přínosem pro potenciální oběti jaderné události,
 tj. zvýšení částek odpovědnosti a širší definici jaderné škody.
 V souladu se závěry studie zveřejněné v roce 2009 a workshopu
 konaného v červnu 2010 o jaderné odpovědnosti[2] se po konzultaci s
 účastníky uznává, že žádná iniciativa v oblasti jaderné odpovědnosti
 nesmí členským státům bránit v přistoupení k jakékoliv
 mezinárodní úmluvě, kterou se zlepšuje situace potenciálních obětí v
 Evropské unii. Dodržování protokolu z roku 1997 je proto přínosné pro
 zlepšení v oblasti odškodnění obětí v celé Evropské unii.
 3. PRÁVNÍ STRÁNKA NÁVRHU
 3.1. Dotčené členské
 státy
 Vídeňskou úmluvu ratifikovalo nebo k ní
 přistoupilo těchto devět členských států Evropské
 unie: Bulharsko, Česká republika, Estonsko, Litva, Lotyšsko,
 Maďarsko, Polsko, Rumunsko a Slovensko. Spojené království a
 Španělsko úmluvu podepsaly, ale neratifikovaly (tyto dvě země se
 staly smluvním stranami pařížské úmluvy). Úmluva přestala být
 použitelná pro Slovinsko.
 Protokol z roku 1997 podepsaly Česká
 republika, Maďarsko, Litva a Itálie (Itálie je smluvní stranou
 pařížské


text:
úmluvy). Protokol ratifikovaly Rumunsko a Lotyšsko (před
 svým přistoupením k EU) a Polsko (po přistoupení k EU).
 Rozhodnutí Rady by proto mělo být
 adresováno členským státům, které jsou smluvními stranami
 vídeňské úmluvy, tj. Bulharsku, České republice, Estonsku,
 Maďarsku, Litvě, Polsku (ex post) a Slovensku. Vzhledem k
 tomu, že Spojené království a Španělsko jsou signatáři vídeňské
 úmluvy a zároveň smluvními stranami pařížské úmluvy, která
 vytváří podobný systém jaderné odpovědnosti, nemělo by se na
 ně vztahovat rozhodnutí Rady.
 3.2. Nařízení Rady (ES)
 č. 44/2001
 Nařízení (ES)
 č. 44/2001 ze dne 22. prosince 2000[3]
 stanoví pravidla příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v
 občanských a obchodních věcech. Toto nařízení zavazuje všechny
 členské státy (ohledně Dánska existují zvláštní ujednání).
 Pravidla týkající se příslušnosti
 stanovená nařízením Rady (ES) č. 44/2001 platí, když má žalovaný
 bydliště v jednom z členských států, jež je tímto nařízením
 vázán. S výhradou článku 22 (výlučná příslušnost) a 23 (ujednání
 o příslušnosti) mohou být žalovaní, kteří nemají bydliště v
 členském státě, předvedeni před soud jakéhokoliv
 členského státu v souladu s vnitrostátními pravidly příslušnosti
 daného státu.
 Příslušnost je založena v prvé
 řadě na bydlišti žalovaného. Ve věcech týkajících se
 protiprávního jednání či jednání, které je postaveno na roveň
 protiprávnímu jednání, může být osoba, která má bydliště na území
 některého členského státu, též žalována u soudu v členském
 státě, kde došlo nebo může dojít ke škodné události. Místem, kde
 nastala škodná událost, se podle judikatury Soudního dvora rozumí místo, kde
 došlo k jednání, v jehož důsledku došlo ke škodné události, nebo místo,
 kde vznikla škoda. Ve věcech pojištění může být pojistitel,
 který má bydliště na území některého členského státu, žalován a)
 u soudů členského státu, v němž má bydliště, nebo b) u
 soudů členského státu, kde má bydliště žalobce, pokud je
 žalobcem pojistník, pojištěný nebo oprávněná osoba, nebo c) jedná-li
 se o spolupojistitele, u soudu členského státu, u kterého je žalován
 hlavní pojistitel. Ve věcech pojištění odpovědnosti může
 být pojistitel kromě toho žalován u soudu místa, v němž nastala
 škodná událost, a také u soudu, u něhož je podána žaloba poškozeného proti
 pojištěnému, pokud je to přípustné podle práva tohoto soudu.
 Nařízení Rady (ES) č. 44/2001
 stanoví, že rozhodnutí vydaná v některém členském státě jsou v
 ostatních členských státech uznávána a vykonána, aniž by bylo vyžadováno
 zvláštní řízení. Je však dovolen omezený počet důvodů pro
 neuznání rozhodnutí, aby se vzala v úvahu hlediska veřejného pořádku,
 dodržování práva na obhajobu a existence některých vzájemně si
 odporujících rozhodnutí.
 3.3. Pravomoc Unie s ohledem na
 protokol z roku 1997
 Unijní právní předpisy, jimiž by se
 řídila jaderná odpovědnost třetí strany, neexistují.
 Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 864/2007 ze dne
 11. července 2007 o právu rozhodném pro mimosmluvní závazkové vztahy
 („Řím II“) vyjímá jadernou odpovědnost ze své oblasti
 působnosti.
 Protokol z roku 1997 však obsahuje ustanovení,
 která ovlivňují nařízení (ES) č. 44/2001. V protikladu k
 řadě důvodů příslušnosti podle uvedeného nařízení
 článek XI vídeňské úmluvy ve znění protokolu z roku 1997 jako
 obecné pravidlo stanoví výlučnou příslušnost soudů toho státu,
 který je smluvní stranou


text:
a na jehož území došlo k jaderné události.
 Konkrétně článek XI vídeňské
 úmluvy přisuzuje výlučnou příslušnost pro nároky na
 odškodnění za škodu způsobenou jadernou událostí soudům toho
 smluvního státu, na jehož území došlo k jaderné události. Pokud k události
 došlo mimo území smluvních stran nebo pokud místo události nelze s
 určitostí stanovit, jsou příslušnými soudy státu zařízení, jehož
 provozovatel je odpovědný za škodu.
 Protokol z roku 1997 také stanoví
 výlučnou příslušnost soudů pobřežní smluvní strany pro
 jaderné události, které vzniknou v oblasti její výlučné ekonomické zóny.
 Tato příslušnost je udělena za podmínky, že depozitář úmluvy
 obdržel oznámení o této zóně před jadernou událostí.
 Pokud jde o
 pravidla uznávání a výkonu podle článku XII vídeňské úmluvy ve
 znění protokolu z roku 1997, se na jakékoliv rozhodnutí vynesené
 příslušným soudem, které již nepodléhá obvyklým formám přezkoumání,
 vztahují zvláštní ustanovení týkající se uznávání a výkonu rozhodnutí. Článek
 XII až na některé výjimky[4]
 stanoví, že rozhodnutí musí být uznáno na území všech smluvních stran a je
 vykonatelné, jako by bylo rozhodnutím vnitrostátního soudu. Základ nároku, o
 němž bylo rozhodnutí vydáno, nebude podléhat dalšímu řízení.
 Evropská unie má výlučnou
 příslušnost pro ustanovení týkající se příslušnosti a uznávání a
 výkonu rozhodnutí obsažených v protokolu z roku 1997, jelikož tato ustanovení
 ovlivňují, jak je uvedeno v judikatuře Soudního dvora[5], odpovídající pravidla
 nařízení Rady (ES) č. 44/2001. Členské státy proto již
 nemají právo ani se odchylovat od těchto pravidel mezi sebou, ani uzavírat
 s nečlenskými zeměmi závazky, které tato pravidla ovlivňují.
 3.4. Oprávnění členských
 států
 Vídeňská úmluva ani protokol z roku 1997
 neobsahují žádné ujednání týkající se regionální ekonomické organizace, která
 by Evropské unii umožňovala stát se smluvní stranou protokolu. Evropská
 unie se proto nemůže stát smluvní stranou protokolu z roku 1997.
 Protokol z roku 1997, který upravuje ochranu
 obětí v případě jaderné události, je pro Evropskou unii a její
 členské státy zvláště důležitý. Výjimečně je proto
 opodstatněné, aby Unie vykonávala své pravomoci prostřednictvím svých
 členských států, které jsou stranami vídeňské úmluvy.
 Pomineme-li však členské státy, které
 jsou již smluvními stranami pozměněné pařížské úmluvy, pět
 členských států Evropské unie – konkrétně Irsko, Kypr,
 Lucembursko, Malta a Rakousko – nejsou stranami ani pozměněné
 pařížské úmluvy, ani vídeňské úmluvy z roku 1963. Považuje se tedy za
 objektivně odůvodněné umožnit těmto pěti členským
 státům, aby se výjimečně nestaly stranami protokolu z roku 1997
 a i nadále v oblasti, na niž se vztahuje vídeňská úmluva a protokol z roku
 1997, uplatňovaly pravidla nařízení Řady (ES) č. 44/2001.
 Tento rozdíl v uplatňování pravidel pro příslušnost v rámci Evropské
 unie je odůvodněný vzhledem k tomu, že:
 – protokol z roku 1997 mění úmluvu,
 jejímž smluvními stranami těchto pět států není,
 – nařízení Rady (ES)
 č. 44/2001 nemá vliv na úmluvy, jejímiž smluvními stranami tyto
 členské státy jsou.
 V důsledku toho by měly v zájmu
 Evropské unie ratifikovat protokol z roku 1997 nebo k němu přistoupit
 pouze členské státy, které jsou v současné době smluvními
 stranami vídeňské úmluvy. Polsko protokol z roku 1997 ratifikovalo po svém
 vstupu do EU. Toto rozhodnutí by proto mělo být


text:
adresováno Polsku ex
 post. Lotyšsko a Rumunsko protokol z roku 1997 podepsaly a ratifikovaly už
 před vstupem do Evropské unie.
 Komise z těchto důvodů
 doporučuje, aby Evropský parlament a Rada přijaly rozhodnutí, které
 opravňuje členské státy, jež jsou smluvním stranami vídeňské
 úmluvy, aby v zájmu Evropské unie ratifikovaly protokol z roku 1997, nebo k
 němu přistoupily.
 3.5. Výhrada týkající se pravidel
 pro uznávání a výkon soudních rozhodnutí
 Pokud jde o
 pravidla týkající se uznávání a výkonu soudních rozhodnutí, která jsou
 stanovena v článku XII ve znění článku 14 protokolu z roku 1997,
 je nezbytné zajistit trvající uplatňování příslušných pravidel
 nařízení (ES) č. 44/2001, jak se vztahují na Dánsko podle Dohody
 mezi Evropským společenstvím a Dánským královstvím o příslušnosti,
 uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních
 věcech[6]
 nebo Luganskou úmluvou o soudní příslušnosti a uznávání a výkonu
 rozhodnutí v občanských a obchodních věcech ze 30. října
 2007[7]. Omezení uplatňování
 článku XII vídeňské úmluvy tímto způsobem by zajistilo
 jednotnost v unijním právním prostoru a volný pohyb soudních rozhodnutí v EU,
 aniž by to mělo dopad na účinné uplatňování úmluvy ve znění
 protokolu nebo zásadní vliv pro smluvní strany této úmluvy, které nejsou
 členskými státy EU.
 Pokud jde o
 přípustné výhrady, protokol z roku 1997 nic neuvádí. Podle článku 19
 vídeňské úmluvy z roku 1969 týkající se smluvního práva je výhrada
 přípustná, pokud jde slučitelná s „předmětem a účelem
 úmluvy“, jak je tomu v tomto případě.
 A závěrem, při přistoupení k
 protokolu z roku 1997 musí členské státy zajistit uplatňování
 příslušných pravidel EU o uznávání a výkonu rozsudků vynesených
 soudem v jiném členském státě (včetně Dánska), nebo ve
 státě mimo EU, který je vázaný luganskou úmluvou.
 2012/0262 (NLE)
 Návrh
 ROZHODNUTÍ RADY,
 kterým se členské státy, jež jsou
 smluvními stranami vídeňské úmluvy o občanské odpovědnosti za
 jaderné škody ze dne 21. května 1963 (vídeňská úmluva),
 opravňují v zájmu Evropské unie ratifikovat protokol, kterým se mění
 tato úmluva, nebo k němu přistoupit
 RADA EVROPSKÉ UNIE,
 s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské
 unie, a zejména na čl. 81 odst. 2 ve spojení s čl. 218 odst. 6 písm.
 a) této smlouvy,
 s ohledem na návrh Evropské komise,
 s ohledem na souhlas Evropského
 parlamentu,
 vzhledem k těmto důvodům:
 (1) Protokol ze dne
 12. září 1997, kterým se mění Vídeňská úmluva o
 občanskoprávní odpovědnosti za jaderné škody ze dne
 21. května 1963 (dále jen „vídeňská úmluva“), byl vyjednán s
 cílem zlepšit odškodnění obětí škod způsobených jadernými
 událostmi.
 (2) Evropská unie disponuje
 výlučnou příslušností, pokud jde o konsolidované články XI a XII
 vídeňské úmluvy potud, pokud tato ustanovení ovlivňují pravidla
 stanovená nařízením Rady (ES) č. 44/2001 ze dne 22. prosince
 2000 o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v
 občanských a obchodních věcech[8].
 Členským státům zůstává pravomoc v oblastech upravovaných v
 protokolu z roku 1997, které neovlivňují právo Evropské unie. Vzhledem k
 obsahu a záměru protokolu z roku 1997 nelze přijetí ustanovení protokolu
 spadajících do pravomoci Evropské unie oddělit od ustanovení, která
 spadají do pravomoci členských států.
 (3) Protokol z roku 1997 je
 zvláště důležitý


text:
– v zájmu Evropské unie i jejích
 členských států –, protože zlepšuje odškodnění za
 škody způsobené jadernými událostmi.
 (4) Vídeňská úmluva ani její
 protokol z roku 1997 nejsou otevřeny účasti regionálních organizací.
 Evropská unie protokol proto nemůže podepsat ani ratifikovat. Za
 těchto okolností je ve velmi výjimečných případech opodstatněné,
 aby členské státy byly oprávněny protokol ratifikovat nebo k
 němu přistoupit v zájmu Evropské unie.
 (5) Pět členských
 států Evropské unie, konkrétně Irsko, Kypr, Lucembursko, Malta a
 Rakousko, však nejsou smluvními stranami vídeňské úmluvy. Vzhledem k tomu,
 že protokol z roku 1997 mění vídeňskou úmluvu a že nařízení Rady
 (ES) č. 44/2001 opravňuje členské státy vázané uvedenou
 úmluvou, aby pokračovaly v uplatňování pravidel týkajících se
 příslušnosti, které úmluva stanoví, je objektivně opodstatněné,
 aby bylo toto rozhodnutí určeno pouze těm členským státům,
 které jsou smluvními stranami vídeňské úmluvy, a výjimečně
 těmto pěti zmíněným státům umožnit, aby se nestaly
 smluvními stranami protokolu z roku 1997.
 (6) Členské státy, které
 jsou smluvními stranami vídeňské úmluvy by proto měly – v
 souladu s podmínkami stanovenými v tomto rozhodnutí – v zájmu
 Evropské unie ratifikovat či uzavřít protokol z roku 1997. Toto
 rozhodnutí je adresováno Polsku ex post, neboť tato země
 ratifikovala protokol v roce 2010.
 (7) Co se Evropské unie
 týče, budou tedy ustanovení protokolu z roku 1997 uplatňována pouze
 těmi členskými státy, které jsou v současné době smluvními
 stranami vídeňského protokolu.
 (8) Členské státy by
 měly v zájmu EU v přiměřené době dokončit své
 postupy ratifikace protokolu z roku 1997 nebo přistoupení k němu.
 Členské státy by si měly vyměňovat informace o stavu svých
 ratifikačních nebo přístupových postupů s cílem připravit
 uložení svých ratifikačních nebo přístupových listin ohledně
 protokolu z roku 1997.
 (9) Pravidla týkající se uznávání
 a výkonu soudních rozhodnutí, která jsou stanovena v článku XII
 vídeňské úmluvy ve znění článku 14 protokolu z roku 1997, by
 neměla mít přednost ani před příslušnými pravidly
 stanovenými nařízením (ES) č. 44/2001, jak se vztahují na Dánsko
 podle Dohody mezi Evropským společenstvím a Dánským královstvím o
 příslušnosti, uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a
 obchodních věcech nebo Luganskou úmluvou o soudní příslušnosti a
 uznávání a výkonu rozhodnutí v občanských a obchodních věcech ze
 30. října 2007. Při ratifikování protokolu z roku 1997 nebo
 při přistupování k němu proto členské státy musí
 učinit prohlášení, jehož cílem bude zajistit, aby byla příslušná
 pravidla EU i nadále uplatňována.
 (10) V souladu
 s články 1 a 2 Protokolu o postavení Dánska,
 připojeného ke Smlouvě o Evropské unii a ke Smlouvě
 o fungování Evropské unie, se Dánsko neúčastní přijímání tohoto
 rozhodnutí a toto rozhodnutí pro ně není závazné ani použitelné.
 PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
 Článek 1
 1.
 Aniž jsou dotčeny pravomoci Evropské unie,
 členské státy, které jsou v současné době smluvními stranami
 Vídeňské úmluvy o občanské odpovědnosti za jaderné škody ze dne
 21. května 1963, v zájmu Evropské unie ratifikují protokol z roku
 1997 nebo k němu přistoupí.
 2.
 Znění protokolu z roku 1997 se připojuje
 k tomuto rozhodnutí.
 3.
 V tomto rozhodnutí se pojmem „členský stát“
 rozumí všechny členské státy,


text:
které jsou v současné době
 smluvními stranami vídeňské úmluvy.
 Článek 2
 1.
 Členské státy přijmou nezbytné kroky, aby
 v přiměřené lhůtě a pokud možno do 31. prosince
 2014 uložily své ratifikační listiny k protokolu z roku 1997 nebo
 přistoupení k němu u generálního ředitele Mezinárodní agentury
 pro atomovou energii.
 2.
 Členské státy budou do [...] informovat Radu a Komisi o předpokládaném datu
 dokončení svých ratifikačních nebo přístupových postupů.
 3.
 Členské státy usilují o vzájemnou výměnu
 informací o stavu svých postupů ratifikace.
 Článek 3
 Při ratifikaci protokolu z roku 1997 nebo
 přistoupení k protokolu z roku 1997 učiní členské státy toto
 prohlášení:
 „Soudní rozhodnutí v záležitostech, na
 něž se vztahuje protokol z roku 1997, vynesená soudem členského státu
 EU, jež je smluvní stranou tohoto protokolu, jsou uznávána a vykonávána v
 kterémkoli členském státě Evropské unie, který je smluvní stranou
 tohoto protokolu, v souladu s příslušnými pravidly Evropské unie v této
 oblasti.
 Soudní rozhodnutí v záležitostech, na něž
 se vztahuje protokol z roku 1997, vydá soud Dánského království, jsou uznávána
 a vykonávána v kterémkoli členském státě Evropské unie, který je
 smluvní stranou protokolu, v souladu s Dohodou mezi Evropským
 společenstvím a Dánským královstvím o příslušnosti, uznávání a výkonu
 soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech.
 Soudní rozhodnutí v záležitostech, na něž
 se vztahuje athénský protokol, vydá soud státu, který není členem EU a je
 vázán Luganskou úmluvou o příslušnosti a výkonu soudních rozhodnutí v
 občanských a obchodních věcech ze dne 30. října 2007 jsou v
 souladu s úmluvou uznávána a vykonávána v ostatních členských státech EU,
 které jsou smluvními stranami protokolu.“
 Článek 4
 Toto nařízení vstupuje v platnost
 prvním dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
 Článek 5
 Toto rozhodnutí
 je určeno členským státům v souladu se Smlouvami.
 V Bruselu dne
 Za
 Radu
 předseda/předsedkyně
 PŘÍLOHA
 Protokol o doplnění Vídeňské
 úmluvy o občanskoprávní odpovědnosti za jaderné škody
 SMLUVNÍ STÁTY TOHOTO PROTOKOLU,
 SOUDÍCE, že je žádoucí doplnit Vídeňskou
 úmluvu o občanskoprávní odpovědnosti za jaderné škody z
 21. května 1963, aby zajišťovala širší rozsah použití,
 větší rozsah odpovědnosti provozovatele jaderného zařízení a
 navýšení prostředků pro zabezpečení přiměřené a
 spravedlivé náhrady,
 SE DOHODLY na následujícím:
 Článek 1
 Úmluva, kterou se mění ustanovení tohoto
 protokolu, je Vídeňská úmluva o občanskoprávní odpovědnosti za
 jaderné škody z roku 1963, dále uváděná jako „Vídeňská úmluva z roku
 1963“.
 Článek 2
 Článek I Vídeňské úmluvy z roku 1963
 se mění takto:
 1. Odstavec 1(j) je upraven
 takto:
 (a)
 slovo „a“ na konci pododstavce (ii) se vypouští a
 je vloženo na konec pododstavce (iii);
 (b)
 doplňuje se následující nový pododstavec bod
 (iv):
 (iv) taková další zařízení, v nichž jsou
 jaderné palivo nebo radioaktivní produkty či odpady, která čas od
 času stanoví Rada guvernérů Mezinárodní agentury pro atomovou
 energii;
 2. Odstavec 1 (k) je nahrazen
 tímto textem:
 k) „Jaderná
 škoda“ znamená:
 (i) usmrcení nebo osobní zranění,
 (ii) ztrátu nebo poškození majetku;
 a v každé z následujícího v rozsahu stanoveném
 právem příslušného soudu –
 (iii) ekonomickou ztrátu vznikající ze ztráty nebo
 škody zmíněné v pododstavcích (i) nebo (ii), pokud již není zahrnuta v


text:
těchto pododstavcích, kterou utrpěla osoba oprávněná
 uplatňovat nárok týkající se takovéto ztráty či škody,
 (iv) náklady na opatření na obnovu
 poškozeného životního prostředí, pokud takovéto poškození není nevýznamné,
 jsou-li takováto opatření skutečně vykonána nebo mají být
 vykonána a pokud nejsou zahrnuta do pododstavce (ii);
 (v) ztrátu příjmů plynoucích z
 ekonomické zainteresovanosti na jakémkoli využití nebo užití životního
 prostředí vzniklou v důsledku významného poškození tohoto
 prostředí a pokud není zahrnuta do pododstavce (ii),
 (vi) náklady preventivních opatření a další
 ztrátu nebo škodu způsobenou takovými opatřeními a
 (vii) jakoukoli další ekonomickou ztrátu jinou než
 kteroukoli ztrátu způsobenou poškozením životního prostředí,
 připouští-li to obecné právo o občanskoprávní odpovědnosti,
 kterým se řídí příslušný soud;
 v
 případě pododstavců (i) až (v) a (vii) uvedených výše tedy,
 jestliže ztráta nebo škoda vznikla nebo je důsledkem ionizujícího
 záření emitovaného jakýmkoli zdrojem záření uvnitř jaderného
 zařízení nebo emitovaného jaderným palivem nebo radioaktivními produkty
 či odpady v jaderném zařízení nebo z jaderného materiálu,
 vycházejícího nebo pocházejícího z jaderného zařízení nebo do něho
 zasílaného, až již vznikají z radioaktivních vlastností takovýchto látek nebo z
 kombinace radioaktivních vlastností s toxickými, výbušnými nebo jinými
 nebezpečnými vlastnostmi takovýchto látek.
 3. Odstavec 1 (l) je nahrazen
 následujícím textem:
 1) „Jaderná
 událost“ znamená jakýkoli případ nebo sérii případů majících
 stejný původ, který způsobuje jadernou škodu nebo, ale jen co se týká
 preventivních opatření, vytváří vážnou a bezprostřední hrozbu,
 že způsobí takovouto škodu.
 4. Po odstavci 1 (l) jsou
 vloženy čtyři následující nové odstavce 1 (m), 1(n), 1(o) a 1(p):
 (m)
 „Opatření pro obnovu“ znamenají jakákoli přiměřená
 opatření, která byla schválena kompetentními orgány státu, kde byla tato
 opatření přijata, a která usilují o obnovu stavu nebo o navrácení
 poškozených nebo zničených složek životního prostředí nebo o
 zavedení, kde je to přiměřené, ekvivalentu těchto složek do
 životního prostředí. Kdo je oprávněn přijmout takováto
 opatření stanoví právo státu, kde vznikla škoda.
 n) „Preventivní opatření“ znamenají jakákoli přiměřená
 opatření přijatá kteroukoli osobou poté, co došlo k jaderné události,
 aby se zabránilo škodě nebo aby se minimalizovala škoda, uvedená v
 pododstavcích k(i) až (v), nebo (vii), za předpokladu jejich schválení
 kompetentními orgány, požadovaném právem státu, kde byla opatření
 přijata.
 (o) „Přiměřená opatření“ znamenají opatření, která
 jsou podle práva příslušného soudu vhodnými a úměrnými při
 zohlednění všech okolností, například:
 (i) povahy a rozsahu
 vzniklé škody nebo, v případě preventivních opatření, povahy a
 rozsahu rizika takovéto škody,
 (ii) v jakém rozsahu v době, kdy jsou
 přijímána, je pravděpodobné, že tato opatření budou účinná,
 a
 (iii) relevantních vědeckých a technických
 poznatků.
 (p) „zvláštní
 práva čerpání“, dále uváděná jako ZPČ, znamenají zúčtovací
 jednotku, definovanou Mezinárodním měnovým fondem a používanou jím pro
 jeho vlastní operace a transakce.
 5. Odstavec 2 je nahrazen
 následujícím textem:
 2. Stát
 zařízení může, pokud to odůvodňuje malý rozsah zahrnutých
 rizik, vyloučit jakékoli jaderné zařízení nebo malá množství
 jaderného materiálu z aplikace této úmluvy, pokud:
 (a)
 co se týká jaderných zařízení, byla pro
 takovéto vyloučení stanovena Radou guvernérů Mezinárodní agentury pro
 atomovou energii kritéria a jakékoli vyloučení státem zařízení
 vyhovuje takovýmto kritériím; a
 (b)
 co se týká malých množství jaderného materiálu,


text:
byly stanoveny Radou guvernérů Mezinárodní agentury pro atomovou energii
 maximální hranice pro vyloučení takovýchto množství a jakékoli
 vyloučení zařízení státem je v rámci takto stanovených limitů.
 Kritéria pro vyloučení jaderných
 zařízení a maximální limity pro vyloučení malých množství jaderného
 materiálu budou pravidelně revidována Radou guvernérů.
 Článek 3
 Po článku 1 Vídeňské úmluvy 1963
 jsou zařazeny následující dva nové články I A a I B:
 Článek I A
 1. Tato úmluva platí pro
 jadernou škodu vzniklou kdekoli.
 2. Právní řád státu
 zařízení však může vyloučit z použití této úmluvy škodu, která
 vznikla:
 (a)
 na území státu, který není smluvním státem, nebo
 (b)
 v jakýchkoli mořských zónách, vytvořených
 státem, který není smluvním státem, v souladu s mezinárodním mořským
 právem.
 3. Vyloučení podle odstavce
 2 tohoto článku může platit, pouze pokud jde o stát, který není
 smluvním státem, který v době události:
 (a)
 má nějaké jaderné zařízení na svém území
 nebo v jakýchkoli mořských zónách vytvořených v souladu s
 mezinárodním mořským právem; a
 (b)
 neposkytuje ekvivalentní reciproční výhody.
 4. Jakékoli vyloučení podle
 odstavce 2 tohoto článku se nedotkne práv zmíněných v pododstavci (a)
 odstavce 2 článku IX a jakékoli vyloučení podle odstavce 2(b) tohoto
 článku nebude použito na škodu vzniklou na palubě lodi nebo letadla
 nebo lodi či letadlu.
 Článek I B
 Tato úmluva se nebude vztahovat na jaderná
 zařízení užívaná pro nemírové účely.
 Článek 4
 Článek II Vídeňské úmluvy 1963 se
 mění následovně:
 1. Na konci odstavce 3(a) je
 doplněn následující text:
 2. Stát zařízení může
 omezit částku veřejných prostředků daných k dispozici na
 jednu událost do výše rozdílu, pokud existuje mezi částkami takto
 vytvořenými a částkou určenou podle odstavce 1 článku V.
 3. Na konci odstavce 4 je
 doplněn následující text:
 Stát
 zařízení může omezit částku veřejných prostředků
 danou k dispozici, jak je stanoveno v pododstavci (a) odstavce 3 tohoto
 článku.
 4. Odstavec 6 je nahrazen
 následujícím textem:
 6. Žádná osoba nebude odpovědná za
 jakoukoli ztrátu či škodu, která není jadernou škodou podle pododstavce
 (k) odstavce 1 článku I, ale která by byla jako taková určena podle
 ustanovení tohoto pododstavce.
 Článek 5
 Po první větě v článku III
 Vídeňské úmluvy 1963 je doplněn následující text:
 Stát zařízení však může
 vyloučit tuto povinnost, pokud jde o dopravu, která se
 uskutečňuje zcela na jeho vlastním území.
 Článek 6
 Článek IV Vídeňské úmluvy 1963 se
 doplňuje následovně:
 1. Odstavec 3 je nahrazen
 následujícím textem:
 3. Dle této úmluvy se na provozovatele nebude
 vztahovat žádná odpovědnost, pokud prokáže, že jaderná škoda je přímo
 důsledkem aktu ozbrojeného konfliktu, nepřátelství, občanské
 války nebo povstání.
 2. Odstavec 5 je nahrazen
 následujícím textem:
 5. Provozovatel nebude odpovědný podle
 této úmluvy za jadernou škodu
 (a)
 na samotném jaderném zařízení a na jakémkoli
 jiném jaderném zařízení, včetně jaderného zařízení ve
 výstavbě, v místě, kde toto zařízení je umístněno; a
 (b)
 na jakémkoli majetku na tomtéž místě, který je
 používán nebo má být použit v souvislosti s kterýmkoli takovým zařízením.
 3. Odstavec 6 je nahrazen
 následujícím textem:
 6. Náhrada za
 škodu způsobenou na dopravním prostředku, na němž byl
 dotyčný jaderný materiál v


text:
době jaderné události, nebude mít vliv na
 snížení odpovědnosti provozovatele, pokud jde o jinou škodu, na
 částku nižší než buď 150 milionů ZPČ nebo jakoukoli vyšší
 částku stanovenou právním řádem smluvní strany, nebo na částku
 stanovenou podle pododstavce (c) odstavce 1 článku V.
 4. Odstavec 7 je nahrazen následujícím textem:
 7. Nic v této Úmluvě nebude mít vliv na
 odpovědnost kteréhokoli jednotlivce za jadernou škodu, za kterou
 provozovatel podle odstavce 3 a 5 tohoto článku této Úmluvy neodpovídá, a
 kterou tento jednotlivec způsobil jednáním nebo opomenutím
 učiněným s úmyslem způsobit škodu.
 Článek 7
 1. Text článku V
 Vídeňské úmluvy 1963 je nahrazen následujícím textem:
 1. Odpovědnost provozovatele může
 být Státem zařízení omezena pro kteroukoli událost buď:
 (a)
 na nejméně 300 milionů ZPČ, nebo
 (b)
 na nejméně 150 milionů ZPČ za
 předpokladu, že nad tuto částku až k nejméně 300 milionům
 ZPČ budou poskytnuty na náhradu jaderné škody tímto státem veřejné
 prostředky, nebo
 (c)
 do maximálně 15 let od data otevření
 tohoto Protokolu k podpisu na nejméně 100 milionů ZPČ, co se
 týká jaderné události, vzniklé během tohoto období. Může být
 stanovena částka nižší než 100 milionů ZPČ za předpokladu,
 že budou tímto Státem poskytnuty veřejné prostředky na
 odškodnění jaderné škody mezi takovou nižší částkou a 100 miliony
 ZPČ.
 2. Nehledě na odstavec 1
 tohoto článku stát zařízení s ohledem na povahu jaderného
 zařízení nebo zahrnutých jaderných látek a na pravděpodobné
 důsledky události jimi způsobené může stanovit nižší částku
 odpovědnosti provozovatele za předpokladu, že za žádných okolností
 nebude takto stanovená částka nižší než 5 milionů ZPČ, a pokud
 stát zařízení zajistí, že budou dány k dispozici veřejné
 prostředky až do částky stanovené podle odstavce 1.
 3. Částky stanovené státem zařízení
 odpovědného provozovatele v souladu s odstavci 1 a 2 tohoto článku a
 odstavcem 6 článku IV budou uplatněny, ať dojde k jaderné
 události kdekoli.
 2. Po článku V jsou doplněny
 čtyři následující nové články V A, V B, V C a V D.
 Článek V A
 1. Úroky a výlohy určené
 soudem v žalobách o náhrady za jaderné škody budou splatné navíc k
 částkám, o nichž se hovoří v článku V.
 2. Částky uvedené v
 článku V a v odstavci 6 článku IV mohou být převedeny do národní
 měny v zaokrouhlených částkách.
 Článek V B
 Každá smluvní strana zajistí, aby osoby, které
 utrpěly škodu, mohly vymoci svá práva na náhradu, aniž by musely vést
 oddělená soudní řízení v závislosti na původu
 prostředků daných k dispozici pro takovouto náhradu.
 Článek V C
 1. Jestliže soudy mající soudní
 pravomoc jsou soudy smluvní strany jiné, než je stát zařízení,
 veřejné prostředky požadované podle pododstavců (b) a (c)
 odstavce 1 článku V a podle odstavce 1 článku VII, stejně jako
 úroky a výlohy určené soudem mohou být dány k dispozici prvně
 jmenovanou smluvní stranou. Stát zařízení uhradí této jiné smluvní
 straně jakoukoli z takovýchto vyplacených částek. Tyto dvě
 smluvní strany se dohodnou na způsobu úhrady.
 2. Jestliže soudy, které mají
 soudní pravomoc, jsou soudy smluvní strany jiné, než je stát zařízení,
 smluvní strana jejíž soudy


text:
mají soudní pravomoc, přijme všechna nezbytná
 opatření, aby umožnila státu zařízení vstoupit do řízení a
 účastnit se na jakémkoli urovnání týkajícího se náhrady.
 Článek V D
 1. Generální ředitel
 Mezinárodní agentury pro atomovou energii svolá shromáždění smluvních
 stran za účelem revize limitů odpovědnosti podle článku V,
 jestliže si to přeje jedna třetina smluvních stran.
 2. Dodatky budou přijaty
 dvoutřetinovou většinou přítomných a hlasujících smluvních stran
 za předpokladu, že v době hlasování bude přítomna alespoň
 polovina smluvních stran.
 3. Při posuzování návrhu na
 úpravu limitů vezme shromáždění smluvních stran v úvahu mimo jiné
 riziko škody vzniklé v důsledku jaderné nehody, změny hodnoty
 peněz a kapacitu pojistného trhu.
 4. (a) Jakýkoli dodatek
 přijatý v souladu s odstavcem 2 tohoto článku oznámí generální
 ředitel MAAE všem smluvním stranám za účelem přijetí. Dodatek
 bude považován za přijatý po skončení období 18 měsíců
 poté, co byl oznámen, pokud během tohoto období nejméně jedna
 třetina stran, které byly v době přijetí tohoto dodatku na
 shromáždění smluvními stranami, generálnímu řediteli MAAE sdělí,
 že dodatek přijímají. Dodatek, přijatý v souladu s tímto odstavcem,
 nabude platnost za 12 měsíců po jeho přijetí pro ty smluvní
 strany, které ho přijaly.
 (b) Jestliže v období 18 měsíců od data
 oznámení za účelem přijetí nebyl dodatek přijat v souladu s
 pododstavcem (a), bude dodatek pokládán za odmítnutý.
 5. Pro každou smluvní stranu
 přijímající dodatek poté, co byl přijat, ale nenabyl platnosti, nebo
 po nabytí jeho platnosti v souladu s odstavcem 4 tohoto článku, dodatek
 nabude platnosti 12 měsíců po jeho přijetí touto smluvní
 stranou.
 6. Stát, který se stane stranou
 této úmluvy po nabytí platnosti nějakého dodatku v souladu s odstavcem 4
 tohoto článku, bude, pokud nedojde k vyjádření jiného úmyslu tímto
 státem:
 (a)
 považován za stranu této takto doplněné
 úmluvy, a
 (b)
 považován za stranu nedoplněné úmluvy ve
 vztahu k jakémukoli smluvnímu státu, který není tímto doplňkem vázán.
 Článek 8
 Článek VI Vídeňské úmluvy 1963 je
 upraven následovně:
 1. Odstavec 1 je nahrazen
 následujícím textem:
 (a)
 Práva na náhradu škody podle této úmluvy zaniknou,
 pokud není žaloba podána do:
 (i) třiceti let od data jaderné události,
 pokud jde o usmrcení nebo osobní zranění;
 (ii) deseti let od data jaderné události, pokud
 jde o jinou škodu.
 (b)
 Je-li však odpovědnost provozovatele podle
 práva státu zařízení kryta pojištěním nebo jinou finanční
 zárukou včetně státních prostředků na dobu delší, právo
 příslušného soudu může stanovit, že práva na získání náhrady škody od
 provozovatele zaniknou pouze až po takovémto delším období, které nebude delší,
 než období, po něž je jeho odpovědnost takto kryta dle práva státu
 zařízení.
 (c)
 Žaloby o náhradu za usmrcení a osobní zranění,
 nebo na základě rozšíření podle pododstavce (b) tohoto článku,
 pokud jde o jinou jadernou škodu, které jsou podány po uplynutí deseti let od
 data jaderné události, se v žádném případě nedotknou práv na náhradu
 škody dle této úmluvy kterékoli osoby, která podala žalobu na provozovatele
 před uplynutím této lhůty.
 2. Odstavec 2 se vypouští.
 3. Odstavec 3 je nahrazen
 následujícím textem:
 3. Práva na náhradu podle této úmluvy budou
 podléhat


text:
promlčení nebo zániku, jak je stanoveno právem příslušného
 soudu, jestliže žaloba není podána do tří let od data, kdy se osoba, která
 utrpěla škodu, dozvěděla nebo se logicky mohla
 dozvědět o škodě a o provozovateli odpovědném za škodu za
 předpokladu, že lhůty stanovené na základě pododstavců (a)
 a (b) odstavce 1 tohoto článku nebudou překročeny.
 Článek 9
 Článek VII je doplněn
 následovně:
 1. V odstavci 1 jsou
 přidány na konci odstavce dvě následující věty a takto
 doplněný odstavec se stává pododstavcem (a) tohoto odstavce:
 Tam, kde je
 odpovědnost provozovatele neomezená, může stát zařízení stanovit
 limit finanční záruky odpovědného provozovatele za předpokladu,
 že takovýto limit není nižší než 300 milionů ZPČ. Stát zařízení
 zajistí uspokojení nároků na náhradu jaderné škody, které byly přiznány
 vůči provozovateli v tom rozsahu, v jakém výnos z finanční
 záruky nestačí na uspokojení takovýchto nároků, avšak které
 nepřesáhnou částku finanční záruky, která má být poskytnuta
 podle tohoto odstavce.
 2. K odstavci 1 je přidán
 následující nový pododstavec (b):
 (b) Nehledě
 na pododstavec (a) tohoto odstavce stát zařízení, kde je odpovědnost
 provozovatele neomezená, s ohledem na povahu jaderného zařízení nebo
 zahrnutých jaderných látek a na pravděpodobné důsledky události jimi
 způsobené, může stanovit nižší částku odpovědnosti
 provozovatele, za předpokladu, že za žádných okolností nebude takto
 stanovená částka nižší než 5 milionů ZPČ a za předpokladu,
 že stát zajistí vyplacení nároků na odškodnění za jadernou škodu,
 které byly stanoveny proti provozovateli, poskytnutím nezbytných
 prostředků v tom rozsahu, v jakém výnos z pojištění nebo jiné
 finanční záruky nestačí na uspokojení takovýchto nároků a až do
 limitu stanoveného podle pododstavce (a) tohoto odstavce.
 3. V odstavci 3 jsou po slovech
 „tohoto článku“ vložena slova „nebo pododstavců (b) a (c) odstavce 1
 článku V“.
 Článek 10
 Článek VIII Vídeňské úmluvy 1963 je
 upraven následovně:
 1. Text článku VIII se
 stává odstavcem 1 tohoto článku.
 2. Je vložen následující nový
 odstavec 2:
 2. S přihlédnutím k aplikaci pravidla
 pododstavce (c) odstavce 1 článku VI, když co se týká nároků
 uplatňovaných vůči provozovateli, škoda, která má být podle této
 úmluvy odškodněna, převýší, nebo je pravděpodobné, že
 převýší, maximální částku, danou k dispozici podle odstavce 1
 článku V, přednost při rozdělování náhrady bude dána
 nárokům týkajícím se usmrcení nebo osobního zranění.
 Článek 11
 V článku X Vídeňské úmluvy 1963 je
 přidána následující nová věta na konci tohoto článku:
 Právo postihu stanovené podle tohoto
 článku může být rozšířeno tak, aby ho mohl využít také stát
 zařízení, pokud poskytl veřejné prostředky podle této úmluvy.
 Článek 12
 Článek XI Vídeňské úmluvy 1963 je
 upraven následovně:
 1. Vkládá se následující
 odstavec 1bis:
 1bis. Kde jaderná
 událost vznikne v oblasti výlučné ekonomické zóny smluvní strany nebo,
 nebyla-li takováto zóna stanovena v oblasti nepřekračující hranice
 výlučné ekonomické zóny, jestliže byla stanovena, soudní pravomoc
 projednávat žaloby, týkající se jaderných škod z této jaderné události, budou
 mít pro účely této úmluvy pouze soudy této strany. Předchozí
 věta bude platit, jestliže tato mluvní strana uvědomila
 depozitáře o této oblasti před jadernou událostí. Nic v tomto
 odstavci nebude interpretováno tak, že by to dovolovalo výkon soudní


text:
pravomoci
 způsobem, který je v rozporu s mezinárodním mořským právem,
 včetně Úmluvy OSN o mořském právu.
 2. Odstavec 2 je nahrazen
 následujícím textem:
 2. Kde jaderná
 událost nevznikne ne území žádné smluvní strany nebo v oblasti, o níž bylo
 podáno oznámení podle odstavce 1bis, nebo kde místo jaderné události nelze s
 určit s určitostí, soudní pravomoc projednávat takovéto žaloby budou
 mít pouze soudy státu zařízení odpovědného provozovatele.
 3. V odstavci 3 první řádce
 a v pododstavci (b) po číslici „1“ se vkládá „Ibis“.
 4. Vkládá se nový následující
 odstavec 4:
 4. Smluvní strana, jejíž soudy mají soudní
 pravomoc, zajistí, aby soudní pravomoc pro kteroukoli jednotlivou jadernou
 událost měl pouze jeden z jejích soudů.
 Článek 13
 Po článku XI se vloží následující nový
 článek XI A:
 Článek XI A
 Smluvní strana, jejíž soudy mají soudní
 pravomoc, zajistí, aby pokud jde o žaloby o náhradu za jaderné škody:
 (a)
 kterýkoli stát mohl podat žalobu v zastoupení osob,
 které utrpěly jadernou škodu, které jsou státními příslušníky tohoto
 státu nebo mají trvalé bydliště nebo místo pobytu na jeho území, a které k
 tomu svolily; a
 (b)
 kterákoli osoba mohla podat žalobu, aby si vymohla
 práva podle této úmluvy, získaná převzetím nebo postoupením.
 Článek 14
 Text článku XII Vídeňské úmluvy 1963
 je nahrazen následujícím textem:
 Článek XII
 1. Soudní rozhodnutí, které již
 nepodléhá obvyklým formám přezkoumání, vynesené soudem smluvní strany
 majícím soudní pravomoc, bude uznáno s výjimkou případů:
 (a)
 když bylo soudní rozhodnutí získáno podvodem;
 (b)
 když straně, proti níž bylo soudní rozhodnutí vyneseno,
 nebyla dána spravedlivá příležitost přednést svůj případ;
 nebo
 (c)
 když je soudní rozhodnutí v rozporu s veřejným
 pořádkem smluvní strany, na jejímž území se o uznání žádá, nebo není v
 souladu se základními normami spravedlnosti.
 2. Soudní rozhodnutí, které je
 uznáno podle odstavce 1 tohoto článku, bude po předložení k výkonu v
 souladu s formalitami vyžadovanými právem té smluvní strany, kde s o výkon
 žádá, vykonatelné, jako by to bylo rozhodnutí soudu této smluvní strany. Základ
 nároku, o němž bylo rozhodnutí vydáno, nebude podléhat dalšímu
 řízení.
 Článek 15
 Článek XIII Vídeňské úmluvy 1963 se
 doplní následovně:
 1. Text článku XIII se
 stává odstavcem 1 tohoto článku:
 2. Vložen je následující nový
 odstavec 2:
 2. Bez ohledu na odstavec I tohoto
 článku, pokud náhrada za jadernou škodu převyšuje 150 milionů
 ZPČ, právní řád státu zařízení se může odchýlit od
 ustanovení této úmluvy, co se týká jaderné škody utrpěné na území nebo v
 mořské zóně vytvořené v souladu s mezinárodním mořským
 právem jiným státem, která má v době události jaderné zařízení na
 takovémto území, pokud neposkytuje reciproční náhrady v ekvivalentní
 částce.
 Článek 16
 Text článku XVIII Vídeňské úmluvy
 1963 se nahrazuje následujícím textem:
 Tato úmluva se nedotkne práv a povinností
 smluvní strany podle obecných pravidel mezinárodního práva veřejného.
 Článek 17
 Za článek XX Vídeňské úmluvy 1963 se
 vkládá následující nový článek XX A:
 Článek XX A
 1. V případě sporu
 mezi smluvními stranami, týkajícího se výkladu či použití této úmluvy,
 budou strany zúčastněné na sporu spolu konzultovat s úmyslem urovnat
 spor jednáním nebo


text:
jakýmikoli dalšími smírčím prostředky pro
 urovnávání sporů, které jsou pro ně přijatelné.
 2. Jestliže spor tohoto druhu, o
 němž se hovoří v odstavci 1 tohoto článku, nemůže být urovnán
 do šesti měsíců od žádosti o konzultaci podle odstavce 1 tohoto
 článku, bude na žádost kteréhokoli účastníka takovéhoto sporu
 postoupen rozhodčímu řízení nebo předán Mezinárodnímu soudnímu
 dvoru k rozhodnutí. Tam, kde je spor postoupen rozhodčímu řízení, a
 jestliže do šesti měsíců od data podání žádosti se strany nemohou
 dohodnout o organizaci rozhodčího řízení, jedna ze stran může
 požádat prezidenta Mezinárodního soudního dvora nebo generálního tajemníka OSN,
 aby určil jednoho nebo více rozhodců. V případě
 konfliktních žádostí stran sporu bude mít žádost na generálního tajemníka OSN
 přednost.
 3. Při ratifikaci,
 přijetí, schválení této úmluvy nebo při přistoupení k ní
 může stát prohlásit, že se necítí být vázán prvním nebo druhým postupem
 pro urovnání sporu nebo ani jedním z postupů stanovených v odstavci 2
 tohoto článku. Ostatní smluvní strany nebudou vázány postupem pro
 urovnávání sporů, stanoveným v odstavci 2 tohoto článku, co se týká
 smluvní strany, pro níž takovéto prohlášení nabylo účinnosti.
 4. Smluvní strana, která
 učinila prohlášení v souladu s odstavcem 3 tohoto článku, ho
 může kdykoli odvolat oznámením depozitáři.
 Článek 18
 1. Články XX až XXV
 odstavce 2,3 a odstavec „1“ článku XXVI, články XXVII a XXIX
 Vídeňské úmluvy 1963 se vypouštějí.
 2. Vídeňská úmluva 1963 a
 tento Protokol budou mezi stranami tohoto Protokolu chápány společně
 a vykládány jako jediný text, na který může být odkazováno jako na
 Vídeňskou úmluvu o občanskoprávní odpovědnosti za jaderné škody
 1997.
 Článek 19
 1. Stát, který je stranou tohoto
 Protokolu, ale není stranou Vídeňské úmluvy 1963, bude vázán ustanoveními
 této úmluvy ve znění tohoto Protokolu ve vztahu k jeho ostatním smluvním
 státům, a pokud tímto státem není vyjádřen jiný úmysl v době
 uložení příslušné listiny, o níž se hovoří v článku 20, bude
 vázán ustanoveními Vídeňské úmluvy 1963 ve vztahu k státům, které
 jsou pouze jejími stranami..
 2. Nic v tomto Protokolu nebude
 mít vliv na závazky státu, který je současně stranou jak
 Vídeňské úmluvy 1963, tak tohoto Protokolu, ve vztahu ke státu, který je
 stranou Vídeňské úmluvy 1963, ale není stranou tohoto Protokolu.
 Článek 20
 1. Tento Protokol bude
 otevřen k podpisu všem státům v ústředí Mezinárodní agentury pro
 atomovou energii ve Vídni od 29. září 1997 až do doby nabytí jeho
 platnosti.
 2. Tento protokol podléhá
 ratifikaci, přijetí nebo schválení státy, které ho podepsaly.
 3. Po nabytí platnosti může
 kterýkoli stát, který jej nepodepsal, k Protokolu přistoupit.
 4. Listiny o ratifikaci,
 přijetí, schválení nebo přistoupení budou uloženy u generálního
 ředitele Mezinárodní agentury pro atomovou energii, který bude
 depozitářem tohoto Protokolu.
 Článek 21
 1. Tento protokol nabývá
 platnost tři měsíce po datu uložení páté listiny o ratifikaci,
 přijetí, schválení nebo přístupu.
 2. Pro každý stát ratifikující,
 přijímající, schvalující tento protokol nebo přistupující k tomuto
 Protokolu po uložení páté listiny o ratifikaci, přijetí, schválení nebo
 přístupu nabývá tento Protokol platnost tři měsíce po datu
 uložení příslušné listiny tímto státem.
 Článek 22
 1. Kterákoli smluvní strana


text:
může tento Protokol vypovědět písemným oznámením
 depozitáři.
 2. Odstoupení nabude platnost
 rok po datu, k němuž obdrží depozitář oznámení o odstoupení.
 3. Pokud jde o strany tohoto
 Protokolu, odstoupení kterékoli z nich od Vídeňské úmluvy 1963 v souladu s
 jejím článkem XXVI nebude považováno v žádném případě za
 odstoupení od Vídeňské úmluvy 1963 doplněné tímto Protokolem.
 4. Bez ohledu na odstoupení od
 tohoto Protokolu smluvní stranou podle tohoto článku budou ustanovení
 tohoto Protokolu i nadále platit pro jakoukoli jadernou škodu, způsobenou
 jadernou událostí, vzniklou do doby, než odstoupení nabude platnosti.
 Článek 23
 Depozitář okamžitě uvědomí
 smluvní státy a všechny další státy o:
 (a)
 každém podpisu tohoto Protokolu;
 (b)
 každém uložení listiny o ratifikaci, přijetí,
 schválení nebo přístupu;
 (c)
 Vstupu tohoto Protokolu v platnost;
 (d)
 jakémkoli oznámení, obdrženém podle odstavce 1bis
 článku XI;
 (e)
 žádostech pro svolání revizní konference podle
 článku XXVI Vídeňské úmluvy 1963 a pro shromáždění smluvních
 stran podle článku V D Vídeňské úmluvy 1963 doplněné tímto
 Protokolem;
 (f)
 oznámeních o odstoupeních, obdržených podle
 článku 11 a dalších případných oznámeních týkajících se tohoto
 Protokolu.
 Článek 24
 1. Originál tohoto Protokolu,
 jehož arabské, čínské, anglické, francouzské, ruské a španělské
 znění má stejnou platnost, bude uložen u depozitáře.
 2. Mezinárodní agentura pro
 atomovou energii vytvoří konsolidovaný text Vídeňské úmluvy 1963
 doplněné tímto Protokolem v arabském, čínském, anglickém,
 francouzském, ruském a španělském jazyce, který je uveden v příloze k
 tomuto Protokolu.
 3. Depozitář zašle všem
 státům ověřené autentické kopie tohoto Protokolu a konsolidovaný
 text Vídeňské úmluvy 1963 doplněné tímto Protokolem.
 NA DŮKAZ ČEHOŽ níže podepsaní,
 jsouce k tomu řádně zmocněni, tento Protokol podepsali..
 Ve Vídni dne dvanáctého září tisíc
 devět set devadesát sedm.
 [1] Úř. věst. L 12,
 16.1.2001, s. 1.
 [2] http://ec.europa.eu/energy/nuclear/studies/nuclear_en.htm
 [3] Úř. věst. L 12, 16.1.2001, s. 1.
 [4] Uznání může být zamítnuto pouze v
 případě, kdy: a) bylo rozhodnutí získáno podvodem; b) straně,
 proti níž bylo rozhodnutí vyneseno, nebyla dána spravedlivá příležitost
 přednést svůj případ; nebo c) rozhodnutí je v rozporu s
 veřejným pořádkem smluvní strany, na jejímž území se o uznání žádá,
 nebo není v souladu se základními normami spravedlnosti.
 [5] Rozsudek soudního dvora ve věci EART, C-22/70,
 Recueil 1971, s. 263.
 [6] Úř. věst. L 299, 16.11.2005, s. 62.
 [7] Úř. věst. L 339, 12.12.2007, s. 3.
 [8] Úř. věst. L 12, 16.1.2001, s. 1.


text:
 EVROPSKÁ KOMISE
 V Bruselu dne 27.10.2015
 COM(2015) 549 final
 2015/0255(NLE)
 Návrh
 ROZHODNUTÍ RADY
 o postoji, který má být jménem Evropské unie zaujat v Evropském výboru pro vypracování norem pro vnitrozemskou plavbu (CESNI) a na plenárním zasedání Ústřední komise pro plavbu na Rýně (CCNR), k přijetí normy týkající se technických požadavků pro plavidla vnitrozemské plavby
 DŮVODOVÁ ZPRÁVA
 1.SOUVISLOSTI NÁVRHU
 Tento návrh Komise se týká přijetí postoje Unie ve vztahu k evropské normě, kterou se stanoví technické požadavky pro plavidla vnitrozemské plavby, pro účely zasedání Evropského výboru pro vypracování norem pro vnitrozemskou plavbu (CESNI), které se koná dne 26. listopadu 2015, a plenárního zasedání Ústřední komise pro plavbu na Rýně (CCNR).
 1.1CESNI
 CCNR na svém jarním plenárním zasedání konaném dne 3. června 2015 přijala usnesení CCNR 2015-I-3 ohledně zřízení a fungování Evropského výboru pro vypracování norem pro vnitrozemskou plavbu (CESNI). K poslání CESNI patří přijímání technických norem v různých oblastech, zejména pokud jde o plavidla, informační technologie a posádky, jednotný výklad těchto norem a příslušné postupy i o projednávání bezpečnosti plavby, ochranu životního prostředí nebo jiné záležitosti spojené s plavbou.
 CESNI je složen z odborníků zastupujících členské státy CCNR a EU.
 Hlasovací práva stran CCNR (Německo, Francie, Nizozemsko, Belgie a Švýcarsko) a zbývajících členských států EU jsou rozdělena tak, že každý stát má jeden hlas. EU není smluvní stranou CCNR ani CESNI. Může se však spolu s mezinárodními organizacemi, jejichž poslání souvisí s oblastmi, jimž se CESNI věnuje, na činnosti tohoto výboru podílet, ovšem bez hlasovacího práva.
 Výbor CESNI přijímá normy jednomyslně, přičemž hlasují přítomné smluvní strany CCNR a ostatní členské státy EU. Nedosáhne-li se shody ohledně rozhodnutí, zda zařadit přijetí norem na pořad jednání, rozhodne CESNI dvoutřetinovou většinou hlasů přítomných členů. V následující fázi přijímá CESNI normy jednomyslně, přičemž hlasují přítomné smluvní strany CCNR a ostatní členské státy EU. Jakmile se normy schválí, přidělí se jim jedinečné referenční číslo a zveřejní se.
 Komise CCNR má se stanovováním technických požadavků pro plavidla vnitrozemské plavby značné zkušenosti. Výbor CESNI, který je zřízen v rámci CCNR a jehož se účastní všechny členské státy EU, má proto nezbytné odborné znalosti a geografickou reprezentativnost k tomu, aby vypracovával normy společné pro celou síť vnitrozemských vodních cest v rámci Evropské unie.
 1.2Evropská norma, kterou se stanoví technické požadavky pro plavidla vnitrozemské plavby
 Přípravné práce na jednotné technické normě pro plavidla vnitrozemské plavby, jež se má používat v EU i CCNR, byly zahájeny v rámci činnosti stávající společné pracovní skupiny, která podporuje provádění směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/87/ES, kterou se stanoví technické požadavky pro plavidla vnitrozemské plavby a zrušuje směrnice Rady 82/714/EHS
 1
 .
 Společná pracovní skupina porovnala stávající technické požadavky použitelné podle právních předpisů EU a v rámci CCNR a vypracovala jednotná řešení v oblastech, kde se vyskytují rozdíly.
 Výbor CESNI pokračuje v práci společné pracovní skupiny a hodlá přijmout normu týkající se technických požadavků pro plavidla vnitrozemské plavby.
 Tato norma stanoví jednotné technické požadavky, které jsou nezbytné k zajištění bezpečnosti plavidel vnitrozemské plavby. Norma obsahuje ustanovení týkající se stavby lodí, zařízení a vybavení pro


text:
plavidla vnitrozemské plavby, zvláštní ustanovení týkající se konkrétních kategorií plavidel, jako jsou např. plavidla, tlačné sestavy a kontejnerové lodě, ustanovení týkající se identifikace plavidla, vzoru osvědčení a rejstříku, přechodná ustanovení i pokyny pro uplatňování technické normy. CESNI na svém zasedání konaném dne 28. září 2015 jednomyslně rozhodl o tom, že přijetí evropské normy, kterou se stanoví technické požadavky pro plavidla vnitrozemské plavby, zařadí na pořad své schůze dne 26. listopadu 2015. Ke konečnému potvrzení normy dojde na zasedání pořádaném pod záštitou výboru CESNI dne 6. listopadu 2015 s tím, že krátce nato bude norma přijata. Očekává se, že v jejím znění budou provedeny pouze formální a drobnější změny. Norma bude zveřejněna na specializovaných internetových stránkách (cesni.eu).
 Po tomto přijetí norma nebude mít právní závaznost. Nicméně bude sloužit CCNR a dalším mezinárodním organizacím jako referenční rámec, aby byla použitelná v souladu s příslušnými právními rámci.
 V důsledku toho přizpůsobí CCNR poté, co CESNI tuto normu schválí, svůj právní rámec (nařízení o inspekci plavidel na Rýně) tak, aby odkazoval na normu CESNI, a na svém plenárním zasedání rozhodne o tom, zda bude norma závazná.
 2.PŘÍSLUŠNÉ PRÁVNÍ PŘEDPISY EU A PRAVOMOCI EU
 Směrnice 2006/87/ES zajišťuje, aby se osvědčení Unie pro plavidla vnitrozemské plavby vydávala těm plavidlům, která vyhovují technickým požadavkům pro plavidla vnitrozemské plavby stanoveným v příloze II uvedené směrnice, u nichž bylo stanoveno, že jsou rovnocenné s technickými požadavky, jež byly stanoveny v souvislosti s uplatňováním Revidované úmluvy pro plavbu na Rýně.
 Osvědčení vydaná podle článku 22 Revidované úmluvy pro plavbu na Rýně a osvědčení Unie pro plavidla vnitrozemské plavby se považují za rovnocenná z hlediska technických požadavků pro plavidla, zejména vzhledem k tomu, že technické požadavky v mezích právního rámce EU jsou především založeny na technických požadavcích vyplývajících z nařízení o inspekci lodní plavby na Rýně.
 Článek 20 směrnice 2006/87/ES navíc stanoví, že všechny změny přílohy II vyvolané technickým pokrokem nebo vývojem v této oblasti, k němuž dochází na základě činnosti mezinárodních organizací, zejména CCNR, musí zajistit, aby osvědčení vydávaná v souladu s příslušnými právními rámci byla i nadále rovnocenná, a poskytovala tak stejnou úroveň bezpečnosti.
 Jakýkoli vývoj, k němuž dojde v důsledku změny technických požadavků v rámci CCNR, proto může ovlivnit směrnici 2006/87/ES.
 V rámci balíčku NAIADES II
 2
 Komise navíc dne 10. září 2013 přijala návrh směrnice, kterou se stanoví technické požadavky pro plavidla vnitrozemské plavby a zrušuje stávající směrnice 2006/87/ES
 3
 . Jak je uvedeno v bodech odůvodnění tohoto návrhu, dva samostatné soubory pravidel upravujících technické požadavky pro plavidla na základě dvou různých právních režimů (CCNR a EU), které fungují podle svých vlastních pravidel a postupů, lze zachovávat jen obtížně a nezajišťuje to právní jistotu a bezpečnost.
 Legislativní postup týkající se výše uvedeného návrhu dosáhl značného pokroku v Radě i v Evropském parlamentu. V této souvislosti panuje široká shoda ohledně toho, že je zapotřebí technické předpisy upravující vnitrozemskou plavbu sjednotit a zamezit zbytečnému zdvojování. Myšlenka, aby se do budoucí směrnice začlenil odkaz na technickou normu vypracovanou pod záštitou CCNR jakožto prostředek pro dosažení těchto cílů, získala velkou podporu.