text:
navrhovaného nařízení usnadní a podpoří jeho cíle.
 Návrh je rovněž v souladu s ostatními politikami Unie a přispívá k nim, zejména co se týká:
 –
 Evropského programu pro bezpečnost
 16
 , který zdůrazňuje význam boje proti terorismu a organizované trestné činnosti,
 –
 akčního plánu pro zesílení boje proti financování terorismu, který uvádí řadu politických a právních iniciativ (včetně tohoto návrhu), jež mají být přijaty v rámci komplexního přístupu v této oblasti, a
 –
 směrnice Evropského parlamentu a Rady o boji proti terorismu, kterou se nahrazuje rámcové rozhodnutí 2002/475/SVV o boji proti terorismu, jež obsahuje ustanovení o trestních sankcích pro osoby nebo subjekty poskytující materiální podporu terorismu.
 2.PRÁVNÍ ZÁKLAD, SUBSIDIARITA A PROPORCIONALITA
 •Právní základ
 Podle článků 3 a 207 Smlouvy o fungování Evropské unie (dále jen „SFEU“) má EU výlučnou pravomoc v oblasti obchodní politiky a celních předpisů, jako jsou opatření celní kontroly při dovozu.
 Podle článku 207 SFEU mohou Evropský parlament a Rada přijímat řádným legislativním postupem formou nařízení opatření vymezující rámec pro provádění společné obchodní politiky. Tak je tomu například v případě nařízení (ES) č. 116/2009 o vývozu kulturních statků, které bylo přijato na základě článku 207 SFEU.
 •Subsidiarita (v případě nevýlučné pravomoci)
 Nevztahuje se na tento návrh.
 •Proporcionalita
 Upřednostňovaná volba politiky spojuje regulační a neregulační možnosti politiky. Oblast působnosti navrhovaného regulačního opatření zahrnuje širokou typologii kulturních statků, aniž by bylo bráněno legálnímu obchodu, a to v důsledku požadavku, aby jejich stáří bylo minimálně 250 let. Tento požadavek na minimální stáří kulturních statků je přiměřený a v souladu s předpisy platnými v některých jiných jurisdikcích a pomůže zajistit, aby se na mezinárodní úrovni uplatňoval konzistentní přístup. Mimoto se liší úroveň kontroly před vstupem na celní území Unie, a to podle vnímaného rizika drancování u určitých kategorií kulturních statků, jako jsou archeologické nálezy nebo části památek.
 Viz aspekty proporcionality ve zprávě o posouzení dopadů, zejména oddíly 7.3.5 a 7.4.4 této zprávy.
 •Volba nástroje
 V daném případě je vhodným nástrojem nařízení Evropského parlamentu a Rady v souladu s článkem 207 SFEU, který je právním základem tohoto návrhu.
 3.VÝSLEDKY HODNOCENÍ EX POST, KONZULTACÍ SE ZÚČASTNĚNÝMI STRANAMI A POSOUZENÍ DOPADŮ
 •Hodnocení ex post / kontroly účelnosti platných právních předpisů
 V současnosti se na dovoz kulturních statků nevztahují žádné platné právní předpisy EU, tento návrh proto nesouvisí s hodnocením ex post ani kontrolami účelnosti.
 •Konzultace se zúčastněnými stranami
 Komise uspořádala tyto konzultace se zúčastněnými stranami:
 1. Otevřenou veřejnou konzultaci
 17
 na portálu Europa, v jejímž rámci mohly všechny zúčastněné strany zasílat své příspěvky v období od 23. října 2016 do 23. ledna 2017. Dotazník byl navržen tak, aby zjistil názory a stanoviska těchto kategorií zúčastněných stran: občané, podniky, profesní sdružení a zástupci zájmových skupin, nevládní organizace a občanská společnost, orgány veřejné moci. Dotazník se zaměřoval na otázku nedovoleného obchodu s kulturními statky; opatření, která by měla být s ohledem na dovoz kulturních statků přijata v rámci boje proti nedovolenému obchodu a financování terorismu, dopady a parametry možných legislativních opatření. Komise obdržela celkem 305 příspěvků:
 Ačkoliv přijetí celních předpisů týkajících se dovozu ze strany Unie


text:
je silně podporováno, pokud jde o otázku, zda tato opatření přispějí k boji proti organizované trestné činnosti a financování terorismu, jsou názory rozdílnější; podniky se většinou domnívají, že nikoli. Za nedostatek stávajícího systému se považují problémy při zjišťování legálního původu. Za hlavní kritéria pro vymezení kulturních statků, na něž by se mělo opatření vztahovat, se považuje vzácnost, historická/vzdělávací hodnota, stáří a to, zda dotyčný kulturní statek pochází z oblasti, ve které probíhá konflikt. Zdá se, že podniky upřednostňují opatření, která na ochranu svého dědictví přijmou především vyvážející země, a to s pomocí EU, zatímco orgány veřejné moci a občanská společnost důrazně podporují právní předpisy Unie, které celním orgánům umožní zabránit vstupu nelegálních kulturních statků do EU.
 Co se týká požadavků na doklady k prokázání legálního původu, zdá se, že podniky podporují většinou formu autocertifikace (přísežné prohlášení), zatímco orgány veřejné moci upřednostňují vývozní osvědčení (ve skutečnosti z písemných podání vyplývá, že by upřednostňovaly vydávání dovozních licencí na základě vývozních osvědčení).
 2. Komise uspořádala také tři zasedání skupiny odborníků na celní problematiku související s kulturními statky (zástupci celních a kulturních orgánů z členských států), na nichž byla iniciativa představena, načež následovala intenzivní výměna názorů a diskuse ohledně různých problémů a cílů. Delegáti členských států byli rovněž vyzváni, aby svá stanoviska k jednotlivým možnostem předložili písemně, a řada z nich tak učinila. Ačkoliv všechny členské státy souhlasí s tím, že je třeba přijmout opatření při dovozu, podpora konkrétní volby opatření se liší. Velká skupina členských států uvedla, že upřednostňuje dovozní licence pro omezený počet kategorií kulturních statků, a sice pro ty, které jsou v současné geopolitické situaci ohroženy nejvíce.
 3. U celních a kulturních orgánů členských států byl proveden rovněž průzkum ohledně možných či očekávaných dopadů různých regulačních opatření na správní orgány (náklady či jiná zátěž).
 Z celkem šestnácti obdržených odpovědí jich dvanáct obsahovalo částečné informace ohledně toho, kolik času bude zapotřebí k splnění formalit spojených s regulačními možnostmi politiky. Většina členských států nebyla schopna odhady poskytnout a uvedla, že struktura jejich stávajícího systému a postupů toto neumožňuje. Výsledky (odpovědi extrapolované s použitím standardního nákladového modelu) byly do značné míry neprůkazné, jelikož poskytnuté odhady se týkaly pouze některých možností politiky a jiných nikoli.
 4. Průzkum provedl rovněž externí dodavatel v rámci studie nazvané „Boj proti nedovolenému obchodu s kulturními statky: analýza celních záležitostí v EU“
 18
 . Podnikům, sdružením, orgánům veřejné moci a mezinárodním organizacím byly zaslány podrobné dotazníky. Závěry průzkumu obsažené ve studii byly použity ve zprávě o posouzení dopadů, většinou závěry týkající se zkušeností s prováděním nařízení EU o vývozu kulturních statků a dvou nařízení EU o sankcích vztahujících se na Irák a Sýrii.
 •Posouzení dopadů
 Bylo provedeno posouzení dopadů
 19
 a Výbor pro kontrolu regulace vydal nejprve záporné stanovisko
 20
 , poté kladné stanovisko
 21
 k opětovně předloženému návrhu, který následoval po revizi vymezení problému a stanovených cílů a poskytnutí srozumitelnějšího a lépe strukturovaného vysvětlení zvažovaných možností politiky a jejich obsahu.
 Možnosti, které byly zvoleny k řešení zjištěných problémů, jsou slučitelné a zabrání dovozu kulturních statků vyvezených ze třetí země

type: legislation

jurisdiction: EU


text:
nelegálně a jejich uskladnění v EU; zajistí tudíž omezení nedovoleného obchodu s kulturními statky, boj proti financování terorismu a ochranu kulturního dědictví, zejména v zemích původu, které jsou postiženy ozbrojeným konfliktem. Očekává se, že tohoto hlavního cíle bude dosaženo, aniž by vznikla zbytečná administrativní zátěž. Konkrétně to bude zajištěno prostřednictvím:
 1. zvyšování informovanosti potenciálních kupujících, zejména turistů a cestujících, a celních a jiných donucovacích orgánů;
 2. nařízení, které stanoví opatření celní kontroly vztahující se na kulturní statky, jež jsou v celním prohlášení navrženy na propuštění do volného oběhu nebo jiného zvláštního celního režimu (např. svobodného pásma), s výjimkou zboží v tranzitu. Kontroly se týkají kulturních statků, jak jsou vymezeny v Úmluvě Mezinárodního ústavu pro sjednocení soukromého práva UNIDROIT o kradených nebo protiprávně vyvezených kulturních statcích z roku 1995, s minimálním stářím 250 let. U těchto kulturních statků musí osoba, která je chce dovézt na celní území Unie, předložit níže uvedené doklady k prokázání jejich legálního původu, tj. legálního vývozu ze země původu:
 – v případě archeologických předmětů, částí památek, které byly rozebrány, a vzácných rukopisů a prvotisků musí dotyčná osoba požádat příslušný orgán, který za tímto účelem určil členský stát vstupu, o udělení dovozní licence a předložit doklad o legálním vývozu těchto kulturních statků ze země původu,
 – u všech ostatních kulturních statků musí dotyčná osoba předložit celním orgánům podepsané prohlášení (přísežné prohlášení), které potvrzuje, že kulturní statky byly ze země původu vyvezeny legálně, a k němuž je přiložen jednotný identifikační doklad podle standardu Object ID, který dotyčný předmět podrobně popisuje. Celní orgány tyto doklady zaregistrují a uchovávají jejich kopii.
 Očekává se, že zvolené možnosti politiky dosáhnou výše uvedeného hlavního cíle i řady specifických cílů:
 Zvolením definice kulturních statků podle úmluvy UNIDROIT z roku 1995 spolu s požadavkem na minimální stáří 250 let zavádí tato možnost společnou definici kulturních statků v rámci dovozu, která je přiměřená s ohledem na potřebnou ochranu (široká typologie kulturních statků), aniž by bylo bráněno legálnímu obchodu. Požadavek na poskytnutí informací o kulturním statku a jeho původu, a to podáním žádosti o dovozní licenci nebo vyplněním formuláře jednotného dokladu Object ID, zajišťuje, aby kupující a dovozci v EU postupovali s náležitou péčí, pokud jde o legální původ kulturních statků dovážených do EU. Požadavky na jednotnou dokumentaci při dovozu, pokud jde o totožnost kulturních statků dovážených do EU, současně značně usnadní celní kontroly. Stanovení sankcí za porušení předpisů (přijatých členskými státy) představuje účinnější prostředek odrazující od nedovoleného obchodu s kulturními statky.
 Volba této možnosti politiky je zcela v souladu s nutností důrazně reagovat na zvýšené riziko u některých kategorií kulturních statků, u nichž vzhledem k jejich povaze přímo hrozí ztráta nebo rozptýlení, zejména u archeologického dědictví. Současně se jedná rovněž o kulturní statky, na které se zaměřují teroristé a jiné válčící skupiny za účelem financování svých činností. Pokud jde o náklady na dodržování předpisů, mohou vzniknout určité náklady spojené s přípravou žádosti o dovozní licenci pro tyto kulturní statky, ty však představují pouze velmi malý zlomek
 22
 dovozu kulturních statků.
 Tato možnost je přiměřená s ohledem na


text:
stanovené cíle, jelikož ukládá požadavky na certifikaci při dovozu v souladu s relativními riziky a lze ji snadno přizpůsobit měnící se situaci a profilům nedovoleného obchodu.
 Pořádání informačních kampaní pro potenciální kupující a celní a jiné donucovací orgány podpoří aktivní zapojení zúčastněných stran do omezování nedovoleného obchodu.
 •Základní práva
 Plánovaná opatření budou mít pravděpodobně dopad na níže uvedená práva, která jsou zakotvena v následujících článcích Listiny základních práv EU (dále jen „Listina“):
 –
 svoboda podnikání (článek 16 Listiny) a
 –
 právo na vlastnictví (článek 17 Listiny).
 V případě podezření na nepravdivá prohlášení v souvislosti s kulturními statky mohou orgány rozhodnout o dočasném zadržení kulturních statků, což bude mít dopad na právo na vlastnictví a svobodu podnikání.
 V článku 52 Listiny je uvedeno, že jakékoli omezení výkonu práv a svobod musí být stanoveno zákonem, respektovat podstatu těchto práv a svobod, odpovídat cílům obecného zájmu, které uznává Unie, a být přiměřené.
 Opatření zajišťují náležitou rovnováhu mezi příslušnými právy a oprávněnými zájmy společnosti, neboť jejich přístup je účinný (splňují svůj účel), mají však na dotyčná práva co nejmenší dopad.
 4.ROZPOČTOVÉ DŮSLEDKY
 Návrh nemá žádné významné dopady na rozpočet Evropské unie.
 5.OSTATNÍ PRVKY
 •Plány provádění a monitorování, hodnocení a podávání zpráv
 Komisi bude svěřena pravomoc přijímat prováděcí akty za účelem stanovení konkrétních formulářů, které se budou používat (např. formulářů licencí, formulářů žádostí, znění přísežného prohlášení atd.) a příslušných podrobných údajů o postupu.
 Komise bude sledovat účinnost právního nástroje a jeho prováděcích předpisů v úzké spolupráci s členskými státy. Průběžné a systematické monitorování umožní zjistit, zda je návrh politiky uplatňován podle očekávání, a zabývat se včas problémy s jeho prováděním.
 Sběr faktických údajů ze strany členských států poskytne základ pro budoucí hodnocení nařízení a bude se řídit těmito sledovanými ukazateli:
 – statistické údaje o zaregistrovaných prohlášeních dovozců zaslané Komisi,
 – kontroly provedené v případech, kdy bylo podáno prohlášení dovozce a existovaly pochybnosti ohledně jeho správnosti,
 – počty podaných žádostí o dovozní licenci a počty zamítnutých žádostí,
 – relevantní statistické údaje o obchodních tocích kulturních statků (např. země, z nichž jsou kulturní statky odesílány do EU nejčastěji),
 – počty případů, kdy byly kulturní statky zadrženy za účelem dalších kontrol, včetně odborného posouzení, a
 – sankce stanovené a ukládané členskými státy.
 Vypracování
 23
 vhodných podpoložek celní nomenklatury v budoucnu umožní sledovat tyto obchodní toky přesněji a shromažďovat konkrétnější statistické údaje o počtu a druhu kulturních statků, které vstupují na celní území Unie.
 Komise vypracuje na základě informací poskytnutých členskými státy hodnotící zprávu, která bude předložena Evropskému parlamentu a Radě, a to po třech letech ode dne použitelnosti tohoto nařízení a poté každých pět let. V rámci hodnocení nařízení by mělo být posouzeno, nakolik byly cíle splněny. Výsledky hodnocení by mohly být sděleny ostatním evropským orgánům ve formě zprávy.
 Účinnost doprovodných, nelegislativních opatření bude posouzena v rámci hodnocení ex post týkajícího se informačních kampaní a vzdělávání.
 •Podrobné vysvětlení konkrétních ustanovení návrhu
 Článek 1 upravuje předmět nařízení a jeho oblast působnosti.
 Článek 2 obsahuje řadu definic pojmů použitých pro účely nařízení.
 Článek 3 stanoví zásadu, podle níž je vstup


text:
kulturních statků na celní území Unie přípustný pouze tehdy, byla-li pro ně získána dovozní licence nebo je-li předloženo prohlášení dovozce. Kulturní statky však mohou vstoupit dočasně za účelem výstav nebo akademického a vědeckého výzkumu či v případech, kdy potřebují dočasnou ochranu před zničením a ztrátou, je-li země původu postižena ozbrojeným konfliktem nebo přírodní pohromou.
 Článek 4 stanoví případy, kdy se vyžaduje dovozní licence, osobu, která o ni musí požádat, příslušné podmínky a postupy a orgán členského státu, u něhož ji lze získat. Aby se zamezilo obcházení daných ustanovení, mělo by se v případě, kdy země vývozu není zemí, v níž byl předmět nalezen nebo vytvořen (tj. zemí původu), rozlišovat, zda je země vývozu signatářským státem úmluvy UNESCO z roku 1970, či nikoli. Pokud je signatářem, a tedy státem, který se zavázal bojovat proti nedovolenému obchodu s kulturními statky, musí žadatel prokázat, že je vývoz z dané země legální; pokud není signatářem, musí žadatel prokázat, že byl legální vývoz ze země původu.
 Článek 5 stanoví případy, kdy se bude vyžadovat prohlášení dovozce, a jednotný doklad popisující kulturní statky. Jednotný doklad bude odpovídat mezinárodnímu standardu Object ID používanému pro popis kulturních statků. Tento standard podporuje většina donucovacích orgánů, muzea, organizace kulturního dědictví, organizace zabývající se obchodem s uměleckými díly a jejich oceňováním a pojišťovny. Byl schválen rovněž UNESCO jako mezinárodní standard pro zaznamenávání minimálních údajů o movitém kulturním majetku. Standard Object ID je známý a mnoho členských států ho používá ke katalogizaci předmětů v digitálních databázích specializovanými policejními útvary jako rychlý způsob sdělování informací a ke stanovení minimálních požadavků na informace pro muzea. Podobně jako v článku 4 se rozlišuje, zda je země vývozu signatářským státem úmluvy UNESCO z roku 1970, či nikoli.
 Článek 6 se věnuje kontrolním a ověřovacím opatřením celních orgánů.
 Článek 7 uvádí, že Komise bude pravidelně zveřejňovat seznamy příslušných celních úřadů, které byly členskými státy určeny pro účely nařízení. Toto zveřejňování se považuje za nezbytné k informování hospodářských subjektů.
 Článek 8 uvádí případy, kdy mohou celní orgány kulturní statky zadržet, jelikož nelze prokázat, že dotyčné kulturní statky byly ze země původu vyvezeny legálně.
 Článek 9 vyzývá členské státy, aby zajistily spolupráci mezi svými příslušnými orgány, a umožňuje budoucí vývoj elektronické databáze, která usnadní uchovávání a výměnu informací, zejména co se týká prohlášení dovozců a vydaných dovozních licencí.
 Článek 10 vyžaduje, aby členské státy stanovily sankce za porušení tohoto nařízení v souladu se svými vnitrostátními právními systémy.
 Článek 11 od členských států vyžaduje, aby uspořádaly náležitá školení pro orgány, které určily za účelem provádění nařízení, a informační kampaně pro potenciální kupující, jež je seznámí s právním rámcem a odradí je od pořizování kulturních statků ze třetích zemí bez doloženého původu.
 Článek 12 svěřuje Komisi pravomoc k přijímání aktů v přenesené pravomoci. Toto zmocnění Komisi umožní přizpůsobit v případě potřeby požadavek na minimální stáří nebo kategorie kulturních statků, u nichž se vyžaduje dovozní licence (z důvodu měnící se situace a na základě získaných zkušeností). Jelikož Světová celní organizace oznámila jednoznačný záměr doplnit v budoucnu kapitolu 97 harmonizovaného systému (HS) (v


text:
níž je zařazena velká většina kulturních statků pro celní a statistické účely) o další podpoložky, musí být Komise schopna aktualizovat příslušné celní kódy v příloze nařízení.
 Článek 13 stanoví ustavení výboru, který bude Komisi nápomocen při provádění nařízení. Z důvodu konzistentnosti a efektivity je vhodné určit pro tyto účely stejný výbor, který je již Komisi nápomocen při provádění nařízení (ES) č. 116/2009 o vývozu kulturních statků.
 Článek 14 se zabývá podáváním zpráv a hodnocením. Komise bude od členských států pravidelně shromažďovat informace o provádění a účinnosti nařízení, a to na základě řady ukazatelů. Členským státům budou zaslány příslušné dotazníky za účelem sběru stejného druhu údajů, na jejichž základě vyhotoví Komise zprávu pro Evropský parlament a Radu. První zpráva bude předložena tři roky ode dne použitelnosti tohoto nařízení.
 Článek 15 upravuje vstup nařízení v platnost.
 2017/0158 (COD)
 Návrh
 NAŘÍZENÍ EVROPSKÉHO PARLAMENTU A RADY
 o dovozu kulturních statků
 EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
 s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na článek 207 této smlouvy,
 s ohledem na návrh Evropské komise,
 po postoupení návrhu legislativního aktu vnitrostátním parlamentům,
 v souladu s řádným legislativním postupem,
 vzhledem k těmto důvodům:
 (1)Na základě závěrů Rady ze dne 12. února 2016 o boji proti financování terorismu, sdělení Komise Evropskému parlamentu a Radě o akčním plánu pro zesílení boje proti financování terorismu
 24
 a směrnice o boji proti terorismu
 25
 je nutno přijmout společná pravidla týkající se obchodu se třetími zeměmi, aby byla zajištěna účinná ochrana kulturních statků před ztrátou, zachování kulturního dědictví lidstva a zabránění financování terorismu prodejem uloupeného kulturního dědictví kupujícím v Unii.
 (2)Kulturní dědictví představuje jednu ze základních součástí civilizace, obohacuje kulturní život všech lidí, a proto by mělo být chráněno před neoprávněným přisvojováním a drancováním. Unie by tudíž měla zakázat vstup kulturních statků, které byly vyvezeny ze třetích zemí nelegálně, na celní území Unie.
 (3)Vzhledem k rozdílným pravidlům, která se v členských státech uplatňují s ohledem na vstup kulturních statků na celní území Unie, je nutno přijmout opatření zejména k zajištění toho, aby dovoz kulturních statků podléhal při vstupu jednotným kontrolám.
 (4)Společná pravidla by se měla vztahovat na celní zacházení s kulturními statky pocházejícími ze zemí mimo Unii, které vstupují na celní území Unie, tj. jejich propuštění do volného oběhu a do jiného zvláštního režimu, než je tranzit.
 (5)Vzhledem k známému potenciálu svobodných pásem (a tzv. „svobodných přístavů“) pro účely uskladnění kulturních statků by kontrolní opatření, která budou zavedena, měla mít co nejširší oblast působnosti, pokud jde o dotčené celní režimy. Tato kontrolní opatření by se proto měla týkat nejen kulturních statků propuštěných do volného oběhu, nýbrž také kulturních statků propuštěných do zvláštního celního režimu. Tato široká oblast působnosti by však neměla být v rozporu se zásadou volného tranzitu zboží, ani jít nad rámec cíle spočívajícího v zabránění vstupu nelegálně vyvezených kulturních statků na celní území Unie. Kontrolní opatření by proto sice měla zahrnovat zvláštní celní režimy, do nichž lze propustit kulturní statky vstupující na celní území Unie, tranzit by však měl být vyloučen.
 (6)V nařízení by měly být


text:
použity definice vycházející z definic, jež jsou obsaženy v Úmluvě UNESCO o opatřeních k zákazu a zamezení nedovoleného dovozu, vývozu a převodu vlastnictví kulturních statků podepsané v Paříži dne 14. listopadu 1970 a v Úmluvě UNIDROIT o kradených nebo protiprávně vyvezených kulturních statcích podepsané v Římě dne 24. června 1995, jejichž smluvní stranou je řada členských států a s jejichž ustanoveními je mnoho třetích zemí a většina členských států obeznámena.
 (7)Zákonnost vývozu je nutno posoudit na základě právních předpisů země, ve které byly kulturní statky nalezeny nebo vytvořeny („země původu“). Aby se zamezilo obcházení, měla by v případě vstupu kulturních statků do Unie z jiné třetí země osoba, která je chce dovézt na celní území Unie, prokázat, že byly z dané země vyvezeny legálně – pokud je dotyčná třetí země signatářským státem úmluvy UNESCO z roku 1970 a tedy státem, který se zavázal bojovat proti nedovolenému obchodu s kulturními statky. V ostatních případech by tato osoba měla prokázat zákonnost jejich vývozu ze země původu.
 (8)Aby nebylo neúměrně bráněno obchodování s kulturními statky přes vnější hranice, mělo by se toto nařízení vztahovat pouze na kulturní statky, které splňují určitý požadavek na stáří. Za tímto účelem se zdá být vhodné stanovit pro všechny kategorie kulturních statků požadavek na minimální stáří 250 let. Tento požadavek na minimální stáří zajistí, aby se opatření stanovená tímto nařízením soustředila na kulturní statky, na něž se s největší pravděpodobnosti zaměřují plenitelé v oblastech, v nichž probíhá konflikt, aniž by byly vyloučeny ostatní kulturní statky, u nichž je nezbytná kontrola k zajištění ochrany kulturního dědictví.
 (9)Nedovolený obchod s uloupenými artefakty a starožitnostmi byl v rámci nadnárodního posouzení rizik praní peněz a financování terorismu, která mají dopad na vnitřní trh
 26
 , určen jako možný zdroj financování terorismu a praní peněz.
 (10)Jelikož u určitých kategorií kulturních statků, konkrétně archeologických předmětů, částí památek, vzácných rukopisů a prvotisků, existuje obzvláštní riziko drancování a ničení, zdá se být nezbytné zavést přísnější systém kontrol před tím, než tyto kulturní statky mohou vstoupit na celní území Unie. Takovýto systém by měl vyžadovat předložení licence vydané příslušným orgánem členského státu vstupu před propuštěním těchto kulturních statků do volného oběhu či do jiného zvláštního režimu, než je tranzit. Osoby usilující o získání této licence by měly být schopny prokázat legální vývoz ze země původu příslušnými doklady a důkazy, zejména vývozními osvědčeními nebo licencemi vydanými třetí zemí vývozu, vlastnickými tituly, fakturami, kupními smlouvami, doklady o pojištění, přepravními doklady a znaleckými posudky. Na základě úplných a správných žádostí by měly příslušné orgány členských států rozhodnout o vydání licence bez zbytečných prodlev.
 (11)U ostatních kategorií kulturních statků by osoby, které je chtějí dovézt na celní území Unie, měly prostřednictvím prohlášení osvědčit jejich legální vývoz ze třetí země a převzít za něj odpovědnost a měly by předložit dostatečné informace, aby mohly celní orgány tyto kulturní statky identifikovat. K usnadnění postupu a z důvodů právní jistoty by měly být informace o kulturním statku poskytnuty prostřednictvím jednotného dokladu. K popisu kulturních statků by se měl používat standard identifikace předmětů Object ID, který


text:
doporučuje UNESCO. Celní orgány by měly vstup těchto kulturních statků zaregistrovat, originály uschovat a deklarantovi vydat kopii příslušných dokladů, aby byla po jejich vstupu na vnitřní trh zajištěna jejich dohledatelnost.
 (12)V případě dočasného použití kulturních statků pro účely vzdělávání a vědeckého nebo akademického výzkumu by se předložení licence nebo prohlášení nemělo vyžadovat.
 (13)Rovněž uskladnění kulturních statků pocházejících ze zemí postižených ozbrojeným konfliktem nebo přírodní pohromou by mělo být povoleno, aniž by bylo nutné předložit licenci či prohlášení, aby byla zajištěna jejich bezpečnost a ochrana.
 (14)Aby se zohlednily zkušenosti s prováděním tohoto nařízení a měnící se geopolitická situace a jiné okolnosti, jež ohrožují kulturní statky, přičemž není současně neúměrně bráněno obchodu se třetími zeměmi, by měla být na Komisi přenesena pravomoc přijímat akty v souladu s článkem 290 Smlouvy o fungování Evropské unie, pokud jde o úpravy kritéria minimálního stáří u jednotlivých kategorií kulturních statků. Toto přenesení pravomoci by mělo Komisi umožnit rovněž aktualizovat přílohu na základě změn kombinované nomenklatury. Je obzvláště důležité, aby Komise v rámci přípravné činnosti vedla odpovídající konzultace, a to i na odborné úrovni, a aby tyto konzultace probíhaly v souladu se zásadami stanovenými v interinstitucionální dohodě ze dne 13. dubna 2016 o zdokonalení tvorby právních předpisů
 27
 . Pro zajištění rovné účasti na vypracovávání aktů v přenesené pravomoci obdrží Evropský parlament a Rada veškeré dokumenty současně s odborníky z členských států a jejich odborníci mají automaticky přístup na setkání skupin odborníků Komise, jež se věnují přípravě aktů v přenesené pravomoci.
 (15)Za účelem zajištění jednotných podmínek provádění tohoto nařízení by měly být Komisi svěřeny prováděcí pravomoci, pokud jde o stanovení konkrétních způsobů dočasného použití a uskladnění kulturních statků na celním území Unie, šablon žádostí o dovozní licence a formulářů, jakož i prohlášení dovozce a průvodních dokladů a dalších procesních pravidel týkajících se jejich předkládání a zpracování. Komisi by měly být svěřeny rovněž prováděcí pravomoci, pokud jde o přijetí opatření k vytvoření elektronické databáze pro uchovávání a výměnu informací mezi členskými státy. Tyto pravomoci by měly být vykonávány v souladu s nařízením Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 182/2011
 28
 .
 (16)Na podporu účinného provádění nařízení by měly být shromažďovány příslušné informace o obchodních tocích kulturních statků, které by měly poskytnout základ pro jeho budoucí hodnocení. Obchodní toky kulturních statků nelze účinně sledovat pouze na základě jejich hodnoty nebo hmotnosti, jelikož tyto dvě míry mohou kolísat. Je nezbytné shromažďovat informace o počtu položek uvedených v celním prohlášení. Jelikož v kombinované nomenklatuře není pro kulturní statky stanovena doplňková jednotka měření, je nezbytné vyžadovat, aby byl v celním prohlášení uveden počet položek.
 (17)Strategie a akční plán EU pro řízení rizik v oblasti cel
 29
 mají mimo jiné posílit kapacity celních orgánů a zvýšit schopnost reagovat na rizika v oblasti kulturních statků. Měl by se používat společný rámec pro řízení rizik stanovený v nařízení (EU) č. 952/2013 a celní orgány by si měly vyměňovat příslušné informace o rizicích.
 (18)Členské státy by měly zavést účinné, přiměřené a odrazující sankce za nedodržení ustanovení tohoto nařízení a tyto sankce oznámit Komisi.
 (19)Komisi je třeba


text:
poskytnout dostatek času na přijetí prováděcích pravidel k tomuto nařízení, zejména pravidel týkajících se vhodných formulářů, které se budou používat k podání žádosti o dovozní licenci nebo vypracování prohlášení dovozce. Použití tohoto nařízení by proto mělo být odloženo.
 (20)V souladu se zásadou proporcionality stanovenou v článku 5 Smlouvy o Evropské unii toto nařízení nepřekračuje rámec toho, co je nezbytné pro dosažení tohoto cíle.
 (21)Toto nařízení respektuje základní práva a dodržuje zásady uznávané článkem 6 Smlouvy o Evropské unii a převzaté Listinou základních práv Evropské unie, zejména její hlavou II,
 PŘIJALY TOTO NAŘÍZENÍ:
 Článek 1
 Předmět a oblast působnosti
 Toto nařízení stanoví podmínky a postup vstupu kulturních statků na celní území Unie.
 Toto nařízení se nevztahuje na kulturní statky v tranzitu přes celní území Unie.
 Článek 2
 Definice
 1. Pro účely tohoto nařízení se použijí tyto definice:
 a) „kulturními statky“ se rozumějí předměty, které jsou významné pro archeologii, prehistorii, historii, literaturu, umění nebo vědu a které patří do kategorií uvedených v tabulce v příloze a splňují stanovený požadavek na minimální stáří;
 b) „zemí původu“ se rozumí země, na jejímž současném území byly kulturní statky vytvořeny nebo nalezeny;
 c) „zemí vývozu“ se rozumí poslední země, ve které se kulturní statky nacházely trvale v souladu s právními předpisy této země před odesláním do Unie;
 d) pojmem „trvale“ se rozumí časové období v délce nejméně jednoho měsíce a pro jiné účely než dočasné použití, tranzit, vývoz nebo odeslání;
 e) „propuštěním do volného oběhu“ se rozumí celní režim uvedený v článku 201 nařízení (EU) č. 952/2013;
 f) „propuštěním do jiného zvláštního režimu, než je tranzit“ se rozumí propuštění zboží do jednoho ze zvláštních celních režimů uvedených v čl. 210 písm. b), c) nebo d) nařízení (EU) č. 952/2013;
 g) „držitelem kulturního statku“ se rozumí osoba uvedená v čl. 5 bodě 34 nařízení (EU) č. 952/2013;
 g) „deklarantem“ se rozumí osoba uvedená v čl. 5 bodě 15 nařízení (EU) č. 952/2013.
 2. Komisi je svěřena pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci v souladu s článkem 12, pokud jde o změny druhého sloupce tabulky v příloze na základě změn kombinované nomenklatury a o změny požadavku na minimální věk ve třetím sloupci tabulky v příloze na základě zkušeností získaných při provádění tohoto nařízení.
 Článek 3
 Kulturní statky vstupující na celní území Unie
 1. Propuštění kulturních statků do volného oběhu a propuštění kulturních statků do jiného zvláštního režimu, než je tranzit, je přípustné pouze po předložení dovozní licence vydané podle článku 4 nebo prohlášení dovozce podle článku 5.
 2. Odstavec 1 se nevztahuje na:
 a) dočasné použití kulturních statků ve smyslu článku 250 nařízení (EU) č. 952/2013 na celním území Unie pro účely vzdělávání a vědeckého a akademického výzkumu;
 b) uskladnění kulturních statků ve smyslu článku 237 nařízení (EU) č. 952/2013 výslovně za účelem zajištění jejich ochrany ze strany orgánu veřejné moci nebo pod jeho dohledem.
 3. Komise může prostřednictvím prováděcích aktů přijímat zvláštní postupy pro dočasné použití nebo uskladnění kulturních statků uvedených v odstavci 2. Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle článku 13.
 4. Odstavcem 1


text:
nejsou dotčena ostatní opatření, která Unie přijme podle článku 215 Smlouvy o fungování Evropské unie.
 Článek 4
 Dovozní licence
 1. Propuštění kulturních statků uvedených v písmenech c), d) a h) přílohy do volného oběhu a do jiného zvláštního režimu, než je tranzit, v Unii je podmíněno předložením dovozní licence celním orgánům.
 2. Držitel kulturního statku požádá o dovozní licenci příslušný orgán členského státu vstupu. K žádosti se přiloží podklady a informace dokládající, že dotyčné kulturní statky byly země původu vyvezeny v souladu s jejími právními předpisy. Avšak je-li zemí vývozu smluvní strana Úmluvy UNESCO o opatřeních k zákazu a zamezení nedovoleného dovozu, vývozu a převodu vlastnictví kulturních statků podepsané v Paříži dne 14. listopadu 1970 (dále jen „úmluva UNESCO z roku 1970“), přiloží se k žádosti podklady a informace dokládající, že kulturní statky byly z této země vyvezeny v souladu s jejími právními předpisy.
 3. Příslušný orgán členského státu vstupu ověří, zda je žádost úplná. Do 30 dnů od obdržení žádosti si od žadatele vyžádá případné chybějící informace nebo doklady.
 4. Do 90 dnů od podání úplné žádosti příslušný orgán žádost přezkoumá a rozhodne o vydání dovozní licence, nebo žádost zamítne. Žádost může zamítnout z těchto důvodů:
 a) pokud země vývozu není smluvní stranou úmluvy UNESCO z roku 1970, v případě, že není prokázáno, že kulturní statky byly ze země původu vyvezeny v souladu s jejími právními předpisy;
 b) pokud země vývozu je smluvní stranou úmluvy UNESCO z roku 1970, v případě, že není prokázáno, že kulturní statky byly ze země vývozu vyvezeny v souladu s jejími právními předpisy;
 c) příslušný orgán má oprávněný důvod se domnívat, že držitel kulturního statku jej nezískal legálně.
 5. Členské státy určí orgány veřejné moci, které jsou příslušné k vydávání dovozních licencí v souladu s tímto článkem. Údaje o těchto orgánech a případné změny v tomto ohledu oznámí Komisi.
 Komise zveřejní údaje o těchto příslušných orgánech a jejich případné změny v řadě „C“ Úředního věstníku Evropské unie.
 6. Komise může prostřednictvím prováděcích aktů stanovit šablonu žádosti o dovozní licenci a procesní pravidla týkající se podávání a vyřizování těchto žádostí. Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle článku 13.
 Článek 5
 Prohlášení dovozce
 1. Propuštění kulturních statků uvedených v písmenech a), b), e), f), g), i), j), k) a l) přílohy do volného oběhu a do jiného zvláštního režimu, než je tranzit, v Unii je podmíněno předložením prohlášení dovozce celním orgánům členského státu vstupu.
 2. Prohlášení dovozce obsahuje potvrzení podepsané držitelem kulturního statku, že dotyčné kulturní statky byly ze země původu vyvezeny v souladu s jejími právními předpisy. Je-li však země vývozu smluvní stranou úmluvy UNESCO z roku 1970, obsahuje prohlášení dovozce potvrzení podepsané držitelem kulturního statku, že dotyčné kulturní statky byly z této země vyvezeny v souladu s jejími právními předpisy.
 Prohlášení dovozce obsahuje jednotný doklad, který dotyčné kulturní statky popisuje dostatečně podrobně, aby je mohly celní orgány identifikovat.
 3. Komise může prostřednictvím prováděcích aktů stanovit šablonu prohlášení dovozce a procesní pravidla týkající se podávání a zpracování prohlášení dovozců. Tyto prováděcí akty se


text:
přijímají přezkumným postupem podle článku 13.
 Článek 6
 Celní kontroly a ověření
 1. Dovozní licence podle článku 4 nebo případně prohlášení dovozce podle článku 5 je předloženo celnímu úřadu příslušnému k propuštění kulturních statků do volného oběhu nebo do jiného zvláštního režimu, než je tranzit.
 2. Co se týká kulturních statků, u nichž se za účelem vstupu na celní území Unie vyžaduje vydání dovozní licence, celní orgány ověří, zda dovozní licence odpovídá předloženým kulturním statkům. Za tímto účelem mohou kulturní statky podrobit fyzické kontrole, včetně odborného posouzení.
 3. Co se týká kulturních statků, u nichž se za účelem vstupu na celní území Unie vyžaduje předložení prohlášení dovozce, celní orgány ověří, zda prohlášení dovozce splňuje požadavky stanovené v článku 5 nebo na základě tohoto článku a zda odpovídá předloženým kulturním statkům. Za tímto účelem si mohou od deklaranta vyžádat další informace a podrobit kulturní statky fyzické kontrole, včetně odborného posouzení. Celní orgány prohlášení dovozce zaregistrují, přidělí mu pořadové číslo a připojí datum registrace a při propuštění kulturních statků vydají deklarantovi kopii zaregistrovaného prohlášení dovozce.
 4. Při podávání celního prohlášení s návrhem na propuštění kulturních statků do volného oběhu nebo do jiného zvláštního režimu, než je tranzit, je nutno uvést množství statků s použitím doplňkové jednotky stanovené v příloze.
 Článek 7
 Příslušné celní úřady
 Pokud členské státy omezí počet celních úřadů, které jsou příslušné k propuštění kulturních statků do volného oběhu nebo do jiného zvláštního režimu, než je tranzit, oznámí údaje o těchto celních úřadech a případné změny v tomto ohledu Komisi.
 Komise zveřejní údaje o příslušných celních úřadech a jejich případné změny v řadě „C“ Úředního věstníku Evropské unie.
 Článek 8
 Dočasné zadržení celními orgány
 1. Celní orgány zajistí a dočasně zadrží kulturní statky dovážené na celní území Unie, pokud dotyčné kulturní statky vstoupily na celní území Unie, aniž by byly splněny podmínky stanovené v čl. 3 odst. 1 a 2.
 2. Ke správnímu rozhodnutí uvedenému v odstavci 1 je připojeno odůvodnění, rozhodnutí je sděleno deklarantovi a podléhá účinnému opravnému prostředku v souladu s postupy stanovenými ve vnitrostátním právu.
 3. Doba dočasného zadržení je důsledně omezena na čas potřebný k tomu, aby celní orgány nebo jiné donucovací orgány zjistily, zda okolnosti případu odůvodňují zadržení podle jiných ustanovení právních předpisů Unie nebo vnitrostátních právních předpisů. Maximální doba dočasného zadržení podle tohoto článku činí šest měsíců. Není-li v této lhůtě přijato rozhodnutí o dalším zadržování kulturních statků nebo je-li rozhodnuto, že okolnosti případu neodůvodňují další zadržování, jsou kulturní statky dány k dispozici deklarantovi.
 Článek 9
 Správní spolupráce
 1. Pro účely provádění tohoto nařízení zajistí členské státy spolupráci mezi příslušnými orgány podle čl. 3 odst. 4.
 2. Za účelem uchovávání a výměny informací mezi orgány členských států, zejména co se týká prohlášení dovozců a dovozních licencí, lze vyvinout elektronický systém.
 3. Komise může prostřednictvím prováděcích aktů přijmout:
 a) opatření za účelem zavedení, provozu a údržby elektronického systému uvedeného v odstavci 2;
 b) podrobná pravidla pro uchovávání a výměnu informací mezi orgány členských států prostřednictvím elektronického systému uvedeného v odstavci 2.
 Tyto prováděcí akty se


text:
přijímají postupem podle článku 13.
 Článek 10
 Sankce
 Členské státy stanoví pravidla sankcí, které lze uložit za porušení článků 3, 4, a 5, a zejména za předložení nepravdivých prohlášení a poskytnutí nepravdivých informací k dosažení vstupu kulturních statků na celní území Unie, a učiní veškerá opatření nezbytná k zajištění jejich uplatňování. Stanovené sankce musí být účinné, přiměřené a odrazující. Členské státy do 18 měsíců od data vstupu nařízení v platnost uvědomí o takových pravidlech a opatřeních Komisi a neprodleně ji informují o jakýchkoli pozdějších změnách těchto pravidel nebo opatření.
 Článek 11
 Vzdělávání, budování kapacit a zvyšování informovanosti
 Členské státy organizují činnosti v oblasti vzdělávání a budování kapacit k zajištění účinného provádění tohoto nařízení ze strany dotčených orgánů. Mohou využít rovněž informační kampaně, zejména za účelem upozornění subjektů pořizujících kulturní statky.
 Článek 12
 Výkon přenesené pravomoci
 1. Pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci je svěřena Komisi za podmínek stanovených v tomto článku.
 2. Pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci uvedená v čl. 2 odst. 2 je svěřena Komisi na dobu neurčitou od .... [Úřad pro publikace doplní datum vstupu tohoto aktu v platnost.)
 3. Evropský parlament nebo Rada mohou přenesení pravomoci uvedené v čl. 2 odst. 2 kdykoli zrušit. Rozhodnutím o zrušení se ukončuje přenesení pravomoci v něm blíže určené. Rozhodnutí nabývá účinku prvním dnem po zveřejnění v Úředním věstníku Evropské unie nebo k pozdějšímu dni, který je v něm uveden. Nedotýká se platnosti již platných aktů v přenesené pravomoci.
 4. Před přijetím aktu v přenesené pravomoci Komise vede konzultace s odborníky jmenovanými jednotlivými členskými státy v souladu se zásadami stanovenými v interinstitucionální dohodě ze dne 13. dubna 2016 o zdokonalení tvorby právních předpisů.
 5. Přijetí aktu v přenesené pravomoci Komise neprodleně oznámí současně Evropskému parlamentu a Radě.
 6. Akt v přenesené pravomoci přijatý podle čl. 2 odst. 2 vstoupí v platnost, pouze pokud proti němu Evropský parlament nebo Rada nevysloví námitky ve lhůtě dvou měsíců ode dne, kdy jim byl tento akt oznámen, nebo pokud Evropský parlament i Rada před uplynutím této lhůty informují Komisi o tom, že námitky nevysloví. Z podnětu Evropského parlamentu nebo Rady se tato lhůta prodlouží o dva měsíce.
 Článek 13
 Postup projednávání ve výboru
 1. Komisi je nápomocen výbor zřízený článkem 8 nařízení Rady (ES) č. 116/2009
 30
 .
 2. Odkazuje-li se na tento článek, použije se článek 5 nařízení (EU) č. 182/2011.
 Článek 14
 Podávání zpráv a hodnocení
 1. Členské státy poskytují Komisi informace o provádění tohoto nařízení. Jedná se zejména o tyto informace:
 a) statistické údaje o zaregistrovaných prohlášeních dovozců;
 b) informace o porušení tohoto nařízení;
 c) počty podaných žádostí o dovozní licence a počty zamítnutých žádostí o dovozní licence;
 d) příslušné statistické údaje o obchodu s kulturními statky;
 e) počet případů zadržení kulturních statků a
 f) počet případů, kdy byly kulturní statky přenechány státu podle článku 199 nařízení (EU) č. 952/2013.
 Za tímto účelem zašle Komise členským státům příslušné dotazníky. Členské státy mají šest měsíců na to, aby Komisi sdělily požadované informace.
 2. Komise předloží Evropskému parlamentu a Radě zprávu o provádění


text:
tohoto nařízení tři roky ode dne použitelnosti tohoto nařízení a poté každých pět let.
 Článek 15
 Vstup v platnost
 Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
 Použije se ode dne 1. ledna 2019.
 Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
 V Bruselu dne
 Za Evropský parlament
 Za Radu
 předseda
 předseda
 (1)
 COM(2015) 185 final ze dne 28. dubna 2015.
 (2)
 Sdělení Komise Evropskému parlamentu a Radě o akčním plánu pro zesílení boje proti financování terorismu (COM(2016) 50 final) ze dne 2. února 2016.
 (3)
 Usnesení Evropského parlamentu ze dne 9. července 2015 o Evropském programu pro bezpečnost (2015/2697 (RSP)).
 (4)
 Závěry Evropské rady ze dne 18. prosince 2015.
 (5)
 Směrnice Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/541 ze dne 15. března 2017 o boji proti terorismu, kterou se nahrazuje rámcové rozhodnutí Rady 2002/475/SVV a mění rozhodnutí Rady 2005/671/SVV, Úř. věst. L 88, 31.3.2017, s. 6.
 (6)
 JOIN(2016) 29 final.
 (7)
 https://www.g20.org/gipfeldokumente/G20-leaders-declaration.pdf
 (8)
 http://unscr.com/en/resolutions/doc/2347
 (9)
 http://www.beniculturali.it/mibac/multimedia/MiBAC/documents/1490881204940_DECLARATION-Dichiarazione.pdf
 (10)
 Úř. věst. L 169, 8.7.2003, s. 6.
 (11)
 Úř. věst. L 16, 19.1.2012, s. 1.
 (12)
 Nařízení Rady (ES) č. 116/2009 ze dne 18. prosince 2008 o vývozu kulturních statků; Úř. věst. L 39, 10.2.2009, s. 1.
 (13)
 Úř. věst. L 324, 22.11.2012, s. 1.
 (14)
 Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/60/EU ze dne 15. května 2014 o navracení kulturních statků neoprávněně vyvezených z území členského státu a o změně nařízení (EU) č. 1024/2012 (přepracované znění); Úř. věst. L 159, 28.5.2014, s. 1.
 (15)
 http://data.consilium.europa.eu/doc/document/ST-8654-2017-INIT/cs/pdf
 (16)
 COM(2015) 185 final.
 (17)
 Souhrnná zpráva o konzultaci viz:
 https://ec.europa.eu/info/consultations_cs
 (18)
 Dosud nezveřejněno.
 (19)
 Viz:
 http://ec.europa.eu/transparency/regdoc/?fuseaction=ia&language=cs
 (20)
 Viz:
 http://ec.europa.eu/transparency/regdoc/?fuseaction=ia&language=cs
 (21)
 Viz:
 http://ec.europa.eu/transparency/regdoc/?fuseaction=ia&language=cs
 (22)
 Vzhledem k neexistenci podrobných podpoložek celní nomenklatury pro kulturní statky jsou statistické (a tudíž kvantitativní) údaje omezené a nejsou dostatečně přesné. Kapitola 97 harmonizovaného systému zahrnující „umělecká díla, sběratelské předměty a starožitnosti“ neobsahuje dostatek podpoložek, aby bylo možno shromažďovat údaje o obchodu pro konkrétní kategorie kulturních statků. Provedené posouzení je proto převážně kvalitativní.
 (23)
 Nejprve na úrovni celní nomenklatury EU vytvořením vhodných podpoložek v rámci integrovaného sazebníku Evropských společenství (TARIC) za účelem uplatňování celních opatření EU a později na mezinárodní úrovni Světovou celní organizací, která jednoznačně oznámila svůj úmysl pozměnit kapitolu 97 harmonizovaného systému a vytvořit v ní více podpoložek.
 (24)
 COM(2016) 50 final.
 (25)
 Směrnice Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/541 ze dne 15. března 2017 o boji proti terorismu, kterou se nahrazuje rámcové rozhodnutí Rady 2002/475/SVV a mění rozhodnutí Rady 2005/671/SVV, Úř. věst. L 88, 31.3.2017, s. 6.
 (26)
 Sdělení Komise COM(2017) 340.
 (27)
 Úř. věst. L 123, 12.5.2016, s. 1.
 (28)
 Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 182/2011 ze dne 16. února 2011, kterým se stanoví pravidla a obecné zásady způsobu, jakým členské státy kontrolují Komisi při výkonu prováděcích pravomocí (Úř. věst. L 55, 28.2.2011, s. 13).
 (29)
 COM/2014/0527 final: Sdělení Komise Evropskému parlamentu, Radě a Evropskému hospodářskému a sociálnímu výboru o strategii a akčním plánu EU pro řízení rizik v oblasti cel.
 (30)
 Nařízení Rady (ES) č.


text:
116/2009 ze dne 18. prosince 2008 o vývozu kulturních statků (Úř. věst. L 39, 10.2.2009, s. 1).
 ---documentbreak---
 EVROPSKÁ KOMISE
 V Bruselu dne 13.7.2017
 COM(2017) 375 final
 PŘÍLOHA
 návrhu nařízení Evropského parlamentu a Rady
 o dovozu kulturních statků
 {SWD(2017) 262 final}{SWD(2017) 263 final}
 PŘÍLOHA
 návrhu nařízení Evropského parlamentu a Rady
 o dovozu kulturních statků
 Kulturní statky, na něž se vztahuje čl. 2 odst. 1
 Kategorie kulturních statků
 Kapitola, číslo nebo podpoložka kombinované nomenklatury (KN)
 Minimální stáří
 Doplňkové jednotky
 a) Vzácné sbírky nebo vzorky zoologické, botanické, mineralogické a anatomické a předměty paleontologického zájmu
 ex 9705
 Více než 250 let
 počet položek (p/st)
 b) Statky týkající se historie, včetně historie vědy a techniky, historie vojenství a společnosti, stejně jako i života významných představitelů národa, myslitelů, vědců a umělců a k událostem národního významu
 ex 9705
 Více než 250 let
 počet položek (p/st)
 c) Archeologické vykopávky (prováděné oprávněně i tajně) a archeologické objevy na pevnině či pod vodou
 ex 9705, ex 9706
 Více než 250 let
 počet položek (p/st)
 d) Zlomky oddělené od uměleckých a historických památek a zlomky z archeologických nalezišť
 ex 9705, ex 9706
 Více než 250 let
 počet položek (p/st)
 e) Starožitnosti, jako např. nápisy, mince a ryté pečeti
 ex 9706
 Více než 250 let
 počet položek (p/st)
 f) Národopisný materiál
 ex 9705
 Více než 250 let
 počet položek (p/st)
 g) Předměty umělecké hodnoty, jako jsou:
 /
 /
 /
 i) obrazy, malby a kresby zhotovené ručně na jakémkoliv podkladu nebo v jakémkoli materiálu, s výjimkou průmyslových návrhů a předmětů zdobených ručně
 ex 9701
 Více než 250 let
 počet položek (p/st)
 ii) původní díla sochařského umění a plastiky v jakémkoli materiálu
 ex 9703
 Více než 250 let
 počet položek (p/st)
 iii) původní rytiny, tisky a litografie
 ex kapitola 49, ex 9702,
 Více než 250 let
 počet položek (p/st)
 iv) původní umělecké asambláže a koláže v jakémkoli materiálu
 ex 9701
 Více než 250 let
 počet položek (p/st)
 h) Vzácné rukopisy a prvotisky
 ex 9702, ex 9706, ex 4901 10 a ex 4901 99, ex 4904, ex 4905 91 a ex 4905 99, ex 4906
 Více než 250 let
 počet položek (p/st)
 i) Staré knihy, dokumenty a publikace, které jsou předmětem zvláštního zájmu, a to jednotlivě, nebo ve sbírkách
 ex 9705, ex 9706
 Více než 250 let
 počet položek (p/st)
 j) Známky, kolky apod. jednotlivě i v kolekcích
 ex 9704
 Více než 250 let
 počet položek (p/st)
 k) Archivy, včetně archívů zvukových, fotografických a filmových
 ex 3704, ex 3705, ex 3706, ex 4901, ex 4906,
 ex 9705, ex 9706
 Více než 250 let
 počet položek (p/st)
 l) Kusy nábytku a staré hudební nástroje
 ex 9706
 Více než 250 let
 počet položek (p/st)


text:
 EVROPSKÁ KOMISE
 V Bruselu dne 5.6.2018
 COM(2018) 451 final
 2018/0238(NLE)
 Návrh
 ROZHODNUTÍ RADY,
 kterým se členské státy zmocňují, aby v zájmu Evropské unie ratifikovaly Protokol o změně Úmluvy Rady Evropy o ochraně osob se zřetelem na automatizované zpracování osobních dat (ETS č. 108)
 DŮVODOVÁ ZPRÁVA
 1.PŘEDMĚT NÁVRHU
 Tento návrh se týká rozhodnutí, kterým se členské státy zmocňují, aby v zájmu Evropské unie ratifikovaly Protokol o změně Úmluvy Rady Evropy o ochraně osob se zřetelem na automatizované zpracování osobních dat (ETS č. 108) (dále jen „pozměňovací protokol“).
 2.SOUVISLOSTI NÁVRHU
 2.1Souvislosti
 Jedinou právně závaznou mezinárodní dohodou v oblasti ochrany osobních údajů je Úmluva Rady Evropy o ochraně osob se zřetelem na automatizované zpracování osobních dat (dále jen „úmluva č. 108“). Cílem úmluvy je chránit právo na soukromí, které je uznáno v článku 8 Evropské úmluvy o ochraně lidských práv a základních svobod. Právo na soukromí a ochranu údajů je zakotveno rovněž v článcích 7 a 8 Listiny základních práv EU a v článku 16 SFEU.
 Úmluva č. 108 vyžaduje, aby smluvní strany začlenily do svého vnitrostátního práva nezbytná opatření k zajištění dodržování lidského práva všech osob se zřetelem na zpracovávání osobních údajů. Úmluva byla jedním z hlavních zdrojů inspirace při vypracovávání acquis EU v oblasti ochrany údajů. Podle 11. bodu odůvodnění bylo jedním z cílů směrnice Evropského parlamentu a Rady č. 95/46/ES ze dne 24. října 1995 ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů a o volném pohybu těchto údajů právě „upřes[nění] a rozš[íření] [zásad a práv] obsažených v [úmluvě č. 108]“.
 Úmluvu č. 108 doposud ratifikovalo 51 států, včetně všech 28 členských států EU, čtyř států ESVO, všech zemí západního Balkánu, řady zemí evropského sousedství (např. Arménie, Gruzie), Ruské federace, Turecka a řady mimoevropských zemí v Africe (např. Senegal, Tunisko) a v Latinské Americe (Uruguay). Několik žádostí (např. Argentina, Mexiko, Maroko) je projednáváno a řada zemí má status pozorovatele (např. Japonsko, Jižní Korea).
 Úmluva č. 108 byla otevřena k podpisu v roce 1981, dlouho před érou internetu a elektronických komunikací. Vývoj technologií a globalizace informací vyvolává nové problémy v oblasti ochrany osobních údajů. Účelem pozměňovacího protokolu je aktualizace úmluvy č. 108, jež má poskytnout řešení těchto problémů.
 2.2Pozměňovací protokol
 Aktualizovaná úmluva (tj. úmluva č. 108 upravená pozměňovacím protokolem) bude mít pro všechny smluvní strany úmluvy jednotnou oblast působnosti bez možnosti úplného vyloučení určitých odvětví nebo činností z jejího uplatňování (např. v oblasti národní bezpečnosti), jak je tomu v případě znění stávající Úmluvy č. 108. Úmluva se bude tudíž vztahovat na všechny druhy zpracovávání údajů v jurisdikci smluvních stran, a to ve veřejném i soukromém sektoru.
 Pozměňovací protokol významně zvýší úroveň ochrany údajů, která je poskytována podle úmluvy č. 108. Aktualizovaná úmluva zejména blíže upřesní zásadu zákonného zpracovávání údajů (především s ohledem na požadavky na souhlas) a dále posílí ochranu zvláštních kategorií údajů (přičemž současně tyto kategorie rozšíří i na kategorie, jež byly uznány jako zvláštní kategorie osobních údajů v právu Unie). Aktualizovaná úmluva poskytne fyzickým osobám rovněž další záruky při zpracovávání jejich osobních údajů (zejména povinnosti týkající se


text:
posouzení pravděpodobného dopadu zamýšlené operace zpracování údajů a provedení příslušných technických a organizačních opatření; povinnost ohlašovat případy vážného porušení zabezpečení údajů) a posílí také jejich práva (zejména co se týká transparentnosti a přístupu k údajům). Zavedena byla rovněž nová práva subjektů údajů, jako je právo nebýt předmětem rozhodnutí majícího podstatný dopad na subjekt údajů a založeného pouze na automatizovaném zpracování, právo vznést námitku proti zpracování a právo na prostředky nápravy v případě porušení práv fyzické osoby.
 Aktualizovaná úmluva bude zahrnovat revidovaná ustanovení (jež jsou v současnosti obsažena v dodatkovém protokolu, který podepsaly pouze některé smluvní strany), jež vyžadují, aby smluvní strany zřídily jeden či více nezávislých úřadů odpovědných za zajištění souladu s ustanoveními úmluvy č. 108. Postavení těchto úřadů bude posíleno požadavkem, aby jim smluvní strany udělily další pravomoci, například pravomoc vydávat rozhodnutí s ohledem na porušení úmluvy č. 108 a ukládat správní sankce.
 Systém odchylek od výše uvedených práv a povinností podle pozměňovacího protokolu splňuje tři základní podmínky: zachování všeobecné oblasti působnosti úmluvy č. 108 (žádné obecné výjimky), flexibilita (umožňující sladit vysoké standardy ochrany údajů s jinými důležitými veřejnými zájmy, například aspekty národní bezpečnosti) a celková soudržnost s judikaturou Evropského soudu pro lidská práva (zejména žádné omezení, jež by negativně ovlivňovalo podstatu základního práva na ochranu údajů).
 Aktualizovaná úmluva celkově zajistí vysokou úroveň ochrany, přičemž ponechá smluvním stranám určitou míru flexibility, co se týká provedení jejích ustanovení ve vnitrostátním právu. To zajistí, aby bylo přistoupení k aktualizované úmluvě č. 108 přitažlivé pro země (i mimo Evropu), které zvažují zavedení nebo posílení svých systémů ochrany údajů. Lze očekávat, že její praktický dopad bude mnohem větší než dopad stávající úmluvy č. 108, a to jak z hlediska její oblasti působnosti, tak i z hlediska povinností, které jsou v ní uloženy.
 Pozměňovací protokol, jakmile vstoupí v platnost, umožní, aby se smluvní stranou (aktualizované) úmluvy stala i Unie. Co se týká hlasovacích práv ve výboru úmluvy, schválené znění zajišťuje zásadu, že Unie může ve své oblasti působnosti za Unii hlasovat s počtem hlasů odpovídajícím počtu jejích členských států, jež jsou smluvními stranami úmluvy. K odstranění obav ohledně váhy hlasu Unie bylo dohodnuto kompromisní řešení, podle něhož mohou být rozhodnutí přijímána pouze „vysokou většinou“ (čtyř pětin) smluvních stran a v případě nejdůležitějších rozhodnutí týkajících se zajištění souladu s úmluvou některou ze smluvních stran platí požadavek na „dvojí většinu“ (kvalifikovaná většina společně s prostou většinou smluvních stran mimo EU).
 Aktualizovaná úmluva posílí účinnost ochrany údajů rovněž tím, že stanoví, že výbor úmluvy může posoudit efektivnost opatření, která byla přijata ve vnitrostátních právních předpisech k provedení ustanovení úmluvy.
 Znění pozměňovacího protokolu bylo koordinováno se zástupci členských států v příslušné pracovní skupině Rady a provádí směrnice Rady pro jednání. Je rovněž zcela v souladu s nařízením Evropského parlamentu a Rady (EU) 2016/679 ze dne 27. dubna 2016 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů a o volném pohybu těchto údajů (obecné nařízení o ochraně osobních údajů) a se směrnicí Evropského parlamentu a Rady (EU) 2016/680 ze dne 27. dubna 2016 o ochraně fyzických osob


text:
v souvislosti se zpracováním osobních údajů příslušnými orgány za účelem prevence, vyšetřování, odhalování či stíhání trestných činů nebo výkonu trestů, o volném pohybu těchto údajů (dále jen „směrnice o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů policií“), takže je vyloučeno, aby členské státy podléhaly podle práva Unie a práva Rady Evropy rozdílným či dokonce protichůdným povinnostem. Přijetí robustní úmluvy založené na stejném přístupu a zásadách jako (nové) acquis Unie má obzvláštní význam pro mezinárodní strategii Unie v oblasti ochrany údajů. Úmluva č. 108, která je otevřená i pro mimoevropské státy, vyvolala značnou pozornost u zemí z celého světa, jež připravují nebo plánují přijetí právních předpisů v oblasti ochrany údajů. Ve svém sdělení z ledna 2017 nazvaném „Výměna a ochrana osobních údajů v globalizovaném světě“ (COM/2017/07 final) odkázala Komise na úmluvu č. 108 a uznala, že aktualizovaná úmluva bude založena na stejných zásadách jako právní předpisy EU v oblasti ochrany osobních údajů, a „přispěje tudíž ke konvergenci směrem k souboru vysokých standardů ochrany údajů“ na globální úrovni. Vyslovila proto odhodlání „prosazovat rychlé přijetí“ pozměňovacího protokolu.
 2.3Platné právní předpisy a politika Unie vztahující se na danou oblast
 Na oblast, kterou upravuje pozměněná úmluva, se nyní do značné míry vztahuje legislativní rámec Unie pro ochranu údajů. Obecné nařízení o ochraně osobních údajů, které je použitelné ode dne 25. května 2018, a směrnice o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů policií, u níž lhůta pro provedení skončila dne 6. května 2018, stanoví komplexní systém pravidel v oblasti ochrany údajů a zajišťují přinejmenším rovnocenný a v mnoha případech vyšší standard ochrany. Podle článku 13 aktualizované úmluvy mohou smluvní strany provést ve prospěch subjektů údajů „širší míru ochrany, než jaká je stanovena v této úmluvě“, je jim tudíž ponechána možnost zajistit silnější ochranu.
 2.4Odůvodnění návrhu
 Pozměňovací protokol vstoupí v platnost poté, co všechny smluvní strany uložily u generálního tajemníka Rady Evropy listinu o ratifikaci, přistoupení nebo schválení. Vzhledem k vysokému počtu smluvních stran, které musí provést ratifikaci, umožňuje pozměňovací protokol „částečný vstup“ pro menší skupinu smluvních stran, a to po uplynutí pěti let poté, co nejméně třicet osm smluvních stran vyjádřilo souhlas s tím, aby jím byly vázány.
 Členské státy EU (v současnosti samotné smluvní strany úmluvy č. 108) by měly přijmout potřebná opatření k zajištění rychlého vstupu pozměňovacího protokolu v platnost:
 Za prvé, vzhledem ke skutečnosti, že aktualizovaná úmluva bude z velké části obsahovat podobné záruky jako obecné nařízení o ochraně osobních údajů a směrnice o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů policií, přispěje (částečný) vstup v platnost k prosazování standardů Unie v oblasti ochrany údajů po celém světě. Úmluva č. 108 hrála skutečně zásadní úlohu při šíření „evropského modelu ochrany údajů“ na celosvětové úrovni, jelikož země, které zvažují přijetí nebo aktualizaci svých právních předpisů v oblasti ochrany soukromí, ji často využívají jako zdroj inspirace. V současné době to je vzhledem k rostoucímu počtu zemí přijímajících takovéto právní předpisy v mnoha regionech světa o to důležitější. Zvýšení standardů ochrany smluvními stranami úmluvy usnadní rovněž toky údajů mezi


text:
EU a smluvními stranami úmluvy mimo EU. Pro řadu zemí se přistoupení k úmluvě č. 108 ukázalo rovněž jako užitečná příprava na případné zjištění Evropské komise o odpovídající úrovni ochrany. Obecné nařízení o ochraně osobních údajů tento aspekt posiluje tím, že výslovně stanoví, že přistoupení k úmluvě č. 108 představuje důležité hledisko, jež Evropská komise vezme v úvahu ve svém zjištění o odpovídající úrovni ochrany. I bez odpovídající úrovně ochrany usnadní vyšší úroveň ochrany (zejména co se týká dostupnosti opravných prostředků soudní i mimosoudní povahy a účinného dohledu ze strany dozorových úřadů) výměnu údajů na základě vhodných záruk (zejména z toho důvodu, že prosazování těchto záruk v právních řádech smluvních stran může být snazší).
 Za druhé je důležité zajistit, aby byla aktualizovaná úmluva zcela v souladu s ustanoveními obecného nařízení o ochraně osobních údajů a směrnice o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů policií, aby mohly členské státy EU zůstat i nadále smluvními stranami úmluvy a dodržovat její ustanovení, aniž by porušovaly právní předpisy Unie. To se týká zejména ustanovení o volném pohybu údajů mezi smluvními stranami, jelikož aktualizovaná úmluva (na rozdíl od stávajícího znění) obsahuje výjimku z tohoto pravidla pro smluvní strany, které jsou „vázány harmonizovanými pravidly ochrany, jež sdílejí státy patřící k určité regionální mezinárodní organizaci“. To zajistí soulad ze strany členských států EU navzdory podmínkám týkajícím se mezinárodních předávání údajů, jež jsou stanoveny v právních předpisech Unie v oblasti ochrany údajů.
 Za třetí, stávající úmluva č. 108 neumožňuje přistoupení mezinárodních organizací. Pozměňovací protokol toto mění, a jeho vstup v platnost je tudíž podmínkou budoucího přistoupení EU k úmluvě.
 3.PRÁVNÍ ZÁKLAD
 Navrhované rozhodnutí Rady je založeno na čl. 218 odst. 6 SFEU ve spojení s článkem 16 SFEU.
 2018/0238 (NLE)
 Návrh
 ROZHODNUTÍ RADY,
 kterým se členské státy zmocňují, aby v zájmu Evropské unie ratifikovaly Protokol o změně Úmluvy Rady Evropy o ochraně osob se zřetelem na automatizované zpracování osobních dat (ETS č. 108)
 RADA EVROPSKÉ UNIE,
 s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 218 odst. 6 písm. a) bod v) ve spojení s článkem 16 této smlouvy,
 s ohledem na návrh Evropské komise,
 s ohledem na souhlas Evropského parlamentu,
 vzhledem k těmto důvodům:
 (1)Dne 31. května 2013 zmocnila Rada Komisi, aby se jménem Unie účastnila jednání o aktualizaci Úmluvy Rady Evropy o ochraně osob se zřetelem na automatizované zpracování osobních dat (EST č. 108) (dále jen „úmluva č. 108“) a o podmínkách a způsobech přistoupení Unie k aktualizované úmluvě.
 (2)Dne 18. května 2018 přijal Výbor ministrů Rady Evropy protokol o změně úmluvy č. 108 (dále jen „pozměňovací protokol“), který bude otevřen k podpisu ode dne 25. června 2018.
 (3)Cílem pozměňovacího protokolu je rozšířit působnost, zvýšit úroveň a zlepšit účinnost ochrany údajů, která je poskytována podle úmluvy č. 108.
 (4)Ustanovení pozměněné úmluvy č. 108 mohou mít v rozsahu, v jakém se vztahují na zpracovávání osobních údajů v rámci činností spadajících do oblasti působnosti práva Unie, dopad na společná pravidla či změnit jejich působnost ve smyslu čl. 3 odst. 2 SFEU, poněvadž


text:
se tato ustanovení kryjí s povinnostmi obsaženými v nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2016/679
 1
 a směrnice Evropského parlamentu a Rady (EU) 2016/680
 2
 .
 (5)Jelikož aktualizovaná úmluva č. 108 bude obsahovat do značné míry podobné záruky jako nařízení (EU) 2016/679 a směrnice (EU) 2016/680, její vstup v platnost přispěje k prosazování standardů EU v oblasti ochrany údajů na globální úrovni, usnadní toky údajů mezi EU a smluvními stranami úmluvy mimo EU, zajistí soulad členských států EU s jejich mezinárodními povinnostmi podle úmluvy a umožní budoucí přistoupení EU k úmluvě.
 (6)Unie nemůže pozměňovací protokol podepsat ani ratifikovat, jelikož podle stávající úmluvy č. 108 jsou jejími smluvními stranami pouze státy.
 (7)Členské státy by proto měly být zmocněny k ratifikaci pozměňovacího protokolu, jednajíce společně v zájmu Unie,
 PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
 Článek 1
 Členské státy se zmocňují, aby v zájmu Evropské unie ratifikovaly Protokol o změně Úmluvy Rady Evropy o ochraně osob se zřetelem na automatizované zpracování osobních dat (ETS č. 108), pokud její ustanovení spadají do pravomoci Unie.
 Článek 2
 Toto rozhodnutí vstupuje v platnost dnem přijetí.
 Článek 3
 Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
 V Bruselu dne
 Za Radu
 předseda/předsedkyně
 (1)
 Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2016/679 ze dne 27. dubna 2016 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů a o volném pohybu těchto údajů a o zrušení směrnice 95/46/ES (obecné nařízení o ochraně osobních údajů) (Úř. věst. L 119, 4.5.2016, s. 1).
 (2)
 Směrnice Evropského parlamentu a Rady (EU) 2016/680 ze dne 27. dubna 2016 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů příslušnými orgány za účelem prevence, vyšetřování, odhalování či stíhání trestných činů nebo výkonu trestů, o volném pohybu těchto údajů a o zrušení rámcového rozhodnutí Rady 2008/799/SVV (Úř. věst. L 119, 4.5.2016, s. 89).


text:
 Důležité právní upozornění
 |
 52007PC0734
 Návrh nařízení Rady kterým se pro rok 2008 stanoví rybolovná práva a související podmínky pro některé populace ryb a skupiny populací ryb v Černém moři /* KOM/2007/0734 konecném znení */
 [pic] | KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ |V Bruselu dne 20.11.2007KOM(2007) 734 v konečném zněníNávrhNAŘÍZENÍ RADYkterým se pro rok 2008 stanoví rybolovná práva a související podmínky pro některé populace ryb a skupiny populací ryb v Černém moři(předložená Komisí)DŮVODOVÁ ZPRÁVA1. Souvislosti návrhu110- Cíle návrhuPo přistoupení Bulharska a Rumunska k EU dne 1. ledna 2007 je cílem tohoto návrhu stanovit rybolovná práva členských států pro rok 2008 na populace ryb v Černém moři, které z obchodního hlediska patří mezi nejvýznamnější.120- Obecné souvislostiV souladu s nařízením Rady (ES) č. 2371/2002 ze dne 20. prosince 2002 o zachování a udržitelném využívání rybolovných zdrojů v rámci společné rybářské politiky musí společná rybářská politika zajistit využívání živých vodních zdrojů za udržitelných hospodářských, environmentálních a sociálních podmínek. K dosažení těchto cílů významně přispívá roční stanovení rybolovných práv ve formě celkových přípustných odlovů (TAC), kvót a omezení intenzity rybolovu.Stanovení rybolovných práv v Černém moři bude poprvé provedeno samostatným nařízením pro rok 2008. Záměrem je, aby toto nařízení bylo přijato v listopadu 2007. V budoucnu může být do tohoto režimu řízení zahrnuto více populací a přidána další technická opatření.Vědeckotechnický a hospodářský výbor pro rybářství (VTHVR) vydal v říjnu 2007 vědecké doporučení týkající se rybolovných práv v Černém moři pro rok 2008.Návrh obsahuje dva soubory řídících opatření, přičemž jeden stanoví celkové přípustné odlovy a kvóty a druhý stanoví související technická opatření.- Platné předpisy vztahující se na oblast návrhuŽádné. Jedná se o první návrh tohoto druhu pro Černé moře.- Soulad s ostatními politikami a cíli UnieNavržená opatření jsou v souladu s cíli společné rybářské politiky a s politikou Společenství v oblasti udržitelného rozvoje.2. Konzultace zúčastněných stran a posouzení dopadů- Konzultace zúčastněných stranBěhem jara a podzimu 2007 se uskutečnilo několik konzultačních setkání s vnitrostátními správními orgány a vědci ve dvou dotčených členských státech.- Sběr a využití výsledků odborných znalostíV září 2007 se v Rumunsku sešla pracovní skupina vědců. Tato skupina zpracovala zprávu, která popisuje situaci populací šprota obecného a pakambaly velké ve vodách Společenství v Černém moři. Tyto informace byly předány Vědeckotechnickému a hospodářskému výboru pro rybářství (VTHVR), který naopak předal své doporučení Komisi.Navrhované celkové přípustné odlovy jsou v souladu s doporučením VTHVR.- Posouzení dopadůPravděpodobný dopad tohoto návrhu na odvětví rybolovu byl zkoumán s vnitrostátními správními orgány a rovněž s odborníky a vědci z obou dotčených členských států.Protože tento návrh je v souladu s vnitrostátními opatřeními, která byla v platnosti před přistoupením Bulharska a Rumunska, jeho pravděpodobný dopad na odvětví rybolovu těchto dvou členských států nezpůsobí žádné významné změny v dotčeném odvětví rybolovu. Protože tento návrh vychází z vědeckého doporučení, dopad na dotčené populace bude v rámci udržitelnosti. Tento návrh by měl být považován za první krok k vytvoření podmínek pro dlouhodobé udržitelné využívání této oblasti a tím zlepšit dlouhodobou stabilitu odvětví rybolovu v těchto dvou členských státech.3. Právní stránka návrhu- Právní základPrávním základem tohoto návrhu je nařízení


text: Rady (ES) č. 2371/2002, a zejména článek 20 uvedeného nařízení.4. Rozpočtové důsledkyNávrh nemá důsledky pro rozpočet Společenství.5. Další informace- PodrobnostiNávrh stanoví rybolovná práva pro členské státy lovící v Černém moři pro rok 2008. Celkové přípustné odlovy a kvóty přidělené členským státům jsou uvedeny v příloze I. Navržená čísla vycházejí z vědeckého doporučení.Technická opatření v příloze II představují doplňková opatření pro účely řízení rybolovu pakambaly velké.Komise rovněž podporuje spolupráci při řízení rybolovu s třetími zeměmi kolem Černého moře. V současné době se zkoumá možnost založení regionální organizace pro rybolov.NávrhNAŘÍZENÍ RADYkterým se pro rok 2008 stanoví rybolovná práva a související podmínky pro některé populace ryb a skupiny populací ryb v Černém mořiRADA EVROPSKÉ UNIE,s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 2371/2002 ze dne 20. prosince 2002 o zachování a udržitelném využívání rybolovných zdrojů v rámci společné rybářské politiky[1], a zejména na článek 20 uvedeného nařízení,s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 847/1996 ze dne 6. května 1996, kterým se stanoví dodatečné podmínky pro meziroční řízení celkových přípustných odlovů a kvót[2], a zejména na článek 2 uvedeného nařízení,s ohledem na návrh Komise,vzhledem k těmto důvodům:(1) Podle článku 4 nařízení (ES) č. 2371/2002 musí Rada s přihlédnutím k dostupným vědeckým doporučením, a zejména ke zprávě vypracované Vědeckotechnickým a hospodářským výborem pro rybářství, přijmout nezbytná opatření, aby zajistila přístup do vod a ke zdrojům a udržitelné provozování rybolovných činností.(2) Podle článku 20 nařízení (ES) č. 2371/2002 má Rada stanovit rybolovná práva podle lovišť nebo skupin lovišť a přidělit tato práva členským státům.(3) Za účelem zajištění efektivního řízení rybolovných práv by měly být stanoveny zvláštní podmínky, jimiž se rybolovné činnosti řídí.(4) Článek 3 nařízení (ES) č. 2371/2002 stanoví definice použitelné pro přidělování rybolovných práv.(5) V souladu s článkem 2 nařízení Rady (ES) č. 847/96 je třeba určit populace, na něž se vztahují různá opatření uvedeného článku.(6) S cílem přispět k zachování populací ryb by měla být v roce 2008 provedena některá doplňková technická opatření týkající se rybolovných činností.(7) Rybolovná práva by měla být použita v souladu s právními předpisy Společenství v dané oblasti, zejména s nařízením Rady (EHS) č. 2847/93 ze dne 12. října 1993 o zavedení kontrolního režimu pro společnou rybářskou politiku[3] a nařízením Rady (ES) č. 850/98 ze dne 30. března 1998 o zachování rybolovných zdrojů pomocí technických opatření na ochranu nedospělých mořských živočichů[4].PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:KAPITOLA I Oblast působnosti a definiceČlánek 1 PředmětToto nařízení stanoví pro rok 2008 rybolovná práva a související podmínky pro využívání těchto rybolovných práv pro určité populace ryb a skupiny populací ryb v Černém moři.Článek 2 Oblast působnosti1. Toto nařízení se vztahuje na rybářská plavidla Společenství (plavidla Společenství) působící v Černém moři.2. Odchylně od odstavce 1 se toto nařízení nevztahuje na rybářské činnosti, které jsou prováděny výhradně za účelem vědeckého výzkumu a s povolením a pod dohledem dotčeného členského státu, po předchozím oznámení Komisi a členskému státu, v jehož vodách je tento výzkum prováděn.Článek 3 DefiniceKromě definic stanovených v článku 3 nařízení (ES) č. 2371/2002 se pro účely tohoto nařízení použijí tyto definice:a)


text: „GFCM“ se rozumí Generální komise pro rybolov ve Středomoří;b) „Černým mořem“ se rozumí zeměpisná podoblast definovaná v usnesení GFCM/31/2007/2[5];c) „celkovým přípustným odlovem“ nebo „TAC“ se rozumí množství, které může být každý rok uloveno z každé populace a může být provedena jeho vykládka;d) „kvótou“ se rozumí část TAC přidělená Společenství, členskému státu nebo třetí zemi.KAPITOLA IIRybolovná práva a související podmínkyČlánek 4 Omezení odlovů a rozděleníOmezení odlovů, rozdělení těchto omezení mezi členské státy a další podmínky v souladu s článkem 2 nařízení (ES) 847/96 se stanoví v příloze I tohoto nařízení.Článek 5 Zvláštní ustanovení týkající se rozděleníRozdělením omezení odlovů mezi členské státy stanoveným v příloze I nesmějí být dotčeny:(1) výměny provedené podle čl. 20 odst. 5 nařízení (ES) č. 2371/2002;(2) přerozdělení provedená podle čl. 21 odst. 4, čl. 23 odst. 1 a čl. 32 odst. 2 nařízení (EHS) č. 2847/93 a čl. 23 odst. 4 druhý pododstavec nařízení (ES) č. 2371/2002;(3) dodatečné vykládky podle článku 3 nařízení (ES) č. 847/96;(4) odpočty provedené podle článku 5 nařízení (ES) č. 847/96 a čl. 23 odst. 4 první pododstavec nařízení (ES) č. 2371/2002.Článek 6 Podmínky pro úlovky a vedlejší úlovky1. Ryby populací, pro něž byla stanovena omezení odlovu, smějí být uchovávány na palubě nebo vyloženy pouze tehdy, pokud odlovy provedla plavidla členského státu, jenž má kvótu, která dosud nebyla vyčerpána.2. Všechna vyložená množství se odpočítají od kvóty nebo, pokud podíl Společenství nebyl rozdělen mezi členské státy v podobě kvót, od podílu Společenství.Článek 7 Přechodná technická opatřeníPřechodná technická opatření jsou stanovena v příloze II.KAPITOLA IIIZávěrečná ustanoveníČlánek 8 Přenos datZasílají-li členské státy Komisi data vztahující se k vykládkám objemů populací odlovených podle čl. 15 odst. 1 nařízení (EHS) č. 2847/93, musejí používat kódy populací stanovené v příloze I tohoto nařízení.Článek 9 Vstup v platnostToto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie .Použije se ode dne 1. ledna 2008.Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.V Bruselu dneZa RadupředsedaPŘÍLOHA IOmezení odlovu a související podmínky pro meziroční řízení omezení odlovů vztahující se na plavidla Společenství v oblastech, ve kterých jsou stanovena omezení odlovů podle druhu a oblastiTabulky stanoví TAC a kvóty (v tunách živé hmotnosti, není-li uvedeno jinak) podle populace, rozdělení mezi členské státy a související podmínky pro meziroční řízení kvót.V rámci každé oblasti jsou populace ryb uváděny v abecedním pořadí podle latinského názvu druhu. Pro účely těchto tabulek jsou kódy jednotlivých druhů tyto:Vědecký název | Třímístný písmenný kód | Obecný název |Psetta maxima | TUR | Pakambala velká |Sprattus sprattus | SPR | Šprot obecný |Druh: | Pakambala velká | Oblast: | Černé moře |Psetta maxima |Bulharsko Rumunsko | 45 45 | Preventivní TAC Článek 3 nařízení (ES) č. 847/96 se nepoužije. Článek 4 nařízení (ES) č. 847/96 se nepoužije. Použije se článek 5 nařízení (ES) č. 847/96. || ES | 90 |TAC | Nepoužije se |Druh: | Šprot obecný | Oblast: | Černé moře |Sprattus sprattus |Preventivní TAC Použije se článek 3 nařízení (ES) č. 847/96. Článek 4 nařízení (ES) č. 847/96 se nepoužije. Použije se článek


text: 5 nařízení (ES) č. 847/96. |ES | 15000(1) |TAC | Nepoužije se |(1) Smí být loven pouze plavidly plujícími pod vlajkou Bulharska nebo Rumunska.PŘÍLOHA IIPřechodná technická opatření1. Od 15. dubna do 15. června se zakazuje rybolov pakambaly velké ve vodách Evropského společenství v Černém moři.2. Minimální velikost ok svislých sítí na chytání pakambaly velké za žábry nesmí být menší než 200 mm. Avšak minimální velikost ok svislých sítí na chytání pakambaly velké za žábry použitých bulharskými rybářskými plavidly nesmí být menší než 180 mm.3. Minimální velikost pro vykládku pakambaly velké nesmí být menší než 45 cm celkové délky měřené podle článku 18 nařízení 850/98.[1] Úř. věst. L 358, 31.12.2002, s. 59.[2] Úř. věst. L 115, 9.5.1996, s. 3.[3] Úř. věst. L 261, 20.10.1993, s. 1. Nařízení naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 1954/2003 (Úř. věst. L 289, 7.11.2003, s. 1).[4] Úř. věst. L 125, 27.4.1998, s. 1. Nařízení naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 2166/2005 (Úř. věst. L 345, 28.12.2005, s. 5).[5] Č.j.:


text:
 |
 52011PC0395
 Návrh ROZHODNUTÍ RADY o uzavření Dohody o vědecko-technické spolupráci mezi Evropskou unií na jedné straně a Alžírskou demokratickou a lidovou republikou na straně druhé /* KOM/2011/0395 v konečném znění - 2011/0175 (NLE) */
 DŮVODOVÁ
 ZPRÁVA
 1. SOUVISLOSTI NÁVRHU
 Evropsko-středomořská dohoda (dále
 jen „dohoda o přidružení“) zakládající přidružení mezi Evropským
 společenstvím a jeho členskými státy na straně jedné a Alžírskou
 demokratickou a lidovou republikou (dále jen „Alžírsko“) na straně druhé
 byla podepsána dne 22. dubna 2002. Ustanovení čl. 50 písm. d)
 uvedené dohody hovoří o spolupráci v oblasti vědeckého
 a technologického výzkumu jako o velmi zajímavé oblasti s velkým
 potenciálem, zatímco v čl. 51 písm. a) se počítá s navázáním
 trvalých vazeb mezi vědeckými společenstvími na obou stranách.
 Evropská politika sousedství, jíž se Alžírsko
 neúčastní, která však vymezuje rámec vztahů mezi Evropskou unií a
 jejími sousedy, stanoví nový rámec pro provádění dohody
 o přidružení. Sdělení Komise KOM(2004) 373 v konečném
 znění ze dne 12. května 2004 určuje vědecko-technickou
 spolupráci, výzkum a vývoj za jeden z hlavních směrů našich
 vztahů se zeměmi Středomoří. V rámci zmíněné evropské
 politiky sousedství strategický dokument (2007–2013) označuje vědecký
 výzkum za zásadní prvek, který vzhledem k otevřenosti
 hospodářství přispívá k budování znalostní společnosti a ke
 snižování nezaměstnanosti.
 Dopisem ze dne 30. května 2006
 vyjádřily alžírské orgány zájem zahájit jednání s cílem uzavřít
 dohodu o vědecko-technické spolupráci mezi ES a Alžírskem. Dopisem ze dne
 8. ledna 2007 vyjádřila Evropská komise souhlas s
 uskutečněním průzkumné a hodnotící návštěvy v Alžírsku, jež
 má předcházet vyjednávání dohody o spolupráci. Informativní rozhovory probíhaly
 během roku 2008. Dne 16. listopadu 2009 proto Rada na návrh Komise
 zmocnila Komisi k vyjednání dohody o vědecko-technické spolupráci
 s Alžírskou demokratickou a lidovou republikou jménem Unie a vydala pro
 jednání příslušné směrnice. Výsledkem jednání byl připojený
 návrh dohody parafovaný dne 14. října 2010.
 Uzavření dohody v oblasti vědy a
 technologie by bylo ku prospěchu jak Unie, tak Alžírska, neboť by
 umožnilo s touto zemí v uvedené oblasti nadále a intenzivněji
 spolupracovat. Tato spolupráce přispěje k rozvoji a
 konkurenceschopnosti Alžírska a celého regionu a v zájmu EU vytvoří užší
 vazby mezi oběma stranami. Dohoda o vědecko-technické spolupráci by
 byl nejvhodnější nástroj k posílení spolupráce s Alžírskem a jeho
 účasti na rámcovém programu, kterým by se zároveň zintenzivnil dialog
 v oblasti vědy a technologie.
 S ohledem na výše uvedené úvahy Komise žádá
 Radu, aby:
 –
 přijala uzavření Dohody o
 vědecko-technické spolupráci mezi Evropskou unií na jedné straně a
 Alžírskou demokratickou a lidovou republikou na straně druhé,
 –
 oznámila alžírským orgánům, že Evropská unie
 ukončila postupy nezbytné ke vstupu dohody v platnost.
 2. PRÁVNÍ STRÁNKA NÁVRHU
 Článek 186 ve spojení s čl. 218
 odst. 6 Smlouvy o fungování Evropské unie.
 2011/0175 (NLE)
 Návrh
 ROZHODNUTÍ RADY
 o uzavření Dohody o
 vědecko-technické spolupráci mezi Evropskou unií na jedné straně a
 Alžírskou demokratickou a lidovou republikou na straně druhé
 RADA EVROPSKÉ UNIE,
 s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské
 unie, a zejména na článek 186 ve spojení
 s čl. 218 odst. 6 a 7 této smlouvy,
 s ohledem na návrh


text:
Evropské komise,
 s ohledem na souhlas Evropského
 parlamentu[1],
 vzhledem k těmto důvodům:
 (1)
 Dne 16. listopadu 2009 zmocnila Rada Komisi, aby
 jménem Unie vyjednala dohodu o vědecko-technické spolupráci s Alžírskou
 demokratickou a lidovou republikou. Výsledkem jednání je dohoda parafovaná dne
 14. října 2010.
 (2)
 Tuto dohodu podepsali zástupci obou smluvních stran
 dne ............ s výhradou jejího pozdějšího uzavření a
 v souladu s čl. 218 odst. 5 Smlouvy o fungování Evropské unie se
 prozatímně použije od jejího podpisu.
 (3)
 Dohoda by měla být jménem Unie uzavřena,
 PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
 Článek 1
 1. Dohoda o
 vědecko-technické spolupráci mezi Evropskou unií na jedné straně
 a Alžírskou demokratickou a lidovou republikou na straně druhé se
 uzavírá jménem Unie.
 2. Znění
 dohody se připojuje k tomuto rozhodnutí.
 Článek 2
 Předseda Rady provede jménem Unie
 oznámení podle čl. 7 odst. 2 uvedené dohody.
 Článek 3
 Komise zaujme stanovisko Unie v rámci
 smíšeného výboru zřízeného podle čl. 4 odst. 2 dohody, pokud jde
 o technické změny v dohodě podle čl. 4 odst. 2 písm. a)
 dohody.
 Článek 4
 Toto rozhodnutí vstupuje v platnost dnem
 přijetí. Bude zveřejněno v Úředním věstníku
 Evropské unie.
 V ....
 Za
 Radu
 předseda/předsedkyně
 PŘÍLOHA
 DOHODA
 mezi
 Evropskou unií a Alžírskou demokratickou a lidovou republikou
 o
 vědecko-technické spolupráci
 Evropská unie,
 (dále jen „Unie“),
 na straně jedné
 A
 Alžírská demokratická a lidová republika
 (dále jen „Alžírsko“),
 na straně druhé,
 dále jen „strany“,
 VĚDOMY SI významu vědy
 a techniky pro hospodářský a sociální rozvoj obou stran
 a odkazu uvedeného v článku 51
 Evropsko-středomořské dohody zakládající přidružení mezi
 Evropským společenstvím a jeho členskými státy na jedné
 straně a Alžírskou demokratickou a lidovou republikou
 na straně druhé, která vstoupila v platnost dne
 1. září 2005;
 VĚDOMY SI evropské politiky sousedství a
 strategie Evropské unie pro posílení vztahů se sousedními zeměmi;
 VZHLEDEM K TOMU, že Unie a Alžírsko se
 v řadě oblastí společného zájmu podílely
 na společném výzkumu, technologickém rozvoji
 a demonstračních aktivitách a že by bylo ku vzájemnému
 prospěchu, kdyby se na základě vzájemnosti každá ze stran
 podílela na výzkumných a rozvojových aktivitách strany druhé;
 S PŘÁNÍM vytvořit formální rámec pro
 spolupráci na vědecko-technickém výzkumu, který by umožnil rozšířit a
 zintenzívnit spolupráci v oblastech společného zájmu a podpořit
 využívání plodů této spolupráce s ohledem na vzájemné hospodářské a
 sociální zájmy obou stran;
 S PŘÁNÍM otevřít Evropský výzkumný
 prostor zemím, které nejsou součástí Evropské unie, a zejména
 partnerským středomořským zemím;
 se dohodly takto:
 Článek
 1
 Oblast
 působnosti a zásady
 1. Strany podporují, rozvíjí a
 usnadňují spolupráci mezi Unií a Alžírskem v oblastech společného
 zájmu, kde provádějí činnosti vědy a technologického rozvoje.
 2. Spolupráce spočívá na
 následujících zásadách:
 a) podpora společnosti založené
 na znalostech za účelem sociálního a hospodářského rozvoje obou
 stran;
 b) vzájemný prospěch založený
 na celkové rovnováze výhod;
 c) vzájemný
 přístup k činnostem v rámci výzkumných programů
 a projektů a v rámci technologického rozvoje obou stran,
 d) včasná výměna informací,
 které mohou usnadnit spolupráci,
 e) náležitá výměna a ochrana
 práv duševního vlastnictví,
 f) účast a financování
 v souladu s příslušnými právními předpisy stran.
 Článek
 2
 Prostředky
 spolupráce
 1.


text:
Právní subjekty usazené
 v Alžírsku, jak jsou vymezeny v příloze I, včetně
 fyzických osob nebo soukromých či veřejnoprávních subjektů, se
 mohou podílet na nepřímých činnostech spolupráce rámcového
 programu Evropské unie pro výzkum, technologický rozvoj a demonstrace
 (dále jen „rámcový program“) za podmínek, které stanoví nebo na které odkazují
 přílohy I a II.
 Právní subjekty usazené v členských
 státech Unie, jak jsou vymezeny v příloze I, se mohou podílet
 na výzkumných programech a projektech Alžírska v otázkách
 obdobných těm, které jsou obsaženy v rámcovém programu,
 za podmínek, které stanoví nebo na které odkazují
 přílohy I a II.
 2. Spolupráce se může rozvíjet
 rovněž následujícími formami:
 a) pravidelné diskuse o orientaci a
 prioritách výzkumné politiky a plánování v Alžírsku a v Unii;
 b) diskuse o možnostech
 a rozvoji spolupráce,
 c) včasné poskytování informací
 o provádění programů a výzkumných projektů Alžírska
 a Unie a o výsledcích činnosti prováděné v rámci
 této dohody,
 d) společná setkání,
 e) návštěvy a výměnné
 programy vědeckých pracovníků, inženýrů a techniků, mimo
 jiné i za účelem vzdělávání;
 f) výměna a vzájemné
 poskytování zařízení, materiálů a zkušebních služeb,
 g) kontakty mezi vedoucími
 programů nebo projektů Alžírska a Unie,
 h) účast odborníků
 na seminářích, symposiích a workshopech,
 i) výměna informací o postupech,
 právních a správních předpisech a programech, které jsou důležité pro
 spolupráci na základě této dohody,
 j) odborná příprava
 v oblasti výzkumu a technologického rozvoje,
 k) vzájemný přístup
 k vědecko-technickým informacím v rozsahu této spolupráce,
 l) veškeré další způsoby, které
 přijme Smíšený výbor Evropské unie a Alžírska
 pro vědecko-technickou spolupráci v souladu
 s článkem 4 a které jsou v souladu s platnými
 politikami a postupy obou stran,
 m) podpora zhodnocení výsledků
 výzkumu a podpora rozvoje inovativních podniků s cílem propagovat
 šíření nových znalostí a inovací,
 n) pomoc při řízení
 vědeckého výzkumu a podpora zavedení informačního systému o
 vědě,
 o) prozkoumání možností spolupráce,
 pokud jde o zřizování inkubátorů a začínajících podniků a
 vytváření výzkumných středisek, zejména pomocí jiných evropských programů
 než rámcového programu,
 p) propagace spolupráce
 prostřednictvím projektů pro výzkum a rozvoj,
 q) přístup k výzkumným
 infrastrukturám,
 r) možnost spolufinancování a
 koordinace výzkumných činností.
 Článek
 3
 Posílení
 spolupráce
 Strany vyvinou v rámci svých platných právních
 předpisů veškeré úsilí pro usnadnění volného pohybu a pobytu
 výzkumných pracovníků, kteří se účastní činností upravených
 touto dohodou, a pro umožnění přeshraniční přepravy zboží
 určeného pro použití při těchto činnostech.
 Článek
 4
 Správa
 dohody
 Smíšený
 výbor Evropské unie a Alžírska pro vědecko-technickou spolupráci
 1. Koordinaci
 a zprostředkování činností podle této dohody zajistí
 za Alžírsko Ministerstvo pro vysoké školství a vědecký výzkum a
 za Unii Evropská komise, které budou jednat jako výkonné orgány stran
 (dále jen „výkonné orgány“).
 2. Výkonné orgány vytvoří smíšený
 výbor nazvaný „Smíšený výbor Evropské unie a Alžírska pro
 vědecko-technickou spolupráci“ (dále jen „smíšený výbor“), který bude mít
 na starosti:
 a) zajišťování, hodnocení
 a kontrolu provádění této dohody, změny jejích příloh
 a schvalování nových příloh tak, aby byl zohledněn vývoj
 vědecké politiky obou stran, za podmínky, že každá ze stran
 dodrží své vnitřní postupy k tomuto účelu,
 b) každoroční určování
 potenciálních odvětví pro další


text:
rozvoj a zlepšení spolupráce
 a prozkoumávání opatření k tomuto účelu,
 c) pravidelné projednávání budoucího
 směřování a priorit výzkumné politiky a plánování
 v Alžírsku a v Unii a možnosti budoucí spolupráce v rámci
 této dohody,
 d) vydávání doporučení stranám
 s ohledem na provádění této dohody, zejména stanovení a
 doporučení dalších činností spolupráce uvedených v čl. 2
 odst. 2 a konkrétních opatření ke zlepšení vzájemného přístupu stanoveného
 v čl. 1 odst. 2,
 e) provádění případných technických
 změn této dohody podle vnitřních schvalovacích postupů každé ze
 stran.
 3. Smíšený výbor, skládající se ze
 zástupců výkonných orgánů, přijme svůj jednací řád.
 4. Smíšený výbor se obvykle schází
 jednou ročně, střídavě na území Unie a Alžírska.
 Kdykoli to bude nutné a strany se na tom dohodnou, budou konány mimořádné
 schůze. Závěry a doporučení smíšeného výboru se pro informaci
 zasílají Výboru pro přidružení Evropsko-středomořské smlouvy,
 uzavřené mezi Evropskou unií a Alžírskou demokratickou a lidovou
 republikou.
 Článek
 5
 Financování
 Účast na výzkumných aktivitách podle
 této dohody se stanoví na základě podmínek vymezených
 v příloze I a vztahují se na ni právní předpisy,
 pravidla, politiky a podmínky provádění programů platné
 na území každé strany.
 Pokud jedna strana poskytne finanční
 podporu účastníkům druhé strany v souvislosti
 s nepřímými činnostmi spolupráce, osvobodí se granty,
 finanční či jiné příspěvky jedné strany určené
 účastníkům druhé strany na podporu těchto činností od
 daně a cel v souladu s příslušnými právními a správními
 předpisy platnými na území každé ze stran v době, kdy jsou
 takové granty, finanční či jiné příspěvky poskytnuty.
 Článek
 6
 Šíření
 a využívání výsledků a informací
 Na šíření a využívání dosažených
 či vzájemně poskytnutých výsledků, informací, správy,
 přiznávání a výkonu práv duševního vlastnictví vycházejících
 z výzkumných činností podniknutých podle této dohody se vztahují
 podmínky stanovené v příloze II.
 Článek
 7
 Závěrečná
 ustanovení
 1. Přílohy I a II
 tvoří nedílnou součást této dohody. Veškeré otázky či spory
 spojené s výkladem nebo plněním této dohody se řeší vzájemnou
 dohodou obou stran.
 2. Tato dohoda nabývá platnosti poté,
 co se obě strany vzájemně informují o dokončení svých interních
 postupů potřebných pro její uzavření. Než strany dokončí
 uvedené postupy, provádějí tuto dohodu prozatímně ode dne podpisu.
 Pokud jedna ze stran oznámí druhé, že dohodu neuzavře, ujednává se tímto,
 že projekty a činnosti zahájené v rámci tohoto prozatímního provádění,
 které budou probíhat ještě v době výše uvedeného oznámení, budou
 pokračovat až do dokončení v souladu s podmínkami stanovenými
 touto dohodou.
 3. Každá strana může tuto dohodu
 kdykoli vypovědět se lhůtou šesti měsíců. Projekty
 a činnosti probíhající v době výpovědi této dohody
 pokračují do dokončení v souladu s podmínkami stanovenými touto
 dohodou.
 4. Tato dohoda zůstane v
 platnosti, dokud jedna ze stran písemně neoznámí druhé straně
 svůj úmysl tuto dohodu vypovědět. V takovém
 případě dohoda pozbývá platnosti šest měsíců po
 doručení tohoto oznámení.
 5. Rozhodne-li se jedna ze stran
 změnit své výzkumné programy nebo projekty uvedené v čl. 1 odst. 1,
 oznámí výkonný orgán uvedené strany přesný obsah těchto změn
 výkonnému orgánu druhé strany. Odchylně od odstavce 3 tohoto
 článku může být tato dohoda vypovězena za vzájemně