text:
č. 1553/89 a čl. 2 odst. 2 nařízení č. 1287/2003. Na tomto základě Komise vypočítá úpravy a přesné konečné částky budou členským státům formálně oznámeny v lednu roku n+1.
 Současně Komise poskytne výpočet přerozdělující celkovou výši úprav mezi členské státy podle jejich příslušného podílu na HND všech členských států („klíč HND“) v rozpočtu na rok n+1
 3
 . Za tímto účelem již nebude přijímán opravný rozpočet, neboť úpravy budou automaticky a okamžitě přerozděleny. To představuje významné zjednodušení současného systému.
 Rozdíl mezi individuální částkou úprav DPH a HND pro daný členský stát a výsledek přerozdělení pro tento členský stát se zaúčtují na účtech pro účely vlastních zdrojů podle článku 9 v první pracovní den měsíce června roku n+1. Jelikož by členské státy byly podle navrhovaného postupu informovány s dostatečným předstihem, neměla by již být potřeba zvláštní pravidla pro částky, jež jsou mimořádně vysoké. Podle nového harmonogramu již nebudou úpravy DPH a HND probíhat souběžně s úpravou ohledně neúčasti na financování pro členské státy, které se neúčastní financování určité akce nebo politiky Unie, podle článku 11 nařízení č. 609/2014. Pro tuto úpravu ohledně neúčasti na financování, jejíž finanční dopad je omezený
 4
 , je zachováno současné datum splatnosti, tj. první prosincový pracovní den.
 Pravidla národních účtů v EU jsou stanovena v Evropském systému účtů (ESA 2010). Tato pravidla uplatňují na zaznamenávání ekonomických toků zásadu časového rozlišení (akruální princip) – „v okamžiku, kdy se ekonomická hodnota vytváří, přeměňuje se nebo mizí nebo když pohledávky a závazky vznikají, přeměňují se nebo se ruší“. Podle ESA 2010 se rozpočtové příspěvky členských států z DPH a HND zaznamenávají jako výdaje vládních institucí, jako jiný běžný transfer v rámci k tomu určené kategorie D.76, a mají dopad na schodek veřejných financí. Příspěvky vrácené členským státům EU jsou započteny vůči těmto běžným transferům. Dopad úprav vlastních zdrojů z DPH a HND na vládní výdaje by měl být zaznamenán v okamžiku, kdy byly tyto částky neodvolatelně stanoveny, a proto jsou splatné. S ohledem na to, že se navrhuje, aby příslušné částky byly neodvolatelně stanoveny a splatné v roce n+1, je to uvedený rok, jenž by měl být relevantní pro statistické vykazování úprav, jakož i pro účely Paktu o stabilitě a růstu.
 4) Odložení „promlčení“ údajů o HND ve čtvrtém roce následujícím po daném rozpočtovém roku (čl. 10 odst. 7 nařízení č. 609/2014)
 V současnosti mají členské státy Komisi poskytovat číselné údaje o souhrnném HND a jeho složkách do 22. září každého roku (čl. 2 odst. 2 nařízení č. 1287/2003), zatímco změny HND je možné zohlednit pouze do 30. září čtvrtého roku následujícího po daném rozpočtovém roce. V důsledku toho je pro posouzení případných změn oznámených v roce n+4 ve vztahu k roku n k dispozici velmi krátká doba. Aby mohl výbor pro HND ověřit a schválit údaje o HND za rok n, měla by být promlčecí lhůta podle čl. 10 odst. 7 nařízení č. 609/2014 prodloužena z 30. září na 30. listopad roku n+4.
 V souladu s tím by minimální období podle článku 3 nařízení č. 609/2014 pro uchovávání


text:
podkladů týkajících se postupů a statistických základů uvedených v článku 3 nařízení č. 1287/2003 mělo být prodlouženo z 30. září na 30. listopad roku n+4.
 5) Racionalizace struktury článku 10 nařízení č. 609/2014
 Článek 10 nařízení č. 609/2014 v současnosti obsahuje 9 odstavců a více než 20 pododstavců. Pro lepší srozumitelnost by měl být rozdělen na tři samostatné články, ty by měly být doplněny názvy a odstavce by měly být očíslovány, je-li to na místě.
 6) Úroková sazba (článek 12 nařízení č. 609/2014)
 Úroková sazba v článku 12 se v současnosti skládá ze základní sazby (hlavní refinanční sazba ECB nebo národní centrální banky země mimo eurozónu), fixního ročního nárůstu o 2 procentní body a proměnlivého navýšení o 0,25 procentního bodu za každý měsíc prodlení. Tato sazba se vztahuje na celou dobu prodlení.
 Vzhledem k tomu, že Komise při obvyklém průběhu plnění rozpočtu nesmí přečerpat své účty, mají včasné platby vlastních zdrojů zásadní význam. Stávající systém měl prvořadou úlohu při zajištění toho, že vlastní zdroje nezbytné pro plnění rozpočtu byly poskytovány včas a v plné výši
 5
 . Revidovaná pravidla týkající se úroků by měla tuto pobídku zachovat. Kromě toho by v zájmu jasnosti a právní jistoty měla být rovněž zachována jednotná pravidla.
 V rámci další podpory hladkého fungování systému, tj. včasné a plné úhrady vlastních zdrojů, by fixní zvýšení mělo být navýšeno na 3,5 procentního bodu (to je mimo jiné sazba platná pro částky, které mají být získány zpět podle čl. 83 odst. 2 písm. b) prováděcích pravidel k finančnímu nařízení v případě plnění, jež není veřejnou zakázkou na dodávky nebo služby). To by mělo zajistit, že platby vlastních zdrojů nebudou zadržovány, pokud by náklady na refinancování na peněžním trhu byly nižší než splatný úrok. Návrh by měl především zabránit (krátkým) prodlevám při poskytování měsíčních dvanáctin vlastních zdrojů z DPH a HND, které v současnosti představují více než 80 % příjmů rozpočtu EU.
 Na druhé straně, protože stávající pravidla mohou vést k velmi vysokým úrokovým sazbám za dlouhou dobu prodlení, mělo by být maximální roční navýšení základní sazby zastropováno na hodnotě 20 procentních bodů, přičemž zvýšená sazba se použije na celou dobu prodlení. Tento strop zajišťuje proporcionalitu, jelikož po 5,5 letech prodlení již nedojde k žádnému dalšímu nárůstu úrokové sazby. Tato změna by měla odstranit největší obavy některých členských států, pokud jde o individuální případy velmi vysokých úrokových sazeb v důsledku dlouhých prodlev v oblasti tradičních vlastních zdrojů. Na základě údajů o částkách úroků vymožených za posledních pět let by totiž zmíněný strop ve výši 20 procentních bodů měl za následek snížení splatných úroků ze strany členských států o více než 30 %.
 Nová pravidla se použijí na částky vlastních zdrojů, které jsou splatné po vstupu navrhovaného nařízení v platnost. V zájmu zajištění plynulého přechodu se však strop úrokové sazby použije rovněž tehdy, když se Komise nebo členské státy o dané částce vlastních zdrojů dozvěděly až po vstupu navrhovaného nařízení v platnost. Například v případě, kdy vlastní zdroj, který měl být poskytnut v roce 2010, vejde ve známost až po

type: legislation

jurisdiction: EU


text:
vstupu navrhovaného nařízení v platnost (např. v roce 2018), použila by se úroková sazba podle stávajících pravidel, ale na navýšení roční úrokové sazby by se použil strop v hodnotě 20 procentních bodů.
 S cílem vyhnout se nejasnostem bude Komise při zasílání výzev k úhradě úroků po vstupu navrhovaného nařízení v platnost jasně uvádět použitelná pravidla týkající se úroků.
 7) Možnost zprostit členské státy finanční odpovědnosti v případech odloženého zaúčtování na účet nebo odloženého oznámení celního dluhu, aby nebylo ohroženo trestní vyšetřování (čl. 13 odst. 2 nařízení č. 609/2014)
 Podle čl. 13 odst. 2 nařízení č. 609/2014 členské státy nejsou povinny poskytnout Komisi částky odpovídající stanoveným nárokům tradičních vlastních zdrojů, které nemohou být vybrány i) z důvodů vyšší moci nebo ii) z jiných důvodů, které jim nemohou být přičítány.
 Nový celní kodex Unie
 6
 , jenž vstoupí v platnost dne 1. května 2016, umožňuje členským státům odložit oznámení celního dluhu a jeho zaúčtování na účty až do doby, kdy tím již nebude ohroženo trestní vyšetřování
 7
 . Promptní informování dlužníků podezřelých z páchání trestné činnosti totiž může bránit boji proti podvodům a rozbíjení zločineckých sítí. Kromě toho článek 325 SFEU členským státům ukládá, aby přijaly stejná opatření k zamezení podvodů poškozujících finanční zájmy Unie, jaká přijímají pro ochranu svých vlastních finančních zájmů. Skryté vyšetřování je účinným a nezbytným opatřením pro ochranu finančních zájmů EU i členských států.
 Právní předpisy týkající se vlastních zdrojů však neobsahují žádné výslovné pravidlo ohledně toho, zda je možné upustit od výběru tradičních vlastních zdrojů, které z důvodu takového opožděného oznámení vybrat nelze. Celní kodex Unie upravuje vztah mezi dovozci a vnitrostátními celními orgány, zatímco právní předpisy týkající se vlastních zdrojů se zabývají vztahem mezi členskými státy a Komisí.
 S cílem podpořit účinnou ochranu finančních zájmů Unie a zohlednit nově zavedená ustanovení celního kodexu Unie se navrhuje zavést výslovné ustanovení umožňující – za určitých striktně dodržovaných podmínek – zprostit členské státy jejich finanční odpovědnosti za částky tradičních vlastních zdrojů, které nelze vybrat z důvodu odloženého oznámení celního dluhu, aby nebylo ohroženo trestní vyšetřování a boj proti podvodům. Aby bylo možné přijmout, že v takových případech částky nelze vybrat „z jiných důvodů, které nemohou být dotyčnému členskému státu přičítány“ (bod níže se týká prahové hodnoty pro vykazování), Komise zejména zkontroluje, zda:
 –trestní vyšetřování bylo odůvodněné za účelem ochrany finančních zájmů EU i členského státu a bylo prováděno s náležitou péčí,
 –ztráta vlastních zdrojů byla výlučně způsobena opožděným oznámením nebo zaúčtováním na účet, jež bylo nezbytné pro trestní vyšetřování, a
 –na vnitrostátní cla a poplatky se nevztahovalo příznivější zacházení než na tradiční vlastní zdroje.
 8) Zvýšení prahové hodnoty pro částky, které nelze vybrat a které mají být vykázány (čl. 13 odst. 3 nařízení č. 609/2014)
 Za účelem snížení administrativní zátěže pro členské státy i Komisi by měla být zvýšena prahová hodnota platná pro členské státy, když hlásí Komisi případy tradičních vlastních zdrojů, u nichž bylo podle čl. 13 odst. 3 nařízení č. 609/2014 prohlášeno, že je nelze vybrat, nebo se má za to, že je nelze vybrat, z 50


text:
000 EUR na 100 000 EUR. Tato změna nemá vliv na definici „případu“, který má být vykázán, tj. že výkaz musí zahrnovat všechny nároky stanovené v důsledku zjištění ze stejné kontroly před propuštěním nebo po propuštění vůči stejnému subjektu, které se týkají stejné nesrovnalosti nebo stejného druhu zboží, pokud bez ohledu na jejich individuální částky přesahuje celková částka těchto nároků, u nichž bylo prohlášeno, že je nelze vybrat, nebo se má za to, že je nelze vybrat, 100 000 EUR.
 Jelikož povinnost členských států vykázat podle článku 5 nařízení č. 608/2014 případy podvodů a nesrovnalostí přesahující 10 000 EUR do databáze OWNRES stále trvá, Komise může takové případy prověřovat a mohou mít za následek platby do rozpočtu EU.
 9) Vyjasnění ohledně výjimečného řízení peněžních prostředků pouze v případě nedodržení závazku z úvěru (čl. 14 odst. 3 nařízení č. 609/2014)
 Podle čl. 14 odst. 3 nařízení č. 609/2014 může Komise pouze v případě nedodržení závazku z úvěru nebo ze záruky za úvěr poskytnuté na základě nařízení a rozhodnutí Rady, kdy Komise nemůže využít jiná opatření stanovená v rámci finančních předpisů, jež se vztahují na tyto úvěry, k obsluze dluhů Unie svá aktiva přečerpat bez ohledu na podmínky uvedené v odstavci 2 uvedeného článku.
 Po vstupu Lisabonské smlouvy v platnost jsou v závislosti na pravomoci, na jejímž základě byly záruky či úvěry poskytnuty, některá nařízení a rozhodnutí dříve přijímaná Radou nyní přijímána Evropským parlamentem a Radou. Je tomu tak například u rozhodnutí Evropské investiční banky (EIB) o finančních operacích EIB prováděných v rámci vnějšího mandátu se zárukou EU, nebo u makrofinanční pomoci třetím zemím (jež je však převážně kryta vnějším záručním fondem). I když nemá dojít k rozšíření působnosti tohoto ustanovení, mělo by být vyjasněno, že se vztahuje na stejné právní akty, jichž se týkalo původně.
 2015/0204 (NLE)
 Návrh
 NAŘÍZENÍ RADY,
 kterým se mění nařízení Rady (EU, Euratom) č. 609/2014 o metodách a postupu pro poskytování tradičních vlastních zdrojů a vlastních zdrojů z DPH a HND a o opatřeních ke krytí hotovostních nároků
 RADA EVROPSKÉ UNIE,
 s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 322 odst. 2 této smlouvy,
 s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství pro atomovou energii, a zejména na článek 106a této smlouvy,
 s ohledem na návrh Evropské komise,
 s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu
 8
 ,
 s ohledem na stanovisko Evropského účetního dvora
 9
 ,
 vzhledem k těmto důvodům:
 (1)Nařízení Rady (ES, Euratom) č. 1150/2000
 10
 bylo přepracováno nařízením Rady (EU, Euratom) č. 609/2014
 11
 . Nařízení (EU, Euratom) č. 609/2014 vstupuje v platnost dnem vstupu v platnost rozhodnutí Rady 2014/335/EU, Euratom
 12
 . Uvedené rozhodnutí dosud nevstoupilo v platnost, jelikož vyžaduje schválení všemi členskými státy.
 (2)Aby bylo náležitě zohledněno načasování stanoviska výboru pro hrubý národní důchod (HND) týkajícího se údajů o HND a aby byl k dispozici dostatek času k posouzení příslušných údajů ze strany Komise (Eurostatu), mělo by být možné provést jakékoli změny HND z předchozích rozpočtových let až do 30. listopadu čtvrtého roku následujícího po daném rozpočtovém roku. V souladu


text:
s tím by lhůta pro uchovávání podkladů souvisejících s daní z přidané hodnoty (DPH) a vlastními zdroji z HND měla být rovněž prodloužena z 30. září do 30. listopadu čtvrtého roku následujícího po rozpočtovém roku, k němuž se vztahují.
 (3)Účty Komise pro účely vlastních zdrojů, jež mají členské státy otevřít podle článku 9 nařízení (EU, Euratom) č. 609/2014, by měly být vedeny ministerstvem financí nebo centrální bankou členského státu a neměly by být zatíženy žádnými poplatky ani úroky. Veškeré takové poplatky nebo záporné úroky by snižovaly rozpočet Unie a vedly by k nerovnému zacházení s členskými státy. Členské státy, které takové poplatky nebo záporné úroky na účtech Komise pro účely vlastních zdrojů uplatňují, by proto měly rozpočet Unie kompenzovat.
 (4)Je třeba upřesnit, že z účtů Komise pro účely vlastních zdrojů otevřených členskými státy podle článku 9 nařízení (EU, Euratom) č. 609/2014 lze čerpat pouze na základě pokynů Komise.
 (5)Článek 10 nařízení (EU, Euratom) č. 609/2014 by měl být v zájmu jasnosti a srozumitelnosti rozdělen do několika článků.
 (6)Je třeba zajistit, aby Komise měla kdykoli k dispozici dostatečné peněžní prostředky, aby vyhověla regulačním požadavkům na platby vyplývající z plnění rozpočtu, které se obzvláště koncentrují během prvních šesti měsíců roku, zejména na zvláštní potřeby plateb výdajů Evropského zemědělského záručního fondu (EZZF) podle nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1307/2013
 13
 a evropských strukturálních a investičních fondů podle nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1303/2013
 14
 . Aby se snížilo riziko zpoždění plateb, k nimž v posledních letech docházelo v důsledku dočasného nedostatku pokladních zdrojů, měla by Komise mít možnost vyplatit s předstihem nejvýše jednu další dvanáctinu peněžních prostředků, pokud je to odůvodněno hotovostními nároky.
 (7)Podle nařízení (EU, Euratom) č. 1150/2000 má Komise vypočítat úpravy vlastních zdrojů z DPH a HND a včas je sdělit členským státům, aby tyto úpravy mohly v první prosincový pracovní den zapsat na účet Komise.
 (8)Upravené částky, které měly být poskytnuty v první pracovní den prosince 2014, dosáhly bezprecedentní výše. S cílem vyhnout se nepřiměřeně velké rozpočtové zátěži pro členské státy těsně před koncem roku bylo nařízením Rady (EU, Euratom) č. 1377/2014
 15
 nařízení (ES, Euratom) č. 1150/2000 pozměněno tak, že za určitých výjimečných okolností umožňuje odložit zapsání těchto úprav na účet Komise.
 (9)Až nařízení (EU, Euratom) č. 609/2014 vstoupí v platnost, nařízení (ES, Euratom) č. 1150/2000 ve znění nařízení (EU, Euratom) č. 1377/2014 se již nepoužije.
 (10)V zájmu zjednodušení a za účelem snížení finanční zátěže pro členské státy a Komisi, zejména ke konci roku, by měl být postup pro úpravu vlastních zdrojů z DPH a HND racionalizován. Mezi formálním oznámením částek členským státům a datem, kdy mají být zaúčtovány na účet vlastních zdrojů Komise, by tedy měla být delší prodleva. Toto oznámení a termín pro zaúčtování na účet by měly proběhnout ve stejném roce, jenž je rovněž relevantní pro zaznamenání dopadu na účty vládních institucí a pro účely Paktu o stabilitě a růstu. Navíc by mělo okamžitě dojít k přerozdělení celkové částky úprav mezi členské státy podle jejich příslušných podílů na vlastním zdroji z HND.


text:
Jelikož bude dopad úprav znám v dostatečném předstihu a úpravy budou automaticky přerozděleny mezi členské státy, odchylky, jako je ta zavedená nařízením (EU, Euratom) č. 1377/2014, by již neměly být třeba.
 (11)Postup pro výpočet úroků by měl zejména zajistit, aby byly vlastní zdroje poskytnuty včas a v plné výši, což je nezbytné pro dosažení cílů Unie a realizaci jejích politik.
 (12)Sazba stanovená v článku 12 nařízení (EU, Euratom) č. 609/2014 zahrnuje fixní navýšení základní sazby o 2 procentní body a postupné navyšování o 0,25 procentního bodu za každý měsíc prodlení, přičemž takto zvýšená sazba se použije na celou dobu prodlení. Toto ustanovení, převzaté z článku 11 nařízení (EU, Euratom) č. 1150/2000, mělo zásadní význam při zajišťování toho, že jsou vlastní zdroje poskytovány včas a v plné výši. Hlavní prvky stávajícího systému by proto měly být zachovány a popřípadě upraveny.
 (13)Ve výjimečných případech v oblasti tradičních vlastních zdrojů, kde prodlení někdy trvalo mnoho let, však měla stávající pravidla, která stanoví stále rostoucí sazbu, za následek platbu velmi vysokých úroků. V zájmu zajištění proporcionality systému při současném zachování jeho odrazujícího účinku by mělo být maximální roční navýšení základní sazby omezeno na 20 procentních bodů.
 (14)Na druhé straně fixní navýšení o dva procentní body podle článku 12 nařízení (EU, Euratom) č. 609/2014 může zejména v případě krátkého prodlení odrazovat od včasného poskytnutí vlastních zdrojů, pokud jsou náklady na refinancování na peněžním trhu nižší než splatný úrok. Proto by v rámci další podpory hladkého fungování systému měla být fixní sazba navýšení zvýšena na 3,5 procentního bodu. To by mělo především zabránit prodlevě při poskytování měsíčních dvanáctin vlastních zdrojů založených na DPH a HND, které v současnosti představují více než 80 % příjmů rozpočtu Unie.
 (15)V rámci prosazování účinné ochrany finančních zájmů Unie a za účelem zohlednění nově zavedených ustanovení nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 952/2013
 16
 by měla být výslovně stanovena možnost za určitých podmínek, které je třeba přísně dodržovat, zprostit členské státy povinnosti poskytnout do rozpočtu Unie částky tradičních vlastních zdrojů, které nelze vybrat z důvodu odloženého zaúčtování na účet nebo odloženého oznámení celního dluhu, aby nebylo ohroženo trestní vyšetřování.
 (16)Za účelem snížení administrativní zátěže pro členské státy i Komisi by měla být zvýšena prahová hodnota platná pro členské státy, když hlásí Komisi případy tradičních vlastních zdrojů, u nichž bylo prohlášeno, že je nelze vybrat, nebo se má za to, že je nelze vybrat.
 (17)Mělo by být upřesněno, že možnost podle čl. 14 odst. 3 nařízení (EU, Euratom) č. 609/2014, aby Komise s cílem dodržet závazky Unie přečerpala aktiva, a to pouze v případě nedodržení závazku z úvěru nebo ze záruky za úvěr poskytnuté na základě nařízení a rozhodnutí Rady, se rovněž vztahuje na nařízení a rozhodnutí, která po vstupu Lisabonské smlouvy v platnost nepřijímá pouze Rada, ale Evropský parlament a Rada v souladu se Smlouvou o fungování Evropské unie.
 (18)Nařízení (EU, Euratom) č. 609/2014 by proto mělo být odpovídajícím způsobem změněno.
 (19)Z důvodů jednotnosti by toto nařízení mělo vstoupit v platnost ve stejný den jako nařízení (EU, Euratom) č. 609/2014


text:
a mělo by se rovněž uplatňovat ode dne použitelnosti uvedeného nařízení. Zatímco nařízení (EU, Euratom) č. 609/2014 se použije od 1. ledna 2014, některá ustanovení tohoto nařízení by se měla použít až po vstupu tohoto nařízení v platnost. Změna článku 12 nařízení (EU, Euratom) č. 609/2014 by se měla použít v případech, kdy den splatnosti daného vlastního zdroje nastává po vstupu tohoto nařízení v platnost. Členské státy by však měly mít možnost využívat omezení celkového navýšení úrokové sazby také v případech, kdy daný vlastní zdroj vešel ve známost po vstupu tohoto nařízení v platnost,
 PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
 Článek 1
 Nařízení (EU, Euratom) č. 609/2014 se mění takto:
 (1)
 V článku 3 se druhý pododstavec nahrazuje tímto:
 „Podklady týkající se postupů a statistických základů uvedených v článku 3 nařízení (ES, Euratom) č. 1287/2003 jsou členské státy povinny uchovávat do 30. listopadu čtvrtého roku následujícího po dotyčném rozpočtovém roce. Po stejnou dobu se uchovávají podklady týkající se základu pro výpočet vlastního zdroje z DPH.“
 (2)
 Článek 6 se mění takto:
 a)
 odstavec 1 se nahrazuje tímto:
 „1. Účty vlastních zdrojů vede ministerstvo financí nebo národní centrální banka každého členského státu a jsou členěny podle jednotlivých druhů vlastních zdrojů.“
 b)
 v odstavci 3 se třetí pododstavec mění takto:
 i)
 v první odrážce se odkaz na „čl. 10 odst. 3“ nahrazuje odkazem na „čl. 10a odst. 1“;
 ii)
 druhá odrážka se nahrazuje tímto:
 „– výsledek výpočtu uvedeného v čl. 10b odst. 5 prvním pododstavci se zapisuje jednou ročně, s výjimkou částečných úprav uvedených v čl. 10b odst. 2 písm. b) první odrážce, které se zapisují na účty v první pracovní den měsíce následujícího po měsíci, v němž bylo dosaženo dohody mezi daným členským státem a Komisí.“
 (3)
 Článek 9 se mění takto:
 a)
 odstavec 1 se mění takto:
 i)
 první a druhý pododstavec se nahrazují tímto:
 „Postupem podle článků 10, 10a a 10b poukáže každý členský stát vlastní zdroje na účet vedený na jméno Komise u ministerstva financí nebo národní centrální banky. Z tohoto účtu lze čerpat pouze na základě pokynů Komise.
 Tento účet je veden v národní měně a není zatížen žádnými poplatky ani úroky.“
 ii)
 doplňuje se třetí pododstavec, který zní:
 „Každý členský stát nahradí Komisi veškeré poplatky nebo záporný úrok uplatňované na tento účet v první pracovní den druhého měsíce následujícího po uplatnění těchto poplatků nebo záporného úroku.“
 b)
 odstavec 2 se nahrazuje tímto:
 „2. Členské státy nebo jejich národní centrální banky předají Komisi elektronickou cestou:
 a)
 v pracovní den připsání vlastních zdrojů na účet Komise výpis z účtu nebo jiný dokument dokládající připsání vlastních zdrojů na účet;
 b)
 nejpozději druhý pracovní den po připsání na účet, aniž je dotčeno písmeno a), výpis z účtu jako doklad připsání vlastních zdrojů na účet.“
 (4)
 Článek 10 se nahrazuje tímto:
 „Článek 10
 Poskytování tradičních vlastních zdrojů
 1.
 Po odečtení nákladů na výběr podle čl. 2 odst. 3 a čl. 10 odst. 3 rozhodnutí 2014/335/EU, Euratom se tradiční vlastní zdroje uvedené v čl. 2 odst. 1 písm. a) uvedeného rozhodnutí připisují na příslušné účty


text:
nejpozději v první pracovní den po devatenáctém dni druhého měsíce následujícího po měsíci, v němž byl nárok stanoven podle článku 2 tohoto nařízení.
 Nároky uváděné na zvláštních účtech podle čl. 6 odst. 3 druhého pododstavce však musí být zaúčtovány nejpozději v první pracovní den po devatenáctém dni druhého měsíce následujícího po měsíci, v němž byly nárokované částky uhrazeny.
 2.
 V případě potřeby může Komise členské státy vyzvat, aby s předstihem jednoho měsíce zaúčtovaly všechny vlastní zdroje, s výjimkou vlastního zdroje z DPH a vlastního zdroje z HND, na základě údajů, které mají k dispozici k patnáctému dni téhož měsíce.
 Každá částka zaúčtovaná s předstihem se upraví v následujícím měsíci při zaúčtování podle odstavce 1. Touto úpravou se rozumí opačné zaúčtování částky rovnající se částce, která byla zaúčtována s předstihem.
 Článek 10a
 Poskytování tradičních vlastních zdrojů z DPH a HND
 1.
 Vlastní zdroj z DPH a vlastní zdroj z HND se s přihlédnutím k účinku, který má na tyto zdroje oprava poskytovaná Spojenému království z důvodu rozpočtových nevyvážeností a hrubé snížení přiznané Dánsku, Nizozemsku, Rakousku a Švédsku, připisují na příslušné účty v první pracovní den každého měsíce v částkách rovnajících se jedné dvanáctině odpovídajících celkových částek v rozpočtu, přepočtených na národní měny za použití směnných kursů platných posledního dne, kdy jsou směnné kursy vyhlašovány, kalendářního roku předcházejícího danému rozpočtovému roku, jak byly zveřejněny v řadě C Úředního věstníku Evropské unie.
 2.
 Pro zvláštní potřeby vyplácení z EZZF podle nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1307/2013* a z evropských strukturálních a investičních fondů podle nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1303/2013** a v závislosti na finanční situaci Unie může Komise vyzvat členské státy, aby v prvních šesti měsících rozpočtového roku zaúčtovaly s předstihem až tří měsíců jednu dvanáctinu nebo určitý zlomek jedné dvanáctiny částek určených v rozpočtu na vlastní zdroj z DPH a vlastní zdroj z HND, s přihlédnutím k účinku, který má na tyto zdroje oprava poskytovaná Spojenému království z důvodu rozpočtových nevyvážeností a hrubé snížení přiznané Dánsku, Nizozemsku, Rakousku a Švédsku.
 Po prvních šesti měsících nesmí měsíční požadovaná částka přesáhnout jednu dvanáctinu vlastních zdrojů z DPH a HND a musí zůstat v mezích částek určených v rozpočtu na tento účel.
 Komise o tom členské státy informuje s předstihem, nejpozději dva týdny před požadovaným zaúčtováním.
 Na zaúčtování v předstihu se vztahují ustanovení odstavce 4 o částce připisované v měsíci lednu každého roku a ustanovení odstavce 5 týkající se případu, kdy nedojde ke konečnému přijetí rozpočtu před začátkem rozpočtového roku.
 3.
 Každá změna jednotné sazby pro vlastní zdroj z DPH, sazby pro vlastní zdroj z HND, opravy poskytované Spojenému království z důvodu rozpočtových nevyvážeností a jejího financování podle článků 4 a 5 rozhodnutí 2014/335/EU, Euratom a financování hrubého snížení přiznaného Dánsku, Nizozemsku, Rakousku a Švédsku vyžaduje konečné přijetí opravného rozpočtu a v jeho důsledku je nutné znovu upravit dvanáctiny, jež byly zaúčtovány od počátku rozpočtového roku.
 Tyto úpravy se provedou při zaúčtování první částky po konečném přijetí opravného rozpočtu, je-li přijat před šestnáctým dnem v měsíci. V opačném případě se


text:
provedou při zaúčtování druhé částky po konečném přijetí opravného rozpočtu. Odchylně od článku 11 finančního nařízení se tyto úpravy zapisují na účty rozpočtového roku, pro nějž byl opravný rozpočet přijat.
 4.
 Dvanáctiny pro zaúčtování částky za měsíc leden každého rozpočtového roku se vypočítávají na základě částek uvedených v návrhu rozpočtu zmíněném v čl. 314 odst. 2 Smlouvy o fungování Evropské unie (SFEU) a přepočtených na národní měny členských států za použití směnných kursů platných prvního dne, kdy jsou směnné kursy vyhlašovány, po 15. prosinci kalendářního roku předcházejícího danému rozpočtovému roku; úprava se provede při zaúčtování částky za následující měsíc.
 5.
 Není-li rozpočet s konečnou platností přijat alespoň dva týdny před zaúčtováním za leden následujícího rozpočtového roku, zaúčtují členské státy první pracovní den každého měsíce, včetně ledna, jednu dvanáctinu částky vlastního zdroje z DPH a vlastního zdroje z HND, s přihlédnutím k účinku, který má na tyto zdroje oprava poskytovaná Spojenému království z důvodu rozpočtových nevyvážeností a hrubé snížení přiznané Dánsku, Nizozemsku, Rakousku a Švédsku, zaúčtované v posledním rozpočtu, který byl přijat s konečnou platností; úprava se provede ke dni prvního odvodu vlastních zdrojů po konečném přijetí rozpočtu, je-li přijat před šestnáctým dnem v měsíci. V opačném případě se provede ke dni, kdy má být zaúčtována druhá částka po konečném přijetí rozpočtu.
 6.
 V případě změn údajů o HND podle čl. 2 odst. 2 nařízení (ES, Euratom) č. 1287/2003 nebude financování hrubých snížení přiznaných Dánsku, Nizozemsku, Rakousku a Švédsku následně revidováno.
 Článek 10b
 Úpravy vlastních zdrojů z DPH a HND z předchozích rozpočtových let
 1.
 Každý členský stát je podle ročního výkazu, v němž je uveden základ pro výpočet vlastního zdroje z DPH podle čl. 7 odst. 1 nařízení (EHS, Euratom) č. 1553/89, v roce následujícím po předání uvedeného výkazu zatížen částkou vypočtenou na základě údajů obsažených v uvedeném výkazu uplatněním jednotné sazby přijaté pro rozpočtový rok, jehož se daný výkaz týká, a zároveň se mu připíše 12 plateb provedených pro uvedený rozpočtový rok. Nicméně základ každého členského státu pro výpočet vlastního zdroje z DPH, na který se uplatní uvedená jednotná sazba, nesmí překročit procentní hodnotu jeho HND stanovenou v čl. 2 odst. 1 písm. b) rozhodnutí 2014/335/EU, Euratom ve smyslu čl. 2 odst. 7 prvního pododstavce uvedeného rozhodnutí.
 2.
 V případě jakýchkoli oprav základu pro výpočet vlastního zdroje z DPH podle čl. 9 odst. 1 nařízení (EHS, Euratom) č. 1553/89 se u každého dotčeného členského státu, jehož základ nepřesahuje s ohledem na tyto opravy procentní hodnoty stanovené v čl. 2 odst. 1 písm. b) a čl. 10 odst. 2 rozhodnutí 2014/335/EU, Euratom, provedou úpravy zůstatku stanoveného podle odstavce 1 tohoto článku za těchto podmínek:
 a)
 opravy podle čl. 9 odst. 1 prvního pododstavce nařízení (EHS, Euratom) č. 1553/89 provedené do 31. července vyžadují v následujícím roce celkovou úpravu;
 b)
 pokud opatření, která Komise přijme podle čl. 9 odst. 1 druhého pododstavce nařízení (EHS, Euratom) č. 1553/89 k opravě základu, vedou k částečné úpravě částek zapsaných na účtu uvedeném v čl. 9 odst. 1 tohoto nařízení, provede se tato úprava ke


text:
dni, který Komise stanoví na základě uvedených opatření. Nicméně částečnou úpravu lze zapsat kdykoli, pokud s tím daný členský stát a Komise souhlasí v souladu s čl. 9 odst. 1 prvním pododstavcem nařízení (EHS, Euratom) č. 1553/89.
 Změny HND uvedené v odstavci 4 také vyžadují úpravu zůstatku každého členského státu, jehož základ vlastního zdroje z DPH je s ohledem na opravy uvedené v prvním pododstavci tohoto odstavce limitován procentními hodnotami stanovenými v čl. 2 odst. 1 písm. b) a čl. 10 odst. 2 rozhodnutí 2014/335/EU, Euratom.
 3.
 Na základě údajů o agregovaném HND v tržních cenách a jeho složkách z předchozího roku poskytnutých členskými státy podle čl. 2 odst. 2 nařízení (ES, Euratom) č. 1287/2003 je každý členský stát v roce následujícím po roce, kdy byly údaje poskytnuty, zatížen částkou vypočtenou tak, že se na jeho HND uplatní sazba přijatá pro rok předcházející roku, kdy byly údaje poskytnuty, a zároveň se každému členskému státu připíší k dobru platby uskutečněné během uvedeného roku.
 4.
 Případné změny HND předchozích rozpočtových roků podle čl. 2 odst. 2 nařízení (ES, Euratom) č. 1287/2003, na které se vztahuje článek 5 uvedeného nařízení, budou mít pro každý členský stát za následek úpravu zůstatku podle odstavce 3 tohoto článku. Po 30. listopadu čtvrtého roku následujícího po daném rozpočtovém roce již nebudou žádné změny HND vzaty v úvahu, s výjimkou těch bodů, na které buď Komise, nebo daný členský stát upozorní ještě před tímto dnem.
 5.
 Komise pro každý členský stát vypočte rozdíl mezi částkou vyplývající z úprav uvedených v odstavcích 1 až 4, s výjimkou částečných úprav podle odst. 2 písm. b), a součinem celkové částky úprav a procentního podílu, jenž HND daného členského státu představuje ke dni 15. ledna na HND všech členských států pro rozpočet platný pro rok následující po roce, kdy byly údaje pro tyto úpravy poskytnuty.
 Pro účely tohoto výpočtu se převod částek mezi národní měnou a eurem provádí za použití směnných kursů platných posledního dne, kdy jsou směnné kursy vyhlašovány, kalendářního roku předcházejícího roku, kdy byly částky zaúčtovány na účet, jak byly zveřejněny v řadě C Úředního věstníku Evropské unie.
 Komise informuje členské státy o částkách vyplývajících z tohoto výpočtu před 1. únorem roku následujícího po poskytnutí údajů pro tyto úpravy. Každý členský stát zapíše čistou částku na účet uvedený v článku 9 v první pracovní den měsíce června téhož roku.
 6.
 Operace uvedené v odstavcích 1 až 5 tohoto článku představují změny příjmů týkající se rozpočtového roku, v němž mají být zaúčtovány na účet uvedený v článku 9.
 ______________________________________________
 *Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1307/2013 ze dne 17. prosince 2013, kterým se stanoví pravidla pro přímé platby zemědělcům v režimech podpory v rámci společné zemědělské politiky a kterým se zrušují nařízení Rady (ES) č. 637/2008 a nařízení Rady (ES) č. 73/2009 (Úř. věst. L 347, 20.12.2013, s. 608).
 **Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1303/2013 ze dne 17. prosince 2013 o společných ustanoveních o Evropském fondu pro regionální rozvoj, Evropském sociálním fondu, Fondu soudržnosti, Evropském zemědělském fondu pro


text:
rozvoj venkova a Evropském námořním a rybářském fondu, o obecných ustanoveních o Evropském fondu pro regionální rozvoj, Evropském sociálním fondu, Fondu soudržnosti a Evropském námořním a rybářském fondu a o zrušení nařízení Rady (ES) č. 1083/2006 (Úř. věst. L 347, 20.12.2013, s. 320).“
 (5)
 V článku 11 se odstavec 2 nahrazuje tímto:
 „2. Komise vypočítá úpravu během roku následujícího po daném rozpočtovém roce.
 Výpočet se provede na základě těchto údajů za příslušný rozpočtový rok:
 a)
 údajů o agregovaném HND v tržních cenách a o jeho složkách, poskytnutých členskými státy v souladu s čl. 2 odst. 2 nařízení (ES, Euratom) č. 1287/2003;
 b)
 údajů o rozpočtovém objemu operativních výdajů odpovídajících danému opatření nebo politice.
 Úprava se vypočítá tak, že se celková částka daných výdajů, kromě výdajů financovaných zúčastněnými třetími zeměmi, vynásobí procentní hodnotou, kterou v poměru k HND všech členských států představuje HND členského státu, který má na úpravu nárok. Úpravu financují zúčastněné členské státy podle stupnice stanovené tak, že se jejich HND vydělí HND všech zúčastněných členských států. Pro účely výpočtu úpravy se převod částek mezi národní měnou a eurem provádí za použití směnného kursu platného posledního dne, kdy jsou směnné kursy vyhlašovány, kalendářního roku předcházejícího danému rozpočtovému roku.
 Tato úprava za každý příslušný rok se provádí pouze jednou a v případě následné změny HND je konečná.“
 (6)
 V článku 12 se odstavce 2 a 3 nahrazují tímto:
 „2. V případě členských států, které se účastní hospodářské a měnové unie, se úroková sazba rovná sazbě zveřejněné v řadě C Úředního věstníku Evropské unie, kterou Evropská centrální banka používala pro své hlavní refinanční operace prvního dne měsíce splatnosti, zvýšené o 3,5 procentního bodu.
 Tato úroková sazba se zvyšuje o 0,25 procentního bodu za každý měsíc prodlení.
 Celkové navýšení podle prvního a druhého pododstavce nesmí přesáhnout 20 procentních bodů. Takto zvýšená sazba se použije na celou dobu prodlení.
 3. V případě členských států, které se neúčastní hospodářské a měnové unie, se sazba rovná sazbě, kterou centrální banky používaly prvního dne daného měsíce pro své hlavní refinanční operace, zvýšené o 3,5 procentního bodu, nebo v případě členských států, u nichž sazba centrální banky není k dispozici, se uvedená sazba rovná nejvíce rovnocenné sazbě používané prvního dne daného měsíce na peněžním trhu dotyčných členských států zvýšené o 3,5 procentního bodu.
 Tato úroková sazba se zvyšuje o 0,25 procentního bodu za každý měsíc prodlení.
 Celkové navýšení podle prvního a druhého pododstavce nesmí přesáhnout 20 procentních bodů. Takto zvýšená sazba se použije na celou dobu prodlení.“
 (7)
 Článek 13 se mění takto:
 a)
 V odstavci 2 se vkládá nový druhý pododstavec, který zní:
 „Členské státy jsou povinnosti uvedené v prvním pododstavci rovněž zproštěny, pokud je zaúčtování na účet nebo oznámení celního dluhu v souladu s celními předpisy odloženo, aby nebylo ohroženo trestní vyšetřování, a stanovené nároky nelze vybrat výlučně z důvodu uvedeného odkladu, a pokud jsou splněny následující podmínky:
 a)
 trestní vyšetřování je odůvodněné za účelem ochrany finančních zájmů Unie;
 b)
 trestní vyšetřování je prováděno s náležitou péčí;
 c)
 na vnitrostátní cla a poplatky se nevztahuje


text:
příznivější zacházení než na nevymahatelné nároky.“
 b)
 v odstavci 3 se první pododstavec nahrazuje tímto:
 „Do tří měsíců od správního rozhodnutí uvedeného v odstavci 2 nebo ve lhůtách uvedených v tomtéž odstavci podají členské státy Komisi zprávu obsahující informace o případech použití odstavce 2, pokud je částka dotyčných stanovených nároků vyšší než 100 000 EUR.“
 (8)
 V článku 14 se odstavec 3 nahrazuje tímto:
 „3. Pouze v případě nedodržení závazku z úvěru nebo ze záruky za úvěr poskytnuté na základě nařízení a rozhodnutí přijatých Radou nebo Evropským parlamentem a Radou, za okolností, kdy Komise nemůže včas využít jiná opatření stanovená v rámci finančních předpisů, jež se vztahují na tyto úvěry, aby zajistila plnění právních závazků Unie vůči věřitelům, mohou být k obsluze dluhů Unie přechodně použity odstavce 2 a 4 bez ohledu na podmínky uvedené v odstavci 2.“
 (9)
 Článek 15 se nahrazuje tímto:
 „Článek 15
 Provádění platebních příkazů
 1.
 Členské státy nebo národní centrální banky provedou platební příkazy Komise podle pokynů Komise nejpozději do tří pracovních dnů od jejich obdržení. Nicméně v případě převodů peněžních prostředků provádějí členské státy platební příkazy ve lhůtě požadované Komisí.
 2.
 Členské státy nebo národní centrální banky zasílají Komisi elektronickou cestou výpis z účtu jako doklad o příslušných pohybech na účtu nejpozději druhý pracovní den od provedení každé transakce.“
 Článek 2
 1.
 Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vstupu nařízení (EU, Euratom) č. 609/2014 v platnost.
 Při dodržení ustanovení odstavců 2 a 3 se použije ode dne 1. ledna 2014.
 2.
 Bod 1, bod 2 písm. b), bod 3 písm. a) podbod ii) a body 4 a 7 článku 1 se použijí ode dne vstupu tohoto nařízení v platnost.
 Ustanovení čl. 3 druhého pododstavce, čl. 6 odst. 3 třetího pododstavce, článku 10 a čl. 13 odst. 2 a 3 nařízení č. 609/2014 ve znění před datem vstupu tohoto nařízení v platnost se použijí po dobu mezi 1. lednem 2014 a dnem vstupu tohoto nařízení v platnost.
 3.
 Ustanovení čl. 1 odst. 6 tohoto nařízení se použijí na výpočet úroku z prodlení v případě opožděné platby vlastních zdrojů, které jsou splatné po dni vstupu tohoto nařízení v platnost. Nicméně omezení celkového navýšení úrokové sazby se rovněž použije na výpočet úroku z prodlení v případě opožděné platby vlastních zdrojů, které byly splatné přede dnem vstupu tohoto nařízení v platnost a Komise nebo dotčený členský stát se o nich dozvěděly až po dni vstupu tohoto nařízení v platnost.
 Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
 V Bruselu dne
 Za Radu
 předseda
 LEGISLATIVNÍ FINANČNÍ VÝKAZ
 NÁZEV NÁVRHU:
 Změna nařízení č. 609/2014
 1.ROZPOČTOVÉ POLOŽKY:
 Kapitola 31 a 32 a článek 700
 2.FINANČNÍ DOPAD
 ◻
 Návrh nemá žádné finanční dopady
 ◻
 Návrh nemá finanční dopad na výdaje, má však finanční dopad na příjmy s následujícím účinkem:
 (v milionech EUR zaokrouhleno na 1 desetinné místo)
 Rozpočtová položka
 Příjmy
 17
 Období 12 měsíců ode dne dd/mm/rrrr
 [Rok n]
 Článek
 Dopad na vlastní zdroje
 Článek
 Dopad na vlastní zdroje
 Situace po akci
 [n+1]
 [n+2]
 [n+3]
 [n+4]


text:
[n+5]
 Článek
 Článek
 3.OPATŘENÍ PROTI PODVODŮM
 Nebudou přijímána žádná opatření.
 4.DALŠÍ POZNÁMKY
 Objasnění, že na účty Komise podle článku 9 nařízení č. 609/2014 nesmí být uplatňovány žádné poplatky nebo úroky, brání tomu, aby se v důsledku takových poplatků nebo úroků snížily příjmy rozpočtu Unie.
 Úpravy vlastních zdrojů z DPH a HND: Jelikož částky, jež mohou být kladné nebo záporné, nejsou známy, uvádí se pouze p.m. v hlavě 3 rozpočtu (kapitoly 31 a 32). V roce následujícím po vstupu v platnost nebudou vzhledem k navrhovanému odkladu existovat zůstatky. Rozpočtový dopad navrhovaného „započtení“ celkových zůstatků členských států je pro Komisi rozpočtově neutrální.
 Úroky z opožděně poskytnutých vlastních zdrojů: Úrok vyplývá z transakcí, které Evropská komise nebo rozpočtový orgán nemohou při sestavování rozpočtu přesně předvídat. Přesto je do příjmové strany rozpočtu každý rok v rámci rozpočtové položky 7000 zapsána symbolická částka 5 milionů EUR, umožňující řádné rozpočtové zacházení s případnými částkami obdrženými jako úrok. Roční účetní závěrky uvádějí skutečně obdržené částky.
 (1)
 2014/337/EU: Rozhodnutí Evropské centrální banky ze dne 5. června 2014 o úročení vkladů, zůstatků a přebytečných rezerv (ECB/2014/23), Úř. věst. L 168, 7.6.2014, s. 115.
 (2)
 Úř. věst. L 367, 23.12.2014, s. 14.
 (3)
 Současný systém rovněž využívá nejnovější klíč HND pro účely opravného rozpočtu přerozdělujícího úpravy (pokud jej Komise navrhne a pokud jej Evropský parlament a Rada přijmou).
 (4)
 Za posledních pět let činí celková částka v průměru 49 milionů EUR.
 (5)
 To bylo nejnověji potvrzeno první hodnotící zprávou skupiny na vysoké úrovni pro vlastní zdroje ze dne 17. prosince 2014: první odstavec na straně 13 zní: „Vysoké úroky z prodlení stanovené rozpočtovými pravidly EU byly účinným nástrojem pro zajištění včasných plateb členskými státy.“
 (6)
 Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 952/2013 ze dne 9. října 2013, kterým se stanoví celní kodex Unie, Úř. věst. L 269, 10.10.2013, s. 1.
 (7)
 Ustanovení čl. 102 odst. 3 a čl. 105 odst. 6 celního kodexu Unie.
 (8)
 Úř. věst. C [...], [...], s. [...].
 (9)
 Stanovisko č. ze dne [...], Úř. věst. C [...], [...], s. [...].
 (10)
 Nařízení Rady (ES, Euratom) č. 1150/2000 ze dne 22. května 2000, kterým se provádí rozhodnutí 2007/436/ES, Euratom o systému vlastních zdrojů Evropských společenství (Úř. věst. L 130, 31.5.2000, s. 1).
 (11)
 Nařízení Rady (EU, Euratom) č. 609/2014 ze dne 26. května 2014 o metodách a postupu pro poskytování tradičních vlastních zdrojů a vlastních zdrojů z DPH a HND a o opatřeních ke krytí hotovostních nároků (Úř. věst. L 168, 7.6.2014, s. 39).
 (12)
 Rozhodnutí Rady 2014/335/EU, Euratom ze dne 26. května 2014 o systému vlastních zdrojů Evropské unie (Úř. věst. L 168, 7.6.2014, s. 105).
 (13)
 Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1307/2013 ze dne 17. prosince 2013, kterým se stanoví pravidla pro přímé platby zemědělcům v režimech podpory v rámci společné zemědělské politiky a kterým se zrušují nařízení Rady (ES) č. 637/2008 a nařízení Rady (ES) č. 73/2009 (Úř. věst. L 347, 20.12.2013, s. 608).
 (14)
 Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1303/2013 ze dne 17. prosince 2013 o společných


text:
ustanoveních o Evropském fondu pro regionální rozvoj, Evropském sociálním fondu, Fondu soudržnosti, Evropském zemědělském fondu pro rozvoj venkova a Evropském námořním a rybářském fondu, o obecných ustanoveních o Evropském fondu pro regionální rozvoj, Evropském sociálním fondu, Fondu soudržnosti a Evropském námořním a rybářském fondu a o zrušení nařízení Rady (ES) č. 1083/2006 (Úř. věst. L 347, 20.12.2013, s. 320).
 (15)
 Nařízení Rady (EU, Euratom) č. 1377/2014 ze dne 18. prosince 2014, kterým se mění nařízení (ES, Euratom) č. 1150/2000, kterým se provádí rozhodnutí 2007/436/ES, Euratom o systému vlastních zdrojů Evropských společenství (Úř. věst. L 367, 23.12.2014, s. 14).
 (16)
 Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 952/2013 ze dne 9. října 2013, kterým se stanoví celní kodex Unie (Úř. věst. L 269, 10.10.2013, s. 1).
 (17)
 Pokud jde o tradiční vlastní zdroje (zemědělské poplatky, dávky z cukru, cla), je třeba uvést čisté částky, tj. hrubé částky po odečtení 25% nákladů na výběr.


text:
 Důležité právní upozornění
 |
 52009PC0089
 Návrh nařízení Rady kterým se zrušuje 14 zastaralých nařízení v oblasti společné rybářské politiky /* KOM/2009/0089 konecném znení - CNS 2009/0024 */
 [pic] | KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ |V Bruselu dne 27.2.2009KOM(2009) 89 v konečném znění2009/0024 (CNS)NávrhNAŘÍZENÍ RADYkterým se zrušuje 14 zastaralých nařízení v oblasti společné rybářské politiky(předložený Komisí)DŮVODOVÁ ZPRÁVAKomise zahájila iniciativu s cílem aktualizovat a zjednodušit acquis Společenství[1] v rámci programu „zlepšení právních předpisů“. Jedno z hlavních opatření se týká stanovení platného acquis na základě kontroly aktů uvedených na seznamu platných právních předpisů. Jestliže kontrola odhalí, že právní předpisy, které jsou formálně v platnosti, již nejsou používány, Komise přikročí ke zrušení těchto aktů formou úředního právního aktu Komise, návrhu aktu Rady nebo případně úředního uznání neplatnosti z důvodu jasnosti a právní jistoty. Zrušení zastaralých aktů v oblasti společné rybářské politiky se plánuje v průběžném programu zjednodušení přijatém v rámci provádění strategie Komise pro zjednodušení právního prostředí v dokumentu KOM(2008)712 – (příloha legislativního a pracovního programu Komise na rok 2009).Zejména přijetím Akčního plánu na zjednodušení a zlepšení společné rybářské politiky pro období 2006–2008[2] se Komise zavázala k revizi souboru právních předpisů Společenství, které se vztahují k této politice.Jak odhalily provedené kontroly, mnoho aktů přijatých Radou je skutečně zastaralých, třebaže jsou formálně stále v platnosti. Aby bylo možné odstranit tyto akty z aktivního acquis , je zapotřebí formální akt Rady, který musí mít stejnou formu jako akt, který má být zrušen (tj. rozhodnutí, nařízení nebo směrnice). Protože je však nutno zrušit pouze jednu směrnici a její forma je téměř shodná s rozhodnutím, je tato informace vložena do návrhu týkajícího se zrušení rozhodnutí. Druhý návrh se vztahuje na nařízení Rady, která je rovněž třeba zrušit jako zastaralá.Přijetím aktů Rady a Komise, které stanoví seznam zastaralých právních předpisů, bude seznam platných právních předpisů Společenství obsahovat pouze platné právní akty, a právní předpisy Společenství se díky tomu stanou jasnějšími, srozumitelnými a aktuálními.2009/0024 (CNS)NávrhNAŘÍZENÍ RADYkterým se zrušuje 14 zastaralých nařízení v oblasti společné rybářské politikyRADA EVROPSKÉ UNIE,s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 37 této smlouvy,s ohledem na akt o přistoupení Španělska a Portugalska, a zejména na článek 162, čl. 163 odst. 3, čl. 164 odst. 4, čl. 165 odst. 8, článek 171, čl. 349 odst. 5, článek 350, čl. 351 odst. 5, čl. 352 odst. 9 a článek 358 tohoto aktu,s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 2371/2002 ze dne 20. prosince 2002 o zachování a udržitelném využívání rybolovných zdrojů v rámci společné rybářské politiky[3], a zejména na článek 20 uvedeného nařízení,s ohledem na návrh Komise,s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu,vzhledem k těmto důvodům:(1) Zlepšování transparentnosti práva Společenství je zásadním prvkem strategie pro zlepšení tvorby právních předpisů, kterou orgány Společenství provádějí. V této souvislosti je vhodné odstranit z platných právních předpisů akty, které již nemají skutečný účinek.(2) Tato nařízení týkající se společné rybářské politiky jsou zastaralá, třebaže formálně jsou stále platná:- nařízení Rady (EHS) č. 31/83 ze dne 21. prosince 1982 o prozatímním společném opatření k restrukturalizaci rybolovu v pobřežních vodách a akvakultury[4]. Uvedené


text: nařízení pozbylo účinnosti, protože se týkalo financování Společenství určeného pro investiční projekty roku 1982;- nařízení Rady (EHS) č. 3117/85 ze dne 4. listopadu 1985, kterým se stanoví obecná pravidla pro poskytování vyrovnávacích příspěvků na sardinky[5]. Uvedené nařízení pozbylo účinnosti, protože mělo být použito na přechodné období po přistoupení Španělska k Evropským společenstvím;- nařízení Rady (EHS) č. 3781/85 ze dne 31. prosince 1985, kterým se stanoví opatření, jež se přijmou ohledně provozovatelů, kteří nedodržují určitá ustanovení o rybolovu stanovená v aktu o přistoupení Španělska a Portugalska[6]. Uvedené nařízení pozbylo účinnosti, protože mělo být použito na přechodné období po přistoupení Španělska k Evropským společenstvím;- nařízení Rady (EHS) č. 3252/87 ze dne 19. října 1987 o koordinaci a podpoře výzkumu v odvětví rybolovu[7]. Uvedené nařízení pozbylo účinnosti, protože na tuto problematiku se nyní vztahuje nařízení Rady (ES) č. 199/2008 o vytvoření rámce Společenství pro shromažďování, správu a využívání údajů v odvětví rybolovu a pro podporu vědeckého poradenství pro společnou rybářskou politiku[8];- nařízení Rady (EHS) č. 3571/90 ze dne 4. prosince 1990, kterým se zavádějí různá opatření týkající se provádění společné rybářské politiky v bývalé Německé demokratické republice[9]. Uvedené nařízení pozbylo účinnosti, protože mělo být použito na přechodné období po sjednocení Německa;- nařízení Rady (EHS) č. 3499/91 ze dne 28. listopadu 1991, kterým se stanoví rámec Společenství pro studie a pilotní projekty týkající se zachování a řízení rybolovných zdrojů ve Středozemním moři[10]. Uvedené nařízení pozbylo účinnosti, protože na tuto problematiku se nyní vztahuje nařízení Rady (ES) č. 1967/2006 ze dne 21. prosince 2006 o opatřeních pro řízení udržitelného využívání rybolovných zdrojů ve Středozemním moři, o změně nařízení (EHS) č. 2847/93 a o zrušení nařízení (ES) č. 1626/94[11];- nařízení Rady (ES) č. 1275/94 ze dne 30. května 1994 o úpravách režimů v kapitolách o rybolovu aktu o přistoupení Španělska a Portugalska[12]. Uvedené nařízení pozbylo účinnosti, protože mělo být použito na přechodné období po přistoupení Španělska k Evropským společenstvím;- nařízení Rady (ES) č. 1448/1999 ze dne 24. června 1999, kterým se zavádějí přechodná opatření pro řízení určitých rybolovných metod ve Středozemním moři a kterým se mění nařízení (ES) č. 1626/94[13]. Uvedené nařízení pozbylo účinnosti, protože na tuto problematiku se nyní vztahuje nařízení (ES) č. 1967/2006;- nařízení Rady (ES) č. 300/2001 ze dne 14. února 2001, kterým se pro rok 2001 stanoví opatření pro obnovu populací tresky obecné v Irském moři (divize ICES VIIa)[14]. Uvedené nařízení pozbylo účinnosti, protože mělo být v platnosti v období, které již uplynulo;- nařízení Rady (ES) č. 2561/2001 ze dne 17. prosince 2001 o podpoře přeměny rybářských plavidel a rybářů, kteří byli do roku 1999 závislí na dohodě o rybolovu s Marokem[15]. Uvedené nařízení pozbylo účinnosti, protože byly ukončeny plány na přeměnu vnitrostátního loďstva, na které se vztahovalo;- nařízení Rady (ES) č. 2341/2002 ze dne 20. prosince 2002, kterým se pro rok 2003 stanoví rybolovná práva a související podmínky pro určité populace ryb a skupiny populací ryb použitelné ve vodách Společenství a pro plavidla Společenství ve vodách podléhajících omezením odlovů[16]. Uvedené nařízení pozbylo účinnosti, protože se jím měla řídit rybolovná činnost v


text: roce 2003;- nařízení Rady (ES) č. 2372/2002 ze dne 20. prosince 2002, kterým se zavádějí zvláštní opatření pro odškodnění španělského rybářství, chovu měkkýšů a akvakultury postižených ropnými skvrnami z tankeru „Prestige“[17]. Uvedené nařízení pozbylo účinnosti, protože byl ukončen vnitrostátní program pro náhradu škod, na který se vztahovalo;- nařízení Rady (ES) č. 2287/2003 ze dne 19. prosince 2003, kterým se pro rok 2004 stanoví rybolovná práva a související podmínky pro určité populace ryb a skupiny populací ryb, platné ve vodách Společenství a pro plavidla Společenství ve vodách podléhajících omezením odlovů[18]. Uvedené nařízení pozbylo účinnosti, protože se jím měla řídit rybolovná činnost v roce 2004;- nařízení Rady (ES) č. 52/2006 ze dne 22. prosince 2005, kterým se pro rok 2006 stanoví rybolovná práva a související podmínky pro určité populace ryb a skupiny populací ryb v Baltském moři[19]. Uvedené nařízení pozbylo účinnosti, protože se jím měla řídit rybolovná činnost v roce 2006.(3) Z důvodů právní jistoty a jasnosti by měla být uvedená zastaralá rozhodnutí zrušena,PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:Článek 1Nařízení, která se zrušujíNařízení (EHS) č. 31/83, (EHS) č. 3117/85, (EHS) č. 3781/85, (EHS) č. 3252/87, (EHS) č. 3571/90, (ES) č. 3499/91, (ES) č. 1275/94, (ES) č. 1448/99, (ES) č. 300/2001, (ES) č. 2561/2001, (ES) č. 2341/2002, (ES) č. 2372/2002, (ES) č. 2287/2003 a (ES) č. 52/2006 se zrušují.Článek 2Vstup v platnostToto nařízení vstupuje v platnost sedmým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie .Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.V Bruselu dne [...].Za Radupředseda/předsedkyně [1] KOM(2003) 71.[2] KOM(2005) 647.[3] Úř. věst. L 358, 31.12.2002, s. 59.[4] Úř. věst. L 5, 7.1.1983, s. 1.[5] Úř. věst. L 297, 9.11.1985, s. 1.[6] Úř. věst. L 363, 31.12.1985, s. 26.[7] Úř. věst. L 314, 4.11.1987, s. 17.[8] Úř. věst. L 60, 5.3.2008, s. 1.[9] Úř. věst. L 353, 17.12.1990, s. 10.[10] Úř. věst. L 331, 3.12.1991, s. 1.[11] Úř. věst. L 409, 30.12.2006, s. 11.[12] Úř. věst. L 140, 3.6.1994, s. 1.[13] Úř. věst. L 167, 2.7.1999, s. 7.[14] Úř. věst. L 44, 15.2.2001, s. 12.[15] Úř. věst. L 344, 28.12.2001, s. 17.[16] Úř. věst. L 356, 31.12.2002, s. 12.[17] Úř. věst. L 358, 31.12.2002, s. 8.[18] Úř. věst. L 344, 31.12.2003, s. 1.[19] Úř. věst. L 16, 20.1.2006, s. 184.


text:
 EVROPSKÁ
 KOMISE
 V Bruselu dne 28.5.2015
 COM(2015) 225 final
 ANNEX 1
 PŘÍLOHA
 ROZHODNUTÍ SMÍŠENÉHO VÝBORU EHP č. .../2015
 ze dne,
 kterým se mění Protokol 31 k Dohodě o EHP o spolupráci v některých oblastech mimo
 čtyři svobody
 k návrhu rozhodnutí Rady
 o postoji, který se má jménem Evropské unie zaujmout
 ve Smíšeném výboru EHP ke změně Protokolu 31 k Dohodě o EHP o spolupráci v
 některých oblastech mimo čtyři svobody
 (rozpočtové položky 02 03 01 a 12 02 01)
 CS CS
 ---pagebreak--- PŘÍLOHA
 ROZHODNUTÍ SMÍŠENÉHO VÝBORU EHP č. .../2015
 ze dne,
 kterým se mění Protokol 31 k Dohodě o EHP o spolupráci v některých oblastech mimo
 čtyři svobody
 SMÍŠENÝ VÝBOR EHP,
 s ohledem na Dohodu o Evropském hospodářském prostoru (dále jen „Dohoda o EHP“),
 a zejména na články 86 a 98 této dohody,
 vzhledem k těmto důvodům:
 (1) Je vhodné pokračovat ve spolupráci smluvních stran Dohody o EHP na akcích
 financovaných ze souhrnného rozpočtu Unie, které se týkají provádění, fungování a
 rozvoje vnitřního trhu.
 (2) Protokol 31 k Dohodě o EHP by proto měl být změněn tak, aby umožňoval
 pokračování této rozšířené spolupráce po 31. prosinci 2014,
 PŘIJAL TOTO ROZHODNUTÍ:
 Článek 1
 Článek 7 Protokolu 31 k Dohodě o EHP se mění takto:
 1. Za odstavec 9 se vkládá nový odstavec, který zní:
 „10. Počínaje 1. lednem 2015 se státy ESVO podílejí na činnostech Unie, kterých se
 týkají tyto rozpočtové položky souhrnného rozpočtu Evropské unie na
 rozpočtový rok 2015:
 – rozpočtová položka 02 03 01: „Provoz a rozvoj vnitřního trhu,
 především v oblasti oznamování, vydávání osvědčení a sbližování
 odvětví“,
 – rozpočtová položka 12 02 01: „Provádění a rozvoj vnitřního trhu“.“
 2. V odstavcích 3 a 4 se slova „v odstavcích 5 až 9“ nahrazují slovy „v odstavcích 5 až
 10“.
 Článek 2
 Toto rozhodnutí vstupuje v platnost prvním dnem po učinění posledního oznámení podle čl.
 103 odst. 1 Dohody o EHP.
 Použije se ode dne 1. ledna 2015.
 
 [Nebyly oznámeny žádné ústavní požadavky.] [Byly oznámeny ústavní požadavky.]
 CS 2 CS
 ---pagebreak--- Článek 3
 Toto rozhodnutí bude zveřejněno v oddíle EHP a v dodatku EHP Úředního věstníku Evropské
 unie.
 V Bruselu dne
 Za Smíšený výbor EHP
 předseda
 tajemníci
 Smíšeného výboru EHP
 CS 3 CS
 ---documentbreak--- EVROPSKÁ
 KOMISE
 V Bruselu dne 28.5.2015
 COM(2015) 225 final
 2015/0116 (NLE)
 Návrh
 ROZHODNUTÍ RADY
 o postoji, který se má jménem Evropské unie zaujmout
 ve Smíšeném výboru EHP ke změně Protokolu 31 k Dohodě o EHP o spolupráci v
 některých oblastech mimo čtyři svobody
 (rozpočtové položky 02 03 01 a 12 02 01)
 CS CS
 ---pagebreak--- DŮVODOVÁ ZPRÁVA
 1. SOUVISLOSTI NÁVRHU
 Pro zajištění nezbytné právní jistoty a jednotnosti vnitřního trhu má Smíšený výbor EHP
 začleňovat veškeré příslušné právní předpisy EU co nejdříve po jejich přijetí do Dohody o
 EHP a také umožnit, aby se státy ESVO EHP podílely na příslušných opatřeních nebo
 programech EU.
 2. VÝSLEDKY KONZULTACÍ SE ZÚČASTNĚNÝMI STRANAMI A
 POSOUZENÍ DOPADŮ
 Návrh rozhodnutí Smíšeného výboru EHP (připojená k tomuto návrhu rozhodnutí Rady) má
 pozměnit Protokol 31 k Dohodě o EHP o spolupráci v


text:
některých oblastech mimo čtyři
 svobody za účelem rozšíření spolupráce na akcích financovaných ze souhrnného rozpočtu
 Unie, které se týkají „Provozu a rozvoje vnitřního trhu, především v oblasti oznamování,
 vydávání osvědčení a sbližování odvětví“ a „Provádění a rozvoje vnitřního trhu“.
 3. PRÁVNÍ STRÁNKA NÁVRHU
 Podle čl. 1 odst. 3 nařízení Rady (ES) č. 2894/94 o některých prováděcích pravidlech
 k Dohodě o EHP zaujímá postoj Unie k takovým rozhodnutím Rada na návrh Komise.
 Komise předkládá návrh rozhodnutí Smíšeného výboru EHP Radě, aby jej Rada přijala jako
 postoj Unie. Komise doufá, že bude moci tento postoj předložit Smíšenému výboru EHP co
 nejdříve.
 CS 2 CS
 ---pagebreak--- 2015/0116 (NLE)
 Návrh
 ROZHODNUTÍ RADY
 o postoji, který se má jménem Evropské unie zaujmout
 ve Smíšeném výboru EHP ke změně Protokolu 31 k Dohodě o EHP o spolupráci v
 některých oblastech mimo čtyři svobody
 (rozpočtové položky 02 03 01 a 12 02 01)
 RADA EVROPSKÉ UNIE,
 s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na článek 114 ve spojení
 s čl. 218 odst. 9 této smlouvy,
 s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 2894/94 ze dne 28. listopadu 1994 o některých
 prováděcích pravidlech k Dohodě o Evropském hospodářském prostoru1, a zejména na čl. 1
 odst. 3 uvedeného nařízení,
 s ohledem na návrh Evropské komise,
 vzhledem k těmto důvodům:
 (1) Dohoda o Evropském hospodářském prostoru2 (dále jen „Dohoda o EHP“) vstoupila
 v platnost dne 1. ledna 1994.
 (2) Podle článku 98 Dohody o EHP může Smíšený výbor EHP rozhodnout mimo jiné
 o změně Protokolu 31 k této dohodě (dále jen „Protokol 31“).
 (3) Protokol 31 k Dohodě o EHP obsahuje ustanovení o spolupráci v některých oblastech
 mimo čtyři svobody.
 (4) Je vhodné pokračovat ve spolupráci smluvních stran Dohody o EHP na akcích
 financovaných ze souhrnného rozpočtu Unie, které se týkají „Provozu a rozvoje
 vnitřního trhu, především v oblasti oznamování, vydávání osvědčení a sbližování
 odvětví“ a „Provádění a rozvoje vnitřního trhu“.
 (5) Protokol 31 k Dohodě o EHP by proto měl být změněn tak, aby umožňoval
 pokračování této rozšířené spolupráce po 31. prosinci 2014.
 (6) Postoj Unie ve Smíšeném výboru EHP by měl být založen na přiloženém návrhu
 rozhodnutí,
 PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
 Článek 1
 Postoj, který se má jménem Evropské unie zaujmout ve Smíšeném výboru EHP k navrhované
 změně Protokolu 31 k Dohodě o EHP o spolupráci v některých oblastech mimo čtyři svobody,
 vychází z návrhu rozhodnutí Smíšeného výboru EHP připojeného k tomuto rozhodnutí.
 1
 Úř. věst. L 305, 30.11.1994, s. 6.
 2
 Úř. věst. L 1, 3.1.1994, s. 3.
 CS 3 CS
 ---pagebreak--- Článek 2
 Toto rozhodnutí vstupuje v platnost dnem přijetí.
 V Bruselu dne
 Za Radu
 předseda
 CS 4 CS


text:
 |
 52013PC0152
 Návrh ROZHODNUTÍ RADY, kterým se členské státy zmocňují, aby v zájmu Evropské unie ratifikovaly Úmluvu Mezinárodní organizace práce o důstojné práci pro pracovníky v domácnosti z roku 2011 (úmluva č. 189) /* COM/2013/0152 final - 2013/0085 (NLE) */
 DŮVODOVÁ ZPRÁVA
 1. SOUVISLOSTI NÁVRHU
 Tento návrh umožní členským státům
 ratifikovat Úmluvu Mezinárodní organizace práce (MOP) č. 189 o
 důstojné práci pro pracovníky v domácnosti z roku 2011, dále jen „úmluva
 č. 189 o pracovnících v domácnosti“ nebo „úmluva“).
 Úmluva č. 189 o pracovnících v domácnosti
 byla přijata na 100. zasedání Mezinárodní konference práce dne 16.
 června 2011 a má vstoupit v platnost v září 2013. Stanoví pravidla
 pro globální minimální ochranu pracovníků v domácnosti.
 K prosinci 2012 úmluvu č. 189 o
 pracovnících v domácnosti ratifikovaly tři smluvní státy MOP. Patří
 mezi úmluvy MOP, které tato organizace označuje za úmluvy aktuální,
 jejichž uplatňování je proto aktivně podporováno.
 Evropská unie (EU) je odhodlána podporovat
 agendu důstojné práce, a to jak interně, tak ve svých vnějších
 vztazích. Klíčovým prvkem pojetí důstojné práce jsou pracovní normy.
 Ratifikací úmluv MOP tudíž členské státy vysílají důležitý signál
 svědčící o podpoře soudržnosti politik, které Unie provádí v
 oblasti zlepšování pracovních norem v celosvětovém měřítku.
 Komise navíc v rámci Strategie EU pro vymýcení
 obchodu s lidmi[1]
 důrazně vyzvala členské státy, aby ratifikovaly všechny
 mezinárodní nástroje, dohody a právní závazky, které přispějí k
 účinnějšímu, koordinovanějšímu a soudržnějšímu řešení
 otázky obchodování s lidmi. Patří mezi ně také úmluva č.
 189 o pracovnících v domácnosti.
 Je proto nezbytné, aby na úrovni EU byly
 odstraněny veškeré právní překážky bránící členským státům
 v ratifikaci úmluvy č. 189 o pracovnících v domácnosti, jejíž podstata
 není v rozporu se stávajícím acquis Unie.
 Cílem ustanovení úmluvy č. 189 o
 pracovnících v domácnosti je zamezit zneužívání a vykořisťování
 pracovníků v domácnosti. Podle článku 1 úmluvy se pracovníkem v
 domácnosti rozumí jakákoli osoba vykonávající práci v domácnosti (práce
 vykonávaná v domácnosti/domácnostech nebo pro domácnost/domácnosti) v rámci
 pracovního poměru. Na základě
 uvedené úmluvy jsou členské státy MOP povinny přijmout opatření
 pro předcházení násilí a dětské práci při zaměstnávání
 pracovníků v domácnosti. Článek 3 chrání základní pracovní práva
 pracovníků v domácnosti, neboť stanoví, že každý smluvní stát
 přijme opatření stanovená v úmluvě v zájmu dodržování, podpory a
 provádění základních zásad a práv při práci. Na základě
 následujících ustanovení jsou členské státy MOP zejména povinny:
 ·
 stanovit minimální věkovou hranici pro práci v
 domácnosti a ochranná opatření pro pracovníky mladší 18 let;
 ·
 předcházet zneužívání a násilí;
 ·
 zajistit spravedlivé a důstojné
 podmínky v zaměstnání;
 ·
 zajistit, aby byli zaměstnanci informováni o
 podmínkách a podrobnostech jejich zaměstnání;
 ·
 právně upravit nábor pracovníků
 ze zahraničí a zajistit jejich volný pohyb;
 ·
 dbát na rovné zacházení mezi pracovníky v
 domácnosti a ostatními pracovníky, pokud jde o odměny a
 příspěvky;
 ·
 právně upravit a monitorovat činnost
 soukromých pracovních agentur a
 ·
 vytvořit specifický mechanismus pro stížnosti.
 Úmluva č. 189 o pracovnících v domácnosti
 se zabývá oblastí práva Unie, kde je stupeň právní úpravy již v
 pokročilé fázi.
 Úmluva se zabývá zejména aspekty


text:
souvisejícími
 se sociální politikou, v níž právo Unie stanoví minimální požadavky týkající se
 zdraví a bezpečnosti na pracovišti, ochrany mladých lidí na pracovišti,
 ochrany v mateřství, písemných prohlášení, pracovní doby,
 přistěhovalectví a agenturního zaměstnávání[2].
 Úmluva se zabývá aspekty souvisejícími s
 oblastí boje proti diskriminaci, v níž právo Unie stanoví minimální požadavky
 týkající se rovnosti v zaměstnání, rovnosti žen a mužů a ochrany v
 mateřství[3].
 Úmluva se zabývá rovněž aspekty
 týkajícími se oblastí justiční spolupráce v trestních věcech a azylu
 a přistěhovalectví, v nichž právo Unie stanoví minimální požadavky na
 boj proti obchodování s lidmi a sankce pro zaměstnavatele[4].
 Článek 8 úmluvy o pracovnících v
 domácnosti se navíc zabývá problematikou ochrany migrujících pracovníků v
 domácnosti, která zahrnuje aspekty související s volným pohybem pracovníků
 podle práva Unie[5].
 2. VÝSLEDKY KONZULTACÍ SE
 ZÚČASTNĚNÝMI STRANAMI A POSOUZENÍ DOPADŮ
 Nevztahuje se na tento návrh.
 3. PRÁVNÍ STRÁNKA NÁVRHU
 V souladu s pravidly o vnějších
 pravomocích, která vypracoval Soudní dvůr Evropské unie[6], a zejména pokud jde o
 uzavření a ratifikaci úmluvy Mezinárodní organizace práce[7], členské státy nemohou
 samostatně rozhodnout o ratifikaci úmluvy bez předchozího schválení
 Radou, jelikož části úmluvy spadají do pravomoci Unie.
 Zároveň Evropská unie nemůže jako
 taková žádné úmluvy MOP ratifikovat, jelikož stranami takových úmluv mohou být
 pouze státy.
 Pokud tedy předmět dohody nebo
 smlouvy spadá částečně do pravomoci Unie a
 částečně do pravomoci členských států, musejí orgány
 Unie a členské státy přijmout veškerá nezbytná opatření, aby
 byla co nejlépe zajištěna jejich spolupráce při ratifikaci úmluvy a
 při provádění závazků z této úmluvy vyplývajících[8] .
 V posledních deseti letech byly přijaty
 tři úmluvy MOP, jež částečně spadaly do pravomoci Unie;
 Rada proto členské státy zmocnila, aby ty části, jež spadají do
 pravomoci Unie[9],
 v zájmu Unie ratifikovaly. Komise rovněž přijala návrh rozhodnutí
 Rady týkající se úmluvy č. 170 o chemických látkách[10].
 Pokud jde konkrétně o úmluvu č. 189
 o pracovnících v domácnosti, právní úprava různých aspektů sociální
 politiky, boje proti diskriminaci, justiční spolupráce v trestních věcech
 a azylu a přistěhovalectví, na něž se uvedená úmluva vztahuje,
 již dosáhla pokročilé fáze, kdy už v tomto ohledu členské státy
 nejsou schopny jednat ve vnějších vztazích svrchovaně[11]. Článek 153 SFEU
 představuje hlavní právní základ pro související právní předpisy
 Unie, které jsou ve většině případů podrobnější než
 všeobecné zásady stanovené v úmluvě č. 189 o pracovnících v
 domácnosti. Mezi obecnými zásadami zakotvenými v úmluvě a právem Unie
 neexistuje žádný rozpor; ustanovení úmluvy a minimální požadavky, které v
 těchto oblastech stanoví acquis Unie, jsou rovněž
 slučitelné.
 Z čl. 19 odst. 8 stanov MOP vyplývá, že
 úmluva obsahuje minimální normy, což znamená, že vnitrostátní prováděcí
 předpisy mohou stanovit normy přísnější, než ty, které jsou
 stanoveny v uvedené úmluvě.
 Pravidla pro ochranu pracovníků a rovné
 zacházení s nimi, jež jsou stanovena v úmluvě, jsou v naprostém souladu s
 minimálními požadavky acquis Unie v této oblasti. Z výše uvedeného tedy
 vyplývá, že opatření Unie mohou být přísnější než normy MOP a
 naopak[12].
 Úmluva č. 189 o pracovnících v domácnosti
 obsahuje článek o ochraně migrujících pracovníků v domácnosti
 (článek 8), který by mohl


text:
případně ovlivnit volný pohyb
 pracovníků – oblast spadající do výlučné pravomoci Unie[13]. Hlavním cílem úmluvy
 nicméně není právně upravit otázku spadající do výlučné
 pravomoci Unie. Kromě toho čl. 8 odst. 2 úmluvy stanoví, že požadavek
 získat písemnou pracovní nabídku před překročením vnitrostátních
 hranic se nevztahuje na oblast regionální hospodářské integrace. Cílem
 této ochranné doložky je zamezit případné neslučitelnosti mezi
 úmluvou a acquis Unie ohledně volného pohybu pracovníků podle
 článku 45 SFEU a nařízení č. 492/2011. Ustanovení úmluvy v této
 oblasti jsou tudíž s acquis Unie slučitelná.
 Cílem tohoto návrhu je tedy zmocnit
 členské státy, aby v zájmu Unie ratifikovaly ty části úmluvy č.
 189 o pracovnících v domácnosti, které spadají do pravomoci Unie.
 Návrh vychází z čl. 218 odst. 6 Smlouvy o
 fungování Evropské unie (SFEU), který se použije obdobně, ve spojení s
 článkem 153 SFEU, jenž stanoví hlavní právní základ pro právní
 předpisy Unie o ochraně a zlepšování pracovních podmínek
 pracovníků.
 2013/0085 (NLE)
 Návrh
 ROZHODNUTÍ RADY,
 kterým se členské státy zmocňují,
 aby v zájmu Evropské unie ratifikovaly Úmluvu Mezinárodní organizace práce o
 důstojné práci pro pracovníky v domácnosti z roku 2011 (úmluva č.
 189)
 RADA EVROPSKÉ UNIE,
 s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské
 unie, a zejména na článek 153 ve spojení
 s čl. 218 odst. 6 písm. a) bodem v)
 a čl. 218 odst. 8 prvním pododstavcem této smlouvy,
 s ohledem na návrh Evropské komise,
 s ohledem na souhlas Evropského parlamentu[14],
 vzhledem k těmto důvodům:
 (1) Evropský parlament, Rada a
 Komise podporují ratifikaci mezinárodních úmluv o práci, které Mezinárodní
 organizace práce označuje za aktuální, jakožto příspěvek k úsilí
 Evropské unie o podporu důstojné práce pro všechny v Unii i mimo ni, jehož
 důležitým hlediskem je ochrana a zlepšování pracovních podmínek
 pracovníků.
 (2) Většina pravidel podle
 Úmluvy Mezinárodní organizace práce (MOP) č. 189 o důstojné práci pro
 pracovníky v domácnosti z roku 2011, dále jen „úmluva“, je do značné míry
 zahrnuta v acquis Unie v oblastech sociální politiky[15], boje proti diskriminaci[16], justiční spolupráce v
 trestních věcech[17]
 a azylu a přistěhovalectví[18].
 (3) Ustanovení úmluvy o
 ochraně migrujících pracovníků v domácnosti mohou ovlivnit volný
 pohyb pracovníků, což je oblast, která spadá do výlučné pravomoci
 Unie[19].
 (4) V důsledku toho spadají
 části úmluvy do pravomoci Unie a členské státy nesmějí ve vztahu
 k těmto částem přijímat závazky mimo rámec orgánů Unie[20].
 (5) Evropská unie nemůže
 úmluvu ratifikovat, jelikož jejími stranami mohou být pouze státy.
 (6) V této situaci musí
 členské státy, pokud jde o ratifikaci uvedené úmluvy, spolupracovat s
 orgány Unie.
 (7) Rada proto zmocní
 členské státy, které jsou vázány právními předpisy Unie o minimálních
 požadavcích v oblasti pracovních podmínek, aby v zájmu Evropské unie úmluvu
 ratifikovaly,
 PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
 Článek 1
 Členské státy se zmocňují, pokud jde
 o části spadající do pravomoci svěřené Unii Smlouvami,
 k ratifikaci Úmluvy Mezinárodní organizace práce (úmluva č. 189) o
 důstojné práci pro pracovníky v domácnosti z roku 2011.
 Článek 2
 Toto rozhodnutí je určeno členským
 státům.
 V Bruselu dne
 Za
 Radu
 předseda
 [1] Strategie EU pro vymýcení obchodu s lidmi 2012–2016,
 COM(2012) 286, 19.6.2012.
 [2]


text:
Směrnice 89/391/EHS, směrnice 94/33/EHS,
 směrnice 91/533/EHS, směrnice 2003/88/ES, směrnice 2011/98/EU,
 směrnice 2008/104/ES.
 [3] Směrnice 2000/78/ES, směrnice 2000/43/ES,
 směrnice 2006/54/ES, směrnice 92/85/EHS.
 [4] Směrnice 2011/36/ES; směrnice 2009/52/ES.
 [5] Článek 45 SFEU, nařízení č. 492/2011.
 [6] Rozsudek Soudního dvora ze dne 31. března 1971 ve
 věci Evropské dohody o silniční dopravě, 22/70, Recueil 1971, s.
 263; viz též čl. 3 odst. 2 SFEU, který tyto zásady kodifikuje.
 [7] Stanovisko Soudního dvora ze dne 19. března 1993 ve
 věci úmluvy č. 170 o chemických látkách, 2/91, Recueil 1993-I, s.
 1061.
 [8] Stanovisko Soudního dvora 2/91 (tamtéž), body 36, 37 a
 38.
 [9] V posledním desetiletí byla přijata tři
 rozhodnutí Rady, kterými byly členské státy zmocněny ratifikovat
 úmluvy MOP: rozhodnutí Rady ze dne 14. dubna 2005, kterým se zmocňují
 členské státy, aby v zájmu Evropského společenství ratifikovaly Úmluvu
 Mezinárodní organizace práce o průkazech totožnosti námořníků
 (Úmluva č. 185), Úř. věst. L 136, 30.5.2005, s. 1—2; rozhodnutí
 Rady ze dne 7. června 2007, kterým se členské státy zmocňují,
 aby v zájmu Evropského společenství ratifikovaly úmluvu Mezinárodní
 organizace práce o práci na moři z roku 2006 (Úř. věst. L 161,
 22.6.2007, s. 63—64) a rozhodnutí Rady ze dne 7. června 2010, kterým se
 členské státy zmocňují, aby v zájmu Evropské unie ratifikovaly úmluvu
 Mezinárodní organizace práce o práci v odvětví rybolovu z roku 2007
 (úmluva č. 188), Úř. věst. L 145, 11.6.2010, s. 12.
 [10] COM(2012) 677, 20.11.2012.
 [11] Stanovisko Soudního dvora 2/91, body 25 a 26.
 [12] Stanovisko Soudního dvora 2/91, bod 18.
 [13] Článek 45 SFEU, nařízení č. 492/2011.
 [14] Úř. věst. C , , s. .
 [15] Včetně rámcové směrnice o bezpečnosti
 a ochraně zdraví zaměstnanců při práci (89/391/EHS),
 směrnice 94/33/ES o ochraně mladistvých pracovníků,
 směrnice o ochraně v mateřství (92/85//EHS), směrnice o
 povinnosti zaměstnavatele informovat zaměstnance o podmínkách
 pracovní smlouvy nebo pracovního poměru (směrnice o písemném
 prohlášení) (91/533/EHS), směrnice 2003/88/ES o některých aspektech
 úpravy pracovní doby a směrnice 2008/104/ES o agenturním
 zaměstnávání.
 [16] Včetně směrnice o rovném zacházení v
 zaměstnání a povolání (2000/78/ES), směrnice o rovném zacházení pro
 muže a ženy (2006/54/ES) a směrnice o ochraně v mateřství
 (92/85/EHS).
 [17] Včetně směrnice 2011/36/EU o prevenci
 obchodování s lidmi, boji proti němu a o ochraně obětí.
 [18] Včetně směrnice 2009/52/ES o sankcích
 vůči zaměstnavatelům a směrnice 2011/98/EU o jednotném
 povolení k pobytu.
 [19] Článek 45 Smlouvy o fungování EU, nařízení
 č. 492/2011.
 [20] Posudek 2/91 Evropského soudního dvora ze dne 19.
 března 1993, Recueil 1993-I, str. 1061, bod 26.


text:
 |
 52013PC0894
 Návrh NAŘÍZENÍ EVROPSKÉHO PARLAMENTU A RADY o nových potravinách /* COM/2013/0894 final - 2013/0435 (COD) */
 DŮVODOVÁ ZPRÁVA
 1. SOUVISLOSTI NÁVRHU
 · Odůvodnění
 a cíle návrhu
 Cílem tohoto návrhu je zajistit bezpečnost
 potravin, chránit veřejné zdraví a zaručit fungování vnitřního
 trhu s potravinami a zároveň podpořit inovace v potravinářském
 odvětví.
 Tento návrh by měl zefektivnit povolovací
 řízení a zlepšit jeho účinnost a transparentnost. Objasňuje
 definici nových potravin 2013/0435 (COD)a rovněž nových technologií, které
 mají dopad na potraviny.
 Zavádí rychlejší a
 přiměřenější posuzování bezpečnosti u tradičních
 potravin, které mají historii bezpečného používání jako potraviny, ze
 třetích zemí.
 Obecná kritéria pro definici nových potravin
 zůstávají nezměněna: nové potraviny jsou potraviny a složky
 potravin, které nebyly ve významné míře používány v EU k lidské
 spotřebě před vstupem stávajícího nařízení o nových
 potravinách v platnost (tj. dne 15. května 1997).
 · Obecné
 souvislosti
 Dne 14. ledna 2008 přijala Komise návrh
 nařízení Evropského parlamentu a Rady o nových potravinách[1].
 Diskuse probíhající v rámci řádného
 legislativního postupu se soustředily zejména na ustanovení použitelná na
 nanomateriály, klonování zvířat pro výrobu potravin, tradiční
 potraviny ze třetích zemí, zkoumání kritérií pro posouzení rizik a
 řízení rizik a na řízení pro účely povolování nových potravin v
 souladu se Smlouvou o fungování Evropské unie (Lisabonskou smlouvou).
 Během diskusí o určitém omezeném
 počtu otázek došlo k patové situaci (zejména u otázek souvisejících s
 klonováním zvířat). Dohodovací výbor nedospěl na svém posledním zasedání
 dne 28. března 2011 ke shodě a tento návrh nebyl zákonodárcem Unie
 přijat.
 Komise se domnívá, že klonování zvířat ve
 farmovém chovu by se měl věnovat samostatný návrh, a sice na
 základě hodnocení dopadů.
 Proto se tento návrh omezuje na bezpečnost nových
 potravin a je založen na obecné shodě dosažené během dohodovacího
 řízení.
 · Stávající
 právní předpisy
 Povolování
 a používání nových potravin a složek potravin je v Evropské unii harmonizováno
 od roku 1997, kdy bylo přijato nařízení (ES) č. 258/97 o nových
 potravinách a nových složkách potravin[2].
 Stávající právní předpisy sestávají z uvedeného nařízení o nových
 potravinách a jednoho nařízení Komise:
 –
 Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES)
 č. 258/97 o nových potravinách a nových složkách potravin stanoví obecné
 zásady pro povolování nových potravin a složek potravin v Evropské unii.
 –
 Nařízení Komise (ES) č. 1852/2001
 stanoví prováděcí pravidla pro zveřejňování některých
 informací a pro ochranu informací poskytovaných podle nařízení
 Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 258/97[3].
 V současné době posuzuje žádost o
 povolení před uvedením na trh nejprve subjekt pro posuzování potravin
 daného členského státu. Poté Komise zasílá zprávu o prvním posouzení
 členským státům, aby vyjádřily své připomínky a námitky.
 Pokud nejsou předloženy žádné odůvodněné námitky týkající se
 bezpečnosti, smí být nová potravina uvedena na trh. Pokud
 odůvodněné námitky týkající se bezpečnosti předloženy jsou,
 požaduje Komise rozhodnutí o povolení. Toto rozhodnutí ve většině
 případů obsahuje dodatečné posouzení, které provádí Evropský
 úřad pro bezpečnost potravin (EFSA).
 Povolení se podle stávajících pravidel
 uděluje žadateli (jedná se tedy o jednotlivá povolení). Kromě toho
 může jiný žadatel oznámit Komisi uvedení na trh takové potraviny, která je
 v podstatě rovnocenná povolené


text:
potravině. Takové oznámení musí být
 podloženo vědeckými důkazy, které prokazují podstatnou rovnocennost
 oznámené potraviny s povolenou potravinou. Tato pravidla umožnila uvedení
 různých potravin na trh, například sušené dužniny plodů baobabu,
 semen chia, peptidového výrobku ze sardinek (Sardinops sagax) nebo
 syntetického vitaminu K2.
 · Soulad s ostatními politikami a cíli Unie
 Tímto návrhem se slučují a aktualizují
 ustanovení výše uvedených právních předpisů, které budou ke dni
 použitelnosti nového právního předpisu zrušeny.
 Tento návrh sleduje cíle sdělení o
 inteligentní regulaci v Evropské unii[4]
 a strategie Evropa 2020[5].
 Důraz je kladen na zjednodušení a zefektivnění regulačního
 procesu, a tudíž snížení administrativní zátěže a zvýšení
 konkurenceschopnosti evropského potravinářského průmyslu, a
 současně na zajištění bezpečnosti potravin, zachování
 vysoké úrovně ochrany veřejného zdraví a zohlednění globálních
 aspektů.
 2. VÝSLEDKY KONZULTACÍ SE
 ZÚČASTNĚNÝMI STRANAMI A POSOUZENÍ DOPADŮ
 · Konzultace
 se zúčastněnými stranami
 Před přijetím návrhu Komise z ledna 2008
 i po něm probíhaly konzultace se zúčastněnými stranami z
 potravinářského průmyslu, z řad spotřebitelů, ze
 třetích zemí, vnitrostátních orgánů a mezinárodních organizací.
 Zástupci Komise se také zúčastnili několika setkání nebo
 seminářů uspořádaných zúčastněnými stranami a
 věnovaných konkrétním otázkám (např. tradiční potraviny ze
 třetích zemí, posuzovací a povolovací řízení, nanotechnologie) a
 bilaterálních setkání se zúčastněnými stranami.
 Zúčastněné strany vyjádřily svá
 stanoviska také během prvního a druhého čtení v dohodovacím
 řízení o legislativním návrhu z roku 2008.
 · Posouzení
 dopadů
 Komise provedla posouzení dopadů v roce 2007.
 Pro každé opatření obsažené v návrhu z roku 2008 se zkoumalo několik
 variant s ohledem na jejich hospodářský a sociální dopad a dopad na
 životní prostředí v případě různých zúčastněných
 stran a členských států. Posouzení je k dispozici na internetové
 adrese:
 http://ec.europa.eu/food/food/biotechnology/novelfood/initiatives_en.htm.
 Pokud jde o stávající návrh, je posouzení dopadů z roku 2008 stále platné,
 jelikož důvod pro hloubkovou revizi stávajícího právního předpisu
 (délka a náklady stávajícího povolovacího řízení, potřeba
 centralizovaného posouzení rizik a řízení rizik a úpravy postupu pro
 uvádění tradičních potravin ze třetích zemí na trh EU) zůstává
 nezměněn.
 Hlavní změny ve srovnání s návrhem z roku
 2008 jsou primárně ty změny, které byly zavedeny během
 řádného legislativního postupu, a jejich dopad zůstává
 nezměněn, jelikož pouze objasňují účel daných
 opatření.
 Pokud jde o možné vynětí mikropodniků z
 oblasti působnosti, zdá se, že toto vynětí by nebylo v souladu s
 obecným cílem, tedy zajistit bezpečnost nových potravin uváděných na
 trh EU.
 3. PRÁVNÍ STRÁNKA NÁVRHU
 · Právní základ
 Právním základem
 tohoto návrhu je článek 114 Smlouvy o fungování Evropské unie.
 · Zásada
 subsidiarity
 Tento návrh musí být v souladu se zásadou
 subsidiarity, jelikož nespadá do výlučné pravomoci Unie.
 Cílů tohoto návrhu nemůže být
 uspokojivě dosaženo na úrovni členských států z následujících
 důvodů:
 –
 Individuální opatření členských
 států by mohla vést k rozdílným úrovním bezpečnosti potravin a
 ochrany lidského zdraví a mohla by spotřebitele mást. Zrušením
 nařízení o nových potravinách by se odstranila harmonizovaná pravidla pro
 bezpečnost potravin a ohrozil by se volný pohyb potravin v EU.
 –
 Účinné fungování vnitřního trhu ve vztahu
 k novým potravinám a současně ochranu zdraví a zájmů evropských
 spotřebitelů lze nejlépe zajistit prostřednictvím opatření
 na úrovni EU.


text:
Návrh je proto v souladu se zásadou
 subsidiarity.
 · Zásada
 proporcionality
 Návrh je v souladu se zásadou proporcionality
 z těchto důvodů:
 –
 Návrh harmonizuje regulační rámec pro
 povolování nových potravin, a tím přispívá k fungování trhu s potravinami
 v EU.
 –
 Navrhovaná opatření jsou dostatečná,
 pokud jde o dosažení cílů spočívajících v zajištění bezpečnosti
 potravin, zaručení fungování vnitřního trhu s potravinami a
 zároveň snížení administrativní zátěže.
 4. ROZPOČTOVÉ
 DŮSLEDKY
 Finanční a rozpočtové důsledky
 návrhu jsou uvedeny v legislativním finančním výkazu připojeném k
 tomuto návrhu.
 5. Volba nástrojů
 Navrhovaným
 nástrojem je nařízení.
 Jiné
 prostředky by nebyly přiměřené z těchto
 důvodů:
 –
 Oblast nových potravin je v EU plně
 harmonizována. Nelegislativní opatření vycházející například z kodexu
 osvědčených postupů či pokynů by nemohla poskytnout dostatečnou
 ochranu a nezaručovala by právní jistotu.
 –
 Bezpečné používání nových potravin závisí na
 hodnocení bezpečnosti těchto látek před uvedením na trh a
 často také na povolených podmínkách jejich použití, proto by
 doporučení nebo samoregulace nezajistily ochranu zdraví spotřebitele.
 6. JINÉ OTÁZKY
 · Zjednodušení
 Tento návrh představuje ve srovnání se
 stávajícími právními předpisy zjednodušení právních předpisů a
 administrativních postupů pro orgány veřejné správy a soukromé
 subjekty:
 –
 Pro hodnocení a povolování nových potravin bude
 existovat pouze jeden centralizovaný postup. Znění návrhu bylo
 aktualizováno a vyjasněno.
 –
 Byly odstraněny vnitrostátní administrativní
 postupy a zdvojování práce.
 –
 Povolovací řízení bude efektivnější, jeho
 účinnost vyšší a administrativní zátěž bude omezena, zejména pro
 soukromé subjekty.
 –
 Zavádí se zjednodušený postup pro uvádění
 tradičních potravin ze třetích zemí na trh.
 · Náklady pro podniky, zejména malé a
 střední
 Navrhovaná opatření sníží administrativní
 zátěž a náklady povolovacího řízení pro potravinářské
 odvětví a zkrátí jeho délku (v průměru na 18 měsíců
 místo současných 3 let). Díky všeobecnému povolení se zamezí
 opětovnému předkládání nových žádostí pro tutéž novou potravinu ze
 strany jiných společností, což představuje výhodu zejména pro malé a
 střední podniky. Aby však zůstala zachována motivace k vývoji
 skutečně inovativních potravinářských produktů, zavádí se
 režim ochrany údajů, na jehož základě se bude udělovat povolení vázané
 na konkrétního žadatele na dobu maximálně 5 let. Tato opatření
 rovněž usnadní přístup na trh EU pro tradiční potraviny ze
 třetích zemí, protože bude zavedeno zjednodušené a
 přiměřenější řízení.
 · Evropský hospodářský prostor
 Navržený právní akt
 se týká záležitostí Evropského hospodářského prostoru (EHP), a proto
 je rozšířen na EHP.
 · Podrobné
 vysvětlení návrhu
 Kapitola I – Předmět, oblast
 působnosti a definice
 Nové potraviny podléhají hodnocení
 bezpečnosti a povolování plně harmonizovaným postupem. Definice jsou
 objasněny a aktualizovány. Přezkumným postupem lze stanovit, zda
 určitá potravina spadá do oblasti působnosti nařízení.
 Nanomateriály, které jsou určeny pro použití
 v potravinách a na něž se vztahuje definice „umělých
 nanomateriálů“ stanovená v nařízení (EU) č. 1169/2011 o
 poskytování informací o potravinách spotřebitelům, musí být před
 uvedením na trh EU posouzeny a povoleny podle tohoto nařízení.
 Kapitola II – Požadavky týkající se
 uvádění nových potravin na trh v Unii
 Všechny nové potraviny a jejich používání musí
 splňovat tato kritéria: neměly by ohrožovat lidské zdraví a jejich
 používání by nemělo spotřebitele uvádět v omyl.
 U všech povolených nových potravin


text:
lze stanovit
 specifikace, požadavky na označování, podmínky jejich použití a v
 případě potřeby i požadavek monitorování po uvedení na trh.
 Stávající systém jednotlivých povolení se
 nahrazuje všeobecným povolením. Odstraní se tzv. „zjednodušený postup“ založený
 na podstatné rovnocennosti, jehož cílem je rozšířit jednotlivá povolení na
 jinou společnost pro tutéž novou potravinu, jelikož povolení již bude
 přímo všeobecné.
 Nové potraviny, které již byly povoleny,
 zůstanou na trhu a budou zařazeny na seznam nových potravin Unie.
 Kapitola III – Povolovací řízení pro nové
 potraviny
 V souladu s rozhodnutím přejít na
 centralizovaný postup na úrovni EU a oddělit řízení rizik a
 posouzení rizik se veškeré žádosti o povolení nových potravin předkládají
 Komisi. Komise si poté může vyžádat vědecké stanovisko o posouzení
 rizik od Evropského úřadu pro bezpečnost potravin (EFSA).
 Zařazení nové potraviny na seznam nových
 potravin Unie posoudí Komise na základě stanoviska EFSA. Komisi bude
 nápomocen Stálý výbor pro potravinový řetězec a zdraví zvířat.
 Pro tradiční potraviny ze třetích zemí
 se zavádí hodnocení bezpečnosti a řízení rizik na základě historie
 jejich bezpečného používání jako potravin. Pokud žadatel prokáže historii
 bezpečného používání potraviny ve třetí zemi po dobu alespoň 25
 let a pokud členské státy ani EFSA nepředložily na základě
 vědeckých důkazů odůvodněné námitky týkající se
 bezpečnosti, smí být daná potravina zařazena na seznam Unie.
 Pokud však odůvodněné námitky týkající
 se bezpečnosti předloženy jsou, vyžaduje se hodnocení úřadu EFSA
 a následně povolovací řízení EU podobné standardnímu povolovacímu
 řízení, avšak s kratšími lhůtami.
 Toto řízení stanoví
 přiměřenější posouzení rizik a řízení rizik u
 tradičních potravin ze třetích zemí a umožňuje rychleji
 uvádět na trh EU řadu produktů pocházejících z prvovýroby, aniž
 by se tím ohrozila bezpečnost potravin.
 Kapitola IV – Dodatečná
 procedurální pravidla a další požadavky
 S informacemi předloženými žadatelem by se
 mělo zacházet důvěrně, pokud by jejich zveřejnění
 mohlo významně poškodit konkurenční postavení žadatele.
 Kapitola V – Ochrana
 údajů
 Odchylně od všeobecných povolení lze za
 účelem podpory inovací v potravinářském průmyslu EU a pouze v
 řádně odůvodněných případech udělit jednotlivá
 povolení s ochranou údajů, a sice na dobu maximálně pěti let.
 Kapitola VI – Sankce a
 postup projednávání ve výboru
 Členské státy stanoví pravidla pro ukládání
 sankcí za porušení ustanovení navrhovaného nařízení.
 Provádění opatření navržených v tomto
 nařízení bude Komise přijímat zejména v souladu s přezkumným
 postupem stanoveným v článku 5 nařízení (EU) č. 182/2011. Tento
 postup spočívá v zahrnutí podmínek používání a označování nové
 potraviny, jakož i stanovení specifikací a v případě potřeby i
 požadavků monitorování po uvedení na trh.
 Kapitola VII –
 Přechodná a závěrečná ustanovení
 Přechodná opatření jsou nezbytná pro
 zajištění hladkého přechodu a vyřízení probíhajících žádostí a
 oznámení, než bude tento právní předpis použitelný. Kvůli
 objasnění definice nové potraviny stanovené v tomto nařízení a pro
 zvýšení právní jistoty by kromě toho mělo být povoleno, aby potravina,
 která byla uvedena na trh v souladu s předpisy před datem
 použitelnosti tohoto nařízení, mohla nadále zůstat na trhu, než bude
 dokončeno posouzení rizik a povolovací řízení.
 2013/0435 (COD)
 Návrh
 NAŘÍZENÍ EVROPSKÉHO PARLAMENTU A
 RADY
 o nových potravinách
 (Text s významem pro EHP)
 EVROPSKÝ PARLAMENT