text:
poškození věcí, příručních zavazadel nebo zvířat, na něž je povinen podle článku 15 dohlížet cestující, pouze tehdy, je-li škoda zaviněna dopravcem. Ostatní články oddílu IV, s výjimkou článku 51, a oddílu VI se v tomto případě nepoužijí.
 Článek 34
 Omezení náhrady škody při ztrátě nebo poškození věcí
 Odpovídá-li dopravce podle čl. 33 odst. 1, činí maximální hranice odškodnění 1 400 zúčtovacích jednotek na každého cestujícího.
 Článek 35
 Zproštění odpovědnosti
 Dopravce neodpovídá cestujícímu za škodu, která vznikla tím, že cestující nedodržel své povinnosti vyplývající z celních nebo jiných předpisů orgánů státní správy.
 ODDÍL 2
 Cestovní zavazadla
 Článek 36
 Základ odpovědnosti
 1. Dopravce odpovídá za škodu, která vznikla úplnou nebo částečnou ztrátou nebo poškozením cestovního zavazadla v době od jeho převzetí dopravcem až do vydání zavazadla, jakož i jeho opožděným vydáním.
 2. Dopravce je této odpovědnosti zproštěn, jestliže ztráta, poškození nebo opožděné vydání zavazadla byly zaviněny cestujícím, jeho příkazem, který nezavinil dopravce, zvláštními vadami cestovního zavazadla nebo okolnostmi, kterým dopravce nemohl zabránit a jejichž následky nemohl odvrátit.
 3. Dopravce je této odpovědnosti zproštěn, vznikne-li ztráta nebo poškození z jedné nebo více následujících skutečností, spojených se zvláštním nebezpečím:
 a)
 chyběním nebo nedostatky obalu;
 b)
 přirozenou povahou cestovního zavazadla;
 c)
 podejem předmětů, které jsou z přepravy vyloučeny, jako cestovních zavazadel.
 Článek 37
 Důkazní břemeno
 1. Důkaz o tom, že ztráta, poškození nebo opožděné vydání byly způsobeny některou ze skutečností uvedených v čl. 36 odst. 2, přísluší dopravci.
 2. Prokáže-li dopravce, že ztráta nebo poškození mohly podle okolností případu vzniknout na základě jednoho nebo více zvláštních nebezpečí uvedených v čl. 36 odst. 3, platí domněnka, že z nich škoda vznikla. Oprávněná osoba však má právo dokázat, že škoda nebyla nebo nebyla výlučně způsobena některým z těchto nebezpečí.
 Článek 38
 Navazující dopravci
 Provádí-li přepravu, která je předmětem jediné přepravní smlouvy, více na sebe navazujících dopravců, vstupuje z hlediska přepravy cestovních zavazadel nebo vozidel každý z dopravců tím, že převezme cestovní zavazadlo se zavazadlovým lístkem nebo vozidlo s přepravním lístkem do přepravní smlouvy podle údajů v zavazadlovém lístku nebo v přepravním lístku a přebírá závazky, které z toho vyplývají. V tomto případě odpovídá každý z dopravců za provedení přepravy po celé cestě až do výdeje zavazadel nebo vozidel.
 Článek 39
 Výkonný dopravce
 1. Přenesl-li dopravce provádění přepravy zcela nebo zčásti na výkonného dopravce, bez ohledu na to, zda k tomu na základě přepravní smlouvy byl oprávněn či nikoli, zůstává i nadále odpovědný za celou přepravu.
 2. Všechna ustanovení těchto Jednotných právních předpisů o odpovědnosti dopravce platí také pro odpovědnost výkonného dopravce za přepravu, kterou provedl. Článek 48 a článek 52 se použije, je-li uplatňován nárok vůči pracovníkům a ostatním osobám, které výkonný dopravce používá při provádění přepravy.
 3. Zvláštní ujednání, na jehož základě dopravce přebírá závazky, které mu tyto Jednotné právní předpisy neukládají, nebo se vzdává práv, která mu tyto Jednotné právní předpisy zaručují, se týká výkonného dopravce pouze tehdy, vyslovil-li s ním písemný souhlas. Dopravce zůstává vázán povinnostmi, které vyplývají z tohoto zvláštního ujednání nebo z prohlášení o vzdání se práv, nezávisle na tom, zda výkonný


text:
dopravce takový souhlas vyslovil.
 4. Nesou-li odpovědnost jak dopravce, tak i výkonný dopravce, odpovídají jako společní dlužníci.
 5. Celková částka odškodnění, kterou lze vyžadovat od dopravce, výkonného dopravce, jakož i od jejich pracovníků a ostatních osob, které při provádění přepravy používají, nesmí překročit maximální částky stanovené v těchto Jednotných právních předpisech.
 6. Práva dopravce a výkonného dopravce na vzájemný postih nejsou tímto článkem dotčena.
 Článek 40
 Domněnka o ztrátě
 1. Oprávněná osoba může jednotlivý kus zavazadla bez dalšího dokazování považovat za ztracený, nebyl-li jí vydán nebo připraven k vydání do čtrnácti dnů poté, kdy o jeho vydání podle čl. 22 odst. 3 požádala.
 2. Nalezne-li se cestovní zavazadlo, které bylo považováno za ztracené, do jednoho roku poté, kdy bylo o jeho vydání požádáno, je dopravce povinen vyrozumět o tom oprávněnou osobu, pokud je její adresa známa nebo je-li možné ji zjistit.
 3. Oprávněná osoba může do třiceti dnů po obdržení zprávy podle odstavce 2 požádat, aby jí bylo cestovní zavazadlo vydáno. V tomto případě uhradí náklady na přepravu zavazadla z podacího místa do místa, ve kterém bude zavazadlo vydáno, a vrátí přijaté odškodnění, po odečtení případných výdajů, které v něm byly zahrnuty. Nároky oprávněné osoby na odškodnění za opožděné vydání podle článku 43 však zůstávají zachovány.
 4. Nepožádá-li oprávněná osoba o vydání nalezeného zavazadla ve lhůtě předvídané v odstavci 3, nebo nalezne-li se zavazadlo až po uplynutí jednoho roku od žádosti o jeho vydání, naloží s ním dopravce podle zákonů a předpisů v místě, ve kterém se zavazadlo nachází.
 Článek 41
 Odškodnění při ztrátě vozidla
 1. Při úplné nebo částečné ztrátě cestovního zavazadla je dopravce povinen bez další náhrady škody vyplatit:
 a)
 je-li výše škody prokázána, odškodnění v této výši, nepřesahuje-li 80 zúčtovacích jednotek za každý chybějící kilogram hrubé hmotnosti nebo 1 200 zúčtovacích jednotek za každý kus zavazadla;
 b)
 není-li výše škody prokázána, paušální odškodnění ve výši 20 zúčtovacích jednotek za každý chybějící kilogram hrubé hmotnosti nebo 300 zúčtovacích jednotek za každý kus zavazadla.
 Způsob odškodnění, buď za každý chybějící kilogram nebo za každý kus zavazadla, stanoví všeobecné přepravní podmínky.
 2. Dopravce je kromě toho povinen nahradit dovozné za zavazadlo, zaplacená cla, spotřební daně a jiné částky zaplacené v souvislosti s přepravou ztraceného zavazadla.
 Článek 42
 Odškodnění při poškození
 1. Při poškození cestovního zavazadla je dopravce povinen bez další náhrady škody vyplatit odškodnění, které odpovídá znehodnocení cestovního zavazadla.
 2. Odškodnění nepřesáhne:
 a)
 je-li poškozením znehodnoceno celé zavazadlo, částku, která by musela být zaplacena při úplné ztrátě;
 b)
 je-li poškozením znehodnocena pouze část cestovního zavazadla, částku, která by musela být zaplacena při ztrátě znehodnocené části.
 Článek 43
 Odškodnění při opožděném vydání
 1. Při opožděném vydání cestovního zavazadla je dopravce povinen vyplatit za každých započatých 24 hodin od doby, kdy bylo o vydání požádáno, nejvýše však za 14 dní:
 a)
 prokáže-li oprávněná osoba, že opožděným vydáním vznikla škoda včetně poškození, odškodnění ve výši škody až do maximální částky 0,80 zúčtovacích jednotek za každý kilogram hrubé hmotnosti nebo 14 zúčtovacích jednotek za každý kus opožděně vydaného cestovního zavazadla;
 b)
 neprokáže-li oprávněná osoba,

type: legislation

jurisdiction: EU


text:
že opožděným vydáním vznikla škoda, paušální odškodnění ve výši 0,14 zúčtovacích jednotek za každý kilogram hrubé hmotnosti nebo 2,80 zúčtovacích jednotek za každý kus opožděně vydaného cestovního zavazadla.
 Způsob odškodnění, buď za každý kilogram nebo za kus zavazadla, stanoví všeobecné přepravní podmínky.
 2. Při úplné ztrátě cestovního zavazadla se neposkytuje odškodnění podle odstavce 1 souběžně s odškodněním podle článku 41.
 3. Při částečné ztrátě cestovního zavazadla se poskytuje odškodnění podle odstavce 1 za neztracenou část.
 4. Při poškození cestovního zavazadla, které není způsobeno opožděným vydáním, se poskytuje odškodnění podle odstavce 1, případně spolu s odškodněním podle článku 42.
 5. Odškodnění podle odstavce 1 spolu s odškodněním podle článků 41 a 42 nesmí být v žádném případě vyšší než odškodnění při úplné ztrátě cestovního zavazadla.
 ODDÍL 3
 Vozidla
 Článek 44
 Odškodnění při zpoždění
 1. Je-li vozidlo z důvodu zaviněného dopravcem naloženo později nebo vydáno opožděně, je dopravce povinen, prokáže-li oprávněný, že tím vznikla škoda, vyplatit odškodnění, jehož výše nepřekročí cenu dovozného.
 2. Dojde-li při nakládce z důvodu zaviněného dopravcem ke zpoždění a upustí-li proto oprávněný od provedení přepravní smlouvy, vrátí se mu přepravné. Prokáže-li, že tímto zpožděním vznikla škoda, může kromě toho žádat odškodnění, jehož výše nepřekročí cenu přepravného.
 Článek 45
 Odškodnění při ztrátě vozidla
 Při úplné nebo částečné ztrátě vozidla se oprávněnému vypočítá odškodnění vyplácené za prokázanou škodu podle zůstatkové hodnoty vozidla. Toto odškodnění činí nejvýše 8 000 zúčtovacích jednotek. Přívěs s nákladem i bez nákladu se považuje za samostatné vozidlo.
 Článek 46
 Odpovědnost za ostatní předměty
 1. Za škody na předmětech ponechaných ve vozidle nebo umístěných ve schránách (např. v boxech na zavazadla nebo na lyže), které jsou namontované na vozidle, odpovídá dopravce pouze v případě, že je zavinil. Celkové odškodnění činí nejvýše 1 400 zúčtovacích jednotek.
 2. Za předměty, které jsou upevněny mimo vozidlo, včetně schrán uvedených v odstavci 1, odpovídá dopravce pouze tehdy, prokáže-li se, že škodu zavinil svým jednáním nebo opomenutím, k němuž došlo buď se záměrem takovou škodu způsobit, nebo lehkomyslností a s vědomím, že by k takové škodě pravděpodobně mohlo dojít.
 Článek 47
 Aplikovatelné právo
 S výhradou ustanovení této části platí pro vozidla ustanovení části 2 o odpovědnosti za cestovní zavazadla.
 Kapitola IV
 Společná ustanovení
 Článek 48
 Zánik práva na omezení odpovědnosti
 Omezení odpovědnosti předvídaná v těchto Jednotných právních předpisech, jakož i ustanovení vnitrostátního práva, která náhradu škody omezují pevnou částkou, se nepoužijí, prokáže-li se, že škoda byla způsobena jednáním nebo opomenutím dopravce, k němuž došlo buď se záměrem takovou škodu způsobit, nebo lehkomyslností a s vědomím, že by k takové škodě pravděpodobně mohlo dojít.
 Článek 49
 Přepočet a zúročení odškodnění
 1. Je-li nutné přepočítat částky odškodnění vyjádřené v cizí měně, přepočítají se podle kurzu platného v den a v místě výplaty odškodného.
 2. Oprávněný může vznášet nárok na úroky z odškodnění ve výši pěti procent ročně, a to ode dne reklamace podle článku 55, nebo, nebyla-li podána reklamace, ode dne podání žaloby.
 3. U odškodnění podle článku 27 a 28 se však úroky počítají teprve ode dne, kdy nastaly okolnosti rozhodné pro výpočet


text:
náhrady škody, je-li tento den pozdější než den reklamace nebo podání žaloby.
 4. U cestovních zavazadel mohou být úroky požadovány pouze tehdy, přesahuje-li odškodnění 16 zúčtovacích jednotek na každý zavazadlový lístek.
 5. Nepředloží-li oprávněný dopravci doklady k cestovnímu zavazadlu potřebné ke konečnému vyřízení reklamace v přiměřené lhůtě, která je mu poskytnuta, pozastaví se běh úroků počínaje uplynutím této lhůty až do předložení dokladů.
 Článek 50
 Odpovědnost při jaderné události
 Dopravce je zproštěn odpovědnosti, která mu přísluší podle těchto Jednotných právních předpisů, byla-li škoda způsobena jadernou událostí a odpovídá-li podle zákonů a předpisů státu o odpovědnosti v oblasti jaderné energie za tuto škodu vlastník jaderného zařízení nebo osoba postavená mu na roveň.
 Článek 51
 Osoby, za které dopravce odpovídá
 Dopravce odpovídá za své zaměstnance a za jiné osoby, které používá k provádění přepravy, vykonávají-li tito zaměstnanci a jiné osoby své povinnosti. Provozovatelé železniční infrastruktury, po které se přeprava uskutečňuje, jsou považováni za osoby, které dopravce používá k provádění přepravy.
 Článek 52
 Jiné nároky
 1. Ve všech případech, ve kterých se použijí tyto Jednotné právní předpisy, může být vůči dopravci uplatňován nárok na náhradu škody, ať již spočívá na jakémkoli právním základě, pouze za předpokladů uvedených v těchto Jednotných právních předpisech.
 2. Totéž platí pro nároky vůči zaměstnancům a jiným osobám, za které dopravce odpovídá podle článku 51.
 HLAVA V
 ODPOVĚDNOST CESTUJÍCÍHO
 Článek 53
 Zvláštní důvody odpovědnosti
 Cestující odpovídá dopravci za každou škodu,
 a)
 která vznikla tím, že cestující nesplnil své závazky, které pro něho vyplývají
 b)
 která je způsobena předměty nebo zvířaty, které má cestující s sebou,
 pokud cestující neprokáže, že škoda byla vyvolána okolnostmi, jimž i přes péči vyžadovanou od svědomitého cestujícího nemohl zabránit a jejichž následky nemohl odvrátit. Tímto ustanovením není dotčena odpovědnost dopravce podle článku 26 a čl. 33 odst. 1.
 HLAVA VI
 UPLATŇOVÁNÍ NÁROKŮ
 Článek 54
 Zjištění částečné ztráty nebo poškození
 1. Zjistí-li nebo předpokládá-li dopravce částečnou ztrátu nebo poškození předmětu (cestovního zavazadla, vozidla) přepravovaného pod dohledem dopravce, nebo tvrdí-li to oprávněná osoba, je dopravce povinen bez průtahu, a je-li to možné, v přítomnosti oprávněné osoby sepsat zápis, v němž se podle povahy škody zaznamená stav předmětu, a pokud je to možné, rozsah škody, její příčina a doba, kdy vznikla.
 2. Opis tohoto zápisu se bezplatně vydá oprávněné osobě.
 3. Neuzná-li oprávněný zjištění uvedená v zápise, může požadovat, aby stav cestovního zavazadla nebo vozidla, jakož i příčina a výše škody byly zjištěny znalcem určeným stranami přepravní smlouvy nebo soudem. Postup se řídí zákony a předpisy státu, ve kterém se zjištění provádí.
 Článek 55
 Reklamace
 1. Reklamace týkající se odpovědnosti dopravce při usmrcení a zranění cestujících je nutno podat písemně tomu dopravci, vůči němuž mohou být nároky soudně uplatňovány. V případě přepravy, která byla předmětem jediné smlouvy a byla prováděna na sebe navazujícími dopravci, mohou být reklamace uplatněny také u prvního nebo posledního dopravce, jakož i u dopravce, který má ve státě bydliště nebo v místě trvalého pobytu cestujícího své sídlo nebo pobočku nebo obchodní zastoupení, jejichž prostřednictvím byla přepravní smlouva uzavřena.
 2. Ostatní reklamace na základě přepravní


text:
smlouvy je nutno podat písemně tomu dopravci, který je uveden v čl. 56 odst. 2 a 3.
 3. Doklady, které chce oprávněná osoba připojit k reklamaci, musí být předloženy v originále nebo v kopii, na požádání dopravce v náležitě ověřené formě. Při vyřizování reklamace může dopravce požadovat vrácení přepravního dokladu, zavazadlového lístku a přepravního lístku.
 Článek 56
 Dopravci, vůči nimž lze uplatňovat nároky soudní cestou
 1. Nároky na náhradu škody na základě odpovědnosti dopravce při usmrcení a zranění cestujících mohou být soudně uplatňovány pouze vůči dopravci odpovědnému podle čl. 26 odst. 5.
 2. Ostatní nároky cestujícího na základě přepravní smlouvy mohou být uplatňovány s výhradou odstavce 4 pouze vůči prvnímu, poslednímu nebo vůči tomu dopravci, který prováděl část přepravy, v jejímž průběhu nastala skutečnost odůvodňující nárok.
 3. Je-li při přepravách prováděných navazujícími dopravci zapsán do zavazadlového nebo přepravního lístku se svým souhlasem dopravce, který má povinnost výdeje, mohou být nároky podle odstavce 2 uplatňovány vůči němu i tehdy, jestliže neobdržel zavazadlo nebo nepřevzal vozidlo.
 4. Nároky na vrácení částek, které byly zaplaceny na základě přepravní smlouvy, mohou být soudně uplatňovány vůči dopravci, který částku vybral, nebo vůči dopravci, v jehož prospěch byla částka vybrána.
 5. Cestou protižaloby nebo námitky mohou být uplatňovány nároky také vůči jiným dopravcům, než kteří jsou uvedeni v odstavcích 2 a 4, zakládá-li se žaloba na téže přepravní smlouvě.
 6. Použijí-li se tyto Jednotné právní předpisy na výkonného dopravce, mohou být nároky soudně uplatňovány také vůči němu.
 7. Může-li žalobce volit mezi více dopravci, zaniká jeho právo volby podáním žaloby vůči jednomu z dopravců; to platí i tehdy, může-li žalobce volit mezi jedním nebo více dopravci a výkonným dopravcem.
 Článek 58
 Zánik nároků při usmrcení a zranění cestujících
 1. Všechny nároky oprávněné osoby, které se zakládají na odpovědnosti dopravce při usmrcení a zranění cestujících, zanikají, neoznámí-li oprávněná osoba úraz cestujícího nejpozději do dvanácti měsíců poté, kdy se o škodě dozvěděla, některému z dopravců, u nichž může být podána reklamace podle čl. 55 odst. 1. Oznámí-li oprávněná osoba úraz ústně, musí jí dopravce o tomto ústním oznámení vystavit potvrzení.
 2. Nároky však nezanikají, jestliže
 a)
 oprávněná osoba podala během lhůty předvídané v odstavci 1 reklamaci některému z dopravců uvedenému v čl. 55 odst. 1;
 b)
 odpovědný dopravce se dozvěděl během lhůty předvídané v odstavci 1 o úrazu cestujícího jiným způsobem;
 c)
 v důsledku okolností, které nelze přičíst k tíži oprávněné osoby, nebyl úraz oznámen nebo nebyl oznámen včas;
 d)
 oprávněná osoba prokáže, že úraz byl způsoben zaviněním dopravce.
 Článek 59
 Zánik nároků při přepravě cestovních zavazadel
 1. Přijetím cestovního zavazadla oprávněnou osobou zanikají všechny nároky z přepravní smlouvy vůči dopravci při částečné ztrátě, poškození nebo opožděném vydání.
 2. Nároky však nezanikají:
 a)
 při částečné ztrátě nebo poškození, jestliže
 b)
 při zevně neznatelné škodě, která byla zjištěna oprávněnou osobou teprve po přijetí cestovního zavazadla, jestliže oprávněná osoba
 c)
 při opožděném vydání, uplatnila-li oprávněná osoba svá práva vůči jednomu z dopravců uvedenému v čl. 56 odst. 3 do 21 dnů;
 d)
 prokáže-li oprávněná osoba, že škoda byla způsobena zaviněním


text:
dopravce.
 Článek 60
 Promlčení
 1. Nároky na náhradu škody, které se zakládají na odpovědnosti dopravce při usmrcení a zranění cestujících, se promlčují takto:
 a)
 nároky cestujícího po třech letech, počítáno od prvého dne po úrazu;
 b)
 nároky ostatních oprávněných osob po třech letech, počítáno od prvého dne po úmrtí cestujícího, nejpozději však po pěti letech, počítáno od prvního dne po úrazu.
 2. Ostatní nároky z přepravní smlouvy se promlčují po jednom roce. Promlčecí lhůta však činí dva roky kvůli škodě způsobené jednáním nebo opomenutím, k němuž došlo buď se záměrem takovou škodu způsobit, nebo lehkomyslností a s vědomím, že by taková škoda pravděpodobně mohla vzniknout.
 3. Promlčecí lhůta podle odstavce 2 začíná u nároků
 a)
 na odškodnění za úplnou ztrátu čtrnáctým dnem po uplynutí lhůty podle čl. 22 odst. 3;
 b)
 na odškodnění za částečnou ztrátu, poškození nebo opožděné vydání dnem vydání;
 c)
 ve všech ostatních případech týkajících se přepravy cestujícího dnem uplynutí doby platnosti přepravního dokladu.
 Den označený jako začátek promlčecí lhůty se v žádném případě nepočítá.
 4. [...]
 5. [...]
 6. V ostatních náležitostech platí pro pozastavení a přerušení promlčení vnitrostátní právo.
 HLAVA VII
 VZÁJEMNÉ VZTAHY MEZI DOPRAVCI
 Článek 61
 Rozdělení přepravného
 1. Každý dopravce je povinen vyplatit zúčastněným dopravcům podíl připadající na ně z přepravného, které vybral nebo měl vybrat. Způsob placení stanoví dohody mezi dopravci.
 2. Čl. 6 odst. 3, čl. 16 odst. 3 a článek 25 platí také pro vztahy mezi navazujícími dopravci.
 Článek 62
 Právo na postih
 1. Vyplatil-li dopravce odškodnění podle těchto Jednotných právních předpisů, má právo na postih vůči dopravcům, kteří se podíleli na přepravě, podle následujících ustanovení:
 a)
 dopravce, který škodu způsobil, odpovídá za tuto škodu výlučně sám;
 b)
 je-li škoda způsobena více dopravci, odpovídá každý z nich za škodu, kterou způsobil; není-li takové rozlišení možné, rozdělí se odškodnění mezi dopravce podle písmene c);
 c)
 nelze-li dokázat, který z dopravců škodu způsobil, rozdělí se odškodnění mezi všechny dopravce s výjimkou těch, kteří prokáží, že škodu nezpůsobili; rozdělení se uskuteční v poměru podílů na přepravném, které připadají na jednotlivé dopravce.
 2. Při platební neschopnosti některého z dopravců se podíl připadající na tohoto dopravce, avšak jím neuhrazený, rozdělí mezi všechny ostatní dopravce, kteří se podíleli na přepravě, v poměru jim příslušejícího podílu na přepravném.
 Článek 63
 Řízení o postihu
 1. Dopravce, vůči němuž je uplatňováno právo na postih podle článku 62, nemůže popírat, že dopravce, který právo na postih uplatňuje, platil po právu, bylo-li odškodnění určeno soudem, poté co byla prvně jmenovanému dopravci dána řádným ohlášením možnost vstoupit do sporu. Soud, u něhož se vede hlavní spor, určí lhůty pro ohlášení sporu a pro vstup do sporu.
 2. Dopravce uplatňující právo na postih musí podat jedinou žalobu na všechny dopravce, se kterými se nedohodl; jinak právo na postih vůči nezažalovaným dopravcům zaniká.
 3. Soud je povinen rozhodnout o všech postizích, kterými se zabývá, v jediném rozsudku.
 4. Dopravce, který chce své právo na postih uplatnit soudně, může vznést svůj nárok u příslušného soudu státu, ve kterém má jeden ze zúčastněných dopravců své sídlo,


text:
pobočku nebo obchodní zastoupení, jejichž prostřednictvím byla přepravní smlouva uzavřena.
 5. Je-li třeba podat žalobu na více dopravců, má žalující dopravce právo volby mezi soudy příslušnými podle odstavce 4.
 6. Řízení o postihu nesmějí být zahrnuta do řízení o odškodnění, které osoba oprávněná podle přepravní smlouvy zahájila.
 Článek 64
 Dohody o postihu
 Dopravci mohou mezi sebou uzavírat dohody, které se od článků 61 a 62 odchylují.
 ê 1371/2007/ES příloha II (přizpůsobený)
 ð nový
 PŘÍLOHA II
 MINIMÁLNÍ INFORMACE POSKYTOVANÉ ŽELEZNIČNÍMI PODNIKY A NEBO PRODEJCI PŘEPRAVNÍCH DOKLADŮ
 Část I:
 Všeobecné podmínky platné pro danou smlouvu
 –Všeobecné podmínky platné pro danou smlouvu
 –Jízdní řády a podmínky pro nejrychlejší cestu
 –Jízdní řády a podmínky pro nejlevnější jízdné
 –Podmínky přepravy, přístupnost vlaku a dostupná zařízení ve vlaku pro zdravotně postižené osoby Ö se zdravotním postižením Õ a osoby s omezenou schopností pohybu a orientace ð v souladu s požadavky na přístupnost stanovenými ve směrnici XXX ï
 –Podmínky přepravy a pro přístupnost pro jízdní kola
 –Dostupnost míst k sezení ve vozech pro kuřáky a nekuřáky, v první a druhé třídě, jakož i v lehátkových a lůžkových vozech
 –Všechny činnosti, které mohou způsobit narušení nebo zpoždění dopravních spojů
 –Dostupnost služeb ve vlaku
 –Postupy pro reklamaci ztracených zavazadel
 –Postupy pro předkládání stížností
 Část II: Informace během jízdy
 –Služby ve vlaku
 –Příští stanice
 –Zpoždění
 –Hlavní přípoje
 –Otázky bezpečnosti
 ê 1371/2007/ES příloha III (přizpůsobený)
 PŘÍLOHA III
 MINIMÁLNÍ NORMY KVALITY SLUŽEB
 Informace a přepravní doklady
 Přesnost dopravních spojů a obecné zásady postupu v případě provozních mimořádností
 Čistota železničních vozů a zařízení železničních stanic (kvalita vzduchu ve vozech, hygiena sociálních zařízení atd.)
 Průzkum spokojenosti zákazníků
 Vyřizování stížností, vracení přepravného a odškodnění v případě nedodržení norem kvality služeb Pomoc poskytovaná zdravotně postiženým osobám a osobám s omezenou schopností pohybu a orientace
 ò nový
 I.
 Požadavky týkající se železničních podniků
 Železniční podniky na svých internetových stránkách zveřejní každoročně do 30. června zprávu o kvalitě poskytovaných služeb za předchozí účetní období a zašlou ji vnitrostátnímu subjektu příslušnému pro prosazování a Agentuře Evropské unie pro železnice ke zveřejnění na jejích internetových stránkách. Podnik zprávu zveřejní na svých internetových stránkách v úředním jazyku / úředních jazycích své země, a pokud možno i v ostatních jazycích Unie, včetně shrnutí v angličtině.
 Zpráva o kvalitě služeb zahrnuje alespoň tyto informace:
 1)Přesnost dopravních spojů a obecné zásady postupu podniku v případě provozních mimořádností
 a)
 Zpoždění
 i) celkové průměrné zpoždění spojů jako procentní podíl za kategorii spojů (mezinárodní, vnitrostátní dálkové, regionální a městské/příměstské);
 ii) procentní podíl spojů zpožděných při odjezdu;
 iii) procentní podíl spojů zpožděných při příjezdu;
 –procentní podíl zpoždění kratších než 60 minut,
 –procentní podíl zpoždění v rozmezí 60–119 minut,
 –procentní podíl zpoždění v délce 120 minut či více,
 b)
 odřeknutí spojů
 odřeknutí spojů jako procentní podíl za kategorii spojů (mezinárodní, vnitrostátní dálkové, regionální a městské/příměstské);
 c)
 uplatňování nařízení, pokud jde o zpoždění a odřeknutí spojů
 i) počet cestujících, jimž byla poskytnuta péče a pomoc;
 ii) náklady na tuto péči a pomoc;
 iii) počet cestujících, jimž bylo poskytnuto odškodnění;
 iv) náklady na poskytnuté odškodnění.
 2)Průzkum spokojenosti zákazníků
 Nutno uvést minimální


text:
soubor kategorií:
 i) dochvilnost vlaků;
 ii)informace cestujícím v případě zpoždění;
 iii) přesnost a dostupnost informací ve vlacích;
 iv) kvalita údržby / stav vlaků;
 v) úroveň bezpečnosti ve vlacích;
 vi) čistota ve vlaku;
 vii) poskytování užitečných informací po celou cestu;
 viii) dostupnost kvalitních toalet v každém vlaku;
 ix) čistota a údržba stanic na vysoké úrovni;
 x) přístupnost vlaků a dostupných zařízení, včetně přístupných toalet;
 xi) počet událostí a kvalita skutečně poskytnuté pomoci osobám se zdravotním postižením a osobám s omezenou schopností pohybu a orientace ve vlaku v souladu s článkem 24, bez ohledu na předchozí oznámení žádosti o pomoc.
 3) Vyřizování stížností
 i) počet stížností a výsledek;
 ii)kategorie stížností;
 iii) počet vyřízených stížností;
 iv) průměrná délka vyřizování;
 v) případná opatření přijatá k nápravě.
 4)
 Pomoc poskytovaná osobám se zdravotním postižením a osobám s omezenou schopností pohybu a orientace
 počet případů pomoci jako procentní podíl za kategorii spojů (mezinárodní, vnitrostátní dálkové, regionální a městské/příměstské).
 5)
 Narušení
 existence pohotovostních plánů a jejich stručný popis, plány pro řešení krizí.
 II.
 Požadavky týkající se provozovatelů stanic a provozovatelů infrastruktury
 Zpráva o kvalitě služeb zahrnuje alespoň tyto informace:
 1)Informace a přepravní doklady
 i)postup pro vyřizování žádostí o informace ve stanici;
 ii) postupy a prostředky pro poskytování informací o jízdních řádech, tarifech a nástupištích; kvalita informací;
 iii) zobrazování informací o právech a povinnostech podle tohoto nařízení a o kontaktních údajích vnitrostátních subjektů příslušných pro prosazování;
 iv)zařízení pro nákup přepravních dokladů;
 v) dostupnost pracovníků na stanovišti za účelem poskytování informací a prodeje přepravních dokladů;
 vi) poskytování informací osobám se zdravotním postižením nebo osobám s omezenou schopností pohybu a orientace.
 2)Obecné zásady postupu v případě provozních mimořádností
 i) počet cestujících, jimž byla poskytnuta péče a pomoc;
 ii) náklady na tuto péči a poskytování pomoci.
 3)Popis opatření zavedených k zajištění čistoty zařízení železničních stanic (toalety, atd.)
 i)četnost čištění;
 ii)dostupnost toalet.
 4)Průzkum spokojenosti zákazníků
 Nutno uvést minimální kategorie:
 i) informace poskytované cestujícím v případě zpoždění;
 ii) přesnost, dostupnost a přístupnost informací týkajících se časových údajů o vlacích / nástupišť;
 iii) úroveň bezpečnosti ve stanici;
 iv) čas potřebný pro odpověď na žádosti o informace ve stanicích;
 v)dostupnost kvalitních toalet ve stanici (včetně přístupnosti);
 vi)čistota a údržba stanic;
 vii)přístupnost stanice a zařízení železniční stanice;
 viii) počet událostí a kvalita pomoci poskytnuté osobám se zdravotním postižením a osobám s omezenou schopností pohybu a orientace.
 ò nový
 PŘÍLOHA IV
 POSTUP PRO VYŘIZOVÁNÍ STÍŽNOSTÍ VNITROSTÁTNÍMI SUBJEKTY PŘÍSLUŠNÝMI PRO PROSAZOVÁNÍ
 Ve složitých případech, jako jsou případy zahrnující vícenásobné reklamace nebo zapojení několika dopravců, přeshraniční cestování nebo nehody, k nimž došlo na území jiného členského státu, než je stát, který udělil podniku licenci, zejména tehdy, pokud není jasné, který vnitrostátní subjekt je v dané souvislosti příslušný, nebo pokud by to usnadnilo nebo urychlilo řešení stížnosti, musí vnitrostátní subjekty příslušné pro prosazování spolupracovat s cílem identifikovat „hlavní“ subjekt, který bude sloužit jako jednotné kontaktní místo pro cestující. Všechny zúčastněné vnitrostátní subjekty příslušné pro prosazování spolupracují, aby usnadnily řešení stížností (mj. sdílením informací, pomocí s překladem dokumentů a poskytováním informací o okolnostech událostí). Cestující jsou informováni o tom, který orgán


text:
jedná jako „hlavní“ subjekt.
 ò nový
 PŘÍLOHA V
 Srovnávací tabulka
 Článek 1
 Článek 1
 Čl. 1 písm. a)
 Čl. 1 písm. a)
 Čl. 1 písm. b)
 Čl. 1 písm. b)
 ----
 Čl. 1 písm. c)
 Čl. 1 písm. c)
 Čl. 1 písm. d)
 ----
 Čl. 1 písm. e)
 Čl. 1 písm. d)
 Čl. 1 písm. f)
 Čl. 1 písm. e)
 Čl. 1 písm. g)
 ----
 Čl. 1 písm. h)
 Čl. 1 písm. f)
 Čl. 1 písm. i)
 Článek 2
 Článek 2
 Čl. 2 odst. 1
 Čl. 2 odst. 1
 Čl. 2 odst. 2
 ----
 Čl. 2 odst. 3
 ----
 Čl. 2 odst. 4
 ----
 Čl. 2 odst. 5
 ----
 Čl. 2 odst. 6
 ----
 Čl. 2 odst. 7
 ----
 ----
 Čl. 2 odst. 2
 ----
 Čl. 2 odst. 3
 Článek 3
 Článek 3
 Čl. 3 bod 1
 Čl. 3 bod 1
 Čl. 3 bod 2, bod 3
 ----
 Čl. 3 bod 4
 Čl. 3 bod 2
 Čl. 3 bod 5
 Čl. 3 bod 3
 Čl. 3 bod 6
 Čl. 3 bod 4
 Čl. 3 bod 7
 Čl. 3 bod 5
 Čl. 3 bod 8
 Čl. 3 bod 6
 Čl. 3 bod 9
 Čl. 3 bod 7
 Čl. 3 bod 10
 Čl. 3 bod 8
 ----
 Čl. 3 bod 9
 ----
 Čl. 3 bod 10
 Čl. 3 bod 11
 Čl. 3 bod 11
 ----
 Čl. 3 bod 12
 Čl. 3 bod 12
 Čl. 3 bod 13
 Čl. 3 bod 13
 Čl. 3 bod 14
 Čl. 3 bod 14
 ----
 Čl. 3 bod 15
 Čl. 3 bod 16
 Čl. 3 bod 16
 Čl. 3 bod 17
 Čl. 3 bod 17
 Čl. 3 bod 18
 ----
 Čl. 3 bod 19
 Článek 4
 Článek 4
 ----
 Článek 5
 Článek 5
 Článek 6
 Článek 6
 Článek 7
 Článek 7
 Článek 8
 Článek 8
 Článek 9
 ----
 Čl. 9 odst. 4
 Článek 9
 Článek 10
 Čl. 9 odst. 3
 ----
 ----
 Čl. 10 odst. 5, odst. 6
 Článek 10
 ----
 Článek 11
 Článek 11
 Článek 12
 Článek 12
 Článek 12 odst. 2
 ----
 Článek 13
 Článek 13
 Článek 14
 Článek 14
 Článek 15
 Článek 15
 Článek 16
 Článek 16
 ----
 Článek 16 odst. 2 a 3
 Článek 17
 Článek 17
 ----
 Čl. 17 odst. 8
 Článek 18
 Článek 18
 ----
 Čl. 18 odst. 6
 ----
 Článek 19
 Článek 19
 Článek 20
 Článek 20
 Článek 21
 Čl. 21 odst. 1
 ----
 Čl. 21 odst. 2
 Čl. 22 odst. 2 a čl. 23 odst. 2
 Článek 22
 Článek 22
 Čl. 22 odst. 2
 ----
 ----
 Čl. 22 odst. 4
 Článek 23
 Článek 23
 ----
 Čl. 23 odst. 4
 Článek 24
 Článek 24
 Článek 25
 Čl. 25 odst. 1, 2 a 3
 ----
 Článek 26
 Článek 26
 Článek 27
 Článek 27
 Článek 28
 ----
 Čl. 28 odst. 3
 Čl. 27 odst. 3
 Čl. 28 odst. 4
 Článek 28
 Článek 29
 Článek 29
 Článek 30
 Článek 30
 Článek 31
 ----
 Článek 32, 33
 Článek 31
 Článek 34
 ----
 Čl. 34 odst. 1 a 3
 Článek 32
 Článek 35
 Článek 33


text:
 Důležité právní upozornění
 |
 52007PC0435
 Návrh rozhodnutí Rady kterým se mění rozhodnutí 2003/77/ES, kterým se stanoví víceleté finanční základní směry pro správu aktiv ESUO v likvidaci a po dokončení likvidace pro správu majetku Výzkumného fondu pro uhlí a ocel /* KOM/2007/0435 konecném znení - CNS 2007/0015 */
 [pic] | KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ |V Bruselu dne 20.7.2007KOM(2007)435 konečném znění2007/0150(CNS)NávrhROZHODNUTÍ RADYkterým se mění rozhodnutí 2003/77/ES, kterým se stanoví víceleté finanční základní směry pro správu aktiv ESUO v likvidaci a po dokončení likvidace pro správu majetku Výzkumného fondu pro uhlí a ocel(předložená Komisí)DŮVODOVÁ ZPRÁVA SOUVISLOSTI NÁVRHU |110 | Důvody a cíle návrhu Článek 2 rozhodnutí Rady 2003/77/ES (dále jen „finanční základní směry“) stanoví, že „Komise znovu posoudí funkčnost a účinnost finančních základních směrů a navrhne všechny potřebné změny“ každých pět let, přičemž první období končí dnem 31. prosince 2007. Navrhované změny jsou výsledkem prvního přezkumu ve světle zkušeností nabytých v průběhu prvních pěti let jejich fungování a v souvislosti s nejnovějším vývojem na trhu. Cílem je další posílení účinnosti finančních základních směrů tím, že dojde k jejich přizpůsobení vývoji na trhu a objasnění některých pojmů. |120 | Obecné souvislosti Po uplynutí doby platnosti smlouvy o ESUO dne 23. července 2002 byla správa aktiv ESUO v likvidaci a po dokončení likvidace správa majetku Výzkumného fondu pro uhlí a ocel svěřena Komisi. Na základě rozdělení aktiv a investičních limitů stanovených v rozhodnutí Rady 2003/77/ES, zejména s cílem dosáhnout „nejvyšší možný výnos při zachování vysokého stupně dlouhodobé bezpečnosti a stability“ (odstavec 3 finančních základních směrů), odvodila Komise cílovou strukturu investic portfolia ESUO v likvidaci. Cílová struktura usiluje o rovnoměrné rozložení investic na období deseti let s jistými přípustnými odchylkami. Jedinou výjimkou je přidělení na jeden rok či méně, kdy se objem zdvojnásobil, aby se zabezpečila likvidační rezerva. Daná struktura byla plně zavedena koncem roku 2006. Tato struktura zajišťuje ESUO v likvidaci dostatečnou likviditu pro uskutečnění všech žádostí o platby z rozpočtu v řádných termínech a bez nežádoucí a relativně nákladné likvidace investičních pozic. Povolené skupiny investic jsou jasně stanoveny v odstavci 4. V několika případech se uvažovalo o investičních fondech, avšak dosud se nevyskytl ekonomický důvod pro investování do takových fondů, a to vzhledem k našim konzervativním kritériím rizik, omezením splatnosti a finanční účinnosti přímých investicí do dluhopisů. Komise vyžaduje, aby veškeré investiční třídy fondu respektovaly investiční kritéria finančních základních směrů. Při velmi nízkém riziku bylo dosaženo stabilní návratnosti, která při srovnání s referenční hodnotou na trhu vyznívá příznivě. Členským státům byly zaslány čtvrtletní zprávy, které nevyvolaly žádné připomínky ani otázky. Nabyté zkušenosti při uplatňování finančních základních směrů a nejnovější vývoj na trhu si nicméně vyžadují jisté menší změny finančních základních směrů. Jde většinou o změny technického rázu. |130 | Stávající ustanovení v oblasti daného návrhu 2003/77/ES |141 | Soulad s ostatními politikami a cíli Unie Nepoužije se. |KONZULTACE ZÚčASTNěNÝCH STRAN A HODNOCENÍ DOPADU |Konzultace zúčastněných stran |219 | Nepoužije se. |Získání a využití odborných znalostí |229 | Nebylo třeba využít externích odborných konzultací. |230 | Hodnocení dopadu Nepoužije se. Daný návrh se týká změn


text: stávajícího rozhodnutí Rady, jež jsou technické povahy. |PRÁVNÍ STRÁNKA NÁVRHU |305 | Shrnutí navrhovaných opatření Finanční základní směry pro správu aktiv ESUO v likvidaci a po dokončení likvidace pro správu majetku Výzkumného fondu pro uhlí a ocel byly přezkoumány podle článku 2 nařízení Rady 2003/77/ES. Výsledkem této revize je návrh na řadu menších změn finančních základních směrů. Tyto změny odrážejí zkušenosti nabyté během prvních pěti let jejich fungování, vývoj na finančních trzích, na nichž ESUO v likvidaci působí, a rovněž přechod Komise na mezinárodně uznávaná účetní pravidla. Objasňuje se několik definic, konkrétně pojem splatnost dluhopisu, který je upřesněn tak, aby zahrnoval definici používanou u cenných papírů zajištěných aktivy (ABS), dále definice cenných papírů vydaných či zajištěných vládou a definice „dluhu“ vydaného bankami. Pravidla operací souvisejících s prodejem a zpětným odkoupením jsou sladěna s tržními normami. Kromě toho jsou objasněna některá ustanovení týkající se ratingu a prodlužuje se maximální povolená splatnost, čímž je zohledněna měnící se struktura emise členských států. Finanční výkazy ESUO v likvidaci byly už v minulosti vypracovávány na akruální bázi. Nyní byla ustanovení o účetnictví aktualizována tak, aby odrážela přechod Komise na mezinárodně uznávaná účetní pravidla. |310 | Právní základ Protokol o finančních důsledcích uplynutí doby platnosti smlouvy o ESUO a o výzkumném fondu pro uhlí a ocel, připojený ke Smlouvě o založení Evropského společenství. Rozhodnutí Rady 2003/76/ES. |329 | Zásada subsidiarity Daný návrh spadá do výlučné pravomoci Společenství. Zásada subsidiarity se proto nepoužije. |Zásada proporcionality |332 | Nepoužije se. |Výběr nástrojů |341 | Navrhované nástroje: ostatní. |342 | Jiné prostředky by nebyly přiměřené z těchto důvodů: Rozhodnutí je nezbytné z důvodu požadavku na změnu původního rozhodnutí. |DOPAD NA ROZPOčET |409 | Daný návrh nemá žádný dopad na rozpočet Společenství. |DODATEčNÉ INFORMACE |570 | Podrobné objasnění návrhu Odstavec 3 přílohy k rozhodnutí Rady 2003/77/ES Mnohé členské státy prodávají v dražbě dluhopisy, jež jsou na finančních trzích považovány za „desetileté referenční dluhopisy“ se splatností až deset let a šest měsíců, což jim umožňuje zvýšit objem dluhopisů a tím i jejich likviditu, s dodatečnou emisí v následujících měsících. Aby bylo možno tyto dluhopisy zakoupit v okamžiku emise, kdy je to zpravidla nejvýhodnější, navrhuje se prodloužit maximální povolenou splatnost v odst. 3 písm. a) bodu iii) z deseti let na deset a půl roku ode dne zaplacení dluhopisu. Kromě toho se navrhuje objasnit, že cenné papíry zajištěné aktivy (ABS), což je emisní třída, jejíž důležitost neustále vzrůstá, lze investovat na základě „očekávané splatnosti“. Cenné papíry zajištěné aktivy jsou zajišťovány např. hypotékami nebo jinými typy pohledávek. Zpravidla jsou dále rozděleny do tranší s různým ratingem a různým očekávaným datem splatnosti, zatímco zákonný termín splatnosti je určen pohledávkami, jež je zajišťují, a je obvykle mnohem delší. Mimo tranše s nejnižším ratingem však očekávané datum splatnosti odpovídá datu splatnosti v jeho běžném smyslu a tak je chápáno i účastníky trhu. Navrhuje se proto používat očekávanou splatnost jako prvek určující, zda ABS s ratingem AAA nebo jeho ekvivalentem, které jsou jako jediné považovány za výhodnou investici pro ESUO v likvidaci, splňují podmínky pro investici, a


text: uplatňovat stejná omezení týkající se splatnosti, jako je navrhováno v případě jiných dluhopisů, tj. deset a půl roku. V případě operací zpětného odkoupení a zpětného odprodeje, jež jsou popsány v odst. 3 písm. b), se navrhuje upustit od zákazu dalšího prodeje, jelikož je možno toto ustanovení vyložit jako požadavek vrácení fyzicky stejného dluhopisu či dluhopisů, což je u dematerializovaných cenných papírů nevhodné. Je nanejvýš důležité zajistit, aby navrácené cenné papíry byly z právního a ekonomického hlediska rovnocenné. Proto se vkládá ustanovení, podle nějž musí být ESUO v likvidaci schopné získat rovnocenné cenné papíry, a přidává se jejich definice v souladu se standardní definicí používanou na trhu. Odstavec 4 Navrhuje se objasnění druhů emisí, které představují nejlepší riziko díky vysokému stupni státního vlastnictví, státní záruky nebo státní kontroly, přestože nejsou emitovány přímo orgány ústřední správy. Výklad vychází z výkladu účastníků a regulátorů trhu a navíc podléhá požadavkům na minimální rating jak v odst. 4 písm. a) bodu i), tak v odst. 4 písm. a) bodu ii). Navrhuje se výslovně objasnit, že mezi peněžní nástroje uvedené v odst. 4 písm. a) bodu iii) se řadí i dluhopisy. Navrhuje se objasnit, že maximální limit ve výši 20 % celkové částky emise uvedený v odst. 4 písm. b) se použije a ověřuje pouze v okamžiku nákupu. Navrhuje se doplnit větu, která objasní, že Komise bude usilovat o nahrazení investic, jejichž hodnota se snížila pod požadovanou minimální úroveň, za předpokladu, že lze dosáhnout uspokojivých finančních podmínek. Dále se doplňuje věta, která objasňuje, že pokud je dluhopis hodnocen výše než emitent, což je možné v případě zajištěných dluhopisů nebo neuplatní-li emitent žádný rating, což je možné u zajištěných dluhopisů a u cenných papírů zajištěných aktivy, použije se rating dluhopisu. Odstavec 6 Finanční nařízení o souhrnném rozpočtu Evropských společenství (nařízení Rady (ES, Euratom) č. 1605/2002) stanoví, že od rozpočtového roku 2005 bude účetnictví vedeno na akruální bázi (články 125 a 181[1]). Kromě toho článek 133 finančního nařízení stanoví, že účetní pravidla a metody a harmonizovaná účtová osnova, kterou budou používat všechny orgány, bude řízena mezinárodně uznávanými účetními normami pro veřejný sektor, je však možno se od těchto norem odchýlit, pokud to odůvodňuje zvláštní povaha činností Společenství. V souladu s článkem 3 rozhodnutí Rady 2003/76/ES vypracuje ESUO v likvidaci každoroční výsledovku, rozvahu a finanční zprávu, které nezávisle na jiných finančních operacích zbývajících Společenství ukáží likvidační operace a investiční transakce. Tyto finanční výkazy jsou každoročně konsolidovány Komisí v souladu s článkem 275 Smlouvy o ES a s finančním nařízením. Jelikož došlo ke změně mezinárodně uznávaných účetních norem, odkazy na směrnice Rady 78/660/EHS a 86/635/EHS se staly bezpředmětnými. Aby se zohlednil specifický charakter fungování ESUO v likvidaci, vypracuje ESUO v likvidaci svou finanční zprávu na základě doporučení finančním institucím. ESUO v likvidaci následně vypracuje výkaz zisků, rozvahu, výkaz změn vlastního kapitálu, výkaz hotovostních toků a poznámky k finančním výkazům. Odstavec 7 Navrhuje se, aby zprávy byly zasílány každých šest měsíců. Poněvadž předchozí zprávy nevyvolaly žádné připomínky ani dotazy, předpokládá se, že šestiměsíční frekvence pro podávání zpráv bude mít větší účinnost


text: jak v případě členských států, které budou mít při méně častém podávání zpráv možnost věnovat jim zvýšenou pozornost, tak pro Komisi, které se tím sníží administrativní náklady. |1. 2007/0150(CNS)NávrhROZHODNUTÍ RADYkterým se mění rozhodnutí 2003/77/ES, kterým se stanoví víceleté finanční základní směry pro správu aktiv ESUO v likvidaci a po dokončení likvidace pro správu majetku Výzkumného fondu pro uhlí a ocelRADA EVROPSKÉ UNIE,s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,s ohledem na Protokol o finančních důsledcích uplynutí doby platnosti smlouvy o ESUO a o výzkumném fondu pro uhlí a ocel, připojený ke Smlouvě o založení Evropského společenství,s ohledem na rozhodnutí Rady 2003/76/ES ze dne 1. února 2003, kterým se stanoví opatření nutná k provedení Protokolu o finančních důsledcích uplynutí doby platnosti smlouvy o ESUO a o výzkumném fondu pro uhlí a ocel, připojeného ke Smlouvě o založení Evropského společenství[2], a zejména na čl. 2 odst. 2 uvedeného rozhodnutí,s ohledem na návrh Komise[3],s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu[4],vzhledem k těmto důvodům:2. Pro účely Protokolu o finančních důsledcích uplynutí doby platnosti smlouvy o ESUO a o výzkumném fondu pro uhlí a ocel, připojeného ke Smlouvě o založení Evropského společenství, spravuje Komise aktiva ESUO v likvidaci a po dokončení likvidace majetek Výzkumného fondu pro uhlí a ocel.3. V souladu s článkem 2 rozhodnutí Rady 2003/77/ES ze dne 1. února 2003, kterým se stanoví víceleté finanční základní směry pro správu aktiv ESUO v likvidaci a po dokončení likvidace pro správu majetku Výzkumného fondu pro uhlí a ocel, přezkoumala Komise funkčnost a účinnost finančních základních směrů.4. Zkušenosti nabyté v průběhu prvních pěti let jejich uplatňování a vývoj na finančních trzích ukazují, že je zapotřebí finanční základní směry upravit.5. Je třeba, aby finanční základní směry odrážely standardní postupy na finančních trzích a definice, pokud jde, mimo jiné, o používané pojmy splatnosti, rovnocenné cenné papíry v případě dohod o zpětném odkoupení a použitelné ratingy.6. Při dodržení požadavků týkajících se ratingu je zapotřebí, aby se jisté veřejné subjekty přizpůsobily členským státům nebo jiným svrchovaným státům, pokud jde o investiční limity.7. Finanční základní směry musejí odrážet změny účetních pravidel Komise.8. Z důvodů účinnosti a snížení administrativních nákladů je třeba upravit frekvenci podávání zpráv.9. Rozhodnutí 2003/77/ES by proto mělo být odpovídajícím způsobem změněno,PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:Článek 1Příloha rozhodnutí 2003/77/ES se mění takto:10. Odstavec 3 se mění takto:11. písm. a) bod iii) se nahrazuje tímto:„dluhopisy s pevnou nebo pohyblivou úrokovou sazbou se splatností, nebo v případě cenných papírů zajištěných aktivy s očekávanou splatností, která nepřesahuje zbývající životnost 10 let a šest měsíců ode dne platby, za předpokladu, že jsou vydány některou skupinou schválených emitentů;“12. písm. b) bod i) se nahrazuje tímto:„i) dohody o zpětném odkoupení a o zpětném odprodeji, za předpokladu, že smluvní partneři jsou k takovým transakcím oprávněni a za předpokladu, že Komise může odkoupit zpět rovnocenné cenné papíry, které mohla prodat ve smluvní lhůtě. Rovnocenné cenné papíry jsou cenné papíry i) vydané stejným emitentem, ii) jež tvoří součást téže emise a iii) jsou stejného druhu, nominální hodnoty, popisu a výše jako zapůjčené cenné papíry, s výjimkou případů, kdy podléhají opatření společnosti


text: („corporate action“) nebo změně denominace;“13. Odstavec 4 se mění takto:14. písm. a) body i) až iii) se nahrazují tímto:„a) Jednotlivé investice jsou omezeny těmito částkami:i) pro dluhopisy vydané nebo garantované členskými státy nebo orgány Evropské unie 250 milionů EUR na členský stát nebo orgán; dluhopisy vydané nebo garantované regionálními či místními orgány nebo veřejnými podniky či institucemi ve vlastnictví státu a/nebo kontrolovanými státem mohou být zahrnuty v rámci limitu příslušného členského státu, a to za předpokladu, že mají úvěrový rating nejméně „AA“ nebo jeho ekvivalent;ii) pro dluhopisy vydané nebo garantované ostatními svrchovanými státy, jejich regionálními či místními orgány nebo veřejnými podniky či institucemi ve vlastnictví státu a/nebo kontrolovanými státem nebo nadnárodními vypůjčovateli s úvěrovým ratingem nejméně „AA“ nebo jeho ekvivalentem 100 milionů EUR na emitenta nebo ručitele;iii) pro vklady nebo peněžní nástroje, včetně dluhopisů, u schválené banky méně než 100 milionů EUR na banku nebo 5 % vlastních prostředků banky;“15. písmeno b) se nahrazuje tímto:„Investice do každé jednotlivé emise dluhopisů podléhající limitům výše uvedeným v písmenu a) nesmí být vyšší než 20 % celkové částky takové emise v okamžiku nákupu.“16. V písmeni d) se přidává druhý pododstavec, který zní:„Pokud Komise zjistí, že se hodnota snížila pod hranici minimálních požadavků na rating, bude usilovat o nahrazení příslušných investic za uspokojivých finančních podmínek.“17. Doplňuje se nové písmeno e), které zní:„Pokud je rating dluhopisu vyšší než rating emitenta nebo neuplatňuje-li emitent žádný rating, použije se rating dluhopisu.“18. Odstavec 6 se nahrazuje tímto:„6. VYÚČTOVÁNÍSpráva prostředků se vyúčtuje v roční účetní závěrce vypracované pro ESUO v likvidaci a po dokončení likvidace pro majetek Výzkumného fondu pro uhlí a ocel. Tato účetní závěrka je založena na účetních pravidlech ES schválených účetním Komise, v souladu s nimiž se i předkládá, a to při zohlednění specifického charakteru ESUO v likvidaci a po dokončení likvidace majetku Výzkumného fondu pro uhlí a ocel. Účetní závěrku schvaluje Komise a kontroluje Účetní dvůr. Komise si pro provedení auditu svých ročních účetních závěrek najme vnější společnosti.“19. V odstavci 7 se druhý pododstavec nahrazuje tímto:„Komise každých šest měsíců vypracuje podrobnou zprávu o správních operacích prováděných podle těchto základních směrů a zašle ji členským státům.“Článek 2Toto rozhodnutí nabývá účinku prvním dnem po zveřejnění v Úředním věstníku Evropské unie.Článek 3Toto rozhodnutí je určeno členským státům.V Bruselu dneZa Radupředseda [1] Před revizí článku 181 finančního nařízení přijatou nařízením Rady (ES, Euratom) č. 1995/2006 ze dne 13. prosince 2006 (Úř. věst. L 390, 30.12.2006, s. 1).[2] Úř. věst. L 29, 5.2.2003, s. 22.[3] Úř. věst. C , , s. .[4] Úř. věst. C , , s. .


text:
 |
 52012PC0238
 Návrh NAŘÍZENÍ EVROPSKÉHO PARLAMENTU A RADY o elektronické identifikaci a důvěryhodných službách pro elektronické transakce na vnitřním trhu /* COM/2012/0238 final - 2012/0146 (COD) */
 DŮVODOVÁ ZPRÁVA
 1. SOUVISLOSTI NÁVRHU
 Tato důvodová
 zpráva objasňuje navrhovaný právní rámec, který má zvýšit
 důvěryhodnost elektronických transakcí na vnitřním trhu.
 Budování
 důvěryhodnosti internetového prostředí má pro hospodářský
 rozvoj klíčový význam. Nedostatečná důvěra vede k tomu, že
 se spotřebitelé, podniky a správní orgány zdráhají provádět transakce
 elektronickými prostředky a přijímat nové služby.
 Digitální agenda pro Evropu[1] určuje stávající překážky digitálního rozvoje v Evropě
 a navrhuje právní předpisy o elektronických podpisech (klíčové
 opatření 3) a vzájemné uznávání elektronické identifikace a
 elektronické autentizace (klíčové opatření 16), vytvoření
 jednoznačného právního rámce s cílem zabránit roztříštěnosti a
 nedostatečné interoperabilitě, zlepšit digitální občanství a
 předcházet kyberkriminalitě. Právní předpis zajišťující
 vzájemné uznávání elektronické identifikace a autentizace v celé EU a
 přezkum směrnice o elektronických podpisech je rovněž
 jedním z klíčových opatření v Aktu o jednotném trhu[2] k uskutečnění
 jednotného digitálního trhu. Plán stability a růstu[3] vyzdvihuje klíčovou úlohu
 budoucího společného právního rámce pro vzájemné přeshraniční
 uznávání a přijímání elektronické identifikace a autentizace při
 rozvoji digitální ekonomiky.
 Navrhovaný právní rámec
 sestávající z „nařízení Evropského parlamentu a Rady
 o elektronické identifikaci a důvěryhodných službách pro
 elektronické transakce na vnitřním trhu“ se snaží zajistit
 bezpečné a bezproblémové elektronické kontakty mezi podniky,
 občany a orgány veřejné správy, a tím zvýšit efektivnost
 veřejných a soukromých internetových služeb, elektronického podnikání
 a elektronického obchodu v EU.
 Stávající právní
 předpis EU, a to směrnice 1999/93/ES o „zásadách Společenství
 pro elektronické podpisy“[4],
 se v zásadě vztahuje pouze na elektronické podpisy. Neexistuje ucelený
 přeshraniční a meziodvětvový rámec EU pro bezpečné,
 důvěryhodné a snadno použitelné transakce, který zahrnuje
 elektronickou identifikaci, autentizaci a podpisy.
 Cílem je stávající
 právní předpisy zlepšit a rozšířit je tak, aby zahrnovaly vzájemné
 uznávání a přijímání oznámených systémů elektronické identifikace a
 ostatních nezbytných souvisejících důvěryhodných elektronických
 služeb na úrovni EU.
 2. VÝSLEDKY KONZULTACÍ SE ZÚČASTNĚNÝMI
 STRANAMI A POSOUZENÍ DOPADŮ
 Tato iniciativa je
 výsledkem rozsáhlých konzultací ohledně přezkumu stávajícího právního
 rámce pro elektronické podpisy, v jejichž průběhu získala Komise
 zpětnou vazbu od členských států, Evropského parlamentu a ostatních
 zúčastněných stran[5].
 Internetová veřejná konzultace byla doplněna „konzultačním
 panelem pro malé a střední podniky“ s cílem zjistit zvláštní názory a
 potřeby malých a středních podniků a jinými cílenými
 konzultacemi se zúčastněnými stranami[6],[7]. Komise zadala
 rovněž řadu studií týkajících se elektronické identifikace,
 autentizace, podpisu a souvisejících důvěryhodných služeb.
 Konzultace objasnily,
 že velká většina zúčastněných stran souhlasila s tím, že je
 nutné stávající rámec přezkoumat v zájmu odstranění mezer, které
 ponechala směrnice o elektronickém podpisu. Mělo se za to, že to
 bude lépe reagovat na problémy, které vyvolává rychlý rozvoj nových technologií
 (zejména internetový a mobilní přístup) a rostoucí globalizace, přičemž
 bude současně zachována technologická neutralita právního rámce.
 V souladu se svou
 politikou zlepšování právní úpravy provedla Komise posouzení dopadů
 jednotlivých alternativ politiky. Posouzeny byly tři soubory možností
 politiky, které se zabývaly 1. oblastí působností nového rámce,
 2. právním nástrojem a 3. úrovní potřebného dohledu[8]. Ukázalo se, že
 upřednostňovanou možností politiky


text:
je zvýšení právní jistoty,
 posílení koordinace vnitrostátního dohledu, zajištění vzájemného uznávání
 a přijímání systémů elektronické identifikace a začlenění
 nezbytných souvisejících důvěryhodných služeb. Posouzení dopadů
 dospělo k závěru, že toto povede k značnému zvýšení právní
 jistoty, bezpečnosti a důvěry, pokud jde o přeshraniční
 elektronické transakce, což bude mít za následek menší roztříštěnost
 trhu.
 3. PRÁVNÍ STRÁNKA NÁVRHU
 3.1 Právní základ
 Tento návrh je založen na článku 114
 SFEU, který se týká přijímání pravidel k odstranění stávajících
 překážek fungování vnitřního trhu. Občané, podniky a správní
 orgány budou moci využívat vzájemné přeshraniční uznávání a
 přijímání elektronické identifikace, autentizace, podpisů a ostatních
 důvěryhodných služeb, jsou-li tyto zapotřebí pro přístup a
 provedení elektronických postupů nebo transakcí.
 Za nejvhodnější
 právní nástroj se proto považuje nařízení. Přímá použitelnost
 nařízení podle článku 288 SFEU odstraní právní nejednotnost a
 zajistí větší právní jistotu zavedením harmonizovaného souboru základních
 pravidel přispívajících k fungování vnitřního trhu.
 3.2 Subsidiarita a proporcionalita
 Aby
 bylo opatření na úrovni EU odůvodněné, je třeba dodržet
 zásadu subsidiarity:
 a)
 Nadnárodní charakter problému (ověření potřebnosti)
 Nadnárodní povaha
 elektronické identifikace, autentizace, podpisu a souvisejících
 důvěryhodných služeb vyžaduje opatření na úrovni EU. Samotná
 domácí (tj. vnitrostátní) opatření by nepostačovala ke splnění
 cílů a nedosáhla by výsledků stanovených ve strategii
 Evropa 2020[9]. Zkušenosti naopak ukazují, že vnitrostátní
 opatření ve skutečnosti vytvořila překážky interoperability
 elektronických podpisů v celé Evropě a že v současnosti mají
 stejný dopad na elektronickou identifikaci, elektronickou autentizaci a
 související důvěryhodné služby. Je proto nutné, aby EU vytvořila
 rámec, který umožňuje zabývat se přeshraniční interoperabilitou
 a zlepšit koordinaci vnitrostátních systémů dohledu. V
 navrhovaném nařízení se však nelze elektronickou identifikací zabývat
 stejným všeobecným způsobem jako ostatními důvěryhodnými
 elektronickými službami, jelikož vydávání prostředků pro identifikaci
 patří k výsadám jednotlivých členských států. Návrh se proto
 důsledně zaměřuje pouze na přeshraniční aspekty
 elektronické identifikace.
 Navrhované nařízení vytvoří rovné
 podmínky pro podniky poskytující důvěryhodné služby, kdy stávající
 rozdíly ve vnitrostátních právních předpisech v současnosti
 často vedou k právní nejistotě a dodatečné zátěži. Právní
 jistota se významně zvýší prostřednictvím jednoznačných
 povinností týkajících se přijímání kvalifikovaných důvěryhodných
 služeb ze strany členských států, což vytvoří dodatečnou
 pobídku pro podniky, aby působily v zahraničí. Pomocí
 elektronických prostředků se společnost bude například moci
 zúčastnit veřejné výzvy k předkládání nabídek zveřejněné
 správními orgány jiného členského státu, aniž by byl její elektronický podpis
 zablokován kvůli zvláštním vnitrostátním požadavkům
 a problémům s interoperabilitou. Obdobně bude moci
 společnost pomocí elektronických prostředků podepisovat smlouvy
 s protějškem usazeným v jiném členském státě, aniž by se musela
 obávat různých právních požadavků vztahujících se na
 důvěryhodné služby, jako jsou elektronické značky, elektronické
 dokumenty nebo časová razítka. Oznámení o neplnění bude předáno
 z jednoho členského státu do druhého, přičemž bude
 zajištěna jeho právní platnost v obou členských státech.
 Internetový obchod bude důvěryhodnější, budou-li mít kupující
 k dispozici prostředky pro ověření, že se
 skutečně nacházejí na internetových stránkách obchodníka podle svého
 výběru místo na podvodných internetových stránkách.
 Vzájemně uznávané prostředky pro
 elektronickou identifikaci a široce uznávané elektronické podpisy usnadní
 přeshraniční poskytování četných služeb na vnitřním trhu a
 podnikům umožní přeshraniční působení, aniž by se při kontaktech
 s orgány veřejné správy


text:
potýkaly s mnoha překážkami. V praxi to
 bude pro podniky i občany znamenat významné zvýšení efektivnosti při
 plnění administrativních formalit. Student bude mít například možnost
 zapsat se pomocí elektronických prostředků na univerzitu v
 zahraničí, občan bude moci podat daňové přiznání jinému
 členskému státu prostřednictvím internetu nebo pacient bude mít
 přístup ke svým zdravotním údajům na internetu. Neexistují-li
 takovéto vzájemně uznávané prostředky pro elektronickou identifikaci,
 nemá lékař přístup k údajům o zdravotním stavu pacienta, které
 jsou zapotřebí k jeho ošetření, a bude nutné opakovat lékařská a
 laboratorní vyšetření, která již pacient podstoupil.
 b)
 Přidaná hodnota (ověření účinnosti)
 Výše
 nastíněných cílů není v současnosti dosaženo
 prostřednictvím dobrovolné koordinace mezi členskými státy a ani k
 tomu pravděpodobně nedojde v budoucnu. To vede k zdvojení úsilí,
 stanovení rozdílných norem, nadnárodní povaze vedlejších účinků
 vyvolaných IKT a administrativní složitosti zavedení takovéto koordinace
 formou dvoustranných a mnohostranných dohod.
 Nutnost
 odstranit tyto problémy, jelikož a) nedostatečná právní jistota
 kvůli rozdílným vnitrostátním předpisům vyplývajícím z
 různého výkladu směrnice o elektronickém podpisu
 a b) nedostatečná interoperabilita systémů pro elektronický
 podpis, které byly zřízeny na vnitrostátní úrovni, kvůli nejednotnému
 uplatňování technických norem vyžaduje koordinaci mezi členskými
 státy EU, kterou lze účinněji zajistit na úrovni EU.
 3.3 Podrobné vysvětlení návrhu
 3.3.1 KAPITOLA I – OBECNÁ
 USTANOVENÍ
 Článek 1 stanoví předmět
 nařízení.
 Článek 2 vymezuje věcnou oblast
 působnosti nařízení.
 Článek 3 obsahuje definice
 pojmů použitých v nařízení. Zatímco některé definice jsou
 převzaty ze směrnice 1999/93/ES, jiné jsou objasněny,
 doplněny o dodatečné prvky nebo jsou zavedeny nově.
 Článek 4 stanoví zásady
 vnitřního trhu s ohledem na územní uplatňování nařízení.
 Výslovně je zmíněno, že nejsou uložená žádná omezení, pokud jde o
 volný pohyb služeb a volný pohyb zboží.
 3.3.2 KAPITOLA II –
 ELEKTRONICKÁ IDENTIFIKACE
 Článek 5 zajišťuje vzájemné
 uznávání a přijímání prostředků pro elektronickou identifikaci
 spadajících do systému, jenž bude oznámen Komisi za podmínek stanovených v
 nařízení. Většina členských států zavedla určitou
 formu systému elektronické identifikace. Tyto systémy se však v mnoha aspektech
 liší. Neexistence společného právního základu, který vyžaduje, aby každý
 členský stát při přístupu k internetovým službám uznával a
 přijímal prostředky pro elektronickou identifikaci vydané v jiném
 členském státě, spolu s nedostatečnou
 přeshraniční interoperabilitou vnitrostátních elektronických
 identifikací vytváří překážky, které občanům
 a podnikům brání v plném využívání výhod jednotného digitálního
 trhu. Tyto právní překážky odstraňuje vzájemné uznávání a
 přijímání prostředků pro elektronickou identifikaci spadajících
 do systému oznámeného podle tohoto nařízení.
 Nařízení neukládá členským
 státům povinnost zavést nebo oznámit systémy elektronické identifikace,
 nýbrž uznávat a přijímat oznámené elektronické identifikace u těch
 internetových služeb, u nichž se k získání přístupu na vnitrostátní úrovni
 vyžaduje elektronická identifikace. Případné zvýšení úspor z rozsahu
 prostřednictvím přeshraničního používání oznámených prostředků
 pro elektronickou identifikaci a systémů autentizace může
 členské státy podnítit k tomu, aby oznámily své systémy elektronické
 identifikace. Článek 6 stanoví pět podmínek pro oznamování
 systémů elektronické identifikace:
 Členské státy mohou oznámit systémy
 elektronické identifikace, které uznávají v rámci své jurisdikce, pokud se pro
 přístup k veřejným službám vyžaduje elektronická identifikace. Dalším
 požadavkem je to, že příslušné prostředky pro elektronickou
 identifikaci musí být vydány členským státem, který systém


text:
oznamuje, jeho
 jménem nebo alespoň v rámci jeho odpovědnosti.
 Členské státy musí zajistit
 jednoznačné spojení mezi daty pro elektronickou identifikaci
 a dotčenou osobou. Tato povinnost neznamená, že určitá osoba
 nemůže mít více prostředků pro elektronickou identifikaci,
 všechny tyto prostředky však musí souviset s toutéž osobou.
 Spolehlivost elektronické identifikace závisí
 na dostupnosti prostředků pro autentizaci (tj. možnosti
 ověřit platnost dat pro elektronickou identifikaci). Nařízení
 ukládá oznamujícím členským státům povinnost zajistit bezplatnou
 autentizaci na internetu vůči třetím osobám. Tato možnost
 autentizace musí být dostupná nepřetržitě. Stranám spoléhajícím se
 tuto autentizaci nesmí být uloženy žádné zvláštní technické požadavky, jako je
 technické zařízení nebo programové vybavení. Toto ustanovení se nevztahuje
 na požadavky vůči uživatelům (držitelům)
 prostředků pro elektronickou identifikaci, které jsou z technického
 hlediska nezbytné pro používání prostředků pro elektronickou
 identifikaci, jako jsou čtečky karet.
 Členské státy musí převzít
 odpovědnost za jednoznačnost spojení (tj. že data pro identifikaci
 spojená s určitou osobou nejsou spojena s jinou osobou) a za možnost
 autentizace (tj. možnost ověřit platnost dat pro elektronickou
 identifikaci). Odpovědnost členských států se nevztahuje na
 ostatní aspekty procesu identifikace ani na transakce, které vyžadují
 identifikaci.
 Článek 7 obsahuje pravidla pro
 oznamování systémů elektronické identifikace Komisi.
 Článek 8 má zajistit technickou
 interoperabilitu oznámených systémů elektronické identifikace
 prostřednictvím přístupu založeného na koordinaci, včetně
 aktů v přenesené pravomoci.
 3.3.3 KAPITOLA III –
 DŮVĚRYHODNÉ SLUŽBY
 3.3.3.1 Oddíl 1 – Obecná ustanovení
 Článek 9 stanoví zásady týkající se
 odpovědnosti nekvalifikovaných i kvalifikovaných poskytovatelů
 důvěryhodných služeb. Tento článek vychází z článku 6
 směrnice 1999/93/ES a rozšiřuje nárok na náhradu škody způsobené
 nedbalostí poskytovatele důvěryhodných služeb v důsledku
 nedodržení dobrých bezpečnostních postupů, které vedlo k narušení
 bezpečnosti majícímu významný dopad na službu.
 Článek 10 popisuje mechanismus pro
 uznávání a přijímání kvalifikovaných důvěryhodných služeb, které
 poskytuje poskytovatel usazený ve třetí zemi. Tento článek vychází z
 článku 7 směrnice 1999/93/ES, ponechává však jedinou prakticky
 schůdnou možnost, kterou je umožnit toto uznávání na základě
 mezinárodní dohody mezi Evropskou unií a třetími zeměmi nebo
 mezinárodními organizacemi.
 Článek 11 stanoví zásady ochrany
 údajů a minimalizace množství údajů. Tento článek vychází z
 článku 8 směrnice 1999/93/ES.
 Článek 12 zajišťuje
 přístupnost důvěryhodných služeb pro osoby se zdravotním
 postižením.
 3.3.3.2 Oddíl 2 – Dohled
 Článek 13 ukládá na základě
 čl. 3 odst. 3 směrnice 1999/93/ES členským státům
 povinnost zřídit orgány dohledu a objasňuje a rozšiřuje jejich
 působnost, pokud jde o poskytovatele důvěryhodných služeb i
 kvalifikované poskytovatele důvěryhodných služeb.
 Článek 14 zavádí explicitní
 mechanismus vzájemné pomoci mezi orgány dohledu v členských státech s
 cílem usnadnit přeshraniční dohled nad poskytovateli
 důvěryhodných služeb. Zavádí pravidla týkající se společných
 operací a práva orgánů dohledu účastnit se těchto operací.
 Článek 15 ukládá kvalifikovaným i
 nekvalifikovaným poskytovatelům důvěryhodných služeb povinnost
 zavést odpovídající technická a organizační opatření k zajištění
 bezpečnosti jejich činností. Příslušné orgány dohledu a jiné
 relevantní orgány musí být mimoto informovány o případném narušení
 bezpečnosti. V případě potřeby orgány dohledu vyrozumí
 orgány dohledu v ostatních členských státech a přímo nebo
 prostřednictvím dotyčného poskytovatele důvěryhodných
 služeb budou informovat veřejnost.
 Článek 16 stanoví podmínky pro
 dohled nad kvalifikovanými poskytovateli důvěryhodných služeb a
 kvalifikovanými důvěryhodnými službami, které


text:
poskytují. Tento
 článek ukládá kvalifikovaným poskytovatelům důvěryhodných
 služeb zejména povinnost podrobit se každoročně auditu ze strany uznaného
 nezávislého subjektu, aby bylo orgánu dohledu potvrzeno, že poskytovatelé plní
 povinnosti stanovené v nařízení. Ustanovení čl. 16 odst. 2
 mimoto přiznává orgánu dohledu právo provést u kvalifikovaných
 poskytovatelů důvěryhodných služeb kdykoli kontrolu na
 místě. Orgán dohledu je zmocněn rovněž k vydávání závazných
 pokynů kvalifikovaným poskytovatelům důvěryhodných služeb,
 aby přiměřeně napravili případné neplnění
 povinností, jež bylo zjištěno při bezpečnostním auditu.
 Článek 17 se týká kontroly provedené
 orgánem dohledu na žádost poskytovatele důvěryhodných služeb, který
 chce začít poskytovat kvalifikované důvěryhodné služby.
 Článek 18 ukládá povinnost vyhotovit
 důvěryhodné seznamy[10],
 které obsahují informace o kvalifikovaných poskytovatelích
 důvěryhodných služeb, kteří podléhají dohledu,
 a o poskytovaných kvalifikovaných službách. Tyto informace musí být
 prostřednictvím společné šablony zpřístupněny
 veřejnosti, aby se usnadnilo jejich automatické používání a zajistila
 náležitá úroveň podrobnosti.
 Článek 19 stanoví požadavky, které
 musí splňovat kvalifikovaní poskytovatelé důvěryhodných služeb,
 aby byli uznáni jako takoví. Tento článek vychází z přílohy II
 směrnice 1999/93/ES.
 3.3.3.3 Oddíl 3 – Elektronický podpis
 Článek 20 stanoví pravidla týkající
 se právního účinku elektronických podpisů fyzických osob. Tento
 článek objasňuje a rozšiřuje článek 5 směrnice
 1999/93/ES zavedením výslovné povinnosti přiznávat kvalifikovaným
 elektronickým podpisům stejný právní účinek jako vlastnoručním
 podpisům. Členské státy musí mimoto zajistit přeshraniční
 uznávání kvalifikovaných elektronických podpisů v souvislosti s
 poskytováním veřejných služeb a nesmí zavést dodatečné
 požadavky, jež by mohly vést k překážkám při používání těchto
 podpisů.
 Článek 21 stanoví požadavky na
 kvalifikované certifikáty pro elektronický podpis. Objasňuje
 přílohu I směrnice 1999/93/ES a odstraňuje ustanovení,
 která v praxi nefungovala (např. omezení týkající se hodnoty transakcí).
 Článek 22 stanoví požadavky na
 kvalifikované prostředky pro vytváření elektronického podpisu.
 Objasňuje požadavky vztahující se na prostředky pro bezpečné
 vytváření elektronického podpisu stanovené v čl. 3 odst. 5
 směrnice 1999/93/ES, jež je nyní nutno považovat za kvalifikované
 prostředky pro vytváření elektronického podpisu podle tohoto
 nařízení. Tento článek rovněž objasňuje, že působnost
 prostředku pro vytváření elektronického podpisu může být mnohem
 širší než pouze jako prostředku, který obsahuje data pro vytváření
 podpisu. Komise může rovněž vyhotovit seznam referenčních
 čísel norem pro bezpečnostní požadavky vztahující se na tyto
 prostředky.
 Článek 23 zavádí v návaznosti na
 čl. 3 odst. 4 směrnice 1999/93/ES koncepci certifikace
 kvalifikovaných prostředků pro vytváření elektronického podpisu
 za účelem stanovení jejich shody s bezpečnostními požadavky uvedenými
 v příloze II. Tyto prostředky musí být všemi členskými
 státy uznány jako prostředky splňující příslušné požadavky,
 pokud postup certifikace provede certifikační orgán určený
 členským státem. Komise zveřejní pozitivní seznam těchto
 certifikovaných prostředků podle článku 24. Komise
 může rovněž vyhotovit seznam referenčních čísel norem pro
 posuzování bezpečnosti produktů informačních technologií, jak je
 uvedeno v čl. 23 odst. 1.
 Článek 24 se týká
 zveřejnění seznamu kvalifikovaných prostředků pro
 vytváření elektronického podpisu Komisí po oznámení shody ze strany
 členských států.
 Článek 25 navazuje na
 doporučení uvedená v příloze IV směrnice 1999/93/ES ke
 stanovení závazných požadavků na ověřování kvalifikovaných
 elektronických podpisů za účelem zvýšení právní jistoty tohoto
 ověření.
 Článek 26 stanoví podmínky pro
 kvalifikované služby pro ověřování.
 Článek 27 stanoví podmínky pro
 dlouhodobé uchovávání kvalifikovaných elektronických podpisů.


text:
To je možné
 v důsledku používání postupů a technologií, které jsou s to zajistit
 důvěryhodnost dat pro ověřování kvalifikovaného
 elektronického podpisu i po uplynutí doby technické platnosti, kdy pro
 pachatele kybernetických trestných činů může být snadné
 padělání.
 3.3.3.4 Oddíl 4 – Elektronické
 značky
 Článek 28 se týká právního
 účinku elektronických značek právnických osob. U kvalifikované
 elektronické značky platí zvláštní právní domněnka, která
 zaručuje původ a integritu elektronických dokumentů, s nimiž je
 spojena.
 Článek 29 stanoví požadavky na
 kvalifikované certifikáty pro elektronické značky.
 Článek 30 stanoví požadavky na
 kvalifikované prostředky pro vytváření elektronické značky a
 jejich certifikaci a zveřejnění seznamu těchto
 prostředků.
 Článek 31 stanoví podmínky pro
 ověřování a uchovávání kvalifikovaných elektronických značek.
 3.3.3.5 Oddíl 5 – Elektronické
 časové razítko
 Článek 32 se týká právního
 účinku elektronických časových razítek. U kvalifikovaného
 elektronického časového razítka platí zvláštní právní domněnka
 ohledně spolehlivosti časového okamžiku.
 Článek 33 stanoví požadavky na
 kvalifikovaná elektronická časová razítka.
 3.3.3.6 Oddíl 6 – Elektronické
 dokumenty
 Článek 34 se týká právních
 účinků a podmínek přijímání elektronických dokumentů.
 U elektronického dokumentu podepsaného kvalifikovaným elektronickým podpisem
 nebo opatřeného kvalifikovanou elektronickou značkou platí zvláštní
 právní domněnka ohledně jeho pravosti a integrity. Co se týká
 přijímání elektronických dokumentů, pokud se pro poskytnutí
 veřejné služby požaduje originální dokument nebo ověřená kopie,
 přijímají se v ostatních členských státech bez dodatečných
 požadavků alespoň elektronické dokumenty, které jsou vydány osobami
 oprávněnými k vydávání příslušných dokumentů a které se podle
 vnitrostátních právních předpisů členského státu původu
 považují za originály nebo ověřené kopie.
 3.3.3.7 Oddíl 7 – Elektronické
 doručování
 Článek 35 se týká právního
 účinku dat odeslaných nebo obdržených prostřednictvím elektronického
 doručování. U kvalifikovaných služeb elektronického doručování je
 zaručena zvláštní právní domněnka ohledně integrity odesílaných
 nebo přijímaných dat a spolehlivosti časového okamžiku,
 k němuž jsou data odeslána nebo obdržena. Tento článek
 zajišťuje rovněž vzájemné uznávání kvalifikovaných služeb
 elektronického doručování na úrovni EU.
 Článek 36 stanoví požadavky na
 kvalifikované služby elektronického doručování.
 3.3.3.8 Oddíl 8 – Ověřování
 webových stránek
 Tento oddíl má zajistit zaručení pravosti
 webových stránek, pokud jde o jejich vlastníka.
 Článek 37 stanoví požadavky na
 kvalifikované certifikáty pro ověřování webových stránek, které lze
 použít k zaručení pravosti webové stránky. Kvalifikovaný certifikát pro
 ověřování webových stránek poskytuje minimální soubor
 důvěryhodných informací o webových stránkách a o právní existenci
 jejich vlastníka.
 3.3.4 KAPITOLA IV – AKTY V
 PŘENESENÉ PRAVOMOCI
 Článek 38 obsahuje standardní
 ustanovení o výkonu přenesených pravomocí v souladu
 s článkem 290 SFEU (akty v přenesené pravomoci). Tento
 článek umožňuje zákonodárci přenést na Komisi pravomoc
 přijímat nelegislativní akty s obecnou působností, kterými se
 doplňují nebo mění některé prvky legislativního aktu, které
 nejsou podstatné.
 3.3.5 KAPITOLA V –
 PROVÁDĚCÍ AKTY
 Článek 39 obsahuje ustanovení
 týkající se postupu projednávání ve výboru potřebného pro
 svěření prováděcích pravomocí Komisi v případech, kdy jsou
 podle článku 291 SFEU pro provedení právně závazných aktů
 Unie nezbytné jednotné podmínky. Použije se přezkumný postup.
 3.3.6 KAPITOLA VI –
 ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
 Článek 40 ukládá Komisi povinnost týkající
 se hodnocení nařízení a předkládání zpráv o jejích
 zjištěních.
 Článek 41 zrušuje směrnici
 1999/93/ES a zajišťuje bezproblémový přechod stávající infrastruktury
 pro elektronický


text:
podpis na nové požadavky stanovené v nařízení.
 Článek 42 stanoví datum vstupu
 nařízení v platnost.
 4. ROZPOČTOVÉ DŮSLEDKY
 Konkrétní rozpočtové důsledky návrhu
 vyplývají z úkolů přenesených na Evropskou komisi, jak je uvedeno v
 legislativním finančním výkazu připojeném k tomuto návrhu.
 Návrh nemá dopad na provozní výdaje.
 Legislativní finanční výkaz
 připojený k návrhu nařízení obsahuje rozpočtové důsledky
 pro samotné nařízení.
 2012/0146 (COD)
 Návrh
 NAŘÍZENÍ EVROPSKÉHO PARLAMENTU A
 RADY
 o elektronické identifikaci a
 důvěryhodných službách pro elektronické transakce na vnitřním trhu
 (Text s významem pro EHP)
 EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ
 UNIE,
 s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské
 unie, a zejména na článek 114 této smlouvy,
 s ohledem na návrh Evropské komise,
 po postoupení návrhu legislativního aktu
 vnitrostátním parlamentům,
 s ohledem na stanovisko Evropského
 hospodářského a sociálního výboru[11],
 po konzultaci s evropským inspektorem ochrany
 údajů[12],
 v souladu s řádným legislativním
 postupem,
 vzhledem k těmto důvodům:
 (1) Budování
 důvěryhodnosti internetového prostředí má pro hospodářský
 rozvoj klíčový význam. Nedostatečná důvěra vede k tomu, že
 se spotřebitelé, podniky a správní orgány zdráhají provádět transakce
 elektronickými prostředky a přijímat nové služby.
 (2) Toto nařízení má zvýšit
 důvěryhodnost elektronických transakcí na vnitřním trhu tím, že
 umožní, aby mezi podniky, občany a orgány veřejné správy docházelo
 k bezpečným a bezproblémovým elektronickým kontaktům, a tudíž
 zvýšit efektivnost veřejných a soukromých internetových služeb,
 elektronického podnikání a elektronického obchodu v Unii.
 (3) Směrnice Evropského
 parlamentu a Rady 1999/93/ES ze dne 13. prosince 1999 o zásadách
 Společenství pro elektronické podpisy[13]
 se v zásadě vztahovala pouze na elektronické podpisy, aniž by poskytovala
 ucelený přeshraniční a meziodvětvový rámec pro
 bezpečné, důvěryhodné a snadno použitelné elektronické
 transakce. Toto nařízení acquis směrnice zlepšuje a
 rozšiřuje.
 (4) Ve sdělení Komise s
 názvem Digitální agenda pro Evropu[14]
 byly jako hlavní překážky účinného cyklu digitální ekonomiky
 určeny roztříštěnost digitálního trhu, nedostatečná
 interoperabilita a nárůst kyberkriminality. Ve své zprávě o
 občanství za rok 2010 vyzdvihla Komise potřebu odstranit hlavní
 problémy, které evropským občanům brání ve využívání výhod jednotného
 digitálního trhu a přeshraničních digitálních služeb[15].
 (5) Evropská rada Komisi vyzvala,
 aby vytvořila do roku 2015 jednotný digitální trh[16] s cílem urychleně
 pokročit v klíčových oblastech digitálního hospodářství a aby
 prosazovala plně integrovaný jednotný digitální trh[17] usnadněním
 přeshraničního využívání internetových služeb, přičemž je
 zvláštní pozornost věnována usnadnění bezpečné elektronické
 identifikace a autentizace.
 (6) Rada Komisi vyzvala, aby
 přispěla k jednotnému digitálnímu trhu vytvořením vhodných podmínek
 pro vzájemné přeshraniční uznávání klíčových
 předpokladů, jako je elektronická identifikace, elektronické
 dokumenty, elektronické podpisy a elektronické doručování, a pro
 interoperabilní služby elektronické veřejné správy v celé Evropské
 unii[18].
 (7) Evropský parlament
 zdůraznil význam bezpečnosti elektronických služeb, zejména
 elektronických podpisů, a nutnost vytvořit na celoevropské úrovni
 infrastrukturu veřejných klíčů, a vyzval Komisi, aby
 zřídila portál evropských evidenčních orgánů s cílem zajistit
 přeshraniční interoperabilitu elektronických podpisů a zvýšit
 bezpečnost transakcí prováděných po internetu[19].
 (8) Směrnice Evropského
 parlamentu a Rady 2006/123/ES ze dne 12. prosince 2006
 o službách na vnitřním trhu[20]
 vyžaduje, aby členské státy vytvořily jednotná kontaktní místa s
 cílem zajistit, aby veškeré postupy a formality vztahující se k přístupu
 k činnosti poskytování služeb a jejímu výkonu mohly


text:
být snadno
 splněny na dálku a pomocí elektronických prostředků, a to
 prostřednictvím příslušného jednotného kontaktního místa a u
 příslušných orgánů. Mnoho internetových služeb přístupných
 prostřednictvím jednotného kontaktního místa vyžaduje elektronickou
 identifikaci, autentizaci a podpis.
 (9) Poskytovatelé služeb z jiného
 členského státu nemohou ve většině případů použít pro
 přístup k těmto službám svou elektronickou identifikaci, jelikož
 vnitrostátní systémy elektronické identifikace v jejich zemi nejsou uznávány a
 přijímány v ostatních členských státech. Tato elektronická bariéra
 znemožňuje, aby poskytovatelé služeb plně využívali výhod
 vnitřního trhu. Vzájemně uznávané a přijímané prostředky
 pro elektronickou identifikaci usnadní přeshraniční poskytování
 četných služeb na vnitřním trhu a umožní podnikům
 přeshraniční působení, aniž by se při kontaktech
 s orgány veřejné správy potýkaly s mnoha překážkami.
 (10) Směrnice
 Evropského parlamentu a Rady 2011/24/EU ze dne 9. března 2011
 o uplatňování práv pacientů v přeshraniční zdravotní
 péči[21]
 zřizuje síť vnitrostátních orgánů odpovědných za
 elektronické zdravotnictví. V zájmu zvýšení bezpečnosti
 a zajištění kontinuity přeshraniční zdravotní péče
 musí síť vypracovat pokyny k přeshraničnímu přístupu k
 elektronickým zdravotním údajům a službám, včetně podpory „společných opatření pro identifikaci
 a ověřování za účelem snadnější přenositelnosti
 údajů v rámci přeshraniční zdravotní péče“. Vzájemné uznávání
 a přijímání elektronické identifikace a autentizace je hlavním
 předpokladem pro to, aby se přeshraniční zdravotní péče
 stala pro evropské občany skutečností. Pokud občané cestují za
 účelem lékařského ošetření, údaje o jejich zdravotním stavu musí
 být dostupné v zemi, v níž je léčba poskytnuta. To vyžaduje pevný,
 bezpečný a důvěryhodný rámec pro elektronickou identifikaci.
 (11) Jedním z cílů tohoto
 nařízení je odstranění stávajících překážek
 přeshraničního využívání prostředků pro elektronickou
 identifikaci, které se v členských státech používají pro přístup
 alespoň k veřejným službám. Toto nařízení nemá zasahovat do
 systémů správy elektronické identity a souvisejících infrastruktur
 zřízených v členských státech. Toto nařízení má zajistit,
 aby u přístupu k přeshraničním internetovým službám poskytovaným
 členskými státy byla možná bezpečná elektronická identifikace a autentizace.
 (12) Pro účely elektronické
 identifikace by měly mít členské státy možnost používat nebo zavést
 prostředky pro přístup k internetovým službám. Členské státy by
 měly mít rovněž možnost rozhodnout, zda do poskytování těchto
 prostředků zapojí soukromý sektor. Členské státy by neměly
 mít povinnost oznámit své systémy elektronické identifikace. Je na
 členských státech, aby si zvolily, zda oznámí veškeré nebo pouze
 některé systémy elektronické identifikace používané na vnitrostátní úrovni
 pro přístup alespoň k veřejným internetovým službám či
 zvláštním službám, nebo zda tyto systémy neoznámí.
 (13) V nařízení je nutno
 stanovit určité podmínky, pokud jde o to, které prostředky pro
 elektronickou identifikaci musí být přijímány, a způsob oznamování
 systémů. Tyto podmínky by měly členským státům pomoci při
 budování nezbytné vzájemné důvěry v systémy elektronické identifikace
 a při vzájemném uznávání a přijímání prostředků pro
 elektronickou identifikaci spadajících do jejich oznámených systémů.
 Zásada vzájemného uznávání a přijímání by se měla použít v případě,
 splní-li oznamující členský stát podmínky pro oznámení a bylo-li oznámení
 zveřejněno v Úředním věstníku Evropské unie.
 Přístup k těmto internetovým službám a jejich skutečné
 poskytnutí žadateli by však mělo úzce souviset s právem na obdržení
 takovýchto služeb za podmínek stanovených ve vnitrostátních právních
 předpisech.
 (14) Členské státy


text:
by
 měly mít možnost rozhodnout, zda do vydávání prostředků pro
 elektronickou identifikaci zapojí veřejný sektor, a umožnit, aby soukromý
 sektor používal pro účely identifikace prostředky pro elektronickou
 identifikaci v rámci oznámeného systému, je-li to zapotřebí u
 internetových služeb nebo elektronických transakcí. Možnost používat tyto
 prostředky pro elektronickou identifikaci by soukromému sektoru umožnila
 spoléhat se na elektronickou identifikaci a autentizaci, která se již v mnoha
 členských státech ve značné míře používá přinejmenším
 u veřejných služeb, a usnadnila by podnikům a občanům
 přeshraniční přístup k internetovým službám. V zájmu
 snazšího přeshraničního používání těchto prostředků
 pro elektronickou identifikaci soukromým sektorem by měla být pro
 spoléhající se strany dostupná možnost autentizace zajištěná
 členskými státy, aniž by se rozlišovalo mezi veřejným nebo soukromým
 sektorem.
 (15) Přeshraniční používání
 prostředků pro elektronickou identifikaci v rámci oznámeného
 systému vyžaduje, aby členské státy spolupracovaly při
 zajišťování technické interoperability. To vylučuje případné
 zvláštní vnitrostátní technické předpisy, které vyžadují, aby si strany
 z jiných členských států musely pořídit například
 zvláštní technické zařízení nebo programové vybavení
 k ověřování a potvrzení platnosti oznámené elektronické
 identifikace. Na druhou stranu jsou nevyhnutelné technické požadavky vztahující
 se na uživatele, které vyplývají ze specifikací používaného tokenu (např.
 inteligentní karty).
 (16) Spolupráce členských
 států by měla zajistit technickou interoperabilitu oznámených
 systémů elektronické identifikace v zájmu posílení vysoké úrovně
 důvěryhodnosti a bezpečnosti odpovídající míře rizika.
 Této spolupráci by měla napomoci výměna informací a sdílení
 osvědčených postupů mezi členskými státy za účelem
 jejich vzájemného uznávání.
 (17) Toto nařízení by
 mělo stanovit rovněž obecný právní rámec pro využívání
 důvěryhodných elektronických služeb. Nemělo by však ukládat
 obecnou povinnost používat tyto služby. Toto nařízení by se zejména
 nemělo vztahovat na poskytování služeb na základě dobrovolných dohod
 podle soukromého práva. Nemělo by se vztahovat ani na aspekty související
 s uzavíráním a platností smluv nebo jiných právních závazků, pokud
 existují požadavky na formu předepsané vnitrostátními právními
 předpisy nebo právními předpisy Unie.
 (18) V zájmu
 přispění k obecnému přeshraničnímu využívání
 důvěryhodných elektronických služeb by mělo být možné použít je
 ve všech členských státech jako důkaz v soudním řízení.
 (19) Členské státy by
 měly mít možnost stanovit kromě důvěryhodných služeb, jež
 jsou součástí uzavřeného seznamu důvěryhodných služeb
 stanoveného v tomto nařízení, i jiné druhy důvěryhodných služeb
 za účelem jejich uznávání na vnitrostátní úrovni jako kvalifikovaných
 důvěryhodných služeb.
 (20) Vzhledem k tempu
 technologických změn by toto nařízení mělo přijmout
 přístup, který je otevřený inovacím.
 (21) Toto nařízení by
 mělo být z technologického hlediska neutrální. Právních účinků,
 které přiznává, by mělo být možné dosáhnout jakýmikoli technickými
 prostředky, jsou-li splněny požadavky tohoto nařízení.
 (22) K zvýšení důvěry
 občanů ve vnitřní trh a na podporu používání
 důvěryhodných služeb a produktů by měly být zavedeny pojmy
 „kvalifikované důvěryhodné služby“ a „kvalifikovaný poskytovatel
 důvěryhodných služeb“ za účelem stanovení požadavků a
 povinností, které mají zajistit vysokou úroveň bezpečnosti všech
 používaných nebo poskytovaných kvalifikovaných důvěryhodných služeb a
 produktů.
 (23) V souladu se závazky podle
 Úmluvy OSN o právech osob se zdravotním postižením, která v EU vstoupila v
 platnost, musí mít osoby se zdravotním postižením možnost využívat poskytované
 důvěryhodné služby a konečné uživatelské produkty používané
 při


text:
poskytování těchto služeb stejně jako ostatní
 spotřebitelé.
 (24) Poskytovatel
 důvěryhodných služeb je správcem osobních údajů, a musí proto
 dodržovat povinnosti stanovené ve směrnici Evropského parlamentu
 a Rady 95/46/ES ze dne 24. října 1995 o ochraně
 fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů
 a o volném pohybu těchto údajů[22]. Zejména je třeba omezit
 sběr údajů na nejnižší možnou úroveň s přihlédnutím
 k účelu poskytované služby.
 (25) Orgány dohledu by měly
 spolupracovat s orgány pro ochranu údajů a vyměňovat si
 s nimi informace, aby bylo zajištěno řádné uplatňování
 právních předpisů v oblasti ochrany údajů ze strany poskytovatelů
 služeb. Tato výměna údajů by se měla týkat zejména bezpečnostních
 incidentů a narušení bezpečnosti osobních údajů.
 (26) Všichni poskytovatelé
 důvěryhodných služeb by měli uplatňovat dobré
 bezpečnostní postupy, které jsou přiměřené s ohledem
 na rizika spojená s jejich činnostmi, aby byla posílena důvěra
 uživatelů v jednotný trh.
 (27) Ustanovení o používání
 pseudonymů v certifikátech by neměla členským státům bránit
 v tom, aby vyžadovaly identifikaci osob podle právních předpisů Unie
 nebo podle vnitrostátních právních předpisů.
 (28) Všechny členské státy by
 měly dodržovat společné základní požadavky na dohled s cílem
 zajistit srovnatelnou úroveň bezpečnosti kvalifikovaných
 důvěryhodných služeb. K usnadnění jednotného
 uplatňování těchto požadavků v celé Unii by členské
 státy měly přijmout srovnatelné postupy a měly by si
 vyměňovat informace o svých činnostech v oblasti dohledu a o
 osvědčených postupech používaných v praxi.
 (29) Za účelem poskytování
 náležitých informací dotčeným stranám v případě narušení
 bezpečnosti nebo ztráty integrity je nezbytné oznamování narušení
 bezpečnosti a posuzování bezpečnostních rizik.
 (30) Aby mohla Komise a
 členské státy posoudit účinnost mechanismu pro oznamování narušení
 bezpečnosti, který je zaveden tímto nařízením, měly by orgány
 dohledu poskytovat souhrnné informace Komisi a Evropské agentuře pro
 bezpečnost sítí a informací (ENISA).
 (31) Aby mohla Komise a
 členské státy posoudit dopady tohoto nařízení, měly by orgány
 dohledu poskytovat statistické údaje o kvalifikovaných důvěryhodných
 službách a o jejich využívání.
 (32) Aby mohla Komise a
 členské státy posoudit účinnost zdokonaleného mechanismu dohledu,
 který je zaveden tímto nařízením, měly by orgány dohledu podávat
 zprávy o své činnosti. To by napomohlo při usnadňování
 výměny osvědčených postupů mezi orgány dohledu a zajistilo
 ověření toho, zda jsou ve všech členských státech jednotně
 a účinně uplatňovány základní požadavky na dohled.
 (33) K zajištění udržitelnosti
 a stálosti kvalifikovaných důvěryhodných služeb a posílení
 důvěry uživatelů v kontinuitu kvalifikovaných
 důvěryhodných služeb by orgány dohledu měly zajistit, aby byly
 po příslušnou dobu uchovávány údaje o kvalifikovaných poskytovatelích
 důvěryhodných služeb a aby byly přístupné i
 v případě, že kvalifikovaný poskytovatel důvěryhodných
 služeb přestane existovat.
 (34) K usnadnění dohledu nad
 kvalifikovanými poskytovateli důvěryhodných služeb například
 v případě, že poskytovatel poskytuje své služby na území jiného
 členského státu a nepodléhá v tomto státě dohledu nebo pokud se
 počítače poskytovatele nacházejí na území jiného členského
 státu, než ve kterém je usazen, by měl být zřízen systém vzájemné
 pomoci mezi orgány dohledu v členských státech.
 (35) Poskytovatelé
 důvěryhodných služeb odpovídají za dodržování požadavků
 stanovených v tomto nařízení při poskytování důvěryhodných
 služeb, zejména kvalifikovaných důvěryhodných služeb. Orgány dohledu
 odpovídají za dohled nad dodržováním těchto