text:
3. Za účelem ochrany rádiového spektra přiděleného pro radionavigaci proti rušení, například úmyslnou či neúmyslnou interferencí a „překrýváním“, se smluvní strany snaží zjistit zdroje rušení a hledají vzájemně přijatelná řešení.
 4. Žádné ustanovení této dohody nelze vykládat jako odchylku od platných ustanovení ITU, zejména pak od těch ustanovení, která se týkají předpisů pro radiokomunikace ITU.
 Článek 19
 Normy, certifikace a mezinárodní organizace
 1. Smluvní strany usilují o přijetí společného přístupu v oblasti normalizace a ohledně všech otázek týkajících se systémů družicové navigace, kterými se zabývají mezinárodní organizace a asociace, zejména Mezinárodní organizace pro civilní letectví, sdružení „Radio Technical Commission for Aeronautics“ (Radiotechnická komise pro letectví) a Evropská organizace pro zařízení v civilním letectví („EUROCAE“), a sdružení nebo seskupení činná v oblasti normalizace.
 2. Smluvní strany společně podporují vývoj norem týkajících se družicové navigace v rámci mezinárodních organizací, zejména pak standardů a doporučených postupů ICAO (SARP) a specifikací minimální provozní výkonnosti RTCA a EUROCAE (MOPS). Společně v tomto rámci podporují uznání norem Galileo, EGNOS a SBAS-ASECNA těmito mezinárodními organizacemi a podporují jejich používání po celém světě, přičemž kladou důraz na interoperabilitu s jinými systémy družicové navigace.
 Článek 20
 Zabezpečení
 Za účelem ochrany evropských systémů družicové navigace a systému SBAS-ASECNA proti hrozbám a nepřátelskému jednání, jako je záměrné rušení a „překrývání“, přijímají smluvní strany veškerá proveditelná opatření, zejména v oblasti kontroly a nešíření technologií, aby zajistily kontinuitu, zabezpečení a bezpečnost služeb družicové navigace, jakož i infrastruktury a příslušného základního majetku, aniž je tím dotčen čl. 6 odst. 2.
 Článek 21
 Výzkum a vývoj
 Smluvní strany usilují o provádění společné činnosti v oblasti výzkumu a vývoje družicové navigace, zejména za účelem rozvoje a plánování budoucího technologického vývoje systémů družicové navigace.
 Každá smluvní strana podporuje účast druhé smluvní strany na svých vlastních programech výzkumu a vývoje.
 Evropská unie usnadní přístup agentuře ASECNA k finančním prostředkům svých rámcových programů výzkumu a vývoje.
 Článek 22
 Lidské zdroje
 Evropská unie poskytuje na základě své vlastní zkušenosti agentuře ASECNA veškeré informace užitečné k řízení lidských zdrojů potřebných k provádění programu SBAS-ASECNA.
 Evropská unie napomůže agentuře ASECNA s vytvořením pracovních míst a dovedností nezbytných ke zřízení a využívání systému SBAS-ASECNA.
 Evropská unie usnadní veškeré iniciativy spočívající ve spolupráci a v partnerství mezi agenturou ASECNA a subjekty zapojenými do posílení kapacit v oblastech, jež se týkají evropských programů družicové navigace. Také usnadní přístup agentury ASECNA k finančním prostředkům svých evropských programů odborné přípravy.
 Budou moci probíhat společné činnosti v oblasti odborné přípravy pro potřeby zřízení a využívání systémů EGNOS, SBAS-ASECNA a systému vytvořeného na základě programu Galileo a přípravy jejich technologického vývoje.
 Článek 23
 Komunikace a vytváření povědomí
 Smluvní strany usilují o provádění společných činností v oblasti komunikace a propagace svých příslušných programů družicové navigace.
 Evropská unie pomůže agentuře ASECNA vymezit a realizovat komunikační strategie, které se vztahují jak na subjekty dotčené zřízením a využíváním systému SBAS-ASECNA, tak i na širokou veřejnost.
 Článek 24
 Výměny pracovníků
 Smluvní strany si vyměňují pracovníky v rámci činností spolupráce stanovených touto dohodou.
 Článek 25
 Podpora družicové navigace na africkém kontinentu
 Smluvní strany si navzájem


text:
pomáhají za účelem podpory družicové navigace na africkém kontinentu a domlouvají se, kdykoliv je zapotřebí dohodnout společné akce, které mají být v této oblasti realizovány. Zejména podporují iniciativy, které mohou napomoci přijetí družicové navigace ze strany uživatelů a rozvoji trhů spojených s touto technologií.
 ČÁST III
 FINANČNÍ USTANOVENÍ
 Článek 26
 Financování
 1. Agentura ASECNA financuje zřízení a využívání systému SBAS-ASECNA díky svým vlastním zdrojům, podporám nebo dotacím, zejména těm, které jsou uvedeny v odstavci 3, díky půjčkám, které sjednává u finančních institucí, nebo kterýmkoliv jiným způsobem financování s výhradou ustanovení odstavce 2.
 2. Zřízení a využívání systému SBAS-ASECNA nelze v žádném případě financovat z rozpočtových příspěvků stanovených pro evropské systémy družicové navigace, které jsou uvedeny v kapitole II nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1285/2013 ze dne 11. prosince 2013.
 3. Evropská unie usnadní za účelem zřízení a využívání systému SBAS-ASECNA přístup agentury ASECNA ke svým finančním prostředkům vyčleněným na spolupráci a vývoj, které může využít jak pro stávající, tak pro budoucí programy. Mezi stávající programy patří panafrický program podle článku 9 a přílohy III nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 233/2014 ze dne 11. března 2014, kterým se zřizuje finanční nástroj pro rozvojovou spolupráci na období 2014–2020, jakož i programy svěřeneckého fondu EU-Afrika pro infrastrukturu stanovené ve sdělení Komise Radě a Evropskému parlamentu ze dne 13. července 2006 – Propojit Afriku: Partnerství mezi EU a Afrikou v oblasti infrastruktury, KOM(2006) 376 v konečném znění.
 ČÁST IV
 ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
 Článek 27
 Právní odpovědnost
 1. Jelikož agentura ASECNA nevlastní evropské systémy družicové navigace, nenese žádnou odpovědnost spojenou s vlastnictvím těchto systémů.
 Jelikož Evropská unie nevlastní systém SBAS-ASECNA, nenese žádnou odpovědnost spojenou s vlastnictvím tohoto systému.
 2. Žádná ze smluvních stran neodpovídá za škody vzniklé užíváním technologií uvedených v této dohodě druhou smluvní stranou a ani nezaručuje jejich správný chod.
 Článek 28
 Výměna utajovaných informací
 Smluvní strany si vyměňují utajované informace jen v případě, kdy k tomuto účelu uzavřely dohodu. Vynasnaží se stanovit úplný a ucelený právní rámec, který uzavření takové dohody umožní.
 Článek 29
 Smíšený výbor
 1. Zřizuje se smíšený výbor s názvem „Výbor GNSS EU/ASECNA“. Výbor se skládá ze zástupců smluvních stran a odpovídá za řízení a správné uplatňování této dohody. Za tím účelem přijímá rozhodnutí v případech stanovených touto dohodou, která provádějí smluvní strany dle svých vlastních pravidel. Tato rozhodnutí smíšeného výboru se přijímají na základě společné dohody. Smíšený výbor také vydává doporučení týkající se otázek, u kterých nemá rozhodovací pravomoci.
 Smíšený výbor stanoví podmínky a pravidla, které nejsou uvedeny v této dohodě.
 2. Smíšený výbor stanoví svůj jednací řád, který obsahuje, mimo jiná ustanovení, postupy pro svolávání jeho zasedání, jmenování jeho předsedy, určení funkčního období tohoto předsedy a kontakty mezi smluvními stranami.
 3. Smíšený výbor se schází podle potřeby. Evropská unie nebo agentura ASECNA mohou požádat o svolání zasedání. Smíšený výbor se sejde do patnácti dnů po podání žádosti.
 4. Smíšený výbor může rozhodnout o sestavení kterékoli pracovní nebo odborné skupiny, již bude považovat za způsobilou mu pomoci při plnění jeho povinností.
 5. Smíšený výbor může

type: legislation

jurisdiction: EU


text:
rozhodnout o změně přílohy I.
 Článek 30
 Konzultace
 1. Za účelem řádného plnění této dohody si smluvní strany pravidelně vyměňují informace a na žádost jedné ze smluvních stran se setkávají v rámci smíšeného výboru.
 2. V případě jakékoli otázky týkající se výkladu nebo uplatňování této dohody se smluvní strany, na žádost jedné z nich, co nejdříve vzájemně poradí.
 3. Smluvní strany se pravidelně informují a vzájemně si předávají poznatky ohledně řízení a vývoje vlastních programů družicové navigace. Pokud jedna ze smluvních stran hodlá přijmout rozhodnutí, které by mohlo ovlivnit systém nebo systémy družicové navigace druhé smluvní strany, pak je tato druhá smluvní strana předem konzultována, aby mohla vyjádřit nezávazné stanovisko. Pokud tomu požadavky na zachování důvěrného charakteru, jež jsou stanoveny pravidly použitelnými na smluvní strany, nijak nebrání, pak každá smluvní strana souhlasí s účastí pozorovatele, zástupce druhé smluvní strany, ve svých vlastních pracovních skupinách, orgánech a řídicích výborech.
 Článek 31
 Ochranná opatření
 1. Každá smluvní strana může po projednání ve smíšeném výboru přijmout potřebná ochranná opatření, včetně pozastavení jedné nebo více činností spolupráce, pokud se domnívá, že mezi smluvními stranami není zajištěna rovnocenná úroveň kontroly vývozu nebo zabezpečení. V případě, kdy by jakékoliv zpoždění mohlo ohrozit řádné fungování evropských systémů družicové navigace nebo systému SBAS-ASECNA, mohou být bez předchozí konzultace přijata předběžná ochranná opatření za předpokladu, že po jejich přijetí budou co nejdříve zahájeny konzultace.
 2. Působnost a doba trvání opatření uvedených v odstavci 1 jsou omezeny na nezbytnou míru, aby se situace vyřešila a zajistila se správná rovnováha mezi právy a povinnostmi vyplývajícími z této dohody. Druhá smluvní strana může požádat smíšený výbor o zahájení konzultací ohledně přiměřenosti těchto opatření. Pokud nelze vyřešit tento spor do šesti měsíců, může být předložen jednou ze smluvních stran závaznému rozhodčímu soudu podle postupu stanoveného v příloze I. V tomto rámci nelze řešit žádnou otázku výkladu ustanovení této dohody, která jsou totožná s odpovídajícími právními ustanoveními Evropské unie.
 Článek 32
 Řešení sporů
 Aniž je dotčen článek 31, řeší se spory týkající se výkladu nebo provádění této dohody prostřednictvím konzultací ve smíšeném výboru.
 Pokud nedojde k vyřešení sporu do tří měsíců po jeho předání smíšenému výboru, uplatní se rozhodčí řízení stanovené v příloze I.
 Článek 33
 Přílohy
 Přílohy jsou nedílnou součástí této dohody.
 Článek 34
 Revize
 Tato dohoda může být kdykoliv změněna a rozšířena na základě dodatku podepsaného oběma smluvními stranami v souladu s jejich vnitřními postupy.
 Článek 35
 Vypovězení
 1. Evropská unie nebo agentura ASECNA mohou vypovědět tuto dohodu tak, že druhé smluvní straně oznámí své rozhodnutí. Tato dohoda pozbývá platnosti šest měsíců po přijetí tohoto oznámení.
 2. Vypovězení této dohody nemá vliv na platnost nebo dobu trvání případných věcných ustanovení sjednaných v rámci provedení uvedené dohody. Nemá žádný vliv ani na konkrétní práva a povinnosti v oblasti duševního vlastnictví vzniklé v rámci uvedené dohody, přičemž smluvní strana, která udělila druhé smluvní straně uživatelskou licenci, si, po vypovězení dohody, ponechá právo ji ukončit, zjistí-li, že podmínky uplatňování této licence nejsou dodržovány.
 3. V případě vypovězení této dohody předloží smíšený výbor návrh, aby smluvní


text:
strany mohly vyřešit každou dosud nevyřešenou otázku, jež má finanční důsledky, při případném zohlednění zásady pro rata temporis.
 Článek 36
 Vstup v platnost
 1. Tato dohoda je schválena smluvní stranami v souladu s jejich vlastními vnitřními postupy. Vstupuje v platnost prvním dnem prvního měsíce po datu podpisu smluvní stranou, která tak učiní jako poslední.
 2. Tato dohoda sepsaná ve dvou vyhotoveních ve francouzském jazyce se uzavírá na dobu neurčitou.
 Za Evropskou unii
 Za ASECNA
 (1) Úř. věst. L 347, 20.12.2013, s. 1–24.
 (2) Úř. věst. L 276, 20.10.2010, s. 11–21.
 PŘÍLOHA I
 ROZHODČÍ ŘÍZENÍ
 Je-li spor předložen k rozhodčímu řízení, jsou jmenováni tři rozhodci, pokud však smluvní strany nerozhodnou jinak.
 Každá smluvní strana jmenuje jednoho rozhodce do třiceti dnů od zjištění neshody ve smíšeném výboru.
 Dva takto jmenovaní rozhodci jmenují na základě společné dohody rozhodce, který není státním příslušníkem členského státu žádné ze smluvních stran. Nemohou-li se rozhodci vybraní smluvními stranami dohodnout na uvedeném rozhodci ve lhůtě dvou měsíců ode dne, kdy byl jmenován poslední z nich, vyberou rozhodce ze seznamu sedmi osob vypracovaného smíšeným výborem. Smíšený výbor vypracuje a aktualizuje tento seznam v souladu s jednacím řádem.
 Nerozhodnou-li se smluvní stany jinak, rozhodčí soud přijme svůj jednací řád. Rozhodnutí přijímá většinou hlasů.


text:
 |
 52012PC0063
 Návrh ROZHODNUTÍ RADY, kterým se Rumunsku povoluje použít opatření odchylující se od čl. 26 odst. 1 písm. a) a článku 168 směrnice 2006/112/ES o společném systému daně z přidané hodnoty /* COM/2012/063 final - 2012/0026 (NLE) */
 DŮVODOVÁ ZPRÁVA
 1. SOUVISLOSTI NÁVRHU
 Odůvodnění a cíle návrhu
 Podle čl. 395 odst. 1 směrnice
 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z
 přidané hodnoty může Rada jednomyslně na návrh Komise povolit
 kterémukoli členskému státu, aby uplatnil zvláštní opatření
 odchylující se od uvedené směrnice s cílem zjednodušit postup
 vyměřování daně nebo zabránit některým druhům
 daňových úniků nebo vyhýbání se daňovým povinnostem.
 Dopisy zaevidovanými Komisí dne 15. února 2011
 a 22. června 2011 Rumunsko požádalo o povolení k zavedení opatření
 odchylujících se od čl. 26 odst. 1 písm. a) a článku 168
 směrnice 2006/112/ES, jimiž se omezuje nárok na odpočet na 50 %,
 pokud jde o nákup určitých typů motorových vozidel a nákup zboží a
 služeb s tím souvisejících. Dopisem zaevidovaným Komisí dne 27. září 2011
 Rumunsko následně nahradilo svou žádost novou žádostí o uplatnění
 uvedených opatření pouze na některé druhy motorových silničních
 vozidel, která nejsou používána osobou povinnou k dani výhradně pro obchodní
 účely. V souladu s čl. 395 odst. 2 směrnice 2006/112/ES
 informovala Komise dopisem ze dne 1. prosince 2011 o žádosti podané
 Rumunskem ostatní členské státy. Dopisem ze dne 5. prosince 2011
 uvědomila Komise Rumunsko, že má k dispozici všechny údaje potřebné
 k posouzení žádosti.
 Obecné souvislosti
 Článek 168 směrnice 2006/112/ES
 stanoví, že osoba povinná k dani má nárok na odpočet DPH zaplacené na
 nákupech pro účely svých zdaněných plnění. Ustanovení čl.
 26 odst. 1 písm. a) uvedené směrnice vyžaduje, aby se použití zboží, které
 tvoří součást obchodního majetku, pro účely, které neslouží
 podnikání, považovalo za poskytnutí služby za úplatu, pokud je DPH z tohoto
 zboží způsobilá k odpočtu.
 V případě motorových vozidel je
 tento systém obtížně použitelný z různých důvodů, zejména
 však proto, že je složité rozlišit obchodní použití od použití sloužícího
 k jiným účelům. Pokud se vedou záznamy, představuje jejich
 vedení a kontrola pro správu i podniky dodatečnou zátěž. Pro velký
 počet dotčených vozidel mohou i jednotlivé malé daňové úniky
 přerůst do vysokých částek.
 Rumunské daňové orgány jako alternativu k
 systému stanovenému směrnicí požádaly o povolení omezit původní
 odpočet na stanovený procentuální podíl a zároveň osvobodit podnik od
 povinnosti vyúčtovat daň z použití pro soukromé účely.
 Přínosem tohoto opatření bude zjednodušení systému pro všechny
 strany, a současně se tak zajistí, že se odvede procentuální podíl
 daně, který by jinak mohl uniknout.
 Požadované omezení procentního podílu
 činí 50 %. Tento podíl je založen na vlastním posouzení Rumunska a
 podle návrhu by byl přezkoumán na žádost Rumunska o prodloužení po roce
 2014.
 Nový systém se použije na všechny podniky,
 v nichž nejsou vozidla používána pouze pro obchodní účely.
 Některé typy motorových vozidel by však byly vyloučeny z omezení
 nároku na odpočet daně, a podléhaly by tudíž běžným
 pravidlům, a to zejména všechna vozidla s více než 9 sedadly
 (včetně sedadla pro řidiče) a vozidla s


text:
maximální
 přípustnou hmotností naloženého vozidla vyšší než 3 500 kg. Oblast použití
 je tím v podstatě zúžena na osobní automobily, dodávky, malé nákladní
 automobily, motocykly a mopedy. Kromě toho je k návrhu přiložen
 podrobný seznam konkrétních vozidel, která mají být z omezení vyloučena na
 základě skutečnosti, že jejich užívání pro jiné účely než
 obchodní je považováno za zanedbatelné.
 Platné předpisy vztahující se na
 oblast návrhu
 Článek 176 směrnice 2006/112/ES
 stanoví, že Rada rozhodne o tom, z jakých výdajů nelze daň
 odpočíst. Do té doby Rada povoluje členským státům zachovat
 vyloučení, která byla v platnosti k 1. lednu 1979. Proto existuje
 celá řada ustanovení „status quo“, která omezují nárok na
 odpočet u motorových vozidel.
 V roce 2004 předložila Komise návrh[1], který obsahuje pravidla
 určující, které kategorie výdajů mohou být předmětem
 omezení nároku na odpočet, ale Radě se ohledně tohoto návrhu
 dosud nepodařilo dospět k dohodě.
 Soulad s ostatními politikami a cíli
 Unie
 Nevztahuje se na tento návrh.
 2. KONZULTACE SE
 ZÚČASTNĚNÝMI STRANAMI A POSOUZENÍ DOPADŮ
 Konzultace se zúčastněnými
 stranami
 Nevztahuje se na tento návrh.
 Sběr a využití výsledků
 odborných konzultací
 Nebylo třeba využít externích odborných
 konzultací.
 Posouzení dopadů
 Cílem návrhu je zabránit daňovým
 únikům souvisejícím s DPH a zjednodušit postup při vyměřování
 daně, a má proto potenciálně příznivý dopad na podniky i správu.
 Toto řešení je považováno Rumunskem za vhodné opatření a je
 porovnatelné s jinými bývalými a současnými odchylkami.
 3. PRÁVNÍ STRÁNKA NÁVRHU
 Shrnutí navrhovaných opatření
 Cílem návrhu je povolit Rumunsku použít
 opatření odchylující se od článku 168 směrnice 2006/112/ES za
 účelem omezení nároku osoby povinné k dani odpočíst DPH
 z výdajů souvisejících s motorovými silničními vozidly, pokud se
 vozidlo nevyužívá výlučně k obchodním účelům.
 V případě, že byl nárok na odpočet omezen, je na
 základě odchylky od čl. 26 odst. 1 písm. a) směrnice 2006/112/ES
 osoba povinná k dani osvobozená od zdanění využívání vozidla k jiným
 účelům než podnikání. Opatření se vztahuje pouze na vozidla s
 určitým počtem sedadel a určitou hmotností a je stanoven omezený
 počet konkrétních výjimek z tohoto pravidla.
 Omezení je stanoveno paušálně ve výši
 50 %. Tato sazba a nezbytnost přijetí odchylujících se opatření
 mají být přezkoumány a oznámeny Rumunskem při každé žádosti o
 prodloužení platnosti. Platnost rozhodnutí skončí dnem uvedeným v
 rozhodnutí nebo dnem vstupu pravidel Unie o omezení nároku na odpočet DPH
 v této oblasti v platnost, a to v závislosti na tom, který den
 nastane dříve.
 Právní základ
 Ustanovení čl. 395 odst. 1 směrnice
 Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému
 daně z přidané hodnoty.
 Zásada subsidiarity
 Návrh spadá do výlučné pravomoci Unie.
 Zásada subsidiarity se proto neuplatní.
 Zásada proporcionality
 Návrh je v souladu se zásadou proporcionality
 z tohoto důvodu / těchto důvodů:
 Toto rozhodnutí se týká povolení
 uděleného členskému státu na základě jeho vlastní žádosti a
 nepředstavuje žádnou povinnost.
 Vzhledem k omezené oblasti
 působnosti odchylky je zvláštní opatření úměrné sledovanému
 cíli.
 Volba nástrojů
 Navrhované nástroje: rozhodnutí Rady.
 Jiné prostředky by nebyly
 přiměřené z tohoto důvodu / těchto
 důvodů:
 Podle článku 395 směrnice Rady
 2006/112/ES o společném systému daně


text:
z přidané hodnoty může
 odchylku od společných pravidel o DPH povolit pouze Rada jednomyslně
 na návrh Komise. Rozhodnutí Rady je jediným vhodným nástrojem, neboť
 může být určeno jednotlivému členskému státu.
 4. ROZPOČTOVÉ
 DŮSLEDKY
 Návrh nemá žádné důsledky pro
 rozpočet Unie.
 5. NEPOVINNÉ PRVKY
 Návrh obsahuje ustanovení o přezkumu a o
 skončení platnosti.
 2012/0026 (NLE)
 Návrh
 ROZHODNUTÍ RADY,
 kterým se Rumunsku povoluje použít
 opatření odchylující se od čl. 26 odst. 1 písm. a) a článku 168
 směrnice 2006/112/ES o společném systému daně z přidané
 hodnoty
 RADA EVROPSKÉ UNIE,
 s ohledem na Smlouvu o fungování
 Evropské unie,
 s ohledem na směrnici Rady 2006/112/ES ze
 dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané
 hodnoty[2],
 a zejména na čl. 395 odst. 1 uvedené směrnice,
 s ohledem na návrh Evropské komise,
 vzhledem k těmto důvodům:
 (1)
 Dopisem zaevidovaným Komisí dne 27. září 2011
 požádalo Rumunsko o povolení zavést zvláštní opatření týkající se
 některých motorových silničních vozidel, která se odchylují od
 ustanovení směrnice 2006/112/ES, jimiž se upravuje nárok osoby povinné k
 dani odpočíst DPH zaplacenou při nákupu zboží a služeb, a ustanovení,
 která vyžadují vyúčtování daně z majetku podniku použitého pro
 účely jiné než podnikání.
 (2)
 V souladu s čl. 395
 odst. 2 druhým pododstavcem směrnice 2006/112/ES uvědomila
 Komise dopisem ze dne 1. prosince 2011o žádosti Rumunska ostatní
 členské státy. Dopisem ze dne 5. prosince 2011 uvědomila Komise
 Rumunsko, že má k dispozici všechny údaje potřebné k posouzení
 žádosti.
 (3)
 Článek 168 směrnice 2006/112/ES stanoví
 nárok osoby povinné k dani odpočíst DPH vyměřené za dodání zboží
 a služby jí poskytnuté pro účely svých zdaněných plnění.
 Ustanovení čl. 26 odst. 1 písm. a) uvedené směrnice obsahuje
 požadavek vyúčtovat DPH, pokud je majetek podniku použit pro soukromé
 účely osoby povinné k dani nebo jejích zaměstnanců,
 popřípadě obecněji řečeno k jiným účelům než
 pro účely jejího podnikání.
 (4)
 Je složité přesně určit, kdy se
 jedná o používání vozidel k jiným účelům než podnikání, a i v
 případech, kdy to možné je, je tento postup často obtížný. Podle
 požadovaných opatření by částka DPH na náklady způsobilé
 k odpočtu za motorová vozidla, která nejsou užívána výhradně pro
 obchodní účely, měla být s některými výjimkami stanovena
 paušální procentní sazbou. Podle aktuálně dostupných informací zastává
 Rumunsko názor, že sazba ve výši 50 % je opodstatněná. Aby se
 zároveň zabránilo dvojímu zdanění, měl by být požadavek na
 vyúčtování DPH z užití motorového vozidla k jiným účelům
 než k podnikání zrušen, pokud se na něj vztahuje toto omezení. Tato opatření
 mohou být odůvodněna nutností zjednodušit postup pro
 vyměřování DPH a zabránit daňovým únikům na základě
 nesprávného vedení záznamů a nepravdivých daňových prohlášení.
 (5)
 Omezení nároku na odpočet daně podle
 zvláštních opatření by se mělo uplatnit na DPH zaplacenou při
 nákupu, pořízení uvnitř Společenství, dovozu, pronájmu nebo
 leasingu stanovených motorových silničních vozidel a na výdaje s tím
 související, včetně nákupu pohonných hmot.
 (6)
 Některé typy motorových vozidel by měly
 být z oblasti působnosti zvláštního opatření vyňaty, neboť
 – vzhledem ke své povaze nebo druhu podnikatelské činnosti, k níž
 jsou používány – jakékoli jejich užívání


text:
pro jiné účely než obchodní je
 považováno za zanedbatelné. Zvláštní opatření by se proto neměla
 vztahovat na vozidla s více než devíti sedadly (včetně sedadla pro
 řidiče) nebo s maximální přípustnou hmotností naloženého vozidla
 vyšší než 3 500 kg. Kromě toho by měl být k dispozici podrobný seznam
 konkrétních druhů vozidel vyloučených z uvedeného omezení na
 základě jejich zvláštního použití.
 (7)
 Tato odchylující se opatření by měla být
 časově omezena, aby se umožnilo zhodnocení jejich účinnosti a
 příslušné procentní sazby, jelikož navržená procentní sazba je založena na
 počátečních zjištěních o obchodním využití.
 (8)
 Pokud má Rumunsko za to, že je nezbytné další
 prodloužení po roce 2014, mělo by Komisi nejpozději
 31. března 2014 spolu se žádostí o prodloužení předložit zprávu
 o používání opatření, v níž bude uveden přezkum uplatňovaného
 procentního omezení.
 (9)
 Dne 29. října 2004 Komise přijala návrh[3] směrnice Rady, kterou se
 mění směrnice 77/388/EHS, nyní směrnice 2006/112/ES, v němž
 byly sjednoceny kategorie výdajů, které lze vyjmout z nároku na
 odpočet daně. Podle tohoto návrhu lze z nároku na odpočet vyjmout
 motorová silniční vozidla. Odchylující se opatření stanovená tímto
 rozhodnutím by měla pozbýt platnosti dnem vstupu v platnost takové
 pozměňující směrnice, pokud bude její vstup v platnost
 předcházet dni skončení platnosti uvedeném v tomto rozhodnutí.
 (10)
 Odchylka bude mít pouze zanedbatelný dopad na
 celkovou výši daně vybírané na stupni konečné spotřeby a nebude
 mít dopad na vlastní zdroje Unie pocházející z daně z přidané
 hodnoty,
 PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
 Článek 1
 Odchylně od článku 168 směrnice
 2006/112/ES se Rumunsku povoluje omezit na 50 % nárok na odpočet DPH
 při nákupu, pořízení uvnitř Společenství, dovozu, nájmu
 nebo leasingu motorových silničních vozidel, jakož i DPH
 vyměřené za výdaje související s těmito vozidly, pokud
 vozidlo není používáno výhradně pro obchodní účely.
 Omezení uvedené v prvním pododstavci se
 nevztahuje na motorová vozidla s maximální přípustnou hmotností naloženého
 vozidla vyšší než 3 500 kg nebo s více než devíti sedadly, včetně
 sedadla řidiče.
 Článek 2
 Článek 1 se nepoužije pro následující
 kategorie vozidel:
 1) vozidla používaná
 výhradně pro mimořádné situace, bezpečnost a ochranu a kurýrní
 služby;
 2) vozidla, která používají
 obchodní zástupci a nákupčí;
 3) vozidla používaná pro
 přepravu osob za úplatu, včetně taxislužby;
 4) vozidla používaná k
 zajištění placených služeb, včetně pronájmu nebo cvičných
 jízd poskytovaných autoškolami;
 5) vozidla určená k
 pronájmu či leasingu;
 6) vozidla používaná jako zboží
 pro obchodní účely.
 Článek 3
 Odchylně od čl. 26 odst. 1 písm. a)
 směrnice 2006/112/ES se Rumunsku povoluje nepovažovat za poskytnutí služeb
 za úplatu použití vozidla, na které se vztahuje omezení uvedené
 v článku 1 tohoto rozhodnutí, k soukromým účelům
 osobou povinnou k dani či jejími zaměstnanci nebo obecněji pro účely
 jiné než účely jejího podnikání.
 Článek 4
 1.
 Platnost tohoto rozhodnutí končí dnem, kdy
 vstoupí v platnost předpisy Unie, které vymezují, jaké výdaje týkající se
 motorových silničních vozidel nejsou způsobilé pro úplný odpočet
 DPH, nebo dne 31. prosince 2014, podle toho, co nastane dřív.
 2.
 Žádost o prodloužení doby platnosti opatření
 stanovených tímto rozhodnutím musí být předložena Komisi do 31.
 března 2014.
 Žádost o


text:
 Důležité právní upozornění
 |
 52005SC0898
 Předloha Rozhodnutí Smíšeného Výboru EHP kterým se mění Protokol 31 k Dohodě o EHP o spolupráci v některých oblastech mimo čtyři svobody - Předloha společného postoje Společenství - /* SEK/2005/0898 konecném znení */
 V Bruselu dne 4.7.2005SEK(2005) 898 v konečném zněníPředlohaROZHODNUTÍ SMÍŠENÉHO VÝBORU EHPkterým se mění Protokol 31 k Dohodě o EHP o spolupráci v některých oblastech mimo čtyři svobody- Předloha společného postoje Společenství -(předložená Komisí)ODŮVODNĔNĺ1. Protokol 31 k Dohodě o EHP obsahuje zvláštní ustanovení o spolupráci mezi Společenstvím a státy ESVO EHP v oblastech mimo čtyři svobody.2. Přiložená předloha rozhodnutí Smíšeného výboru EHP má změnit protokol 31 a rozšířit tuto spolupráci v oblasti informační společnosti. Poskytuje rámec pro spolupráci s účinkem ode dne 1. ledna 2005 a stanoví postupy pro plnou účast států ESVO EHP na programech Společenství a akcích v této oblasti:- 32005 D 0456: Rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady č. 456/2005/ES ze dne 9. března 2005 o zavedení víceletého programu Společenství pro usnadnění přístupu k digitálně šířenému obsahu a jeho používání a využívání v Evropě.3. Ustanovení čl. 1 odst. 3 písm. a) nařízení Rady (ES) č. 2894/94 o některých prováděcích pravidlech k Dohodě o EHP uvádí, že Rada zaujímá postoj Společenství k takovým rozhodnutím na návrh Komise.4. Předloha rozhodnutí Smíšeného výboru EHP se předkládá Radě ke schválení, po němž při nejbližší příležitosti Komise předloží postoj Společenství ve Smíšeném výboru EHP.ROZHODNUTÍ SMÍŠENÉHO VÝBORU EHPkterým se mění Protokol 31 k Dohodě o EHP o spolupráci v některých oblastech mimo čtyři svobodySMÍŠENÝ VÝBOR EHP,s ohledem na Dohodu o Evropském hospodářském prostoru ve znění Protokolu o úpravě Dohody o Evropském hospodářském prostoru (dále jen „Dohoda“), a zejména na články 86 a 98 této dohody,vzhledem k těmto důvodům:1. Protokol 31 k Dohodě byl změněn rozhodnutím Smíšeného výboru EHP č. .../... ze dne ...[1].2. Je vhodné rozšířit spolupráci smluvních stran Dohody, aby zahrnovala rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady č. 456/2005/ES ze dne 9. března 2005 o zavedení víceletého programu Společenství pro usnadnění přístupu k digitálně šířenému obsahu a jeho používání a využívání v Evropě[2].3. Protokol 31 k Dohodě by proto měl být změněn tak, aby umožňoval tuto rozšířenou spolupráci s účinkem od 1. ledna 2005,ROZHODL TAKTO:Článek 1V čl. 2 odst. 5 protokolu 31 k Dohodě se doplňuje nová odrážka, která zní:„- 32005 D 0456: Rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady č. 456/2005/ES ze dne 9. března 2005 o zavedení víceletého programu Společenství pro usnadnění přístupu k digitálně šířenému obsahu a jeho používání a využívání v Evropě (Úř. věst. L 79, 24. 3. 2005, s. 1).“Článek 2Toto rozhodnutí vstupuje v platnost prvním dnem poté, co bylo Smíšenému výboru EHP učiněno poslední oznámení podle čl. 103 odst. 1 Dohody*.Použije se ode dne 1. ledna 2005.Článek 3Toto rozhodnutí bude zveřejněno v oddíle EHP a v dodatku EHP Úředního věstníku Evropské unie.V Bruselu dne [...].Za Smíšený výbor EHPpředseda/předsedkyně tajemníci Smíšeného výboru EHP [1] Úř. věst. L ...[2] Úř. věst. L 79, 24.3.2005, s. 1.* [Nebyly oznámeny žádné ústavní požadavky.] [Byly oznámeny ústavní požadavky.]


text:
 Důležité právní upozornění
 |
 52005PC0396
 Návrh rozhodnutí Rady o dočasném zákazu uvádění na trh v Řecku osiva hybridních kukuřic s genetickou modifikací MON 810 zapsaných ve Společném katalogu odrůd druhů zemědělských rostlin podle směrnice 2002/53/ES /* KOM/2005/0396 konecném znení */
 [pic] | KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ |V Bruselu dne 29.08.2005KOM(2005) 396 v konečném zněníNávrhROZHODNUTÍ RADYo dočasném zákazu uvádění na trh v Řecku osiva hybridních kukuřic s genetickou modifikací MON 810 zapsaných ve Společném katalogu odrůd druhů zemědělských rostlin podle směrnice 2002/53/ES(PřEDLOžENÁ KOMISÍ)ODŮVODNĚNÍPřipojená předloha návrhu rozhodnutí Rady se týká dočasného zákazu uvádění na trh v Řecku osiva hybridních kukuřic s genetickou modifikací MON 810 zapsaných ve Společném katalogu odrůd druhů zemědělských rostlin podle směrnice 2002/53/ES.V souladu s článkem 17 směrnice 2002/53/ES zveřejnila Komise dne 17. září 2004 v řadě C Úředního věstníku Evropské unie seznam sedmnácti geneticky modifikovaných odrůd kukuřice odvozených z geneticky modifikovaného organismu MON 810 zapsaných ve 13. dodatku k 22. úplnému vydání Společného katalogu odrůd druhů zemědělských rostlin.Dne 7. dubna 2005 řecké orgány informovaly Komisi o ministerském nařízení zakazujícím uvádění na trh osiva sedmnácti výše zmíněných odrůd pro vegetační období 2005-2006 a požádaly Komisi o povolení tohoto vnitrostátního opatření v souladu s článkem 18 směrnice 2002/53/ES.Na základě informací, které Řecko na podporu své žádosti dodalo, se zdá, že na případ zmíněného zákazu se nevztahuje žádné konkrétní opatření článku 18 uvedené směrnice a povolení tohoto zákazu by proto nemělo být uděleno.V této souvislosti byla předloha rozhodnutí Komise, kterým se stanoví, že Řecká helénská republika není oprávněna zakázat uvádění na trh výše zmíněného osiva, dne 20. července 2005 postoupena k hlasování Stálému výboru pro osivo a sadbu v zemědělství, zahradnictví a lesnictví. Ve prospěch předlohy hlasovalo 11 členských států (162 hlasů), proti hlasovalo 9 členských států (109 hlasů) a 4 členské státy (47 hlasů) se hlasování zdržely. Zástupci jednoho členského státu nebyli hlasování přítomni.Výbor nezaujal žádné stanovisko. Komise proto podle čl. 23 odst. 3 směrnice Rady 2002/53/ES a v souladu s článkem 5 rozhodnutí Rady 1999/468/ES musí předložit Radě návrh týkající se opatření, která mají být přijata (přičemž Rada má k dispozici tříměsíční lhůtu k tomu, aby kvalifikovanou většinou přijala rozhodnutí), a informovat Evropský parlament.NávrhROZHODNUTÍ RADYo dočasném zákazu uvádění na trh v Řecku osiva hybridních kukuřic s genetickou modifikací MON 810 zapsaných ve Společném katalogu odrůd druhů zemědělských rostlin podle směrnice 2002/53/ESRADA EVROPSKÉ UNIE,s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,s ohledem na směrnici Rady č. 2002/53/ES ze dne 13. června 2002 o Společném katalogu odrůd druhů zemědělských rostlin[1], a zejména článek 18 uvedené směrnice,s ohledem na návrh Komise,vzhledem k těmto důvodům:(1) V souladu s článkem 17 směrnice 2002/53/ES zveřejnila Komise dne 17. září 2004 v řadě C Úředního věstníku Evropských společenství seznam sedmnácti geneticky modifikovaných odrůd kukuřice odvozených z geneticky modifikovaného organismu MON 810 zapsaných ve 13. dodatku k 22. úplnému vydání Společného katalogu odrůd druhů zemědělských rostlin[2].(2) V souladu s čl. 16 odst. 1 směrnice členské státy zajistí, aby od okamžiku zveřejnění podle článku 17 nepodléhalo uvádění na trh osiva odrůd, které byly povoleny podle této směrnice nebo


text: podle zásad této směrnice, žádným omezením na základě odrůdy.(3) Podle čl. 7 odst. 4 uvedené směrnice lze geneticky modifikované odrůdy zapisovat do vnitrostátních katalogů členských států pouze tehdy, pokud jejich uvádění na trh bylo povoleno podle směrnice 90/220/EHS, která upravuje posuzování rizik způsobených geneticky modifikovanými organismy pro lidské zdraví a životní prostředí.(4) Rozhodnutím Komise 98/294/ES ze dne 22. dubna 1998 o uvedení geneticky modifikované kukuřice ( Zea mays L. linie MON 810) na trh podle směrnice Rady 90/220/EHS[3] bylo rozhodnuto udělit souhlas s uvedením tohoto produktu na trh. Dne 3. srpna 1998 francouzské orgány povolily uvedení tohoto produktu na trh.(5) Dne 7. dubna 2005 řecké orgány informovaly Komisi o ministerském opatření č. 243267 ze dne 3. března 2005 zakazujícím uvádění na trh osiva sedmnácti výše zmíněných odrůd pro vegetační období 2005-2006 a požádaly Komisi o povolení tohoto vnitrostátního opatření v souladu s článkem 18 směrnice 2002/53/ES.(6) Ustanovení článku 18 směrnice 2002/53/ES stanoví, že pokud se zjistí, že by pěstování některé odrůdy, která byla zapsána ve společném katalogu odrůd, mohlo v některém členském státě z rostlinolékařského hlediska nepříznivě ovlivňovat pěstování jiných odrůd nebo druhů nebo by mohlo ohrožovat životní prostředí či lidské zdraví, může být tento členský stát na žádost zmocněn zakázat uvádění osiva této odrůdy na trh na celém svém území nebo jeho části. Při bezprostředním nebezpečí rozšíření škodlivých organismů nebo při bezprostředním ohrožení lidského zdraví nebo životního prostředí může dotyčný členský stát, jakmile podá příslušnou žádost, vydat zákaz do doby, než bude přijato konečné rozhodnutí.(7) Řecké orgány ve svém sdělení vysvětlily, že zákaz je považován za nezbytný proto, že pěstování geneticky modifikovaných odrůd by mohlo mít nepříznivé účinky na venkovské prostředí. Řecko nedodalo na podporu svého opatření žádné informace, které by mohly být předány Evropskému úřadu pro bezpečnost potravin k posouzení rizika týkajícího se lidského zdraví nebo životního prostředí těmito geneticky modifikovanými odrůdami. Dne 4. května 2005 napsala Komise řeckým orgánům a požádala o vysvětlení týkající se především možných účinků na venkovské prostředí spojených s uvedením na trh tohoto osiva. Řecké orgány dne 12. května 2005 odpověděly, že nepříznivé účinky na venkovské prostředí způsobené osivem sedmnácti geneticky modifikovaných odrůd jsou hospodářské povahy a netýkají se životního prostředí obecně nebo lidského zdraví. V této souvislosti se v odpovědi rovněž uvádělo, že řecké orgány si jsou vědomy toho, že v působnosti právních předpisů Společenství o posuzování rizika pro životní prostředí již byla kukuřice MON 810 vyhodnocena jako bezpečná pro životní prostředí a pro lidské zdraví.(8) Na základě toho není pro případ zákazu pěstování těchto odrůd řeckými orgány použitelné žádné ze zvláštních ustanovení článku 18 směrnice 2002/53/ES a oprávnění pro takový zákaz nebude proto uděleno.(9) Stálý výbor pro osivo a sadbu v zemědělství, zahradnictví a lesnictví nezaujal ve lhůtě stanovené jeho předsedou žádné stanovisko. Opatření uvedená v tomto rozhodnutí musí tedy být na základě článku 18 směrnice 2002/53/ES přijata Radou,PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:Článek 1Řecká helénská republika není oprávněna zakázat uvádění na trh osiva hybridních kukuřic s genetickou modifikací MON 810 zapsaných ve Společném katalogu odrůd druhů zemědělských rostlin.Článek 2Řecká helénská republika podnikne potřebné


text:
 EVROPSKÁ KOMISE
 V Bruselu dne 3.7.2017
 COM(2017) 359 final
 2017/0149(NLE)
 Návrh
 ROZHODNUTÍ RADY,
 kterým se Chorvatsko, Nizozemsko, Portugalsko a Rumunsko opravňují, aby v zájmu Evropské unie přijaly přistoupení San Marina k Haagské úmluvě o občanskoprávních aspektech mezinárodních únosů dětí z roku 1980
 DŮVODOVÁ ZPRÁVA
 1.SOUVISLOSTI NÁVRHU
 •Odůvodnění a cíle návrhu
 Účelem Haagské úmluvy o občanskoprávních aspektech mezinárodních únosů dětí ze dne 25. října 1980 (dále též „úmluva z roku 1980“), kterou do dnešního dne ratifikovalo 97 zemí včetně všech členských států EU, je obnovit stávající stav formou bezodkladného návratu protiprávně přemístěných nebo zadržovaných dětí prostřednictvím systému spolupráce mezi ústředními orgány, které její smluvní strany určí.
 Vzhledem k tomu, že zabránit únosům dětí je důležitou součástí politiky EU na podporu práv dítěte, Evropská unie se zasazuje na mezinárodní úrovni o zlepšení uplatňování úmluvy z roku 1980 a vyzývá třetí státy, aby k ní přistoupily.
 San Marino uložilo dokument o přistoupení k úmluvě z roku 1980 dne 14. prosince 2006. Haagská úmluva z roku 1980 vstoupila pro San Marino v platnost dne 1. března 2007.
 Úmluva z roku 1980 je již v platnosti mezi San Marinem a drtivou většinou členských států EU (23). Pouze Dánsko, Chorvatsko, Nizozemsko, Portugalsko a Rumunsko přistoupení San Marina k úmluvě dosud nepřijaly.
 Ustanovení čl. 38 odst. 4 úmluvy z roku 1980 uvádí, že úmluva je účinná jen ve vztazích mezi přistupujícím státem a smluvními státy, které prohlásí, že s přistoupením souhlasí.
 Výlučnou pravomoc EU v oblasti souhlasu s přistoupením třetího státu k úmluvě z roku 1980 potvrdil Soudní dvůr Evropské unie, který byl konzultován z podnětu Komise.
 Dne 14. října 2014 Soudní dvůr Evropské unie ve svém posudku 1/13 uvedl, že souhlas s přistoupením třetího státu k Haagské úmluvě o občanskoprávních aspektech mezinárodních únosů dětí z roku 1980 spadá do výlučné pravomoci Evropské unie.
 Soudní dvůr zdůraznil potřebu jednotnosti ohledně této otázky na úrovni EU, aby se zabránilo nejednotnému uplatňování mezi členskými státy.
 Vzhledem k tomu, že oblast mezinárodních únosů dětí spadá do výlučné vnější pravomoci Evropské unie, musí se rozhodnutí, zda by se mělo přijmout přistoupení San Marina, na úrovni EU přijmout formou rozhodnutí Rady. Členské státy, které San Marino dosud nepřijaly, by tudíž měly učinit prohlášení o přijetí v zájmu Evropské unie.
 Přijetím ze strany Chorvatska, Nizozemska, Portugalska a Rumunska by byla úmluva z roku 1980 použitelná mezi San Marinem a všemi členskými státy EU s výjimkou Dánska.
 •Soulad s platnými předpisy v této oblasti politiky
 Pokud jde o únosy dětí jedním z rodičů, je Haagská úmluva z roku 1980 mezinárodním protějškem nařízení Rady č. 2201/2003 (známého jako „nařízení Brusel IIa“), které je základním kamenem soudní spolupráce EU ve věcech manželských a věcech rodičovské zodpovědnosti
 1
 .
 Jedním z hlavních cílů nařízení je zabránit únosům dětí mezi členskými státy zavedením postupů, které zajistí bezodkladný návrat dítěte do členského státu jeho obvyklého bydliště. Za tímto účelem nařízení Brusel IIa obsahuje ve svém článku 11 postup podle Haagské úmluvy z roku 1980 a doplňuje ho vyjasněním některých jeho aspektů, zejména výslechu dítěte, lhůty pro vydání rozhodnutí


text:
od podání žádosti o navrácení a důvodů nenavrácení dítěte. Zavádí rovněž ustanovení upravující protichůdná rozhodnutí o navrácení či nenavrácení vydaná v různých členských státech.
 Na mezinárodní úrovni Evropská unie podporuje přistoupení třetích států k úmluvě z roku 1980, aby se její členské státy mohly opírat o společný právní rámec pro řešení případů mezinárodních únosů dětí.
 V období od června 2015 do prosince 2016 již bylo přijato deset rozhodnutí Rady za účelem přijetí přistoupení deseti třetích zemí k Haagské úmluvě z roku 1980 o mezinárodních únosech dětí (Maroka, Singapuru, Ruské federace, Albánie, Andorry, Seychel, Arménie, Korejské republiky, Kazachstánu a Peru)
 2
 .
 •Soulad s ostatními politikami Unie
 Tento návrh zjevně souvisí s obecným cílem zakotveným v článku 3 Smlouvy o Evropské unii, jímž je ochrana práv dítěte. Systém Haagské úmluvy z roku 1980 má chránit děti před škodlivými účinky únosu dítěte jeho rodičem a zajistit, aby dítě mohlo udržovat styk s oběma rodiči, například zajištěním účinného výkonu práva na osobní styk.
 Za zmínku stojí rovněž spojení s podporou využívání mediace při řešení přeshraničních rodinných sporů. Směrnice o některých aspektech mediace v občanských a obchodních věcech
 3
 se použije také na rodinné právo v rámci společného evropského soudního prostoru. Haagská úmluva z roku 1980 rovněž podporuje smírné řešení rodinných sporů. Jeden z pokynů pro správnou praxi na základě Haagské úmluvy z roku 1980 vydaný Haagskou konferencí o mezinárodním právu soukromém je věnován využívání mediace pro řešení mezinárodních rodinných sporů týkajících se dětí v případech spadajících do oblasti působnosti úmluvy. Z podnětu Evropské komise byly tyto pokyny vypracované v angličtině a francouzštině přeloženy do všech jazyků EU, jakož i do arabštiny, s cílem podpořit dialog se státy, které úmluvu dosud neratifikovaly, a pomoci nalézt konkrétní způsoby, jak řešit problémy související s mezinárodními únosy dětí s uvedenými zeměmi
 4
 .
 2.PRÁVNÍ ZÁKLAD, SUBSIDIARITA A PROPORCIONALITA
 •Právní základ
 Vzhledem k tomu, že se rozhodnutí týká mezinárodní dohody, je platným právním základem článek 218 Smlouvy o fungování Evropské unie ve spojení s čl. 81 odst. 3. Rada rozhoduje jednomyslně po konzultaci s Evropským parlamentem.
 Spojené království a Irsko jsou vázány nařízením (ES) č. 2201/2003, a proto se účastní přijímání a používání tohoto rozhodnutí.
 V souladu s články 1 a 2 Protokolu č. 22 o postavení Dánska, připojeného ke Smlouvě o Evropské unii a ke Smlouvě o fungování Evropské unie, se Dánsko neúčastní přijímání tohoto rozhodnutí a toto rozhodnutí pro ně není závazné ani použitelné.
 •Proporcionalita
 Tento návrh je vypracován po vzoru již přijatých rozhodnutí Rady týkajících se téže věci a nepřekračuje rámec toho, co je nezbytné pro dosažení cíle, kterým je jednotný postup EU ve věci mezinárodních únosů dětí, tím, že zajistí, aby všechny členské státy EU přijaly přistoupení San Marina k Haagské úmluvě z roku 1980 ve stanovené lhůtě.
 3.VÝSLEDKY HODNOCENÍ EX POST, KONZULTACÍ SE ZÚČASTNĚNÝMI STRANAMI A POSOUZENÍ DOPADŮ
 •Konzultace se zúčastněnými stranami
 Chorvatsko, Nizozemsko, Portugalsko a Rumunsko, se kterými Komise konzultovala jejich připravenost přijmout přistoupení San Marina k úmluvě z roku 1980, vydaly příznivé stanovisko.
 Jednání na zasedání odborníků dne 24. dubna 2017


text:
ukázala, že v této fázi neexistují žádné námitky ze strany členských států vůči tomu, aby Chorvatsko, Nizozemsko, Portugalsko a Rumunsko přijaly přistoupení San Marina k úmluvě z roku 1980.
 •Sběr a využití výsledků odborných konzultací
 Vzhledem k tomu, že úmluva je již v platnosti s 23 členskými státy, mají Komise a odborníci z členských států za to, že v takových případech není třeba provést konkrétní posouzení situace v dotyčné třetí zemi.
 Co se týče San Marina, neoznámili odborníci z členských států žádné problémy při uplatňování úmluvy z roku 1980.
 •Posouzení dopadů
 Jako v případě deseti rozhodnutí Rady, která již byla přijata v letech 2015 a 2016 a která se týkají přijetí přistoupení několika třetích států k Haagské úmluvě z roku 1980, nebylo vzhledem k povaze tohoto legislativního aktu provedeno konkrétní posouzení dopadů. Konkrétní posouzení situace San Marina bylo v každém případě považováno za nadbytečné, a to s ohledem na skutečnost, že úmluva je již v platnosti mezi San Marinem a 23 členskými státy EU, a vzhledem k připravenosti Chorvatska, Nizozemska, Portugalska a Rumunska jej přijmout.
 4.
 ROZPOČTOVÉ DŮSLEDKY
 Navrhované rozhodnutí nemá žádné rozpočtové důsledky.
 5.OSTATNÍ PRVKY
 •Plány provádění a monitorování, hodnocení a podávání zpráv
 Jelikož se návrh týká pouze oprávnění Chorvatska, Nizozemska, Portugalska a Rumunska přijmout přistoupení San Marina k úmluvě z roku 1980, je monitorování jeho provádění omezeno na to, jak dotčené členské státy dodržují znění prohlášení a lhůtu pro jeho uložení a uvědomění Komise o jeho uložení, jak je stanoveno v rozhodnutí Rady.
 2017/0149 (NLE)
 Návrh
 ROZHODNUTÍ RADY,
 kterým se Chorvatsko, Nizozemsko, Portugalsko a Rumunsko opravňují, aby v zájmu Evropské unie přijaly přistoupení San Marina k Haagské úmluvě o občanskoprávních aspektech mezinárodních únosů dětí z roku 1980
 RADA EVROPSKÉ UNIE,
 s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 81 odst. 3 ve spojení s článkem 218 této smlouvy,
 s ohledem na návrh Evropské komise,
 s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu
 5
 ,
 vzhledem k těmto důvodům:
 (1)
 Evropská unie si za jeden ze svých cílů stanovila podporu ochrany práv dítěte, jak je uvedeno v článku 3 Smlouvy o Evropské unii. Opatření na ochranu dětí proti protiprávnímu přemístění nebo zadržení jsou nedílnou součástí této politiky.
 (2)
 Rada přijala nařízení (ES) č. 2201/2003
 6
 (dále jen „nařízení Brusel IIa“), jehož cílem je chránit děti před škodlivými účinky jejich protiprávního přemístění či zadržení a zavést postupy, aby byl zajištěn jejich bezodkladný návrat do státu jejich obvyklého bydliště, jakož i zajistit ochranu práv na osobní styk s dítětem a práva péče o dítě.
 (3)
 Nařízení Brusel IIa doplňuje a posiluje Haagskou úmluvu ze dne 25. října 1980 o občanskoprávních aspektech mezinárodních únosů dětí (dále jen „Haagská úmluva z roku 1980“), která na mezinárodní úrovni stanoví systém závazků a spolupráce mezi smluvními státy a mezi ústředními orgány s cílem zajistit bezodkladný návrat protiprávně přemístěných nebo zadržovaných dětí.
 (4)
 Všechny členské státy Unie jsou smluvními stranami Haagské úmluvy z roku 1980.
 (5)
 Unie vyzývá třetí státy, aby přistoupily k Haagské úmluvě z roku 1980, a podporuje její řádné provádění svou


text:
účastí, spolu s členskými státy, mimo jiné ve zvláštních komisích pravidelně organizovaných Haagskou konferencí o mezinárodním právu soukromém.
 (6)
 Společný právní rámec uplatňovaný mezi členskými státy Unie a třetími státy by mohl být nejlepším řešením citlivých případů mezinárodních únosů dětí.
 (7)
 Haagská úmluva z roku 1980 uvádí, že se uplatňuje ve vztazích mezi přistupujícím státem a těmi smluvními státy, které prohlásí, že s přistoupením souhlasí.
 (8)
 Haagská úmluva z roku 1980 neumožňuje organizacím pro regionální hospodářskou integraci, jako je Unie, stát se její smluvní stranou. Unie proto nemůže k úmluvě přistoupit ani nemůže uložit prohlášení o přijetí přistupujícího státu.
 (9)
 V souladu s posudkem 1/13 Soudního dvora Evropské unie spadají prohlášení o přijetí v rámci Haagské úmluvy z roku 1980 do výlučné vnější pravomoci Unie.
 (10)
 San Marino uložilo svůj dokument o přistoupení k Haagské úmluvě z roku 1980 dne 14. prosince 2006. Haagská úmluva z roku 1980 vstoupila pro San Marino v platnost dne 1. března 2007.
 (11)
 Všechny členské státy, s výjimkou Dánska, Chorvatska, Nizozemska, Portugalska a Rumunska, již přistoupení San Marina k Haagské úmluvě z roku 1980 přijaly. Posouzení situace v San Marinu vedlo k závěru, že Chorvatsko, Nizozemsko, Portugalsko a Rumunsko jsou s to přijmout v zájmu Unie přistoupení San Marina v souladu s podmínkami Haagské úmluvy z roku 1980.
 (12)
 Chorvatsko, Nizozemsko, Portugalsko a Rumunsko by proto měly být oprávněny v zájmu Unie uložit svá prohlášení o přijetí přistoupení San Marina za podmínek stanovených v tomto rozhodnutí. Ostatní členské státy Unie, které přistoupení San Marina k Haagské úmluvě z roku 1980 již přijaly, by neměly ukládat nová prohlášení o přijetí, neboť stávající prohlášení zůstávají podle mezinárodního práva veřejného platná.
 (13)
 Spojené království a Irsko jsou vázány nařízením Brusel IIa, a proto se účastní přijímání a používání tohoto rozhodnutí.
 (14)
 V souladu s články 1 a 2 Protokolu č. 22 o postavení Dánska, připojeného ke Smlouvě o Evropské unii a ke Smlouvě o fungování Evropské unie, se Dánsko neúčastní přijímání tohoto rozhodnutí a toto rozhodnutí pro ně není závazné ani použitelné,
 PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
 Článek 1
 1.
 Chorvatsko, Nizozemsko, Portugalsko a Rumunsko se tímto opravňují přijmout v zájmu Unie přistoupení San Marina k Haagské úmluvě ze dne 25. října 1980 o občanskoprávních aspektech mezinárodních únosů dětí (dále jen „Haagská úmluva z roku 1980“).
 2.
 Členské státy uvedené v odstavci 1 uloží do dne ... [dvanáct měsíců ode dne přijetí tohoto rozhodnutí] prohlášení o tom, že v zájmu Unie přijímají přistoupení San Marina k Haagské úmluvě z roku 1980, a to v tomto znění:
 „[Plný název ČLENSKÉHO STÁTU] prohlašuje, že v souladu s rozhodnutím Rady (EU) 2017/...* přijímá přistoupení San Marina k Haagské úmluvě ze dne 25. října 1980 o občanskoprávních aspektech mezinárodních únosů dětí.“
 73.
 Členské státy uvedené v odstavci 1 uvědomí Radu a Komisi o uložení svého prohlášení o přijetí přistoupení San Marina a sdělí Komisi znění tohoto prohlášení do dvou měsíců od jeho uložení.
 Článek 2
 Členské státy, které uložily svá prohlášení o přijetí přistoupení San Marina k Haagské úmluvě z roku 1980 přede


text:
dnem přijetí tohoto rozhodnutí, neuloží žádná nová prohlášení.
 Článek 3
 Toto rozhodnutí vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
 Článek 4
 Toto rozhodnutí je určeno Chorvatsku, Nizozemsku, Portugalsku a Rumunsku.
 V ... dne
 Za Radu
 předseda/předsedkyně
 (1)
 Úř. věst. L 338, 23.12.2003, s. 31.
 (2)
 Již bylo přijato deset rozhodnutí Rady, kterými se členské státy opravňují, aby přijaly přistoupení k úmluvě z roku 1980, pokud jde o Andorru (rozhodnutí Rady 2015/1023 přijaté dne 15. června 2015), Seychely (rozhodnutí Rady 2015/2354 přijaté dne 10. prosince 2015), Rusko (rozhodnutí Rady 2015/2355 přijaté dne 10. prosince 2015), Albánii (rozhodnutí Rady 2015/2356 přijaté dne 10. prosince 2015), Singapur (rozhodnutí Rady 2015/1024 přijaté dne 15. června 2015), Maroko (rozhodnutí Rady 2015/2357 přijaté dne 10. prosince 2015), Arménii (rozhodnutí Rady 2015/2358 přijaté dne 10. prosince 2015), Korejskou republiku (rozhodnutí Rady 2016/2313 přijaté dne 8. prosince 2016), Kazachstán (rozhodnutí Rady 2016/2311 přijaté dne 8. prosince 2016) a Peru (rozhodnutí Rady 2016/2312 přijaté dne 8. prosince 2016).
 (3)
 Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/52/ES ze dne 21. května 2008 o některých aspektech mediace v občanských a obchodních věcech (Úř. věst. L 136, 24.5.2008, s. 3).
 (4)
 https://www.hcch.net/en/publications-and-studies/details4/?pid=5568&dtid=3
 (5)
 Úř. věst. C [...], [...], s. [...].
 (6)
 Nařízení Rady (ES) č. 2201/2003 ze dne 27. listopadu 2003 o příslušnosti a uznávání a výkonu rozhodnutí ve věcech manželských a ve věcech rodičovské zodpovědnosti a o zrušení nařízení (ES) č. 1347/2000 (Úř. věst. L 338, 23.12.2003, s. 1).
 (7)
 Úř. věst.: vložte prosím číslo tohoto rozhodnutí.


text:
 Důležité právní upozornění
 |
 52006SC1083
 Předloha rozhodnutí Smíšeného Výboru EHP kterým se mění Protokol 31 k Dohodě o EHP o spolupráci v některých oblastech mimo čtyři svobody - Předloha společného postoje Společenství /* SEK/2006/1083 konecném znení */
 [pic] | KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ |V Bruselu dne 4.9.2006SEK(2006) 1083 v konečném zněníPředlohaROZHODNUTÍ SMÍŠENÉHO VÝBORU EHPkterým se mění Protokol 31 k Dohodě o EHP o spolupráci v některých oblastech mimo čtyři svobody- Předloha společného postoje Společenství - (předložená Komisí)DŮVODOVÁ ZPRÁVA1. Protokol 31 k Dohodě o EHP obsahuje zvláštní ustanovení o spolupráci mezi Společenstvím a státy ESVO EHP v oblastech mimo čtyři svobody.2. Přiložená předloha rozhodnutí Smíšeného výboru EHP má začleněním níže uvedeného rozhodnutí změnit protokol 31 a rozšířit spolupráci v oblasti sociální politiky. Představuje rámec pro spolupráci a stanoví postupy pro účast států ESVO EHP na programech a akcích Společenství v uvedené oblasti, aby mohly být uskutečňovány od 1. ledna 2007:- 32006 D 0771: Rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady č. 771/2006/ES ze dne 17. května 2006 o vyhlášení Evropského roku rovných příležitostí pro všechny (2007) – Směrem ke spravedlivé společnosti.3. Podle čl. 1 odst. 3 písm. b) nařízení Rady (ES) č. 2894/94 o některých prováděcích pravidlech k Dohodě o EHP Rada zaujímá postoj Společenství k takovým rozhodnutím na návrh Komise.4. Předloha rozhodnutí Smíšeného výboru EHP se předkládá Radě ke schválení, a poté Komise při nejbližší příležitosti předloží postoj Společenství ve Smíšeném výboru EHP.PředlohaROZHODNUTÍ SMÍŠENÉHO VÝBORU EHPkterým se mění Protokol 31 k Dohodě o EHP o spolupráci v některých oblastech mimo čtyři svobodySMÍŠENÝ VÝBOR EHP,s ohledem na Dohodu o Evropském hospodářském prostoru ve znění Protokolu o úpravě Dohody o Evropském hospodářském prostoru (dále jen „Dohoda“), a zejména na články 86 a 98 této Dohody,vzhledem k těmto důvodům,(1) Protokol 31 k Dohodě byl změněn rozhodnutím Smíšeného výboru EHP č. .../... ze dne ...[1].(2) Je vhodné rozšířit spolupráci smluvních stran Dohody, aby zahrnovala rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady č. 771/2006/ES ze dne 17. května 2006 o vyhlášení Evropského roku rovných příležitostí pro všechny (2007) – Směrem ke spravedlivé společnosti[2].(3) Protokol 31 k Dohodě by proto měl být změněn tak, aby umožňoval tuto rozšířenou spolupráci s účinností od 1. ledna 2007,ROZHODL TAKTO:Článek 1Článek 5 protokolu 31 k Dohodě se mění takto:1. odstavec 5 se nahrazuje tímto:„5. Státy ESVO se účastní programů a akcí Společenství uvedených v odst. 8 v prvních dvou odrážkách od 1. ledna 1996, programu uvedeného ve třetí odrážce od 1. ledna 2000, programu uvedeného ve čtvrté odrážce od 1. ledna 2001, programů uvedených v páté a šesté odrážce od 1. ledna 2002, programů uvedených v sedmé a osmé odrážce od 1. ledna 2004 a programu uvedeného v deváté odrážce od 1. ledna 2007.”2. V odstavci 8 se doplňuje nová odrážka, která zní:„- 32006 D 0771 : Rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady č. 771/2006/ES ze dne 17. května 2006 o vyhlášení Evropského roku rovných příležitostí pro všechny (2007) – Směrem ke spravedlivé společnosti (Úř. věst. L 146, 31.5.2006, s. 1)“Článek 2Toto rozhodnutí vstupuje v platnost prvním dnem poté, co bylo Smíšenému výboru EHP učiněno


text:
 Důležité právní upozornění
 |
 52006SC0503
 Předloha Rozhodnutí Smíšeného Výboru EHP kterým se mění Protokol 31 k Dohodě o EHP o spolupráci v některých oblastech mimo čtyři svobody - Předloha společného postoje Společenství /* SEK/2006/0503 konecném znení */
 [pic] | KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ |V Bruselu dne 24.4.2006SEK(2006) 503 v konečném zněníPředlohaROZHODNUTÍ SMÍŠENÉHO VÝBORU EHPkterým se mění Protokol 31 k Dohodě o EHP o spolupráci v některých oblastech mimo čtyři svobody- Předloha společného postoje Společenství - (předložená Komisí)DŮVODOVÁ ZPRÁVA1. Protokol 31 k Dohodě o EHP obsahuje zvláštní ustanovení o spolupráci mezi Společenstvím a státy ESVO EHP v oblastech mimo čtyři svobody.2. Přiložená předloha rozhodnutí Smíšeného výboru EHP má změnit protokol 31 a rozšířit spolupráci v oblasti informačních služeb a bezpečnosti informačních systémů. Poskytuje rámec pro spolupráci a stanoví postupy pro účast států ESVO EHP na programech Společenství a akcích v této oblasti a týká se:32005 D 2113: Rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady č. 2113/2005/ES ze dne 14. prosince 2005, kterým se mění rozhodnutí č. 2256/2003/ES s ohledem na prodloužení programu pro šíření správných postupů a monitorování zavádění informačních a komunikačních technologií na rok 2006.Rozhodnutím se prodlužuje víceletý program (původně přijatý pro období 2003-2005) pro monitorování akčního plánu eEurope 2005, šíření správných postupů a zvýšení bezpečnosti sítí a informací (MODINIS), jehož se státy ESVO EHP již účastní, na rok 2006.3. Ustanovení čl. 1 odst. 3 písm. b) nařízení Rady (ES) č. 2894/94 o některých prováděcích pravidlech k Dohodě o EHP uvádí, že Rada zaujímá postoj Společenství k takovým rozhodnutím na návrh Komise.4. Předloha rozhodnutí Smíšeného výboru EHP se předkládá Radě ke schválení, po němž při nejbližší příležitosti Komise předloží postoj Společenství ve Smíšeném výboru EHP.PředlohaROZHODNUTÍ SMÍŠENÉHO VÝBORU EHPkterým se mění Protokol 31 k Dohodě o EHP o spolupráci v některých oblastech mimo čtyři svobodySMÍŠENÝ VÝBOR EHP,s ohledem na Dohodu o Evropském hospodářském prostoru ve znění Protokolu o úpravě Dohody o Evropském hospodářském prostoru (dále jen „Dohoda“), a zejména na články 86 a 98 této dohody,vzhledem k těmto důvodům:(1) Protokol 31 k Dohodě byl změněn rozhodnutím Smíšeného výboru EHP č. ...ze dne ...[1].(2) Je vhodné rozšířit spolupráci smluvních stran Dohody, aby zahrnovala rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady č. 2113/2005/ES ze dne 14. prosince 2005, kterým se mění rozhodnutí č. 2256/2003/ES s ohledem na prodloužení programu pro šíření správných postupů a monitorování zavádění informačních a komunikačních technologií na rok 2006[2].(3) Protokol 31 k Dohodě by proto měl být změněn tak, aby umožňoval tuto rozšířenou spolupráci od 1. ledna 2006,ROZHODL TAKTO:Článek 1V deváté odrážce čl. 2 odst. 5 (rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady č. 2256/2003/ES) protokolu 31 k Dohodě se doplňuje nová pododrážka, která zní:„- 32005 D 2113 : rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady č. 2113/2005/ES ze dne 14. prosince 2005 (Úř. věst. L 344, 27.12.2005, s. 34).“Článek 2Toto rozhodnutí vstupuje v platnost prvním dnem poté, co je Smíšenému výboru EHP učiněno poslední oznámení podle čl. 103 odst. 1 Dohody*.Použije se ode dne 1. ledna 2006.Článek 3Toto rozhodnutí bude zveřejněno v oddíle EHP a v dodatku EHP Úředního věstníku Evropské unie.V Bruselu dneZa Smíšený výbor


text:
 |
 52011PC0126
 /* KOM/2011/0126 konecném znení - CNS 2011/0059 */ Návrh NAŘÍZENÍ RADY o příslušnosti, rozhodném právu, uznávání a výkonu rozhodnutí ve věcech majetkových poměrů v manželství
 [pic] | EVROPSKÁ KOMISE |V Bruselu dne 16.3.2011KOM(2011) 126 v konečném znění2011/0059 (CNS)NávrhNAŘÍZENÍ RADYo příslušnosti, rozhodném právu, uznávání a výkonu rozhodnutí ve věcech majetkových poměrů v manželství{KOM(2011) 125 v konečném znění}{KOM(2011) 127 v konečném znění}{SEK(2011) 327 v konečném znění}{SEK(2011) 328 v konečném znění}DŮVODOVÁ ZPRÁVA1. Souvislosti návrhu1.1. Obecné souvislostiSmlouva o fungování Evropské unie v článku 67 prvním odstavci stanoví, že Unie tvoří prostor svobody, bezpečnosti a práva při respektování základních práv a různých právních systémů. Podle odstavce 4 téhož článku Unie usnadňuje přístup ke spravedlnosti, zejména zásadou vzájemného uznávání soudních a mimosoudních rozhodnutí v občanských věcech. V článku 81 této smlouvy se výslovně uvádějí opatření, která mají za cíl zajistit „vzájemné uznávání a výkon soudních a mimosoudních rozhodnutí mezi členskými státy“ a „slučitelnost kolizních norem a pravidel pro určení příslušnosti platných v členských státech“. Na tomto základě již byla přijata řada nástrojů, zejména nařízení Rady (ES) č. 2201/2003 o příslušnosti a uznávání a výkonu rozhodnutí ve věcech manželských a ve věcech rodičovské zodpovědnosti a o zrušení nařízení (ES) č. 1347/2000, tyto nástroje však ze své oblasti působnosti vylučují úpravu majetkových poměrů v manželství.Přijetí evropského nástroje ve věcech úpravy majetkových poměrů v manželství patřilo již k prioritám Vídeňského akčního plánu z roku 1998. Program vzájemného uznávání rozhodnutí v občanských a obchodních věcech[1], přijatý Radou dne 30. listopadu 2000, rozhodl o vytvoření nástroje, jenž by se zabýval příslušností, uznáváním a výkonem soudních rozhodnutí v oblasti „úpravy majetkových vztahů mezi manželi a majetkových důsledků rozluky nesezdaných partnerů“. Haagský program[2], který byl přijat Evropskou radou ve dnech 4. a 5. listopadu 2004 a který stanovil za hlavní prioritu provádění programu vzájemného uznávání z roku 2000, vyzval Komisi k vypracování zelené knihy o „kolizi právních předpisů ve věcech vlastnických vztahů v manželství, včetně otázky soudní příslušnosti a vzájemného uznávání“ a zdůraznil, že je nezbytné přijmout do roku 2011 nástroj v této oblasti.Také Stockholmský program, přijatý Evropskou radou dne 11. prosince 2009, uvádí, že vzájemné uznávání musí být rozšířeno na oblast majetkových poměrů v manželství a majetkových důsledků rozluky partnerů.Ve „Zprávě o občanství EU za rok 2010 – Odstranit překážky pro výkon práv občanů EU“[3], přijaté dne 27. října 2010, Komise konstatuje, že jednou z hlavních překážek, se kterými se občané EU stále setkávají v každodenním životě při výkonu svých práv občanů EU za hranicemi svého státu, je nejistota v oblasti majetkových práv mezinárodních párů. Komise proto v této zprávě oznámila, že jako prostředek nápravy bude v roce 2011 přijat legislativní návrh, který mezinárodním párům (manželům či registrovaným partnerům) umožní snáze zjistit, které jsou příslušné soudy a použitelné právní předpisy pro jejich vlastnická práva.1.2. Odůvodnění a cíle návrhuZvýšená mobilita osob v rámci prostoru bez vnitřních hranic vede k výraznému nárůstu počtu svazků uzavřených mezi občany různých členských států a případů pobytu těchto párů na území členského státu, jehož státní příslušnost nemají. Tato situace je navíc často doprovázena nabytím majetku


text: na území více států Unie. Studie konsorcia ASSER-UCL[4] z roku 2003 ukázala význam fenoménu mezinárodních párů v Evropské unii i praktické a právní potíže, se kterými se setkávají jak při každodenní správě společného majetku, tak ve chvíli zániku svazku způsobeného rozlukou partnerů či úmrtím jednoho z nich. Tyto potíže často souvisejí se značnými rozdíly v platných předpisech hmotného práva i mezinárodního práva soukromého, jež upravují oblast majetkových důsledků manželství.Kvůli odlišným rysům manželství a registrovaného partnerství a různým právním dopadům obou typů svazků předkládá Komise dva zvláštní návrhy nařízení: první návrh se týká příslušnosti, rozhodného práva, uznávání a výkonu rozhodnutí ve věcech majetkových poměrů v manželství a druhý příslušnosti, rozhodného práva, uznávání a výkonu rozhodnutí ve věcech majetkových důsledků registrovaného partnerství.Cílem tohoto návrhu je zejména vytvoření jasného právního rámce uvnitř Evropské unie, který by zahrnoval určení příslušného soudu a rozhodného práva ve věcech majetkových poměrů v manželství, a usnadnění pohybu rozhodnutí a listin v členských státech.2. Závěry konzultací – Posouzení dopadůPřípravě tohoto návrhu předcházela obsáhlá konzultace s členskými státy, ostatními orgány a veřejností. Na základě studie provedené v roce 2003 zveřejnila Komise dne 17. července 2006 zelenou knihu o kolizním právu v oblasti úpravy majetkových poměrů v manželství, zabývající se převážně otázkou soudní příslušnosti a vzájemného uznávání[5], která zahájila rozsáhlé konzultace v této oblasti. Komise vytvořila za účelem přípravy návrhu skupinu odborníků nazvanou „PRM III“. Členové skupiny pocházeli z dotčených profesních oblastí zastupujících různé evropské právní kultury; skupina se sešla v letech 2008 až 2010 pětkrát. Komise dále uspořádala dne 28. září 2009 veřejné slyšení, během něhož potvrdily rozhovory se zhruba stovkou účastníků, že je třeba na úrovni Unie vytvořit nástroj pro oblast majetkových poměrů v manželství, který by pokrýval zejména příslušnost, rozhodné právo, uznávání a výkon rozhodnutí. Dne 23. března 2010 se uskutečnila rovněž schůzka s odborníky z členských států, kde se hovořilo o hlavních rysech tehdy připravovaného návrhu.Komise také vypracovala společné posouzení dopadů obou návrhů nařízení, týkajících se majetkových důsledků registrovaného partnerství a majetkových poměrů v manželství. Posouzení je přiloženo k tomuto návrhu.3. Právní stránka návrhu3.1. Právní základPrávním základem tohoto návrhu je čl. 81 odst. 3 Smlouvy o fungování Evropské unie, který uděluje Radě pravomoc přijímat po konzultaci s Evropským parlamentem opatření v oblasti rodinného práva s mezinárodním prvkem.Majetkové poměry v manželství závisí na existenci rodinných vztahů mezi příslušnými osobami. Oblast úpravy majetkových poměrů v manželství se sice týká majetkových vztahů mezi manželi a mezi nimi a třetími osobami, souvisí však tak úzce s aktem uzavření manželství, že je třeba ji považovat za součást práva rodinného. Majetkové poměry v manželství vznikají výhradně s uzavřením manželského svazku a zanikají s jeho rozpadem (v důsledku úmrtí jednoho z manželů, rozvodu nebo rozluky partnerů).Cílem tohoto návrhu je vytvořit úplný soubor pravidel mezinárodního práva soukromého použitelných ve věcech majetkových poměrů v manželství. Tento návrh se tedy týká soudní příslušnosti, rozhodného práva a uznávání a výkonu rozhodnutí ve věcech majetkových poměrů v manželství. Pravidla v návrhu obsažená platí pouze v případech s mezinárodními prvky.3.2. Zásada subsidiarityCílů návrhu může být dosaženo pouze ve formě společných


text: pravidel ve věcech majetkových poměrů v manželství, která musí být jednotná, aby občanům zajistila právní jistotu a předvídatelnost. Jednostranné opatření členských států by tak nevedlo k dosažení tohoto cíle. V této oblasti existují dvě mezinárodní úmluvy Haagské konference o mezinárodním právu soukromém: úmluva ze dne 17. července 1905 o kolizních normách týkajících se dopadů manželství na práva a povinnosti manželů v jejich osobním vztahu a na majetek manželů a úmluva ze dne 14. března 1978 o rozhodném právu pro majetkové poměry v manželství. Tyto úmluvy však byly ratifikovány pouze třemi členskými státy a nepřinášejí očekávaná řešení celého rozsahu problémů, jimiž se tento návrh zabývá a jež byly odhaleny v posouzení dopadů i při veřejných konzultacích. Vzhledem k povaze a rozsahu problémů, s nimiž se občané setkávají, lze cílů dosáhnout pouze na úrovni Evropské unie.3.3. Zásada proporcionalityNávrh je v souladu se zásadou proporcionality, neboť se omezuje na nejmenší míru potřebnou k dosažení těchto cílů. Návrh neharmonizuje právo členských států v oblasti majetkových poměrů v manželství. Nedotýká se ani daňových otázek vypořádání majetkových poměrů v manželství v členských státech. Není spojen s žádnými finančními nebo správními povinnostmi občanů a příslušnou státní správu zatěžuje pouze velmi omezeně.3.4. Dopad na základní právaV souladu se strategií účinného uplatňování Listiny základních práv Evropskou unií[6] Komise ověřila, že tento návrh ctí práva v stanovená v této listině.Návrhem není dotčeno právo na respektování soukromého a rodinného života a právo uzavřít manželství a založit rodinu v souladu s vnitrostátními právními předpisy a s články 7 a 9 listiny.Vlastnické právo vymezené v článku 17 listiny je posíleno. Předvídatelnost rozhodného práva pro celý majetek páru navíc manželům umožní účinněji uplatňovat jejich vlastnické právo.Komise se také ujistila o tom, že byl zohledněn článek 21, který zakazuje jakoukoli diskriminaci.Navrhovaná ustanovení zlepšují přístup občanů Evropské unie ke spravedlnosti, a to zejména sezdaných párů. Usnadňují provádění článku 47 listiny základních práv, který zaručuje právo na účinnou právní ochranu a spravedlivý proces. Díky stanovení objektivních kritérií pro určení příslušného soudu jsou vyloučena souběžná řízení a nepřiměřený spěch aktivnější strany k soudu.3.5. Volba nástrojePro dosažení právní jistoty a předvídatelnosti jsou nezbytná jasná a jednotná pravidla ve formě nařízení. Navrhovaná pravidla o soudní příslušnosti, rozhodném právu a pohybu rozhodnutí jsou podrobná a nevyžadují již další provedení ve vnitrostátním právním řádu. Kdyby měly členské státy při provádění předpisů volný prostor, byly by cíle právní jistoty a předvídatelnosti ohroženy.4. DOPAD NA ROZPOčET, ZJEDNODUšENÍ A SOULAD S OSTATNÍMI POLITIKAMI EVROPSKÉ UNIE4.1. Dopad na rozpočetNávrh nemá žádný vliv na rozpočet Evropské unie.4.2. ZjednodušeníHarmonizace pravidel o soudní příslušnosti značně zjednoduší postupy, jelikož umožní na základě jediného souboru norem určit, který soud je ve věci majetkových poměrů v manželství příslušný. Díky rozšíření příslušnosti soudů, které za použití stávajících nebo budoucích nástrojů Unie posuzují či budou posuzovat rozvodové řízení, rozluku, prohlášení manželství za neplatné nebo dědické řízení, na související řízení v oblasti majetkových poměrů v manželství budou moci občané svěřit řízení ve všech aspektech jejich situace jedinému soudu.Harmonizace kolizních norem zásadním způsobem zjednoduší postupy, jelikož občané budou moci určit rozhodné právo na základě jediného souboru


text: norem, který nahradí stávající vnitrostátní kolizní normy členských států.Navrhovaná pravidla pro uznávání a výkon soudních rozhodnutí usnadní pohyb těchto rozhodnutí v členských státech.4.3. Soulad s ostatními politikami UnieTento návrh je součástí úsilí Komise o odstranění překážek, s nimiž se občané EU setkávají v každodenním životě při výkonu svých práv spojených s občanstvím EU, jak to stanoví výše zmíněná zpráva o občanství EU za rok 2010.5. Komentáře k článkům5.1. Kapitola I: Oblast působnosti a definiceČlánek 1Pojem „majetkové poměry v manželství“ musí být vykládán samostatně a musí zahrnovat každodenní správu majetku manželů s výjimkou jeho vypořádání v důsledku rozluky partnerů či úmrtí jednoho z nich.Pokud jde o vymezení oblasti působnosti budoucího nástroje, zdá se být nejvhodnějším řešením vypracovat úplný seznam záležitostí, na něž se nařízení nevztahuje. Z oblasti působnosti tohoto nařízení se tak vyloučí záležitosti již upravené stávajícími nařízeními EU, jako jsou vyživovací povinnosti[7], zejména mezi manželi, či otázky platnosti a účinků darů[8]. Z oblasti působnosti tohoto nařízení jsou vyloučeny také záležitosti upravené dědickým právem.Nařízením není dotčena povaha věcných práv vztahujících se k majetku, kvalifikace majetku a práva a určení výsad držitele těchto práv.Z oblasti působnosti tohoto nařízení je rovněž vyloučeno zveřejnění práv k majetku, zejména fungování katastru nemovitostí a účinky zapsání nebo nezapsání do katastru.Článek 2V zájmu souladu a lepší srozumitelnosti a snazšího provádění jsou některé pojmy v tomto nařízení definovány stejně jako v jiných nástrojích Unie, jež jsou v současnosti platné nebo o nichž se jedná.Navrhovaná definice pojmu „soud“ zahrnuje orgány a osoby, které vykonávají své funkce v přenesené pravomoci nebo na základě určení soudem, a má listinám vydaným těmito orgány umožnit srovnatelné zacházení se soudními rozhodnutími, co se týče jejich uznávání a provádění v jiném členském státě, než v němž byly vydány.5.2. Kapitola II: Soudní příslušnostSoudní řízení ve věcech majetkových poměrů v manželství se často týkají jejich vypořádání v důsledku ukončení soužití partnerů, způsobeného rozlukou manželů nebo úmrtím jednoho z nich.Účelem tohoto nařízení je zejména seznámit občany s různými souvisejícími postupy, jež používají soudní orgány daného členského státu. Za tímto účelem zajišťuje toto nařízení soulad pravidel pro určení příslušnosti soudů, které se zabývají majetkovými aspekty svazků, se stávajícími či plánovanými pravidly obsaženými v jiných evropských nástrojích.Článek 3Aby se soud vedoucí řízení mohl v případě úmrtí jednoho z manželů zabývat nejen jeho dědictvím, ale i vypořádáním jeho majetkových poměrů v manželství, stanoví tento článek, že soud, který je příslušný ve věcech dědictví a závěti podle návrhu nařízení o příslušnosti, rozhodném právu, uznávání a výkonu rozhodnutí a úředních listin ve věcech dědictví a vytvoření evropského dědického osvědčení, je příslušný rovněž ve věcech vypořádání majetkových poměrů v manželství v důsledku zahájení dědického řízení nebo otevření závěti.Článek 4Podobně může soud příslušný podle nařízení (ES) č. 2201/2003 ve věcech rozvodu, prohlášení manželství za neplatné nebo rozluky partnerů se souhlasem manželů rozšířit svou příslušnost také na vypořádání majetkových poměrů v manželství v souvislosti s rozlukovým řízením a na další záležitosti majetkových poměrů v manželství vyplývající z tohoto řízení.Článek 5Tento článek se týká mimo jiné vlastních pravidel soudní příslušnosti, platných mimo oblast dědického a rozlukového řízení


text: (např. v případě změny majetkového režimu z podnětu manželů). K určení členského státu, jehož soudy jsou příslušné pro tato řízení související s majetkovými poměry v manželství, slouží seznam hierarchicky seřazených hraničních určovatelů.Mezi navrhované určovatele patří obvyklé společné bydliště manželů, poslední obvyklé společné bydliště, pokud tam jeden z manželů stále pobývá, a obvyklé bydliště odpůrce. Tyto určovatele jsou dosti běžné a často jsou ve shodě s místem, kde se nachází majetek manželů.Článek 6Není-li příslušnost soudů žádného členského státu stanovena dle předchozích článků, umožňuje tento článek výjimečně určit členský stát, jehož soudy se mohou daného řízení ujmout. Toto pravidlo zaručuje manželům a zúčastněným třetím stranám přístup ke spravedlnosti v situacích, kdy se na území tohoto členského státu nachází majetek jednoho či obou manželů nebo kdy mají oba manželé společnou státní příslušnost tohoto členského státu.5.3. Kapitola III: Rozhodné právoČlánek 15Nařízení stanoví jednotný režim: celý majetek manželů má podléhat jedinému právu – rozhodnému právu pro majetkové poměry v manželství.V majetku páru zaujímají významné místo nemovitosti. Jednou z možností by mohlo být postoupit tuto oblast právu státu, v němž se dané nemovitosti nacházejí ( lex rei sitae ), což by vedlo určitému roztříštění rozhodného práva pro majetkové poměry v manželství. Toto řešení by proto mohlo způsobovat problémy, zejména při vypořádání majetkových poměrů v manželství, protože by nežádoucím způsobem narušilo jednotu úpravy majetkových poměrů v manželství (zatímco u pasiv by byla zachována) a vedlo k použití různých právních předpisů pro různé části majetku manželů. Nařízení dále stanoví, že rozhodné právo pro majetkové poměry v manželství – ať už bylo zvoleno manželi nebo, pokud to neučinili, určeno za pomoci jiných ustanovení – se použije na celý majetek manželů, movitý či nemovitý, ať se nachází kdekoli.Článek 16V průběhu konzultací panovala značná shoda v tom, že je třeba ponechat stranám určitou volnost při určování rozhodného práva pro majetkové poměry v manželství. Tato možnost volby rozhodného práva musí být přesně stanovena, aby nedocházelo k tomu, že zvolené právo nezohledňuje životní realitu nebo vývoj situace páru, a musí ji být možno zakládat na právu státu, v němž mají manželé či budoucí manželé obvyklé bydliště nebo jehož jsou státními příslušníky.Článek 17Ve většině členských států si manželé obvykle výslovně nevolí rozhodné právo v oblasti majetkových poměrů v manželství, a proto je důležité vytvořit společná ustanovení pro všechny členské státy, jež umožní určit rozhodné právo pro tyto situace. K určení rozhodného práva slouží seznam hierarchicky použitelných objektivních hraničních určovatelů, díky němuž je zaručena určitá předvídatelnost pro manžele i pro třetí osoby. Tyto určovatele zachovávají soulad mezi reálným životem páru, zejména pokud jde o stanovení prvního společného obvyklého bydliště, a potřebou snadno určit rozhodné právo pro majetkové poměry v manželství.Článek 18Kromě možnosti zvolit si rozhodné právo při uzavření manželství (článek 16) povoluje tento článek také učinit tuto volbu později, v průběhu společného života páru. Stejně tak se mohou manželé, kteří si rozhodné právo zvolili při uzavření manželství, poté rozhodnout pro změnu a zvolit si jiné rozhodné právo.Změnu rozhodného práva musí manželé učinit dobrovolně. V zájmu vyloučení rizika právní nejistoty neumožňuje nařízení automatickou změnu rozhodného práva,


text: aniž by strany vyjádřily svou vůli v tomto smyslu nebo byly o této změně vyrozuměny.Aby změna rozhodného práva v oblasti úpravy majetkových poměrů v manželství neměla pro manžele nežádoucí důsledky, musí působit pouze do budoucna, leda že by se jí manželé výslovně vyjádřili pro její zpětnou použitelnost.Podle tohoto nařízení se důsledky změny majetkových poměrů v manželství vztahují pouze na oba partnery a nedotýkají se práv třetích osob, čímž je zajištěna ochrana práv třetích osob před případnou změnou úpravy majetkových poměrů v manželství, která by nebyla v souladu s jejich zájmy.Články 19–20Tyto články upravují pravidla pro formální způsoby volby rozhodného práva a formu manželské smlouvy. Mají rovněž přispět k ochraně zranitelných skupin obyvatel, k nimž v rámci páru často patří manželka.Článek 22Aby byly zohledněny vnitrostátní předpisy, zejména v oblasti ochrany společného obydlí, umožňuje tento článek vyloučit použití cizího práva namísto vlastního práva členského státu. Členský stát, na jehož území se společné obydlí nachází, tak může v zájmu zajištění jeho ochrany vyžadovat použití vlastního práva na ochranu společného obydlí. Výjimečně může tento členský stát na jakoukoli osobu, která na jeho území žije, použít vlastní právní předpisy tak, že „upřednostní“ ustanovení obvykle použitelného práva nebo práva manželské smlouvy dané osoby, jež byla uzavřena v jiném členském státě.5.4. Kapitola IV: Uznávání, vykonatelnost a výkonNávrh upravuje volný pohyb rozhodnutí, úředních listin a soudních smírů ve věcech majetkových poměrů v manželství. Zavádí tak vzájemné uznávání na základě vzájemné důvěry, která je výsledkem integrace členských států do Evropské unie.Tento volný pohyb spočívá v jednotném postupu vzájemného uznávání a výkonu soudních rozhodnutí, úředních listin a soudních smírů pocházejících z jiných členských států. Tento postup nahrazuje stávající vnitrostátní postupy platné v jednotlivých členských státech. Důvody pro neuznání a zamítnutí výkonu jsou rovněž harmonizovány na evropské úrovni a omezeny na nezbytné minimum, přičemž nahrazují různé, často širší důvody, které v současnosti na úrovni členských států existují.RozhodnutíNavrhovaná pravidla pro uznávání a výkon rozhodnutí se shodují s pravidly navrhovanými ve věcech dědictví. Odkazují proto na stávající doložku vykonatelnosti v občanských a obchodních věcech. Díky tomu jsou rozhodnutí vydaná v jednom členském státě uznávána v ostatních členských státech, aniž by to vyžadovalo zvláštní řízení. Pokud má navrhovatel dosáhnout vykonání rozhodnutí, musí ve státě výkonu zahájit jednotný postup ke získání prohlášení o vykonatelnosti. Tento postup je jednostranný a v první fázi se omezuje na přezkoumání dokumentů. Až v pozdější fázi, pokud odpůrce nepodá námitku, přistoupí soudce k přezkoumání možných důvodů k zamítnutí. Tyto důvody musí zajišťovat odpovídající ochranu práv odpůrců.Tato pravidla představují v této oblasti významný pokrok oproti současnému stavu. Uznávání a výkon rozhodnutí se totiž v současnosti řídí vnitrostátním právním řádem členských států nebo dvoustrannými dohodami mezi některými členskými státy. Postupy se tedy liší podle toho, o které členské státy se jedná, a stejně tak se liší dokumenty požadované pro vydání prohlášení vykonatelnosti i důvody pro zamítnutí cizích rozhodnutí.Jak bylo vysvětleno výše, je toto nařízení prvním opatřením v oblasti úpravy majetkových poměrů v manželství a týká se rodinného práva (viz bod 3.1). Vzhledem k těmto specifickým okolnostem je volný pohyb rozhodnutí podmíněn řízením


text: o prohlášení vykonatelnosti, upraveným v současné době nařízením „Brusel I“[9].V jiných oblastech by se však mohlo uvažovat o pozdějším zrušení prozatímních řízení (doložky vykonatelnosti), až budou vyhodnocena pravidla tohoto nařízení a rozvoj soudní spolupráce ve věcech majetkových poměrů v manželství a v souvisejících oblastech (zejména nařízení Brusel IIa[10]).Listiny vyhotovené orgány, které vykonávají příslušné funkce v přenesené pravomoci nebo na základě určení soudem v souladu s definicí soudu v článku 2 tohoto nařízení, se považují za rovnocenné s rozhodnutími, a proto se na ně vztahují ustanovení této kapitoly týkající se uznávání a výkonu.Úřední listinyVzhledem k praktickému významu úředních listin ve věcech majetkových poměrů v manželství a za účelem zajištění souladu tohoto nařízení s jinými nástroji Unie musí toto nařízení zaručit jejich uznávání, a umožnit tak jejich volný pohyb.Uznávání úředních listin znamená, že tyto listiny požívají shodné důkazní hodnoty, pokud se jedná o obsah zaregistrovaných úředních listin a o skutečnosti v nich zaznamenané, a na stejném základě jako v zemi původu požívají presumpce správnosti a vykonatelnosti.5.5. Kapitola V: Účinky vůči třetím osobámZáměrem těchto ustanovení je dosáhnout souladu mezi právní jistotou manželů a ochranou třetích osob před uplatňováním pravidel, o nichž nevěděly nebo je nestanovily. Členské státy tak mají možnost stanovit u listin podepsaných jedním z manželů a třetí osobou, která pobývá na území téhož členského státu, že tento manžel může uplatňovat pravidla svých majetkových poměrů v manželství pouze tehdy, pokud byla tato pravidla zveřejněna nebo pokud o nich byla třetí osoba vyrozuměna či o nich musela vědět.2011/0059 (CNS)NávrhNAŘÍZENÍ RADYo příslušnosti, rozhodném právu, uznávání a výkonu rozhodnutí ve věcech majetkových poměrů v manželstvíRADA EVROPSKÉ UNIEs ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, zejména na čl. 81 odst. 3 této smlouvy,s ohledem na návrh Komise,s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu[11],s ohledem na stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru[12],s ohledem na stanovisko Výboru regionů[13],rozhodla v souladu se zvláštním legislativním postupemvzhledem k těmto důvodům:(1) Evropská unie si stanovila za cíl zachovávat a rozvíjet prostor svobody, bezpečnosti a práva, ve kterém je zajištěn volný pohyb osob. Pro postupné vytváření tohoto prostoru musí Unie přijmout opatření týkající se soudní spolupráce v občanských věcech s mezinárodním prvkem.(2) Na svém zasedání v Tampere ve dnech 15. a 16. října 1999 podpořila Evropská rada zásadu vzájemného uznávání rozsudků a jiných rozhodnutí soudních orgánů jakožto základ soudní spolupráce v občanských věcech a vyzvala Radu a Komisi, aby přijaly program opatření k provádění této zásady.(3) Dne 30. listopadu 2000 přijala Rada návrh programu opatření k provádění zásady vzájemného uznávání rozhodnutí v občanských a obchodních věcech[14]. Tento program určuje opatření týkající se harmonizace kolizních norem usnadňující vzájemné uznávání soudních rozhodnutí. Počítá s vypracováním jednoho či více nástrojů vzájemného uznávání v oblasti majetkových poměrů v manželství a majetkových důsledků rozluky nesezdaných partnerů.(4) Na zasedání v Bruselu ve dnech 4. a 5. listopadu 2004 přijala Evropská rada nový program, takzvaný „Haagský program k posílení svobody, bezpečnosti a práva v Evropské unii“[15].. V tomto programu Rada vyzvala Komisi, aby předložila zelenou knihu o kolizi právních předpisů ve věcech vlastnických vztahů v manželství, včetně otázky soudní příslušnosti a


text: vzájemného uznávání. Haagský program zdůraznil, že je nezbytné přijmout do roku 2011 nástroj v této oblasti.(5) Dne 17. července 2006 přijala Komise zelenou knihu[16] o kolizním právu v oblasti úpravy majetkových poměrů v manželství, zabývající se převážně otázkou soudní příslušnosti a vzájemného uznávání. Zelená kniha zahájila rozsáhlé konzultace o celém spektru potíží, se kterými se páry setkávají v evropském kontextu při vypořádání společného majetku, a o soudních prostředcích nápravy.(6) Stockholmský program z prosince 2009, který určuje priority v oblasti práva, svobody a bezpečnosti na období 2010 až 2014[17], rovněž uvádí, že vzájemné uznávání by mělo být rozšířeno na oblast majetkových práv plynoucích z manželských vztahů a majetkových důsledků rozluky partnerů.(7) Ve „Zprávě o občanství EU za rok 2010 – Odstranit překážky pro výkon práv občanů EU“[18], přijaté dne 27. října 2010, Komise oznámila, že přijme legislativní návrh, který umožní odstranit překážky volného pohybu osob a zejména potíže, s nimiž se partneři setkávají při správě svého majetku nebo při zániku svazku.(8) Za účelem zajištění právní jistoty a poskytnutí určité předvídatelnosti sezdaným párům, pokud jde o jejich majetek, by bylo vhodné začlenit všechna pravidla v oblasti majetkových poměrů v manželství do jednoho nástroje.(9) Pro dosažení stanovených cílů jsou v tomto nařízení shrnuta do jediného nástroje ustanovení o soudní příslušnosti, rozhodném právu, uznávání a výkonu rozhodnutí a úředních listin, jakož i o účincích majetkových poměrů v manželství na třetí osoby.(10) Toto nařízení se týká otázek souvisejících s majetkovými poměry v manželství. Nevztahuje se na pojem „manželství“, který je vymezen vnitrostátním právním řádem členských států.(11) Oblast působnosti tohoto nařízení by se měla rozšířit na všechny otázky v občanských věcech týkající se majetkových poměrů v manželství, pokud jde o každodenní správu majetku manželů a jejich majetkové vypořádání, způsobené zejména rozlukou partnerů či úmrtím jednoho z nich.(12) Vyživovací povinnosti mezi manželi upravuje nařízení Rady (ES) č. 4/2009 ze dne 18. prosince 2008 o příslušnosti, rozhodném právu, uznávání a výkonu rozhodnutí a o spolupráci ve věcech vyživovacích povinností[19], proto jsou z oblasti působnosti tohoto nařízení vyloučeny, stejně jako otázky platnosti a účinků darů, kterými se zabývá nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 593/2008 ze dne 17. června 2008 o právu rozhodném pro smluvní závazkové vztahy (Řím I)[20].(13) Z oblasti působnosti tohoto nařízení by měly být dále vyloučeny otázky povahy věcných práv, které mohou být upraveny ve vnitrostátním právu členských států, jako např. otázky týkající se zveřejňování těchto práv, stejně jako je tomu v nařízení (EU) č. ... [Evropského parlamentu a Rady o příslušnosti, rozhodném právu, uznávání a výkonu rozhodnutí a úředních listin ve věcech dědictví a vytvoření evropského dědického osvědčení] [21]. Soudy členského státu, v němž se nachází majetek jednoho či obou manželů, tak mohou přijímat opatření věcného práva vztahující se zejména na zápis převodu tohoto majetku do veřejného rejstříku, pokud to právní řád tohoto členského státu vyžaduje.(14) Vzhledem k rostoucí mobilitě párů v průběhu jejich manželského života a k nutnosti podpořit řádný výkon spravedlnosti jsou do tohoto nařízení zařazena pravidla o soudní příslušnosti, jež stanoví, že záležitostmi týkajícími se majetkových poměrů v manželství včetně jeho