text:
odstavci A) tohoto článku rovněž výsady, imunity, osvobození a úlevy, které hostitelský stát obecně uděluje zástupcům členů a vedoucím pracovníkům mezinárodních organizací na svém území.
 C)V žádném ustanovení této dohody se od vlády hostitelského státu nevyžaduje, aby udělila výsady a imunity podle odstavců A) a B) tohoto článku svým státním příslušníkům nebo osobám, které v mají v tomto hostitelském státě trvalý pobyt.
 D)Žádné ustanovení této dohody nelze vykládat jako výjimku z výsad, imunit a jiných výhod udělených zaměstnancům uvedeným v odstavcích A) a B) tohoto článku.
 ČLÁNEK 13
 A)Na Arménskou republiku, Gruzii, Kazašskou republiku, Kyrgyzskou republiku a Republiku Tádžikistán se vztahují závazky hostitelského státu podle čl. písm. C), článků 10, 11 a 12 této dohody.
 B)Každý stát, který si přeje k této dohodě přistoupit po jejím vstupu v platnost, o tom uvědomí správní radu prostřednictvím výkonného ředitele. Správní rada poskytne tomuto státu prostřednictvím výkonného ředitele ověřené kopie této dohody. Po schválení správní radou je tento stát oprávněn přistoupit k této dohodě. Tato dohoda vstoupí vůči tomuto státu v platnost třicátým (30) dnem ode dne, kdy daný stát uložil listinu o svém přistoupení u depozitáře. Každý stát s technologiemi, odbornými znalostmi nebo souvisejícími materiály použitelnými pro ZHN, který přistoupí k této dohodě za účelem, jenž je uveden jeho listině o přistoupení, umožnit ISTC provádění činností na území tohoto státu, se přistoupením k této dohodě zavazuje dodržovat závazky hostitelského státu podle čl. 9 písm. C), článků 10, 11 a 12 této dohody.
 ČLÁNEK 14
 A)Smluvní strany posoudí tuto dohodu dva roky po jejím vstupu v platnost. Při tomto posouzení přihlédnou k finančním závazkům a platbám smluvních stran.
 B)Tuto dohodu lze měnit na základě písemného souhlasu smluvních stran s výjimkou těch stran, které od dohody odstoupily nebo oznámily svůj úmysl od ní odstoupit v souladu s ustanovením odstavce C) tohoto článku. Na smluvní stranu, která oznámila svůj úmysl odstoupit a stáhla svoje oznámení o odstoupení, než nabylo účinku, je vázána všemi změnami této dohody, které nabyly účinku poté, co daná strana podala své oznámení o odstoupení.
 C)Každá strana může od této dohody odstoupit nejdříve šest měsíců od podání písemného oznámení depozitáři.
 ČLÁNEK 15
 A)Všechny spory nebo otázky týkající se uplatňování nebo výkladu této dohody jsou předmětem konzultací mezi stranami.
 B)Pokud se problém nevyřeší prostřednictvím konzultací, všechny zúčastněné strany se mohou společně dohodnout, že tuto otázku předloží k jinému způsobu řešení sporů, jako je smírčí řízení, mediace nebo rozhodčí řízení.
 ČLÁNEK 16
 Žádné ustanovení této dohody nemá za cíl zasahovat do pokračování činnosti ISTC jako mezivládní organizace, která byla původně zřízena dohodou z roku 1992, včetně provozu existujících poboček ISTC, ani ovlivňovat platnost jakékoli existující smlouvy, grantu nebo jiného právního nástroje nebo ujednání ISTC, pokud tato dohoda výslovně nezavádí změny.
 ČLÁNEK 17
 A)Tato dohoda je otevřená pro podpis Evropskou unií a Euratomem jako jednou smluvní stranou a Gruzií, Japonskem, Norským královstvím, Kyrgyzskou republikou, Arménskou republikou, Republikou Kazachstán, Korejskou republikou, Republikou Tádžikistán a Spojenými státy americkými.
 B)Tato dohoda podléhá ratifikaci, přijetí nebo schválení. Listiny o ratifikaci, přijetí nebo schválení se ukládají u depozitáře.
 C)Tato dohoda


text:
vstoupí v platnost v den, kdy depozitář obdrží poslední listiny o ratifikaci, přijetí nebo schválení od států uvedených v odstavci A) tohoto článku a Evropské unie a Euratomu jednajících jako jedna smluvní strana.
 D)Po vstupu v platnost tato dohoda nahradí protokol o prozatímním provádění. Od tohoto okamžiku smluvní strany přestanou prozatímně uplatňovat dohodu z roku 1992.
 ČLÁNEK 18
 Depozitářem této dohody je sekretariát střediska. Všechna oznámení depozitáři se adresují výkonnému řediteli střediska. Depozitář plní funkce podle článku 77 Vídeňské úmluvy o smluvním právu ze dne 23. května 1969.
 NA DŮKAZ ČEHOŽ připojili níže podepsaní zplnomocnění zástupci vlád k této úmluvě své podpisy.
 V [MÍSTO] dne [DATUM], v anglickém, arménském, francouzském, gruzínském, japonském, kazašském, korejském, kyrgyzském, německém, norském, ruském a tádžickém jazyce, přičemž všechna jazyková znění mají stejnou platnost. V případě rozporu mezi dvěma nebo více jazykovými zněními má anglické znění přednost před zněními v ostatních jazycích.

type: legislation

jurisdiction: EU


text:
 |
 52011PC0036
 /* KOM/2011/0036 konecném znení - NLE 2011/0016 */ Návrh ROZHODNUTÍ RADY kterým se mění rozhodnutí Komise 2006/197/ES, pokud jde o obnovení povolení uvedení stávajících krmiv vyrobených z geneticky modifikované kukuřice linie 1507 (DAS-Ø15Ø7-1) na trh podle nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1829/2003 (Pouze francouzské, nizozemské a anglické znění je závazné) (Text s významem pro EHP)
 [pic] | EVROPSKÁ KOMISE |V Bruselu dne 3.2.2011KOM(2011) 36 v konečném znění2011/0016 (NLE)NávrhROZHODNUTÍ RADYkterým se mění rozhodnutí Komise 2006/197/ES, pokud jde o obnovení povolení uvedení stávajících krmiv vyrobených z geneticky modifikované kukuřice linie 1507 (DAS-Ø15Ø7-1) na trh podle nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1829/2003 (Pouze francouzské, nizozemské a anglické znění je závazné) (Text s významem pro EHP)DŮVODOVÁ ZPRÁVAPřiložený návrh rozhodnutí Rady se týká obnovení povolení pro další uvádění stávajících krmiv vyrobených z geneticky modifikované kukuřice 1507 (DAS-Ø15Ø7-1) na trh, pro které byla dne 12. dubna 2007 podána společná žádost společností Pioneer Overseas Corporation jménem Pioneer Hi-bred International a společností Dow AgroSciences jménem Mycogen Seeds podle článku 23 nařízení (ES) č. 1829/2003 o geneticky modifikovaných potravinách a krmivech.Tento návrh mění rozhodnutí Komise 2006/197/ES o povolení uvedení potravin, které obsahují geneticky modifikovanou kukuřici linie 1507, sestávají z ní nebo jsou z ní vyrobeny, na trh tím, že rozšiřuje jeho působnost na další uvádění stávajících krmných surovin a krmných přídatných látek vyrobených z geneticky modifikované kukuřice 1507 na trh.Dne 11. června 2009 vydal Evropský úřad pro bezpečnost potravin (EFSA) v souladu s článkem 18 nařízení (ES) č. 1829/2003 příznivé stanovisko. Dospěl k názoru, že nové informace uvedené v žádosti a přezkum vědecké literatury vydané od předchozích vědeckých stanovisek vědecké komise EFSA o geneticky modifikovaných organismech ve věci kukuřice 1507 si nevyžadují změny předchozích vědeckých stanovisek ve věci kukuřice 1507. Úřad tudíž potvrdil své předchozí závěry, a sice že je nepravděpodobné, že by kukuřice 1507 měla v souvislosti s navrhovanými použitími nepříznivé účinky na lidské zdraví a zdraví zvířat nebo na životní prostředí.Za těchto okolností byl návrh rozhodnutí Komise, kterým se mění rozhodnutí Komise 2006/197/ES, pokud jde o obnovení povolení uvedení stávajících krmiv vyrobených z geneticky modifikované kukuřice 1507 (DAS-Ø15Ø7-1) na trh, dne 15. listopadu 2010 předložen ke hlasování Stálému výboru pro potravinový řetězec a zdraví zvířat. Výbor nezaujal žádné stanovisko: ve prospěch návrhu hlasovalo 13 členských států (183 hlasů), proti hlasovalo 7 členských států (73 hlasů) a 7 členských států (89 hlasů) se hlasování zdrželo.Proto podle čl. 35 odst. 2 nařízení (ES) č. 1829/2003 a v souladu s článkem 5 rozhodnutí Rady 1999/468/ES, ve znění rozhodnutí Rady 2006/512/ES, musí Komise předložit Radě návrh opatření, která mají být přijata, přičemž Rada má tři měsíce na to, aby se usnesla kvalifikovanou většinou, a dále o nich musí uvědomit Evropský parlament.2011/0016 (NLE)NávrhROZHODNUTÍ RADYkterým se mění rozhodnutí Komise 2006/197/ES, pokud jde o obnovení povolení uvedení stávajících krmiv vyrobených z geneticky modifikované kukuřice linie 1507 (DAS-Ø15Ø7-1) na trh podle nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1829/2003(Pouze francouzské, nizozemské a anglické znění je závazné) (Text s významem pro EHP)RADA EVROPSKÉ UNIE,s ohledem na Smlouvu o fungování


text: Evropské unie,s ohledem na nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1829/2003 ze dne 22. září 2003 o geneticky modifikovaných potravinách a krmivech[1], a zejména na čl. 7 odst. 3 a čl. 19 odst. 3 uvedeného nařízení,s ohledem na návrh Evropské komise,vzhledem k těmto důvodům:1. Rozhodnutí Komise 2006/197/ES ze dne 3. března 2006 o povolení uvedení potravin, které obsahují geneticky modifikovanou kukuřici linie 1507 (DAS-Ø15Ø7-1), sestávají z ní nebo jsou z ní vyrobeny, na trh podle nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1829/2003[2], se nevztahuje na uvádění na trh krmiv vyrobených z kukuřice linie 1507 (DAS-Ø15Ø7-1) (dále jen „kukuřice linie 1507“).2. Krmiva vyrobená z kukuřice linie 1507 byla na trh uvedena dříve, než vstoupilo v platnost nařízení (ES) č. 1829/2003, a tato skutečnost byla oznámena v souladu s čl. 20 odst. 1 písm. b) uvedeného nařízení.3. Dne 12. dubna 2007 podaly společnosti Pioneer Overseas Corporation jménem Pioneer Hi-bred International a Dow AgroSciences jménem Mycogen Seeds společně Komisi žádost podle článku 23 nařízení (ES) č. 1829/2003 o obnovení povolení dalšího uvádění stávajících krmiv vyrobených z kukuřice linie 1507 na trh.4. Dne 11. června 2009 vydal Evropský úřad pro bezpečnost potravin (dále jen „EFSA“) v souladu s článkem 18 nařízení (ES) č. 1829/2003 příznivé stanovisko a dospěl k závěru, že nové informace uvedené v žádosti a přezkum vědecké literatury vydané po zveřejnění předchozích vědeckých stanovisek vědecké komise EFSA o geneticky modifikovaných organismech ve věci kukuřice linie 1507[3] si nevyžadují změny předchozích vědeckých stanovisek týkajících se kukuřice linie 1507. Dále EFSA potvrdil předchozí závěry, a sice že je nepravděpodobné, že by kukuřice 1507 měla v souvislosti s navrhovanými použitími nepříznivé účinky na lidské zdraví a zdraví zvířat nebo na životní prostředí.To se vztahuje i na používání krmiva vyrobeného z kukuřice linie 1507[4].5. Ve svém stanovisku zvážil EFSA všechny konkrétní otázky a obavy vyjádřené členskými státy v rámci konzultace s příslušnými vnitrostátními orgány podle čl. 18 odst. 4 uvedeného nařízení.6. Dopisem ze dne 21. ledna 2010 žadatel potvrdil, že si je vědom skutečnosti, že obnovení povolení pro stávající krmiva vyrobená z kukuřice linie 1507 rozšířením působnosti rozhodnutí Komise 2006/197/ES způsobem, aby zahrnovalo takový výrobek, by znamenalo, že tato kategorie výrobků bude podléhat zákonným ustanovením uvedeného rozhodnutí.7. Na základě stanoviska EFSA se zdá, že u krmiv vyrobených z kukuřice linie 1507 nejsou nutné žádné jiné zvláštní požadavky na označování než požadavky, které jsou stanoveny v čl. 25 odst. 2 nařízení (ES) č. 1829/2003.8. Stanovisko EFSA neopravňuje k uložení zvláštních podmínek nebo omezení pro uvedení produktů na trh a/nebo zvláštních podmínek nebo omezení pro jejich používání a nakládání s nimi, včetně požadavků na monitorování používání krmiva po uvedení na trh, stanovených v čl. 18 odst. 5 písm. e) nařízení (ES) č. 1829/2003.9. Z důvodu transparentnosti byla opatření stanovená tímto rozhodnutím konzultována se žadatelem.10. Vzhledem k výše uvedeným okolnostem by mělo být uděleno obnovení povolení uvedení stávajících krmiv vyrobených z kukuřice linie 1507 na trh.11. Vzhledem k tomu, že je běžnou praxí povolovat uvedení potravin a krmiv na trh v tomtéž rozhodnutí, obnovení povolení uvedení krmiv


text: vyrobených z kukuřice linie 1507 na trh by mělo být včleněno do rozhodnutí 2006/197/ES. Rozhodnutí 2006/197/ES by proto mělo být odpovídajícím způsobem změněno.12. Stálý výbor pro potravinový řetězec a zdraví zvířat nezaujal stanovisko ve lhůtě stanovené jeho předsedou,PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:Článek 1 ZměnyRozhodnutí 2006/197/ES se mění takto:1) Název se nahrazuje tímto:„Rozhodnutí Komise ze dne 3. března 2006 o povolení uvedení potravin, které obsahují geneticky modifikovanou kukuřici linie 1507 (DAS-Ø15Ø7-1), sestávají z ní nebo jsou z ní vyrobeny, na trh a o obnovení povolení uvedení na trh krmiv vyrobených z takové kukuřice podle nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1829/2003“2) Články 1, 2 a 3 rozhodnutí 2006/197/ES se nahrazují tímto:„ Článek 1 VýrobkyToto rozhodnutí se vztahuje na potraviny a složky potravin, které obsahují geneticky modifikovanou kukuřici ( Zea mays L.) linie 1507, sestávají z ní nebo jsou z ní vyrobeny, a na krmiva vyrobená z takové kukuřice (dále jen „výrobky“).Geneticky modifikované kukuřici ( Zea mays L.) linie 1507, dále specifikované v příloze tohoto rozhodnutí, se přiřazuje jednoznačný identifikační kód DAS-Ø15Ø7-1, jak je stanoveno v nařízení (ES) č. 65/2004.Článek 2 Uvedení na trhUvádění na trh v souladu s podmínkami upřesněnými v tomto rozhodnutí a v jeho příloze se povoluje pro účely čl. 4 odst. 2 a čl. 16 odst. 2 nařízení (ES) č. 1829/2003.Článek 3 OznačováníPro účely zvláštních požadavků na označování podle čl. 13 odst. 1 a čl. 25 odst. 2 nařízení (ES) č. 1829/2003 se „názvem organismu“ rozumí „kukuřice“.“3) Příloha se mění takto:a) Oddíl b) se nahrazuje tímto:„b) Určení a specifikace produktů:i) potraviny a složky potravin, které obsahují kukuřici DAS-Ø15Ø7-1, sestávají z ní nebo jsou z ní vyrobeny;ii) krmiva vyrobená z kukuřice DAS-Ø15Ø7-1.Geneticky modifikovaná kukuřice DAS-Ø15Ø7-1, jak je popsáno v žádosti, je odolná proti zavíječi kukuřičnému ( Ostrinia nubilalis ) a určitým dalším škůdcům z řádu Lepidoptera, a je tolerantní k herbicidu na bázi glufosinátu amonného. Geneticky modifikovaná kukuřice DAS-Ø15Ø7-1 obsahuje tyto sekvence DNA ve dvou kazetách:- kazeta 1:Syntetická verze genu cry1F odvozeného z Bacillus thuringiensis subsp. aizawai , který zajišťuje rezistenci vůči zavíječi kukuřičnému ( Ostrinia nubilalis ) a určitým dalším škůdcům z řádu Lepidoptera a který je řízen ubikvitním promotorem ubi ZM1(2) ze Zea mays L., a koncová sekvence ORF25PolyA z Agrobacterium tumefaciens pTi15955.- kazeta 2:Syntetická verze genu pat odvozeného ze Streptomyces viridochromogenes kmene Tü494, který zajišťuje toleranci k herbicidům na bázi glufosinátu amonného a který je řízen promotorem 35S, a koncové sekvence z viru žilkové mozaiky květáku.“b) Oddíl c) se nahrazuje tímto:„c) Označování:Nejsou stanoveny žádné jiné zvláštní požadavky na označování než ty, které jsou uvedeny v čl. 13 odst. 1 a čl. 25 odst. 2 nařízení (ES) č. 1829/2003.Pro účely čl. 13 odst. 1 a čl. 25 odst. 2 nařízení (ES) č. 1829/2003 se „názvem organismu“ rozumí „kukuřice“.“Článek 2UrčeníToto rozhodnutí je určeno společnostem:a) Pioneer Overseas Corporation, Avenue des Arts 44, B-1040 Brusel, Belgie a dáleb) Dow AgroSciences Europe, European Development Centre, 3 Milton Park, Abingdon, Oxon OX14 4RN, Spojené království.V Bruselu dneZa Radupředseda [1] Úř. věst. L 268, 18.10.2003, s. 1.[2] Úř. věst. L 70, 9.3.2006, s. 82.[3]


text:
 |
 52013PC0147
 Návrh NAŘÍZENÍ EVROPSKÉHO PARLAMENTU A RADY o opatřeních ke snížení nákladů na zavádění sítí vysokorychlostních elektronických komunikací /* COM/2013/0147 final - 2013/0080 (COD) */
 DŮVODOVÁ ZPRÁVA
 Tato důvodová zpráva představuje
 návrh nařízení Evropského parlamentu a Rady o opatřeních ke snížení
 nákladů na zavádění vysokorychlostních sítí elektronických
 komunikací.
 1. SOUVISLOSTI NÁVRHU
 1.1. Cíle
 návrhu
 Cílem navrhovaného nařízení je snížení
 nákladů a zvýšení efektivity zavádění infrastruktury
 vysokorychlostních elektronických komunikací rozšiřováním stávajících
 osvědčených postupů po celé EU, čímž se zlepší podmínky pro
 vytvoření a fungování vnitřního trhu v oblasti, jež podporuje
 rozvoj prakticky všech odvětví ekonomiky.
 Panuje všeobecná shoda o tom, že stavební
 práce představují dominantní část celkových nákladů na
 zavádění sítí[1], bez ohledu na použitou technologii, přičemž u
 některých technologií se tento podíl odhaduje až na 80 %.
 Stanovení několika přímo
 použitelných práv a povinností platných v různých fázích zavádění
 infrastruktury může vést k významnému snížení nákladů. Překážky
 pro investice a vstup na trh mohou být zredukovány umožněním
 intenzivnějšího využití stávajících fyzických infrastruktur, posílenou
 spoluprací při plánování stavebních prací, zefektivněním postupů
 udělování povolení a odstraněním překážek pro infrastrukturu
 připravenou pro vysokorychlostní připojení, zastavěnou v
 budovách.
 Tato iniciativa se proto zaměřuje na
 čtyři hlavní problematické oblasti: 1) neefektivnost nebo
 překážky v oblasti využívání stávající fyzické infrastruktury
 (například kabelovodů, potrubí, šachet, rozvodných skříní,
 sloupů, stožárů, antén, věží a jiných podpůrných
 konstrukcí), 2) překážky v oblasti souběžného zavádění
 infrastruktur, 3) neefektivnost při udělování administrativních
 povolení a 4) překážky týkající se zavádění infrastruktury
 zastavěné v budovách.
 Jelikož je každá problémová oblast spojena
 s určitou etapou procesu zavádění, pokud budou uvedené oblasti
 řešeny společně, bude výsledkem soubor soudržných a
 vzájemně se posilujících opatření. Studie odhaduje, že přijetí
 opatření řešících identifikovaný soubor problémových oblastí by vedlo
 k potenciálním úsporám kapitálových výdajů hospodářských
 subjektů v rozmezí 20–30 % celkových investičních nákladů[2], tj. až 63 miliard EUR do roku 2020[3].
 V zájmu maximalizace synergií napříč
 sítěmi není nařízení určeno jen poskytovatelům sítí
 elektronických komunikací, ale i kterémukoli vlastníkovi fyzických
 infrastruktur, například pro elektřinu, plyn, vodu a kanalizaci,
 topení a dopravní služby, jež jsou vhodné pro uložení prvků sítí
 elektronických komunikací.
 1.2. Obecné
 souvislosti
 Podle zprávy o jednotném trhu z roku 2010[4] jsou telekomunikační služby a infrastruktura v EU stále ve velké
 míře rozděleny podle státních hranic. Novější zpráva o nákladech
 neexistence evropské dimenze v odvětví elektronických komunikací[5] ukázala, že nevyužitý potenciál jednotného trhu ročně
 odpovídá 0,9 % HDP, tj. 110 miliardám EUR.
 Infrastruktura pro vysokorychlostní
 širokopásmové připojení je páteří jednotného digitálního trhu a
 podmínkou konkurenceschopnosti v globálním prostředí, mimo jiné v
 oblasti elektronického obchodu. Jak připomíná sdělení Akt o jednotném
 trhu II[6], 10% nárůst v míře rozšíření širokopásmového
 připojení může vést ke zvýšení HDP o 1–1,5 % ročně a
 zvýšení produktivity práce o 1,5 %[7] a inovace plynoucí z širokopásmového připojení v podnicích
 podporuje zaměstnanost a má potenciál vytvořit do roku 2020 až 2
 miliony nových pracovních míst[8].
 Významná část tohoto nevyužitého
 potenciálu existuje na úrovni síťové infrastruktury: různé
 regulační přístupy k zavádění sítí zvyšují náklady na
 přístup na vnitrostátní trhy, znemožňují využívání úspor z rozsahu
 při


text:
využívání služeb a vybavení a brání rozvoji inovativních služeb, které
 by se mohly objevit na vysokorychlostních sítích provozovaných bez
 překážek napříč hranicemi. Zavádění přístupových sítí
 často souvisí s ustanoveními a postupy uplatňovanými na místní
 úrovni, avšak tato opatření včetně místních sekundárních
 právních předpisů mohou nepřímo ovlivnit volný pohyb služeb, a
 odůvodnit tak zásah Unie[9]. Unie navíc již dříve přijala právní předpisy na
 základě článku 114 Smlouvy o fungování EU, aby podpořily
 zavádění síťové infrastruktury na místní úrovni prostřednictvím
 zpřístupnění účastnického vedení[10].
 Unie si nemůže dovolit ponechat
 občany a podniky mimo dosah těchto infrastruktur a v Digitální
 agendě pro Evropu se přihlásila k ambiciózním cílům v oblasti
 širokopásmového připojení: do roku 2013 základní širokopásmové
 připojení pro všechny Evropany a do roku 2020 i) přístup k rychlosti
 nad 30 Mb/s pro všechny Evropany a ii) smlouva o internetovém připojení
 s rychlostí nad 100 Mb/s v 50 % či více evropských domácností.
 Těchto cílů bude dosaženo, pouze pokud dojde v celé EU ke
 snížení nákladů na zavádění infrastruktury.
 1.3. Politické
 souvislosti
 Digitální agenda pro Evropu je stěžejní
 iniciativou strategie Evropa 2020, jejímž cílem je dosáhnout udržitelných
 hospodářských a sociálních přínosů z jednotného digitálního trhu
 založeného na rychlém a superrychlém internetu a interoperabilních aplikacích.
 Dokument identifikoval zejména potřebu
 snížit náklady na zavádění širokopásmového připojení na celém území Unie,
 což zahrnuje také náležité plánování a koordinaci a snížení administrativní
 zátěže[11].
 Evropská rada na svém zasedání ve dnech 1. a
 2. března 2012 vyzvala k přijetí opatření na úrovni Unie s cílem
 zajistit lepší pokrytí širokopásmovým připojením, včetně snížení
 nákladů na infrastrukturu vysokorychlostního širokopásmového
 připojení[12].
 Sdělení „Akt o jednotném trhu II:
 Společně pro nový růst“ označilo uvedenou iniciativu za
 jedno z 12 klíčových opatření, která podnítí růst,
 zaměstnanost a důvěru v jednotný trh a přinesou reálné
 praktické výsledky[13]. Ve sdělení Akt o jednotném trhu II se přijetí návrhu Komise
 předpokládá v prvním čtvrtletí roku 2013. Evropská rada na svém
 zasedání ve dnech 13. a 14. prosince 2012 vyzvala Komisi, aby všechny
 klíčové návrhy předložila do jara roku 2013[14].
 2. VÝSLEDKY KONZULTACÍ SE
 ZÚČASTNĚNÝMI STRANAMI A POSOUZENÍ DOPADŮ
 2.1. Veřejná
 konzultace se zúčastněnými stranami
 Útvary Komise uspořádaly ve dnech 27.
 dubna až 20. července 2012 veřejnou konzultaci, v níž byly
 zainteresované strany vyzvány k vyjádření svých názorů na pět
 souborů otázek, které se týkají celého procesu zavádění sítí od etapy
 plánování až k připojení koncových uživatelů[15].
 Nejrůznější zúčastněné
 strany z 26 zemí EU a ESVO zaslaly přes 100 písemných odpovědí.
 Kategoriemi s nejvyšším počtem respondentů byly poskytovatelé
 elektronických komunikací (27) a jejich profesní organizace (14), jakož i
 veřejné orgány, včetně centrálních orgánů státní správy (22
 včetně 6 vnitrostátní regulačních orgánů) a místních
 orgánů (9). Ostatní poskytovatelé veřejných služeb (7)
 přispěli především prostřednictvím profesních sdružení.
 Odpověděli rovněž výrobci zařízení (5) a profesní sdružení
 stavebních firem a poskytovatelů služeb IKT (6).
 Respondenti obecně příznivě
 přijali záměr Komise přijmout iniciativu řešící stavební
 náklady na zavádění širokopásmového připojení v rámci jednotného
 trhu. Většina respondentů potvrdila stávající neefektivnost a
 překážky, jakož i potenciál pro snížení nákladů. Zúčastněné
 strany jasně přiznaly existenci problémů


text:
a potřebu jednat.
 Bylo navrženo několik řešení, některá velmi ambiciózní a
 některá skromnější.
 Kromě veřejné konzultace útvary
 Komise zřídily internetovou platformu pro diskusi zúčastněných
 stran formou crowdsourcingu[16].
 Útvary Komise udržují pravidelný kontakt s
 hlavními zúčastněnými stranami z veřejného i soukromého sektoru
 v dotčených odvětvích.
 2.2 Studie
 a jiné zdroje informací
 Útvary Komise zadaly dvě studie: u
 společnosti Deloitte o postupech snižování nákladů v souvislosti
 se zaváděním pasivní infrastruktury širokopásmového připojení[17] a u společnosti Analysys Mason jako podklad posouzení dopadů
 připojeného k tomuto návrhu[18].
 Útvary Komise dále čerpaly z dalších
 zdrojů informací, studií a vnitrostátních osvědčených
 postupů (mimo jiné z Francie, Itálie, Litvy, Německa,
 Nizozemska, Polska, Portugalska, Slovinska, Spojeného království,
 Španělska a Švédska)[19]. Příslušné útvary Komise rovněž získaly podrobné informace
 prostřednictvím vnitrostátních regulačních orgánů.
 2.3 Posouzení
 dopadů navrhovaného nařízení
 Útvary Komise provedly posouzení dopadů[20]. K další analýze byly vybrány čtyři možnosti politiky:
 Možnost č. 1: Zachování stávající
 situace: současný přístup spočívající ve sledování, vynucování a
 poskytování pokynů.
 Možnost č. 2: Podpora zvýšení efektivity
 v odvětví telekomunikací: doporučování opatření v zájmu
 soudržnějšího a harmonizovanějšího uplatňování předpisového
 rámce pro elektronické komunikace ze strany vnitrostátních regulačních
 orgánů.
 Možnost č. 3: Umožnit zvýšení efektivity
 v různých odvětvích: návrh nařízení, jehož cílem je využití
 potenciálu spolupráce mezi odvětvími (dvě dílčí možnosti
 předpokládají samotné nařízení – 3a, respektive kombinaci
 nařízení a doporučení – 3b).
 Možnost č. 4: Uložit povinnost zvýšení
 efektivity: návrhy právních předpisů doplňujících stávající
 regulační rámec, stanovujících opatření jdoucí nad rámec možnosti
 č. 3, jako jsou atlasy infrastruktury, nákladově orientovaný
 přístup k infrastruktuře, povinná spolupráce při stavebních
 pracích, i když nejsou financovány z veřejných prostředků, a
 instalace infrastruktury připravené pro vysokorychlostní připojení i
 ve starých budovách.
 Analýza jednotlivých možností se
 zaměřuje zejména na náklady a přínosy, které vzniknou přímo
 zúčastněným stranám, očekávaný účinek na investice do sítí
 a zavádění širokopásmového připojení a širší makroekonomické analýzy
 účinků na životní úroveň spotřebitelů, růst,
 konkurenceschopnost a jednotný trh.
 Zpráva o posouzení dopadů dospěla k
 závěru, že nejlepší dostupnou možností je možnost č. 3a vzhledem
 k její efektivitě ve vztahu k identifikovaným cílům,
 analýze nákladů a přínosů a soudržnosti využití potenciálu ke
 snížení nákladů s obecnými cíli politiky EU v souladu se zásadou
 proporcionality a subsidiarity.
 Pokud jde o výběr navrhovaného nástroje,
 viz oddíl 3.4 níže.
 3. PRÁVNÍ STRÁNKA NÁVRHU
 3.1. Právní
 základ
 Základem návrhu je článek 114 Smlouvy o
 fungování Evropské unie. Je to odůvodněno cíli návrhu, jenž usiluje o
 zlepšení podmínek pro vytvoření a fungování vnitřního trhu.
 Kromě toho, jak potvrzuje judikatura,
 tento článek svěřuje zákonodárci Unie v závislosti na
 všeobecných souvislostech a konkrétních okolnostech záležitosti, u níž má dojít
 k harmonizaci, možnost uvážení, pokud jde o harmonizační metodu, která
 je nejvhodnější k dosažení požadovaného výsledku, zejména v oblastech,
 které se vyznačují složitými technickými charakteristikami[21].
 3.2. Subsidiarita
 Navrhovaný evropský zásah vedoucí ke snížení
 nákladů na zavádění infrastruktury vysokorychlostních elektronických
 komunikací je odůvodněn zásadou subsidiarity.
 Zásada subsidiarity má dvojí účel. Na
 jedné straně umožňuje Unii jednat, pokud nemohou problém
 adekvátně vyřešit členské státy jednající samostatně. Na
 druhé straně má chránit pravomoci členských států v těch
 oblastech, které nelze


text:
efektivněji řešit prostřednictvím
 činnosti Unie. Cílem je přivést proces rozhodování v rámci Unie co
 nejblíže občanům.
 Navrhované nařízení se zaměřuje
 na vymezení konkrétních přímo použitelných práv a povinností s cílem
 usnadnit plánování a realizaci fyzické infrastruktury a stavebních prací,
 včetně doplňkových ustanovení k zajištění transparentnosti
 příslušných informací a koordinace administrativních postupů.
 Kromě toho stanoví požadavky na fyzickou infrastrukturu v budovách,
 vztahující se na nové budovy a významné renovace.
 Plánovaná opatření vycházejí ze
 stávajících osvědčených postupů v několika členských
 státech, například těch, jež se týkají opakovaného využití
 stávajících fyzických infrastruktur v Litvě a Portugalsku, transparentnosti
 stávající infrastruktury v Belgii a Německu, souběžného zavádění
 infrastruktury ve Finsku a Švédsku, racionalizace práv třetích osob a
 správních postupů v Nizozemsku a Polsku a vysokorychlostní širokopásmové
 infrastruktury v nových budovách ve Španělsku a Francii[22]. Některé členské státy zavedly opatření, která do
 určité míry jdou nad rámec návrhu, například jediné správní místo v
 Řecku. Navrhovaným nařízením nejsou dotčena takováto
 podrobnější ustanovení vnitrostátních právních předpisů.
 Nejsou jím dotčena ani jakákoli zvláštní
 regulační opatření, včetně uložení nápravných opatření
 podnikům s významnou tržní silou, přijatých vnitrostátními
 regulačními orgány v souladu s regulačním rámcem Unie pro
 elektronické komunikace.
 Navrhovaná opatření jsou nezbytná na
 úrovni Unie, aby se zlepšily podmínky pro vytvoření a fungování
 vnitřního trhu, s cílem:
 –
 odstranit překážky fungování jednotného trhu
 způsobené množstvím různých pravidel a administrativních postupů
 na vnitrostátní a regionální úrovni, které brání rozvoji a růstu
 evropských společností, mají negativní dopad na konkurenceschopnost Evropy
 a vytvářejí překážky pro přeshraniční investice a
 podnikání, a omezují tak svobodu poskytovat služby elektronických komunikací a
 sítí, kterou zaručují stávající právní předpisy Unie. Různorodé
 a netransparentní regulační přístupy k zavádění sítí
 například zvyšují náklady na přístup ke každému vnitrostátnímu trhu.
 Tato roztříštěnost představuje překážku pro nadnárodní
 společnosti i pro společnosti působící v jednom státě,
 které chtějí dosáhnout úspor z rozsahu na evropské úrovni v podmínkách
 stále globálnější konkurence. Brání také rozvoji inovativních služeb,
 které by mohly vzniknout v superrychlých sítích bezproblémově fungujících
 přes hranice;
 –
 podporovat všeobecně dostupné širokopásmové
 pokrytí, které je předpokladem rozvoje jednotného digitálního trhu, a
 přispět tak k odstranění velké překážky pro dokončení
 jednotného trhu a současně i k územní soudržnosti; těchto
 cílů bude dosaženo, pouze pokud dojde v celé EU ke snížení nákladů
 na zavádění infrastruktury;
 –
 realizovat významný nevyužitý potenciál snížení
 nákladů a usnadněného zavádění širokopásmového připojení,
 včetně rozšíření stávajících osvědčených postupů
 po celé EU, kdykoli jsou k dispozici;
 –
 ve velkém měřítku zefektivnit postupy
 plánování a investic, a usnadnit tak rozvoj celoevropských hospodářských
 subjektů;
 –
 zajistit rovné zacházení a nediskriminaci
 podniků a investorů v souladu s „uvedenými cíli a úkoly úzce
 souvisejícími s oblastmi, které jsou předmětem“[23] několika nástrojů,
 které jsou již stanoveny v právních předpisech EU, zejména pokud jde o
 odvětví elektronických komunikací[24],
 ale i další odvětví (např. poskytovatele veřejných služeb,
 kteří chtějí dosáhnout zisku ze své fyzické infrastruktury, synergie
 při zavádění inteligentních sítí).
 Aby byl tento návrh v souladu se zásadou
 subsidiarity, bylo pro něj vytvořeno několik mechanismů.
 –
 Za prvé, členské státy mohou zachovat nebo
 přijmout podrobnější ustanovení, která dále specifikují či


text:
doplňují povinnosti stanovené navrženým nařízením, např.
 v souvislosti s přístupem k existující infrastruktuře,
 koordinací stavebních prací a souběžným zaváděním infrastruktury.
 –
 Kromě toho zatímco úkoly vytvořené
 navrženým nařízením jsou v souladu s předpisovým rámcem pro
 elektronické komunikace standardně přidělovány nezávislým
 vnitrostátním regulačním orgánům, členské státy mohou s ohledem
 na jejich odborné znalosti a nezávislost na optimální úrovni určit odlišné
 příslušné orgány v souladu s vnitrostátním ústavním systémem
 rozdělení kompetencí a pravomocí[25],
 pokud může být vzhledem k přiděleným úkolům dosaženo
 přínosů v efektivitě. To se týká všech úkolů stanovených
 nařízením: informačního místa pro udělování povolení,
 transparentnosti a řešení sporů.
 –
 Za druhé, pokud jde o transparentnost stávající
 fyzické infrastruktury, zatímco řada členských států zavedla
 různé mapovací iniciativy v podobě aplikací GIS (geografické
 informační systémy), které v některých členských státech
 pokrývají nejen infrastrukturu elektronických komunikací, ale i fyzickou
 infrastrukturu jiných veřejných služeb, tento návrh neukládá členským
 státům povinnost takové mapování provádět. Nevyžaduje ani, aby byly
 údaje shromažďovány nebo uchovávány v jediném kontaktním místě.
 Povinnost uložená členským státům je „zpřístupnit“ tyto údaje v
 jediném informačním místě, které lze vytvořit poskytnutím
 hypertextových odkazů vedoucích na jiná místa. Návrh neukládá ani žádnou
 obecnou povinnost předběžného oznamování plánovaných stavebních
 prací. Namísto toho umožňuje poskytovatelům elektronických komunikací
 vyžadovat tyto informace od poskytovatelů sítí za účelem
 zavádění vysokorychlostních sítí elektronických komunikací.
 –
 Za třetí, pokud jde o udělování povolení,
 tímto návrhem není dotčena procesní autonomie členských států
 k internímu rozdělování pravomocí. I když prostřednictvím
 kontaktního místa musí být k dispozici informace o různých postupech
 udělování povolení a jeho prostřednictvím se musí podávat žádosti,
 jeho úloha se omezuje na odesílání různých povolení a koordinaci postupu udělování
 povolení. Rovněž je stanovena pouze základní harmonizace různých
 lhůt, přičemž je členským státům povoleno ponechat si
 nebo zavést své vlastní lhůty, aniž jsou dotčeny jiné konkrétní
 lhůty nebo povinnosti stanovené k zajištění řádného
 průběhu řízení, platné v souladu s vnitrostátními
 právními předpisy nebo právními předpisy EU.
 –
 Pokud jde o zařízení v budovách, navrhované
 nařízení umožňuje členským státům upravit v něm
 stanovené povinnosti podle konkrétní situace na vnitrostátní a místní úrovni
 vynětím kategorií budov, jako jsou budovy s jedním bytem nebo
 renovace, z oblasti jeho působnosti, v plném souladu se zásadami
 subsidiarity a proporcionality.
 3.3. Proporcionalita
 Navrhovaná opatření jsou
 odůvodněná rovněž z hlediska proporcionality.
 Navrhovaná opatření ke snižování
 nákladů se zaměřují na zvýšení koordinace a transparentnosti a
 na harmonizaci minimálních nástrojů, což příslušným
 zúčastněným stranám umožní využít synergií a omezit neefektivnost při
 zavádění infrastruktury. Kromě toho i když je cílem navrhovaných
 opatření omezení překážek přístupu k fyzické
 infrastruktuře, nenarušují nepatřičně vlastnická práva a
 zachovávají na prvním místě obchodní jednání.
 Navrhovaná opatření nevnucují konkrétní
 obchodní modely. Rovněž nechávají otevřenou možnost, aby členské
 státy přijaly podrobnější ustanovení; proto budou spíše
 doplňovat probíhající vnitrostátní iniciativy, místo aby je měnily.
 Umožní naopak členským státům, aby navázaly na svá stávající
 opatření a zvolily si jakékoli stávající nebo nové opatření, které
 nejlépe vyhovuje jejich konkrétní situaci, aniž by nutně měly za
 následek další náklady.
 I když se navrhované nařízení do
 určité míry dotkne vlastnických práv, děje se tak v


text:
souladu se
 zásadou proporcionality.
 Návrh umožňuje obchodní jednání o
 přístupu k fyzické infrastruktuře, aniž by ukládal povinnost umožnit
 přístup za předem definovaných nebo nákladově orientovaných
 podmínek. Stanoví orientační důvody, pro něž může být
 odmítnutí udělit přístup považováno za přiměřené:
 například technická vhodnost fyzické infrastruktury, ke které bylo
 požádáno o přístup, k tomu, aby do ní byly uloženy jakékoli prvky
 sítí elektronických komunikací, nedostatek prostoru pro uložení těchto
 prvků nebo bezpečnost a integrita sítě.
 V případě
 nepřiměřeného odepření přístupu stanoví postup
 řešení sporů, zohledňuje nicméně několik
 parametrů pro stanovení ceny za přístup, například vliv
 vyžádaného přístupu na obchodní plán, jenž je podkladem pro investice realizované
 provozovatelem sítě, zejména v případě nedávno vybudovaných
 fyzických infrastruktur využívaných k poskytování služeb vysokorychlostních
 elektronických komunikací.
 Pokud jde o transparentnost stávající fyzické
 infrastruktury, návrh se týká infrastruktury, která je vhodná pro zavádění
 vysokorychlostních sítí, nikoli obecně jakékoli fyzické infrastruktury.
 Umožňuje rovněž členským státům stanovit obecné výjimky pro
 technicky nevyhovující infrastrukturu. Návrh dále usiluje o
 zpřístupnění informací za nejnižších nákladů. Z tohoto
 důvodu obsahuje postupné povinnosti – umožňuje zřízení
 přístupu k již dostupným informacím, přičemž
 k průzkumům se uchyluje pouze tehdy, nejsou-li tyto informace
 okamžitě k dispozici u orgánů veřejné správy nebo u poskytovatelů
 elektronických komunikací.
 Pokud jde o koordinaci stavebních prací, návrh
 neomezuje ekonomickou svobodu podniků – zejména neukládá povinnost
 souběžného zavádění infrastruktury subjektům, které si tento
 obchodní model nezvolily, pokud není financována z veřejných
 zdrojů. Usiluje naopak o umožnění komerčních mechanismů
 souběžného zavádění infrastruktury tím, že zajistí lepší šíření
 informací o budoucích stavebních pracích.
 Pokud jde o fyzickou infrastrukturu v
 budovách, povinnost vybavit budovy fyzickou infrastrukturou připravenou
 pro vysokorychlostní připojení je omezena na nové a podstatně
 renovované budovy. Důvodem je skutečnost, že v těchto
 případech jsou náklady ve srovnání s vysokými náklady na dovybavení
 existujících nevybavených budov s pasivní infrastrukturou nižší a pravděpodobně
 budou kompenzovány vyšší hodnotou nemovitosti. Návrh navíc dále omezuje
 působnost této povinnosti na velké renovace, které vyžadují stavební
 povolení. Předpokládají se rovněž všeobecné výjimky stanovené
 členskými státy z důvodu proporcionality.
 3.4 Základní práva
 Byl analyzován dopad navrhovaných
 opatření na základní práva.
 Povinnost provozovatelů sítí vyhovět
 všem přiměřeným žádostem o přístup k jejich fyzické
 infrastruktuře by mohla omezit jejich právo na podnikání a jejich
 vlastnické právo, avšak tento nepříznivý dopad je zmírněn ustanovením
 že by takový přístup měl být udělován za spravedlivých podmínek,
 včetně cen. Toto omezení musí být také považováno za
 odůvodněné a přiměřené vzhledem k cíli snížení
 nákladů na zavádění vysokorychlostních sítí elektronických
 komunikací, neboť by snížilo potřebu provádění stavebních prací,
 které představují téměř 80 % nákladů na zavedení sítě.
 Pokud jde o povinnost provozovatelů sítí poskytnout minimální informace o
 stávající infrastruktuře, jsou stanoveny záruky ohledně práva na
 soukromí a ochrany obchodního tajemství prostřednictvím výjimek pro
 účely provozu a obchodního tajemství.
 Povinnost podniků provádějících
 stavební práce, jež jsou zcela nebo částečně financovány z
 veřejných prostředků, vyhovět všem
 přiměřeným žádostem o přístup za účelem zavedení
 prvků vysokorychlostních sítí elektronických komunikací by mohla omezit
 jejich právo na podnikání a jejich vlastnické právo. Tato povinnost by se však
 uplatnila pouze v případě, že nebude


text:
znamenat žádné zvýšení
 nákladů původně plánovaných stavebních prací a pokud je žádost o
 koordinaci podána co nejdříve a v každém případě nejpozději
 jeden měsíc před předložením konečného projektu
 příslušným orgánům k udělení povolení. Toto omezení musí být
 také považováno za odůvodněné a přiměřené vzhledem k cíli
 snížení nákladů na zavádění vysokorychlostních sítí elektronických
 komunikací, neboť by provozovatelům sítí elektronických komunikací
 umožnilo uhradit pouze část nákladů na stavební práce.
 Povinnost vybavit všechny nově postavené
 budovy vestavěnou fyzickou infrastrukturou připravenou pro
 vysokorychlostní připojení by mohla mít dopad na vlastnická práva
 vlastníků dotčených nemovitostí. Toto omezení musí být považováno za
 odůvodněné a přiměřené cíli snižování nákladů na
 zavádění vysokorychlostních sítí elektronických komunikací, neboť by
 vyloučilo jakoukoli potřebu zpětného vybavování budov fyzickou
 infrastrukturu.
 Právo poskytovatele veřejné
 komunikační sítě ukončit svou síť
 v soustřeďovacím bodě s cílem připojit se k
 fyzické infrastruktuře připravené pro vysokorychlostní
 připojení, vestavěné v budově, by mohlo mít dopad na
 vlastnické právo vlastníků dotčené soukromé nemovitosti. Tyto
 restrikce jsou však omezeny povinností, aby poskytovatelé veřejné
 komunikační sítě minimalizovali dopad na soukromý majetek a uhradili
 veškeré vzniklé náklady. Toto omezení musí být také považováno za
 odůvodněné a přiměřené vzhledem k cíli snížení
 nákladů na zavádění vysokorychlostních sítí elektronických
 komunikací, neboť by provozovatelům sítí elektronických komunikací
 při zavádění jejich sítí umožnilo dosáhnout úspor z rozsahu.
 Právo poskytovatelů veřejných
 komunikačních sítí na přístup k jakékoli existující fyzické
 infrastruktuře připravené pro vysokorychlostní připojení,
 vestavěné v budově, by mohlo mít dopad na majetková práva
 držitele práva na využívání fyzické infrastruktury vestavěné v budovách.
 Tato restrikce je však omezená, jelikož takový přístup by musel být
 udělen za přiměřených podmínek, a použila by se pouze v
 případech, kdy je duplikace technicky nemožná nebo ekonomicky neefektivní.
 Právo na účinná opravná opatření pro
 subjekty dotčené výše uvedenými omezeními je zaručeno možností
 obrátit se na příslušný vnitrostátní orgán pro řešení sporů,
 čímž by nemělo být dotčeno právo kterékoli strany obrátit se na
 soud.
 3.5. Volba
 nástroje
 Komise navrhuje nařízení, neboť je
 zárukou komplexního, přímo použitelného řešení, a to i pro všechna
 povolení nezbytná k zavádění sítí. Zajišťuje rychlou dostupnost
 nástrojů pro snížení nákladů v souladu s dynamikou cílů
 Digitální agendy pro Evropu, jichž má být dosaženo do roku 2020.
 Oproti směrnici, která by znamenala
 poskytnutí další lhůty pro provedení členskými státy, nařízení
 v celém jednotném trhu rychle rozšíří základní práva a povinnosti
 v souvislosti se zaváděním sítí. Směrnice by kromě toho ze
 své povahy umožnila významnou míru diferenciace při provádění
 uvedených práv a povinností, a prodloužila by tak trvání vznikající
 různorodé regulace. Přímo použitelný právní nástroj naproti tomu
 omezí stávající roztříštěnost a zabrání další fragmentaci, tím, že se
 zaměří na odstranění vybraných překážek rozvoje jednotného
 trhu se sítěmi elektronických komunikací na základě
 osvědčených postupů, přičemž však organizační
 otázky ponechá do značné míry na uvážení členských států.
 Poskytovatelům musí být přiznán soubor přímo použitelných práv
 týkajících se všech fází plánování a zavádění sítě, jichž se mohou
 dovolávat před vnitrostátními soudy, a to nejen vůči
 členským státům, ale i vůči jiným soukromým subjektům,
 jako jsou vlastníci infrastruktury.
 Vzhledem k tomu, že jádrem tohoto


text:
návrhu je
 definice práv a povinností, jež jsou přímo použitelné v celém
 jednotném trhu, nařízení je zřejmě vhodnějším právním
 nástrojem než směrnice, jelikož má jasné výhody, pokud jde o efektivitu a
 účinnost a vytváří rovné podmínky pro občany a podniky,
 s větším potenciálem pro soukromé prosazování[26]. Přímo použitelné nařízení proto oproti směrnici, která
 vyžaduje provedení v členských státech, lépe zaručuje okamžitý
 dopad nutný k podpoře dosažení cílů Digitální agendy
 ohledně dostupnosti širokopásmového připojení do roku 2020.
 Značné výhody opatření ke snižování
 nákladů, pokud jde o přínosy z ekonomického i společenského
 hlediska, dalece převyšují jakoukoli administrativní zátěž.
 3.6. Struktura
 návrhu a hlavní práva a povinnosti
 Článek 1 –
 Cíl a oblast působnosti
 –
 Článek 1 stanoví cíle a oblast působnosti
 nařízení.
 Článek 2 –
 Definice
 –
 Tento článek obsahuje dodatečné definice
 k těm, které jsou obsaženy v regulačním rámci EU pro elektronické
 komunikace.
 Článek 3 –
 Přístup k existující fyzické infrastruktuře
 –
 Článek 3 stanoví obecné právo
 provozovatelů sítě nabízet přístup ke své fyzické
 infrastruktuře a jejich povinnost vyhovět přiměřeným
 žádostem o přístup k jejich fyzické infrastruktuře za účelem zavedení
 prvků sítí elektronických komunikací za spravedlivých podmínek.
 –
 Počítá se s orgánem pro řešení
 sporů, jenž bude provádět přezkum odmítnutí nebo sporů o
 podmínkách – tato funkce bude standardně svěřena vnitrostátnímu
 regulačnímu orgánu.
 Článek 4 –
 Transparentnost fyzické infrastruktury
 –
 Článek 4 stanoví právo na přístup
 k souboru minimálních informací o existující fyzické infrastruktuře a
 plánovaných stavebních pracích.
 –
 To je doprovázeno povinností provozovatelů
 sítě vyhovět přiměřeným žádostem o provedení
 průzkumu na místě týkajícího se konkrétních prvků jejich fyzické
 infrastruktury.
 –
 Řešení sporů o průzkumy na
 místě nebo o přístup k informacím se svěřuje orgánu pro
 řešení sporů, standardně vnitrostátnímu regulačnímu orgánu.
 Článek 5 –
 Koordinace stavebních prací
 –
 Tento článek obsahuje právo jednat o
 koordinaci stavebních prací.
 –
 Kromě toho ukládá podnikům vykonávajícím
 stavební práce financované z veřejných prostředků povinnost
 vyhovět přiměřeným žádostem o dohodu o koordinaci
 stavebních prací za transparentních a nediskriminačních podmínek.
 Článek 6 –
 Udělování povolení
 –
 Tento článek obsahuje právo na přístup –
 elektronickými prostředky a prostřednictvím jediného
 informačního místa – k veškerým informacím týkajícím se podmínek a
 postupů platných pro konkrétní stavební práce a také právo podávat žádosti
 o povolení elektronickými prostředky prostřednictvím uvedeného
 informačního místa. Informační místo usnadňuje a koordinuje
 proces udělování povolení a sleduje dodržování lhůt.
 –
 Kromě toho stanoví obecnou maximální
 lhůtu, pokud není lhůta stanovena ve vnitrostátních právních
 předpisech nebo právních předpisech EU, jakož i právo obdržet
 včasné rozhodnutí ve vztahu k žádosti o povolení.
 Články 7 a 8
 – Vybavení zastavěné v budovách
 –
 Článek 7 stanoví povinnost vybavit nové budovy
 a budovy, které procházejí rozsáhlou renovací, fyzickou infrastrukturou
 připravenou pro vysokorychlostní připojení, a povinnost vybavit nové
 vícebytové budovy a staré vícebytové budovy, které procházejí rozsáhlou
 rekonstrukcí, soustřeďovacím bodem nacházejícím se v budově
 nebo mimo ni.
 –
 Článek 8 zřizuje právo poskytovatelů
 sítí elektronických komunikací ukončit svá síťová zařízení v
 soustřeďovacím bodě budov, právo provozovatelů
 elektronických komunikací sjednat přístup k jakékoli existující
 fyzické infrastruktuře připravené pro vysokorychlostní
 připojení, zastavěné v


text:
budově, a v případě
 neexistence takové fyzické infrastruktury právo ukončit svá síťová
 zařízení v soukromých prostorách účastníka, pokud tak učiní
 na vlastní náklady a s minimálním dopadem na soukromý majetek.
 Články 9 až
 11
 –
 Tyto články obsahují závěrečná
 ustanovení včetně určení příslušných orgánů a
 povinnosti přezkoumat nařízení do tří let po jeho vstupu v
 platnost.
 4. ROZPOČTOVÉ DŮSLEDKY
 Navržené nařízení nemá žádné
 důsledky pro rozpočet Unie.
 2013/0080 (COD)
 Návrh
 NAŘÍZENÍ EVROPSKÉHO PARLAMENTU A
 RADY
 o opatřeních ke snížení nákladů na
 zavádění sítí vysokorychlostních elektronických komunikací
 (Text s významem pro EHP)
 EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ
 UNIE,
 s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské
 unie, a zejména na článek 114 této smlouvy,
 s ohledem na návrh Evropské komise,
 po postoupení návrhu legislativního aktu
 vnitrostátním parlamentům,
 s ohledem na stanovisko Evropského
 hospodářského a sociálního výboru[27],
 s ohledem na stanovisko Výboru
 regionů[28],
 v souladu s řádným legislativním
 postupem,
 vzhledem k těmto důvodům:
 (1) Digitální ekonomika zásadním
 způsobem mění jednotný trh. Svými inovacemi, rychlostí a
 přeshraničním dosahem má potenciál posunout integraci jednotného trhu
 na novou úroveň. Vizí Unie je digitální ekonomika s udržitelnými
 ekonomickými a sociálními přínosy, které jsou založeny na moderních
 službách online a rychlém připojení k internetu. Vysoce kvalitní
 digitální infrastruktura je základem prakticky všech odvětví moderní a inovativní
 ekonomiky a má strategický význam pro sociální a územní soudržnost. Všichni
 občané a všechny podniky proto musí dostat příležitost být
 součástí digitální ekonomiky.
 (2) Členské státy,
 uznávajíce význam zavádění vysokorychlostního širokopásmového připojení,
 schválily ambiciózní cíle pro širokopásmový internet uvedené ve sdělení
 Komise Evropskému parlamentu, Radě, Evropskému hospodářskému a
 sociálnímu výboru a Výboru regionů – Digitální agenda pro Evropu –
 Digitální růst pro Evropu[29]
 („Digitální agenda“): 100% pokrytí širokopásmovým připojením do roku 2013
 a zvýšená rychlost 30 Mb/s pro všechny domácnosti, přičemž
 alespoň 50 % domácností s internetovým připojením má do roku
 2020 mít rychlost nad 100 Mb/s.
 (3) Digitální agenda rovněž
 zjistila potřebu opatření, jejichž cílem je snížit náklady na
 zavádění širokopásmového připojení na celém území Unie,
 včetně řádného plánování a koordinace a snižování
 administrativní zátěže.
 (4) Akt o jednotném trhu II[30] v souvislosti s
 potřebou opatření na úrovni EU s cílem zajistit lepší pokrytí
 širokopásmovým připojením, a to i snížením nákladů na infrastrukturu
 vysokorychlostního širokopásmového připojení[31] zdůrazňuje, že je
 třeba dalšího úsilí, aby bylo rychle dosaženo cílů stanovených v
 Digitální agendě pro Evropu, mimo jiné řešením problému investic do
 vysokorychlostních sítí.
 (5) Zavádění
 vysokorychlostních pevných a bezdrátových sítí elektronických komunikací v celé
 Unii vyžaduje značné investice, jejichž významnou část
 představují náklady na stavební práce.
 (6) Hlavní část těchto
 nákladů lze přičíst neefektivnosti v procesu zavádění,
 týkající se využití existující pasivní infrastruktury (jako jsou kabelovody,
 potrubí, šachty, rozvodné skříně, sloupy, stožáry, antény, věže
 a jiné podpůrné konstrukce), překážkám souvisejícím s koordinací
 stavebních prací, těžkopádným správním postupům udělování
 povolení a překážkám týkajícím se zavádění sítí zastavěných v
 budovách.
 (7) Opatření, jejichž cílem
 je zvýšit efektivitu využití existující infrastruktury a snížit náklady a zmenšit
 překážky při provádění nových stavebních prací, by měla
 poskytnout významný příspěvek k zajištění rychlého a rozsáhlého
 zavádění vysokorychlostních sítí elektronických


text:
komunikací za
 současného zachování účinné hospodářské soutěže.
 (8) Některé členské
 státy přijaly opatření, jejichž cílem je snížit náklady na
 zavádění širokopásmového připojení. Rozšíření těchto
 osvědčených postupů v rámci Unie by mohlo výrazně
 přispět k vytvoření jednotného digitálního trhu. Tyto postupy
 jsou však i nadále ojedinělé a roztroušené. Rozdílné regulační
 požadavky navíc někdy brání spolupráci podniků veřejných služeb
 a mohou vytvářet překážky vstupu na trh pro nové provozovatele sítí a
 nové obchodní příležitosti, což omezuje vývoj jednotného trhu
 s využíváním a zaváděním fyzické infrastruktury pro vysokorychlostní
 sítě elektronických komunikací. Kromě toho iniciativy na úrovni
 členských států vždy nezohledňují celkovou situaci, zatímco
 v zájmu dosažení jednotného a významného výsledku je nutné přijmout
 opatření v rámci celého procesu zavádění a napříč
 odvětvími.
 (9) Cílem tohoto nařízení je
 stanovit určitá minimální práva a povinnosti platné v celé Unii s cílem
 usnadnit zavádění vysokorychlostních sítí elektronických komunikací a
 meziodvětvovou koordinaci. Při zajištění rovných podmínek by tím
 neměly být dotčeny stávající osvědčené postupy a
 opatření přijatá na vnitrostátní a místní úrovni, obsahující
 podrobnější ustanovení a podmínky, jakož i další opatření
 doplňující uvedená práva a povinnosti, v souladu se zásadou subsidiarity.
 (10) Pokud jsou s ohledem na zásadu
 lex specialis v platnosti zvláštní regulační opatření v
 souladu s právem EU, měla by mít přednost před minimálními právy
 a povinnostmi stanovenými tímto nařízením. Tímto nařízením by proto
 neměly být dotčeny právní předpisy EU a zejména žádná zvláštní
 regulační opatření, včetně ukládání nápravných
 opatření podnikům s významnou tržní silou v souladu s
 regulačním rámcem Unie pro elektronické komunikace (směrnice Evropského
 parlamentu a Rady 2002/21/ES ze dne 7. března 2002 o společném
 předpisovém rámci pro sítě a služby elektronických komunikací
 (rámcová směrnice)[32],
 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/20/ES ze dne 7. března
 2002 o oprávnění pro sítě a služby elektronických komunikací
 (autorizační směrnice)[33],
 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/19/ES ze dne 7. března
 2002 o přístupu k sítím elektronických komunikací a přiřazeným
 zařízením (přístupová směrnice)[34],
 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/22/ES ze dne
 7. března 2002 o univerzální službě a právech uživatelů
 týkajících se sítí a služeb elektronických komunikací (směrnice o
 univerzální službě)[35]
 a směrnice Komise 2002/77/ES ze dne 16. září 2002 o
 hospodářské soutěži na trzích sítí a služeb elektronických komunikací[36]).
 (11) Pro provozovatele sítí
 elektronických komunikací, zejména nové účastníky na trhu, může být
 výrazně efektivnější opětovně využít pro účely
 zavádění sítí elektronických komunikací existující fyzickou infrastrukturu
 včetně infrastruktury jiných veřejných služeb, zejména v
 oblastech, kde vhodná síť elektronických komunikací není k dispozici, nebo
 tam, kde vybudování nové fyzické infrastruktury nemusí být ekonomicky
 proveditelné. Synergie napříč odvětvími mohou navíc
 podstatně snížit potřebu stavebních prací pro zavádění sítí
 elektronických komunikací, a tím i společenské a ekologické náklady
 s nimi spojené, jako je znečištění, škodlivé vlivy a dopravní
 problémy. Toto nařízení by se proto mělo použít nejen na
 poskytovatele sítí elektronických komunikací, ale i na jakéhokoli vlastníka nebo
 držitele práv na užívání rozsáhlých a všudypřítomných fyzických
 infrastruktur vhodných pro uložení prvků sítí elektronických komunikací,
 mezi něž patří např. fyzické sítě pro poskytování
 elektřiny, plynu, vody a kanalizace, topení a dopravních služeb.


text:
(12) Vzhledem ke nízké diferenciaci
 fyzických zařízení těchto sítí v nich často může být
 uložena široká řada prvků sítí elektronických komunikací,
 včetně těch, které jsou schopny poskytovat služby širokopásmového
 připojení o rychlosti alespoň 30 Mb/s v souladu se zásadou
 technologické neutrality, a to bez vlivu na hlavní poskytovanou službu a s
 minimálními náklady na přizpůsobení. Fyzickou infrastrukturu, která
 je určena pouze k uložení jiných prvků sítě, aniž by se
 sama stala aktivním prvkem sítě, lze proto v zásadě využít k uložení
 kabelů nebo vybavení elektronických komunikací nebo jakéhokoli jiného
 prvku sítí elektronických komunikací, bez ohledu na její skutečné využití
 nebo její vlastnictví. Aniž je dotčeno sledování specifického obecného
 zájmu spojeného s poskytováním hlavní služby, měly by být podporovány
 synergie mezi provozovateli sítí, aby současně přispívali k
 dosažení cílů Digitální agendy.
 (13) I když by tímto nařízením
 rovněž nemělo být dotčeno jakékoli specifické ochranné
 opatření potřebné k zajištění bezpečnosti a integrity sítí,
 jakož i k zajištění toho, že nebude dotčena hlavní služba poskytovaná
 provozovatelem sítě, obecná pravidla vnitrostátních právních
 předpisů zakazující provozovatelům sítě sjednat
 přístup k fyzické infrastruktuře ze strany poskytovatelů sítí
 elektronických komunikací by mohla bránit vytvoření trhu s přístupem
 k fyzické infrastruktuře, a měla by proto být zrušena.
 Opatřeními stanovenými tímto nařízením současně není dotčena
 možnost, aby členské státy zatraktivnily poskytování přístupu k
 infrastruktuře provozovateli veřejných služeb tím, že příjmy
 plynoucí z této služby v souladu s platnými právními předpisy EU
 vyloučí ze základu pro výpočet sazeb pro koncové uživatele jejich
 hlavní činnosti nebo činností.
 (14) Provozovatel sítě
 může z objektivních důvodů odepřít přístup ke
 konkrétní fyzické infrastruktuře. Fyzická infrastruktura zejména nemusí
 být technicky vhodná s ohledem na konkrétní okolnosti týkající se
 infrastruktur, pro které byl vyžádán přístup; to zahrnuje i nedostatek
 prostoru. Podobně by za určitých okolností mohlo sdílení
 infrastruktury ohrozit integritu a bezpečnost sítě nebo poskytování
 služeb, které jsou prostřednictvím téže infrastruktury zajišťovány
 primárně. Dále, pokud provozovatel sítě již poskytuje velkoobchodní
 přístup k fyzické infrastruktuře sítě, která by
 splňovala potřeby žadatele o přístup, může mít přístup
 k uvedené fyzické infrastruktuře negativní hospodářský dopad na její
 obchodní model a pobídky k investicím a může mít za následek i
 neefektivní zdvojování prvků sítě. Současně v
 případě povinností přístupu k fyzické infrastruktuře
 uložených v souladu s regulačním rámcem Unie v oblasti elektronických
 komunikací, jako jsou povinnosti uložené podnikům s významnou tržní silou,
 by se na ně již vztahovaly specifické regulační povinnosti, které by
 tímto nařízením neměly být dotčeny.
 (15) Požádají-li poskytovatelé sítí
 elektronických komunikací o přístup ve specifikované oblasti,
 provozovatelé sítí by měli předložit nabídku sdíleného využívání
 svých zařízení za spravedlivých podmínek, včetně ceny, pokud
 není přístup odepřen na základě objektivních důvodů. V
 závislosti na okolnostech může podmínky, za nichž je takový přístup
 udělen, ovlivnit několik faktorů, mezi něž patří
 dodatečné náklady na údržbu a úpravy, preventivní ochranná opatření,
 která mají být přijata k omezení nepříznivých dopadů na
 bezpečnost a integritu sítě, specifická ujednání o odpovědnosti
 v případě škody, využití jakékoli veřejné dotace
 udělené na vybudování infrastruktury, včetně konkrétních
 podmínek spojených s dotací nebo stanovených vnitrostátními právními
 předpisy v souladu


text:
s právními předpisy Unie,
 případně omezení vyplývající z ustanovení vnitrostátních
 právních předpisů, jejichž cílem je ochrana životního prostředí,
 veřejného zdraví nebo veřejné bezpečnosti nebo dodržení
 městských a venkovských územních plánů.
 (16) V případě neshody
 v obchodním jednání o technických a obchodních podmínkách by každá ze
 stran měla mít možnost obrátit se na orgán pro řešení sporů na
 vnitrostátní úrovni, jenž stranám uloží řešení, aby se zamezilo
 neodůvodněnému odepření ujednání nebo uložení
 nepřiměřených podmínek. Při stanovení cen za poskytnutí
 přístupu by orgán pro řešení sporů měl vzít v úvahu
 investice vynaložené na fyzickou infrastrukturu. V konkrétním případě
 přístupu k fyzické infrastruktuře provozovatelů sítí
 elektronických komunikací mohou investice do této infrastruktury přímo
 přispět k dosažení cílů Digitální agendy pro Evropu a
 hospodářská soutěž na navazujících trzích může být
 ovlivněna existencí „černých pasažérů“. Jakákoli povinnost
 přístupu by proto měla zohledňovat ekonomickou životaschopnost
 těchto investic na základě časového harmonogramu návratnosti
 investic, vlivu, který má přístup na hospodářskou soutěž na
 navazujících trzích, odpisů aktiv sítě v době žádosti o
 přístup, obchodních důvodů podporujících realizované investice,
 zejména do nedávno vybudované fyzické infrastruktury užívané k poskytování
 služeb vysokorychlostních elektronických komunikací a možnosti souběžného
 zavádění infrastruktury, jež je nabídnuta žadateli o přístup.
 (17) V zájmu efektivního
 plánování vysokorychlostních sítí elektronických komunikací a zajištění co
 nejefektivnějšího využití existujících infrastruktur vhodných
 k zavádění sítí elektronických komunikací by podniky oprávněné
 poskytovat sítě elektronických komunikací měly mít přístup k
 minimálním informacím o fyzické infrastruktuře dostupné v oblasti
 zavádění. Tyto minimální informace by měly umožňovat posouzení
 potenciálu, pokud jde o využití existující infrastruktury v určité
 oblasti, a rovněž snížení škod na jakékoli existující fyzické
 infrastruktuře. S ohledem na počet zúčastněných stran a v
 zájmu usnadnění přístupu k těmto informacím, a to i
 napříč odvětvími a přes hranice, by uvedené minimální
 informace měly být zpřístupněny prostřednictvím jediného
 informačního místa. Toto informační místo by mělo umožnit
 přístup k minimálním informacím, které jsou již k dispozici v elektronické
 podobě, s dodržením omezení zajišťujících bezpečnost a
 integritu sítí nebo chránících legitimní provozní a obchodní tajemství.
 (18) Toto nařízení neukládá
 členským státům žádné nové povinnosti v oblasti mapování,
 stanoví však, že minimální informace, které orgány veřejné správy již
 shromáždily a jež jsou dostupné v elektronické podobě na základě
 vnitrostátních iniciativ i právních předpisů Unie (např.
 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2007/2/ES ze dne 14. března
 2007 o zřízení Infrastruktury pro prostorové informace v Evropském
 společenství (INSPIRE)[37]),
 by měly být zpřístupněny, například prostřednictvím
 hypertextového odkazu, jedinému informačnímu místu s cílem umožnit
 koordinovaný přístup k informacím o fyzické infrastruktuře pro
 poskytovatele sítí elektronických komunikací a zároveň zajistit
 bezpečnost a integritu veškerých takových informací. Tímto poskytováním
 informací by neměly být dotčeny požadavky na transparentnost, které
 již platí pro opakované použití informací veřejného sektoru na
 základě směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/98/ES ze dne 17.
 listopadu 2003 o opakovaném použití informací veřejného sektoru[38]. Pokud informace, které má
 veřejný sektor k dispozici, nezajišťují adekvátní znalost existující
 fyzické infrastruktury určitého typu nebo v určité oblasti,
 provozovatelé sítí by měli informace na požádání zpřístupnit jedinému
 informačnímu místu.
 (19) Nejsou-li minimální informace
 k dispozici prostřednictvím jediného


text:
informačního místa, měla by
 být přesto zajištěna možnost, aby si provozovatelé sítí
 elektronických komunikací takové specifické informace přímo vyžádali od
 kteréhokoli provozovatele sítě v dané oblasti. Kromě toho, pokud je
 žádost přiměřená, zejména je-li to třeba s ohledem na
 možnost sdílení existující fyzické infrastruktury nebo na koordinaci stavebních
 prací, provozovatelé sítí elektronických komunikací by měli dostat možnost
 provést průzkum na místě a vyžádat si informace o plánovaných
 stavebních pracích za transparentních, přiměřených a
 nediskriminačních podmínek, aniž by byla dotčena ochranná
 opatření přijatá s cílem zajistit bezpečnost a integritu
 sítě a chránit provozní a obchodní tajemství. Měla by být
 podněcována zvýšená transparentnost plánovaných stavebních prací ze strany
 samotných provozovatelů sítí nebo proaktivních jediných informačních
 míst oprávněných požadovat tyto informace, zejména v oblastech, kde
 je nejužitečnější, a to přesměrováním schválených
 provozovatelů k takovým informacím, kdykoli jsou k dispozici.
 (20) Pokud dojde v souvislosti
 s přístupem k informacím o fyzické infrastruktuře pro účely
 zavádění sítí vysokorychlostních elektronických komunikací ke sporům,
 jediné informační místo by mělo mít pravomoc k jejich
 řešení formou závazného rozhodnutí, aniž by byla dotčena možnost
 kterékoli strany obrátit se na soud.
 (21) Koordinace stavebních prací
 týkajících se fyzické infrastruktury může zajistit značné úspory a
 minimalizovat nepohodlí pro oblast dotčenou zaváděním nových sítí
 elektronických komunikací. Z tohoto důvodu by měla být zakázána
 regulační omezení, která stanoví obecný zákaz jednání mezi provozovateli
 sítí s cílem koordinovat takové práce za účelem zavádění mimo jiné
 sítí vysokorychlostních elektronických komunikací. V případě
 stavebních prací, které nejsou financovány z veřejných
 prostředků, by tím však nemělo být dotčeno právo
 zúčastněných stran uzavírat dohody o koordinaci stavebních prací
 v souladu s jejich vlastními investičními a obchodními plány a jimi
 upřednostňovaným časovým rámcem.
 (22) Stavební práce zcela nebo
 částečně financované z veřejných prostředků by
 měly vést k maximalizaci pozitivního společného výsledku využitím
 pozitivních externalit těchto prací napříč odvětvími a zajištěním
 rovných příležitostí při sdílení dostupné a plánované fyzické
 infrastruktury za účelem zavádění sítí elektronických komunikací.
 Podnik provádějící dotčené stavební práce by měl včasným a
 přiměřeným žádostem o koordinaci zavádění prvků sítí
 vysokorychlostních elektronických komunikací, zajišťující například
 pokrytí možných dodatečných nákladů a minimalizaci změn
 původních plánů, vyhovět za přiměřených,
 nediskriminačních a transparentních podmínek, aniž jsou dotčena
 příslušná pravidla pro státní podporu, čímž by neměl být
 nepříznivě dotčen hlavní účel stavebních prací
 financovaných z veřejných prostředků. Měly by být k
 dispozici zvláštní postupy k zajištění rychlého řešení sporů
 týkajících se vyjednávání těchto dohod o koordinaci, a to za
 přiměřených, nediskriminačních a transparentních podmínek.
 Těmito ustanoveními by nemělo být dotčeno právo členských
 států vyhradit kapacitu pro sítě elektronických komunikací i bez
 zvláštních žádostí, aby vyhověly budoucí poptávce po fyzické
 infrastruktuře a maximalizovaly hodnotu stavebních prací, nebo
 přijmout opatření zahrnující podobná práva na koordinaci stavebních
 prací pro provozovatele jiných druhů sítí, například pro plyn nebo
 elektřinu.
 (23) Pro zavádění sítí
 elektronických komunikací nebo nových síťových prvků může být za
 účelem ochrany obecných zájmů členských států a Unie
 nezbytná řada různých povolení, včetně stavebního povolení,
 územního plánu, povolení z hlediska životního prostředí a jiných povolení.
 Počet povolení nutných pro zavádění různých typů sítí elektronických


text:
komunikací a místní charakter zavádění může vyústit v uplatnění
 řady postupů a podmínek. Při zachování práva každého
 příslušného orgánu na účast a uchování svých rozhodovacích pravomocí
 v souladu se zásadou subsidiarity by vytvoření jediného místa poskytujícího
 informace o všech postupech a obecných podmínkách týkajících se stavebních
 prací mohlo snížit složitost a zvýšit efektivitu a transparentnost, zejména pro
 nové subjekty na trhu nebo menší subjekty, které neprovozují činnost v
 dané oblasti. Podniky zavádějící sítě elektronických komunikací by
 navíc měly mít právo předložit svou žádost o povolení
 prostřednictvím jediného kontaktního místa, kterému je svěřena
 odpovědnost za koordinaci různých postupů a sledování, zda jsou
 rozhodnutí přijímána v zákonné lhůtě. Toto kontaktní místo by
 mělo být jediným kontaktním místem, aniž by nutně vykonávalo
 rozhodovací pravomoci, ledaže by mu byly svěřeny podle vnitrostátních
 právních předpisů.
 (24) Rozhodnutí o povolení nebo
 zamítnutí žádosti o povolení by mělo být v každém případě k
 dispozici nejpozději do šesti měsíců, aniž jsou dotčeny
 jiné konkrétní lhůty nebo povinnosti stanovené pro řádný
 průběh řízení platné pro postup udělování povolení
 v souladu s vnitrostátními právními předpisy nebo právními
 předpisy EU, aby se zajistilo, že postupy udělování povolení
 nepůsobí jako překážky investic a že nemají nepříznivý vliv na
 jednotný trh. Takové rozhodnutí může v souladu s platnými
 právními předpisy být implicitní nebo explicitní. Kromě toho by
 při jakémkoli prodlení s přijetím rozhodnutí o udělení povolení
 mělo podnikům, které o taková povolení požádaly, vzniknout právo na
 náhradu škody, pokud mohou prokázat, že tuto škodu utrpěly v důsledku
 takového prodlení. Toto právo je třeba vykonávat v souladu s procesními a
 hmotněprávními ochrannými opatřeními stanovenými vnitrostátními
 právními předpisy.
 (25) Aby se zajistilo, že tyto
 postupy udělování povolení budou dokončeny v přiměřené
 lhůtě, mohou členské státy stanovit několik ochranných
 opatření, jako je např. implicitní schválení, nebo přijmout
 opatření zjednodušující postupy udělování povolení mimo jiné snížením
 počtu povolení nutných pro zavádění sítí elektronických komunikací
 nebo vynětím určitých kategorií stavebních prací malého rozsahu nebo
 standardizovaných stavebních prací z udělování povolení. Orgány na
 celostátní, regionální nebo místní úrovni by měly každé odmítnutí takového
 povolení v jejich pravomoci odůvodnit na základě transparentních,
 nediskriminačních, objektivních a přiměřených kritérií a
 podmínek. Tím by neměla být dotčena jakákoli opatření přijatá
 členskými státy s cílem vyjmout některé prvky sítí elektronických
 komunikací, pasivní či aktivní, z udělování povolení.
 (26) Dosažení cílů Digitální
 agendy vyžaduje, aby se zavádění infrastruktury přiblížilo prostorám
 koncových uživatelů, přičemž bude plně respektována zásada
 proporcionality, pokud jde o jakákoli omezení majetkových práv z hlediska
 sledovaného obecného zájmu. Mělo by být usnadněno zavádění sítí
 vysokorychlostní sítě elektronických komunikací až ke koncovým uživatelům
 a zároveň zajištěna technologická neutralita, zejména
 prostřednictvím fyzické infrastruktury připravené pro
 vysokorychlostní připojení, zastavěné v budovách. S ohledem na
 skutečnost, že náklady na zástavbu minikabelovodů během výstavby
 budovy jsou relativně nízké, zatímco dovybavení budov vysokorychlostní
 infrastrukturou může představovat významnou část nákladů na
 zavádění vysokorychlostních sítí, měly by být všechny nové nebo
 podstatně renovované budovy vybaveny fyzickou infrastrukturou
 umožňující připojení koncových uživatelů k vysokorychlostním
 sítím. V zájmu zavádění sítí vysokorychlostních elektronických komunikací
 by kromě toho nové a podstatně renovované vícebytové budovy měly


text:
být vybaveny přístupem nebo soustřeďovacím bodem, jehož
 prostřednictvím může poskytovatel získat přístup k síti
 zastavěné v budově. V praxi by to znamenalo, že developeři budov
 by měli zajistit vytvoření prázdných kabelovodů vedoucích z
 každého bytu do soustřeďovacího bodu umístěného v budově
 nebo mimo ni. Mohou se vyskytnout případy, jako jsou nové budovy
 s jedním bytem nebo významné renovace v izolovaných oblastech, kdy je
 perspektiva vysokorychlostního připojení na základě objektivních
 důvodů považována za příliš vzdálenou na to, aby odůvodnila
 dodatečné náklady na zavedení fyzické infrastruktury připravené pro
 vysokorychlostní připojení, zastavěné v budově, a/nebo
 soustřeďovací bod.
 (27) Když poskytovatelé
 veřejných komunikačních sítí zavádějí vysokorychlostní sítě
 v určité oblasti, lze dosáhnout výrazných úspor z rozsahu, pokud mohou
 ukončit svou síť v soustřeďovacím bodě budovy bez
 ohledu na to, zda vlastníci, společenství vlastníků či obyvatelé
 v té době vyjádřili výslovný zájem o uvedenou službu, avšak pod
 podmínkou, že je minimalizován dopad na soukromé vlastnictví, s využitím
 existující fyzické infrastruktury a s uvedením dotčené oblasti do
 původního stavu. Je-li síť ukončena v soustřeďovacím
 bodě, připojení dalších zákazníků je možné za podstatně
 nižších nákladů, zejména prostřednictvím přístupu k vertikálnímu
 segmentu připravenému pro vysokorychlostní připojení,
 zastavěnému v budově, pokud již existuje.
 (28) Vzhledem ke společenským
 přínosům digitálního začlenění a k ekonomické logice
 zavádění sítí vysokorychlostních elektronických komunikací, pokud
 neexistuje pasivní ani aktivní infrastruktura připravená pro
 vysokorychlostní připojení, která obsluhuje prostory koncových
 uživatelů, ani alternativy k poskytnutí sítí vysokorychlostních
 elektronických komunikací koncovým uživatelům, měl by mít jakýkoli
 poskytovatel veřejné komunikační sítě právo ukončit svou
 síť na vlastní náklady v soukromých prostorech poté, co získal
 souhlas účastníka, a pokud minimalizuje dopad na soukromý majetek
 například využitím existující fyzické infrastruktury dostupné
 v budově, je-li to možné, nebo uvedením dotčených oblastí do
 původního stavu.
 (29) Aniž jsou dotčeny úkoly
 svěřené vnitrostátním regulačním orgánům podle
 regulačního rámce Unie v oblasti elektronických komunikací, v
 případě absence specifického určení ze strany členského
 státu by měly být v zájmu zajištění konzistentního řešení
 sporů funkce stanovené tímto nařízením svěřeny orgánům
 plnícím úkoly stanovené v článku 20 směrnice 2002/21/ES,
 přičemž se vezmou v úvahu dostupné odborné znalosti a záruky nezávislosti
 a nestrannosti. Avšak v souladu se zásadou subsidiarity by tímto nařízením
 neměla být dotčena možnost, aby členské státy
 přidělily regulační úkoly v něm stanovené
 orgánům, jež jsou povolanější je plnit v souladu s vnitrostátním
 ústavním systémem rozdělení pravomocí a s požadavky stanovenými tímto nařízením.
 (30) Jakýkoli orgán určený
 členským státem pro řešení sporů by měl zajistit
 nestrannost a nezávislost vůči zúčastněným stranám.
 Určené orgány by rovněž měly mít odpovídající zdroje a
 sankční pravomoci v případě nedodržování přijatých
 rozhodnutí.
 (31) Aby byla zajištěna
 efektivita informačních míst stanovených tímto nařízením,
 členské státy, které se rozhodnou určit jiné subjekty, než je
 vnitrostátní regulační orgán plnící úkoly stanovené v článku 20
 směrnice 2002/21/ES, by měly zajistit, aby v jediném informačním
 místě, v němž lze zajistit zvýšenou efektivitu s ohledem na
 přidělené úkoly (například katastr nemovitostí), byly
 k dispozici dostatečné zdroje a příslušné informace o konkrétní
 oblasti s optimální mírou agregace. S cílem vycházet ze stávajících
 struktur a maximalizovat přínosy pro koncové


text:
uživatele proto mohou
 členské státy zvážit možné synergie a úspory z rozsahu s jednotnými
 kontaktními místy ve smyslu článku 6 směrnice 2006/123/ES ze dne
 12. prosince 2006 o službách na vnitřním trhu (směrnice o
 službách).
 (32) Jelikož cíle navrhovaného
 opatření, totiž snazšího zavádění fyzické infrastruktury vhodné pro
 sítě vysokorychlostních elektronických komunikací v celé Unii,
 nemůže být uspokojivě dosaženo členskými státy, a proto jej může
 být z důvodů jeho rozsahu či účinků lépe dosaženo na
 úrovni Unie, může Unie přijmout opatření v souladu se zásadou
 subsidiarity stanovenou v článku 5 Smlouvy. V souladu se zásadou
 proporcionality stanovenou v uvedeném článku nepřekračuje toto
 nařízení rámec toho, co je nezbytné pro dosažení těchto cílů.
 (33) Toto nařízení dodržuje
 základní práva a ctí zásady uznané zejména v Listině základních práv
 Evropské unie, a především právo na soukromí a ochranu obchodního
 tajemství, svobodu podnikání, právo na vlastnictví a právo na účinnou
 právní ochranu. Členské státy musí toto nařízení uplatňovat v
 souladu s těmito právy a zásadami,
 PŘIJALY TOTO NAŘÍZENÍ:
 Článek 1
 Předmět a oblast působnosti
 1. Cílem tohoto nařízení je usnadnit a
 podnítit zavádění sítí vysokorychlostních elektronických komunikací
 podporou společného využívání existující fyzické infrastruktury a
 usnadněním efektivnějšího zavádění nové fyzické infrastruktury,
 aby bylo možné tyto sítě zavádět s nižšími náklady.
 2. Toto nařízení se vztahuje na veškeré
 stavební práce a fyzické infrastruktury podle definice v článku 2.
 3. Tímto nařízením nejsou dotčena
 práva členských států zachovat nebo zavést opatření v souladu s
 právními předpisy Unie, která obsahují podrobnější ustanovení než ta,
 která jsou stanovena tímto nařízením.
 4. Tímto nařízením nejsou dotčeny
 směrnice 2002/21/ES, 2002/20/ES, 2002/19/ES, 2002/22/ES a 2002/77/ES.
 Článek 2
 Definice
 Pro účely tohoto nařízení se použijí
 definice uvedené ve směrnicích 2002/21/ES, 2002/20/ES, 2002/19/ES,
 2002/22/ES a 2002/77/ES.
 Použijí se rovněž tyto definice:
 1) „provozovatelem sítě“ se rozumí
 poskytovatel sítě elektronických komunikací, jakož i podnik, který
 poskytuje fyzickou infrastrukturu určenou k poskytování služeb výroby,
 přepravy nebo distribuce plynu, elektrické energie včetně
 veřejného osvětlení, vytápění, vody včetně
 odstraňování a čištění odpadních a kanalizačních vod,
 dopravních služeb včetně železnic, silnic, přístavů a
 letišť;
 2) „fyzickou infrastrukturou“ se rozumí
 jakýkoli prvek sítě, který není aktivní, jako jsou potrubí, stožáry,
 kabelovody, inspekční komory, vstupní šachty, rozvodné skříně,
 budovy nebo vstupy do budov, antény, věže a sloupy a s nimi související
 zařízení;
 3) „sítí vysokorychlostních elektronických
 komunikací“ se rozumí síť elektronických komunikací, jež je schopna
 poskytovat služby širokopásmového připojení o rychlosti alespoň 30
 Mb/s;
 4) „stavebními pracemi“ se rozumí každý
 výsledek stavebních nebo stavebně inženýrských prací jako celek, který je
 sám o sobě dostačující, aby plnil hospodářskou nebo
 technickou funkci, a zahrnuje jeden nebo více prvků fyzické
 infrastruktury;
 5) „subjektem veřejného sektoru“ se
 rozumí státní, regionální nebo místní orgán, veřejnoprávní subjekt nebo
 sdružení vytvořené jedním nebo několika takovými orgány nebo jedním
 nebo několika takovými veřejnoprávními subjekty;
 6) „veřejnoprávním subjektem“ se rozumí
 jakýkoliv subjekt:
 a) zřízený za zvláštním účelem
 uspokojování potřeb veřejného zájmu, který nemá průmyslovou nebo
 obchodní povahu;
 b) který má právní subjektivitu;
 c) financovaný zcela nebo z velké části
 státem nebo regionálními či místními orgány nebo jinými
 veřejnoprávními subjekty nebo


text:
podléhající řídicímu dohledu
 těchto orgánů nebo subjektů nebo je v jeho správním, řídícím
 nebo dozorčím orgánu více než polovina členů jmenována státem,
 regionálními nebo místními orgány nebo jinými veřejnoprávními subjekty.
 7) „fyzickou infrastrukturou zastavěnou
 v budově“ se rozumí fyzická infrastruktura v prostorách koncového
 uživatele, včetně prvků ve spoluvlastnictví, určená k
 uložení kabelových a/nebo bezdrátových přístupových sítí, pokud jsou tyto
 přístupové sítě schopny poskytovat služby elektronických komunikací a
 propojovat soustřeďovací bod budovy s koncovým bodem sítě;
 8) „fyzickou infrastrukturou připravenou
 pro vysokorychlostní připojení, zastavěnou v budově“ se rozumí
 fyzická infrastruktura zastavěná v budově, určená
 k uložení prvků sítí vysokorychlostních elektronických komunikací;
 9) „významnou renovací“ se rozumí stavební
 nebo stavebně inženýrské práce v prostorách koncového uživatele,
 které zahrnují strukturální změny fyzické infrastruktury zastavěné
 v budově a vyžadují stavební povolení;
 10) „povolením“ se rozumí formální nebo
 implicitní rozhodnutí příslušného orgánu v návaznosti na jakýkoli
 postup, v jehož rámci je určitá osoba povinna učinit kroky
 umožňující legální provedení stavebních nebo stavebně inženýrských
 prací.
 Článek 3
 Přístup k existující fyzické infrastruktuře
 1. Každý provozovatel sítě má právo
 nabízet přístup ke své fyzické infrastruktuře pro účely
 zavádění prvků sítí vysokorychlostních elektronických komunikací.
 2. Na základě konkrétní písemné žádosti
 podniku oprávněného poskytovat sítě elektronických komunikací má
 každý provozovatel sítě povinnost vyhovět všem
 přiměřeným žádostem o přístup ke své fyzické
 infrastruktuře pro účely zavádění prvků sítí
 vysokorychlostních elektronických komunikací, a to za spravedlivých podmínek
 včetně ceny.
 3. Každé odepření přístupu musí být
 založeno na objektivních kritériích, která se mohou týkat zejména:
 a) technické vhodnosti fyzické infrastruktury,
 o přístup k níž bylo požádáno, k uložení jakéhokoli prvku sítí
 elektronických komunikací uvedeného v odstavci 2;
 b) dostupnosti prostoru k uložení prvků
 uvedených v písmeni a);
 c) integrity a bezpečnosti kterékoli již
 zavedené sítě;
 d) rizika závažné interference plánovaných
 služeb elektronických komunikací vůči poskytování jiných služeb
 prostřednictvím stejné fyzické infrastruktury;
 e) dostupnosti alternativních
 prostředků pro velkoobchodní přístup k fyzické infrastruktuře
 sítě poskytnutých provozovatelem sítě a vhodných k poskytování sítí
 vysokorychlostních elektronických komunikací.
 Provozovatel sítě odůvodní jakékoli
 odepření přístupu do jednoho měsíce od obdržení písemné žádosti
 o přístup.
 4. V případě, kdy byl
 odepřen přístup nebo kdy do dvou měsíců od obdržení písemné
 žádosti o přístup nebylo dosaženo dohody o konkrétních podmínkách
 včetně ceny, je kterákoli ze stran oprávněna obrátit se
 s věcí na příslušný vnitrostátní orgán pro řešení
 sporů.
 5. Vnitrostátní orgán pro řešení
 sporů uvedený v odstavci 4 plně zohlední zásadu proporcionality a
 vydá závazné rozhodnutí ve věci sporu zahájeného podle odstavce 4,
 včetně stanovení spravedlivých podmínek a ceny, je-li to na
 místě, v nejkratší možné době a v každém případě do
 čtyř měsíců, aniž je dotčena možnost, aby se kterákoli
 ze stran obrátila na soud. Jakákoli cena stanovená orgánem pro řešení
 sporů zohledňuje dopad požadovaného přístupu na obchodní plán,
 jenž je podkladem pro investice realizované provozovatelem sítě, o
 přístup k níž bylo požádáno, zejména v případě nedávno
 vybudovaných fyzických infrastruktur využívaných k poskytování služeb
 vysokorychlostních elektronických komunikací.
 Článek 4
 Transparentnost fyzické infrastruktury
 1. Pro účely žádosti o přístup k
 fyzické infrastruktuře v souladu s článkem 3 má každý podnik


text:
oprávněný poskytovat sítě elektronických komunikací právo na
 přístup – na vyžádání a prostřednictvím jediného informačního
 místa – k následujícímu souboru minimálních informací o existující fyzické
 infrastruktuře kteréhokoli provozovatele sítě:
 a) umístění, trasování a
 georeferenční souřadnice;
 b) velikost, druh a současné využití
 infrastruktury;
 c) název vlastníka nebo držitele práv k
 užívání fyzické infrastruktury a kontaktní údaje.
 Podnik žádající o přístup specifikuje
 oblast dotčenou v souvislosti se zaváděním prvků sítí
 vysokorychlostních elektronických komunikací.
 Přístup k minimálním informacím pro
 specifikovanou oblast se poskytne neprodleně v elektronické podobě za
 přiměřených, nediskriminačních a transparentních podmínek.
 Jediné informační místo může přístup k minimálním informacím
 omezit, pouze je-li to považováno za nutné v zájmu bezpečnosti a integrity
 sítí nebo provozního či obchodního tajemství.
 Jediné informační místo zajistí, aby byl
 přístup k minimálním informacím podle tohoto odstavce k dispozici do [Úřad
 pro publikace: vložte přesné datum: vstup tohoto nařízení v platnost
 + 12 měsíců].
 2. Každý subjekt veřejného sektoru, jenž
 je na základě svých úkolů držitelem minimálních informací v
 elektronické podobě, uvedených v odstavci 1 a týkajících se fyzické
 infrastruktury provozovatele sítě, je elektronickými prostředky
 zpřístupní jedinému informačnímu místu před [Úřad pro
 publikace: vložte přesné datum: vstup tohoto nařízení v platnost + 6
 měsíců]. Veškeré aktualizace těchto informací a jakékoli
 nové minimální informace uvedené v odstavci 1, které subjekt veřejného
 sektoru obdrží, se zpřístupní jedinému informačnímu místu do jednoho
 měsíce od jejich obdržení.
 3. Pokud minimální informace uvedené v
 odstavci 1 nejsou v držení subjektů veřejného sektoru v souladu s
 odstavcem 2, kterýkoli provozovatel sítě zpřístupní na základě
 konkrétní žádosti jediného informačního místa minimální informace uvedené
 v odstavci 1 o své fyzické infrastruktuře v elektronické podobě do
 jednoho měsíce od podání žádosti. Provozovatel sítě zpřístupní
 jedinému informačnímu místu veškeré aktualizace poskytnutých minimálních
 informací do jednoho měsíce od skutečné změny fyzické sítě,
 která má za následek změnu uvedených minimálních informací.
 4. Nejsou-li minimální informace uvedené v
 odstavci 1 k dispozici prostřednictvím jediného informačního místa,
 provozovatelé sítí tyto informace zpřístupní na základě konkrétní
 písemné žádosti podniku oprávněného poskytovat sítě elektronických
 komunikací. V žádosti se specifikuje oblast dotčená
 v souvislosti se zaváděním prvků sítí vysokorychlostních
 elektronických komunikací. Přístup k informacím se poskytne do jednoho
 měsíce od obdržení písemné žádosti za přiměřených,
 nediskriminačních a transparentních podmínek, aniž jsou dotčena
 omezení podle odstavce 1.
 5. Na základě konkrétní písemné žádosti
 podniku oprávněného poskytovat sítě elektronických komunikací
 provozovatelé sítí vyhoví přiměřeným žádostem o průzkum na
 místě týkající se konkrétních prvků jejich fyzické infrastruktury.
 V žádosti se specifikují prvky sítě dotčené v souvislosti
 se zaváděním prvků sítí vysokorychlostních elektronických komunikací.
 Průzkum na místě týkající se specifikovaných prvků sítě se
 povolí do jednoho měsíce od obdržení písemné žádosti za
 přiměřených, nediskriminačních a transparentních podmínek,
 aniž jsou dotčena omezení podle odstavce 1.
 6. Na základě konkrétní písemné žádosti
 podniku oprávněného poskytovat sítě elektronických komunikací kterýkoli
 provozovatel sítě zpřístupní následující soubor minimálních informací
 o probíhajících nebo plánovaných stavebních pracích týkajících se jeho fyzické
 infrastruktury, pro něž bylo buď uděleno povolení, nebo
 povolovací řízení probíhá, nebo se první žádost příslušným
 orgánům o udělení povolení plánuje v následujících šesti
 měsících:


text:
a) umístění a druh prací;
 b) dotčené prvky sítě;
 c) předpokládaný termín zahájení prací a
 doba jejich trvání;
 d) kontaktní údaje.
 V žádosti podniku oprávněného poskytovat
 sítě elektronických komunikací se specifikuje oblast dotčená
 v souvislosti se zaváděním prvků vysokorychlostní sítě
 elektronických komunikací. Provozovatelé sítí do dvou týdnů od obdržení
 písemné žádosti poskytnou požadované informace za přiměřených,
 nediskriminačních a transparentních podmínek, aniž jsou dotčena
 omezení podle odstavce 1.
 7. Provozovatel sítě může žádost
 podle odstavce 6 odmítnout, pokud:
 – požadované informace zveřejnil v
 elektronické podobě, nebo
 – je přístup k těmto informacím
 zajištěn prostřednictvím jediného informačního místa.
 8. Na základě konkrétní žádosti kterýkoli
 provozovatel sítě jedinému informačnímu místu zpřístupní soubor
 minimálních informací uvedený v odstavci 6.
 9. V případě sporu vzniklého v
 souvislosti s právy a povinnostmi stanovenými v odstavcích 4 až 7 má kterákoli
 strana právo obrátit se na vnitrostátní orgán pro řešení sporů. Orgán
 pro řešení sporů plně zohlední zásadu proporcionality a vydá
 závazné rozhodnutí k vyřešení sporu v nejkratší možné době a v každém
 případě do dvou měsíců, aniž je dotčena možnost, aby
 se kterákoli strana s věcí obrátila na soud.
 10. Členské státy mohou stanovit výjimky
 z povinností stanovených v odstavcích 1 až 5 v případě existujících
 fyzických infrastruktur, které se nepovažují za technicky vhodné k zavedení
 sítí vysokorychlostních elektronických komunikací. Tato opatření musí být
 v tomto ohledu řádně odůvodněná. Zúčastněným
 stranám musí být poskytnuta příležitost vyjádřit se v přiměřené
 lhůtě k návrhům opatření. Každé takové opatření se
 musí oznámit Komisi.
 Článek 5
 Koordinace stavebních prací
 1. Každý provozovatel sítě má právo
 sjednávat dohody o koordinaci stavebních prací s podniky oprávněnými
 poskytovat sítě elektronických komunikací pro účely zavádění
 prvků sítí vysokorychlostních elektronických komunikací.
 2. Každý podnik provádějící stavební
 práce zcela nebo částečně financované z veřejných
 prostředků vyhoví všem přiměřeným žádostem
 podniků oprávněných poskytovat sítě elektronických komunikací
 pro účely zavádění prvků sítě vysokorychlostních
 elektronických komunikací, které se týkají dohody o koordinaci stavebních prací
 za transparentních a nediskriminačních podmínek, pokud to neznamená žádné
 dodatečné náklady pro původně plánované stavební práce a pokud je
 žádost o koordinaci podána co nejdříve a v každém případě
 nejpozději jeden měsíc před předložením konečného
 projektu příslušným orgánům k udělení povolení.
 3. Pokud není dohody o koordinaci stavebních
 prací podle odstavce 2 dosaženo do jednoho měsíce od obdržení formální
 žádosti o jednání, má kterákoli strana právo obrátit se s věcí na
 příslušný vnitrostátní orgán pro řešení sporů.
 4. Vnitrostátní orgán pro řešení
 sporů uvedený v odstavci 3 plně zohlední zásadu proporcionality a
 vydá závazné rozhodnutí k vyřešení sporu zahájeného podle odstavce 3,
 včetně stanovení spravedlivých a nediskriminačních podmínek a
 poplatků, je-li to na místě, v nejkratší možné době a v každém
 případě do dvou měsíců, aniž je dotčena možnost, aby
 se kterákoli ze stran obrátila na soud.
 5. Členské státy mohou stanovit výjimky z
 povinností uvedených v tomto článku pro stavební práce nízké hodnoty. Tato
 opatření musí být v tomto ohledu řádně odůvodněná.
 Zúčastněným stranám musí být poskytnuta příležitost vyjádřit
 se v přiměřené lhůtě k návrhům opatření. Každé
 takové opatření se musí oznámit Komisi.
 Článek