text: vypořádání v souvislosti s rozvodovým řízením, rozlukou nebo prohlášením manželství za neplatné se zabývají soudy členského státu, které jsou příslušné k řešení tohoto rozvodového řízení, rozluky nebo prohlášení manželství za neplatné dle nařízení Rady (ES) č. 2201/2003 o příslušnosti a uznávání a výkonu rozhodnutí ve věcech manželských a ve věcech rodičovské zodpovědnosti, kterým se zrušuje nařízení (ES) č. 1347/2000[22].(15) Ze stejných důvodů by se měly otázkami majetkových poměrů v manželství v souvislosti s úmrtím jednoho z manželů zabývat soudy příslušné pro jeho dědické řízení, jak to určuje návrh nařízení (EU) č. ... [Evropského parlamentu a Rady o příslušnosti, rozhodném právu, uznávání a výkonu rozhodnutí a úředních listin ve věcech dědictví a vytvoření evropského dědického osvědčení].(16) V případech, kdy nejde o otázky majetkových poměrů v manželství související s dědickým řízením, řízením o odluce nebo o prohlášení manželství za neplatné či s úmrtím jednoho z partnerů, mohou se manželé rozhodnout k předložení otázek majetkových poměrů ve svém manželství soudu členského státu, jehož právo si zvolili jako rozhodné právo v této oblasti. Toto rozhodnutí se vyjadřuje vzájemnou dohodou manželů a může být učiněno kdykoli, i v průběhu řízení.(17) Toto nařízení musí umožnit zachování místní příslušnosti soudů určitého členského státu v řízeních týkajících se majetkových poměrů v manželství, s výjimkou rozluky partnerů nebo úmrtí jednoho z nich, a především by mělo stanovit forum necessitatis , aby se předešlo odepření spravedlnosti.(18) Aby mohlo soudnictví řádně fungovat, nesmí docházet k případům, kdy by členské státy vydávaly vzájemně si odporující rozhodnutí. K tomuto účelu musí toto nařízení obsahovat všeobecné procesní předpisy vycházející z nařízení Rady (ES) č. 44/2001 ze dne 22. prosince 2000 o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech[23].(19) V zájmu usnadnění správy majetku manželů umožňuje toto nařízení, aby si manželé pro svůj majetek, bez ohledu na jeho povahu nebo místo, kde se nachází, zvolili jako rozhodné právo to, k němuž mají oba manželé úzkou vazbu z důvodu svého bydliště nebo státní příslušnosti. Tuto volbu mohou učinit v jakémkoli okamžiku – při uzavření manželství či v jeho průběhu.(20) Právo, jež si manželé zvolili pro úpravu majetkových důsledků svého manželství, nebo pokud tak neučinili, právo určené podle hraničních určovatelů, by se mělo uplatňovat i v případě, že není právem členského státu. Při uplatňování práva jednoho členského státu soudy jiného členského státu by mohla soudům při zjišťování obsahu cizího práva pomáhat Evropská soudní síť pro občanské a obchodní věci, vytvořená rozhodnutím Rady 2001/470/ES ze dne 28. května 2001[24].(21) Nedojde-li k volbě rozhodného práva, musí toto nařízení v zájmu zajištění souladu mezi předvídatelností a požadavkem právní jistoty a současně s ohledem na životní situaci páru zavést harmonizované kolizní normy na základě různých hraničních určovatelů, jež umožní určit rozhodné právo pro celý majetek manželů. Prvním kritériem by tak mělo být první obvyklé společné bydliště manželů po sňatku a druhým právo státu, jehož státní příslušnost měli oba manželé v době uzavření manželství. Pokud není žádné z těchto kritérií splněno nebo v případech, kdy manželé mají různou státní příslušnost a nemají první obvyklé společné bydliště v


text: době uzavření manželství, by měl být použit třetí určovatel – právo státu, k němuž mají oba manželé nejužší vazby s přihlédnutím ke všem okolnostem, zejména k místu svatebního obřadu. Tyto vazby musí být posuzovány vůči okamžiku uzavření manželství.(22) Rozhodné právo se sice určuje podle pojmu „státní příslušnosti“, je však třeba zohlednit i skutečnost, že některé státy, jejichž právní systém je založen na zvykovém právu ( common law ), používají jako hraniční určovatel pojem „bydliště“ ( domicile ), a nikoli „státní příslušnost“ ( nationality ).(23) Aby byla zajištěna právní jistota soudních rozhodnutí a zamezilo se změnám rozhodného práva v oblasti úpravy majetkových poměrů v manželství, aniž by o nich byli manželé informováni, nelze změnit rozhodné právo pro majetkové poměry v manželství bez výslovného vyjádření vůle obou manželů v tom smyslu. Tato změna, kterou se manželé rozhodli provést, nemůže mít zpětnou platnost, pokud to manželé výslovně nestanoví. Každopádně se nedotýká práv třetích osob a platnosti dříve přijatých aktů.(24) Vzhledem k významu volby rozhodného práva pro majetkové poměry v manželství musí toto nařízení zavést jisté záruky, tak aby si manželé nebo budoucí manželé byli vědomi následků své volby. Volba rozhodného práva musí mít formu, kterou stanoví pro manželské smlouvy právo zvoleného členského státu nebo státu, v němž je smlouva vypracována, a minimálně musí mít písemnou podobu, být opatřena datem a podepsána oběma manželi. Pokud však právo zvoleného státu nebo státu, v němž je smlouva vypracována, obsahuje doplňující formální pravidla pro platnost, zveřejňování nebo registrování takových dohod, musí být tato pravidla dodržena.(25) Za výjimečných okolností mají soudy členských států možnost z důvodů veřejného zájmu vyloučit cizí právo, pokud by jeho použití v konkrétním případě bylo zjevně v rozporu s veřejným pořádkem místa, jehož soud ve věci jedná. Soudy by však neměly mít možnost vznášet výhradu veřejného pořádku, a neuplatňovat tak právní předpisy jiného státu, ani možnost odmítnout uznání či vykonání rozhodnutí, úřední listiny či soudního smíru vyhotovených jiným státem, pokud by použitím výhrady veřejného pořádku byla porušena Listina základních práv Evropské unie a zejména její článek 21, který zakazuje jakoukoli formu diskriminace.(26) Protože v některých státech existují vedle sebe dva či více právních systémů nebo souborů pravidel týkajících se otázek, které upravuje toto nařízení, je třeba stanovit, v jaké míře se jeho ustanovení použijí v rámci různých územních jednotek těchto států.(27) Vzájemné uznávání rozhodnutí vydaných v členských státech je jedním z cílů tohoto nařízení, proto je v něm třeba stanovit pravidla pro uznávání a výkon rozhodnutí vycházející z nařízení (ES) č. 44/2001, která by byla případně pozměněna vzhledem ke specifickým nárokům oblasti, na kterou se toto nařízení vztahuje.(28) Aby byly zohledněny různé způsoby, jak členské státy řeší otázky majetkových poměrů v manželství, musí toto nařízení zajistit uznávání a vykonatelnost úředních listin. Pokud však jde o jejich uznávání, nemohou být úřední listiny považovány za rovnocenné se soudními rozhodnutími. Uznávání úředních listin znamená, že tyto požívají stejné důkazní hodnoty, pokud se jedná o obsah listiny, že mají stejné účinky jako v domovském členském státě a že platí presumpce platnosti, která může být v případě sporu zrušena.(29)

type: legislation

jurisdiction: EU


text: Právo v oblasti úpravy majetkových poměrů v manželství má sice upravovat právní vztahy mezi manželi a třetími osobami, je přesto třeba, aby podmínky účinků tohoto práva mohly být vymezeny v právu členského státu, v němž mají manželé nebo třetí osoby obvyklé bydliště, tak aby byla zajištěna ochrana třetích osob. Právo tohoto členského státu by rovněž mohlo stanovit, že by se manželé mohli dovolávat použití práva svých majetkových poměrů v manželství na třetí osobu pouze tehdy, pokud by byly dodrženy podmínky zaregistrování nebo zveřejnění platné v tomto členském státě s výjimkou situace, kdy třetí osoba znala nebo musela znát rozhodné právo pro majetkové poměry v manželství.(30) Vzhledem k závazkům členských států na mezinárodní úrovni nejsou tímto nařízením dotčeny mezinárodní úmluvy, jejichž smluvní stranou je ke dni přijetí tohoto nařízení jeden nebo více členských států. Soulad s obecnými cíli tohoto nařízení nicméně vyžaduje, aby mělo toto nařízení ve vztazích mezi členskými státy před úmluvami přednost.(31) Jelikož cílů tohoto nařízení – konkrétně volného pohybu osob uvnitř Evropské unie, možnosti manželů zorganizovat si své majetkové vztahy mezi sebou a vůči třetím osobám v průběhu společného života páru i při vypořádání jejich majetku, větší předvídatelnosti a právní jistoty – nemůže být uspokojivě dosaženo na úrovni členských států, a proto z důvodu rozsahu a účinků tohoto nařízení jich může být lépe dosaženo na úrovni Evropské unie, může Evropská unie přijmout opatření v souladu se zásadou subsidiarity stanovenou v článku 5 Smlouvy o Evropské unii. V souladu se zásadou proporcionality stanovenou v uvedeném článku nepřekračuje toto nařízení rámec toho, co je nezbytné pro dosažení těchto cílů.(32) Toto nařízení respektuje základní práva a dodržuje zásady uznané Listinou základních práv Evropské unie, a zejména jejími články 7, 9, 17, 21 a 47, které se týkají práva na respektování soukromého a rodinného života, práva uzavřít manželství a založit rodinu v souladu s vnitrostátními právními předpisy, vlastnického práva, zákazu jakékoli diskriminace a práva na účinnou právní ochranu. Soudy členských států musejí při používání tohoto nařízení dodržovat tato práva a zásady.(33) V souladu s články 1 a 2 Protokolu o postavení Spojeného království a Irska s ohledem na prostor svobody, bezpečnosti a práva, připojeného ke Smlouvě o Evropské unii a ke Smlouvě o fungování Evropské unie, [Spojené království a Irsko oznámily své přání podílet se na přijímání a používání tohoto nařízení] / [a aniž by byl dotčen článek 4 uvedeného protokolu se Spojené království a Irsko neúčastní přijímání tohoto nařízení a toto nařízení pro ně není závazné ani použitelné].(34) V souladu s články 1 a 2 Protokolu o postavení Dánska, připojeného ke Smlouvě o Evropské unii a ke Smlouvě o fungování Evropské unie, se Dánsko neúčastní přijímání tohoto nařízení, a toto nařízení pro ně proto není závazné ani použitelné,PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:Kapitola IOblast působnosti a definiceČlánek 1 Oblast působnosti1. Toto nařízení se vztahuje na majetkové poměry v manželství.Nevztahuje se zejména na daňové, celní a správní věci.2. V tomto nařízení se pojmem „členský stát“ rozumí veškeré členské státy s výjimkou Dánska [, Spojeného království a Irska].3. Z oblasti působnosti tohoto nařízení jsou vyloučeny:a) způsobilost


text: k manželství;b) vyživovací povinnosti;c) dary manželů;d) dědická práva pozůstalého manžela / pozůstalé manželky;e) společné podnikání manželů;f) povaha věcných práv vztahujících se k majetku a zveřejňování těchto práv.Článek 2 Definice pojmůPro účely tohoto nařízení se rozumí:a) „majetkovými poměry v manželství“: souhrn všech pravidel týkajících se majetkových vztahů mezi manželi navzájem a vůči třetím osobám;b) „manželskou smlouvou“: jakákoli dohoda, v níž manželé upravují své majetkové vztahy mezi sebou a vůči třetím osobám;c) „úřední listinou“: dokument, který byl úředně vyhotoven nebo zaregistrován jako úřední listina v domovském členském státě a jehož pravost:i) dokládá podpis a obsah listiny aii) byla ověřena orgánem veřejné moci nebo jiným orgánem k tomu zmocněným;d) „rozhodnutím“: jakékoli rozhodnutí ve věcech majetkových poměrů v manželství vydané soudem členského státu nesoucí jakýkoli název jako rozsudek, usnesení, příkaz nebo nařízení výkonu, včetně rozhodnutí o nákladech řízení vydaného soudním úředníkem;e) „domovským členským státem“: členský stát, ve kterém bylo vydáno rozhodnutí, uzavřena manželská smlouva, vystavena úřední listina, schválen soudní smír nebo vystaven dokument o vypořádání společného majetku nebo jakákoli jiná listina vystavená soudním orgánem nebo jiným subjektem v přenesené pravomoci soudu či jím určeným;f) „dožádaným členským státem“: členský stát, ve kterém se žádá o uznání a/nebo výkon rozhodnutí, manželské smlouvy, úřední listiny, soudního smíru, dokumentu o vypořádání společného majetku nebo jakékoli jiné listiny vystavené soudním orgánem nebo jiným subjektem v přenesené pravomoci soudu či jím určeným;g) „soudem“: kterýkoli příslušný soudní orgán členského státu vykonávající funkci soudu ve věcech majetkových poměrů v manželství nebo kterýkoli jiný orgán nebo osoba vykonávající příslušné funkce soudu v přenesené pravomoci či s určením soudním orgánem členského státu, jak to stanoví toto nařízení.h) „soudním smírem“: smír ve věcech majetkových poměrů v manželství, který schválil soud nebo který byl uzavřen v průběhu soudního řízení.Kapitola IISoudní příslušnostČlánek 3 Příslušnost v případě úmrtí jednoho z manželůSoudy členského státu, kde je podána žádost týkající se dědictví jednoho z manželů podle nařízení (EU) č. ... [Evropského parlamentu a Rady o příslušnosti, rozhodném právu, uznávání a výkonu rozhodnutí a úředních listin ve věcech dědictví a vytvoření evropského dědického osvědčení] , jsou příslušné rovněž v záležitostech majetkových poměrů v manželství ve vztahu k této žádosti.Článek 4 Příslušnost v případech rozvodu, rozluky nebo prohlášení manželství za neplatnéSoudy členského státu, kde je podána žádost o rozvod, rozluku nebo prohlášení manželství za neplatné podle nařízení (ES) č. 2201/2003, jsou v případě, že se na tom manželé dohodnou, příslušné rovněž v záležitostech majetkových poměrů v manželství ve vztahu k této žádosti.Tato dohoda může být uzavřena kdykoli, i v průběhu řízení. Pokud je uzavřena před začátkem řízení, musí být vyhotovena písemně, opatřena datem a podepsána oběma stranami.Pokud se manželé nedohodnou, určuje se příslušnost podle článku 5 a násl.Článek 5 Příslušnost v ostatních případech1. Mimo případy uvedené v článcích 3 a 4 jsou pro řízení ve věcech majetkových poměrů v manželství příslušné soudy členského státu:a) v němž mají manželé obvyklé společné bydliště, nebo případněb) v němž měli manželé poslední společné obvyklé bydliště, pokud zde jeden z nich ještě bydlí, nebo případněc) v němž má obvyklé bydliště odpůrce, nebo případněd) jehož státními příslušníky jsou


text: oba manželé nebo, v případě Spojeného království a Irska, který je zemí „domicilu“ obou manželů.2. Obě strany se také mohou dohodnout na tom, že soudy členského státu, jehož právo si zvolily podle článků 16 a 18 tohoto nařízení jako rozhodné právo pro majetkové poměry v manželství, jsou příslušné v záležitostech týkajících se jejich majetkových poměrů v manželství.Tato dohoda může být uzavřena kdykoli, i v průběhu řízení. Pokud je uzavřena před začátkem řízení, musí být vyhotovena písemně, opatřena datem a podepsána oběma stranami.Článek 6 Podpůrná příslušnostNení-li žádný soud některého členského státu příslušný na základě článků 3, 4 a 5, jsou soudy členského státu příslušné, pokud se na území tohoto členského státu nachází majetek jednoho či obou manželů; v tom případě má soud, u něhož se řízení koná, rozhodnout pouze o tomto majetku.Článek 7 Forum necessitatisNení-li stanovena žádná soudní příslušnost na základě článků 3, 4, 5 či 6, mohou ve výjimečných případech a pod podmínkou, že věc vykazuje dostatečnou vazbu na určitý členský stát, rozhodovat ve věcech majetkových poměrů v manželství soudy tohoto členského státu, jestliže ve třetím státě, k němuž má daná věc úzkou vazbu, není řízení možné nebo je v něm nelze rozumně zahájit nebo vést.Článek 8 Příslušnost v případě protinávrhuSoud, u něhož probíhá řízení na základě článků 3, 4, 5, 6 nebo 7, je rovněž příslušný přezkoumat protinávrh, pokud spadá do oblasti působnosti tohoto nařízení.Článek 9 Zahájení soudního řízeníZa zahájení soudního řízení se považuje:a) okamžik, kdy byl u soudu podán návrh na zahájení řízení nebo jiná rovnocenná písemnost za předpokladu, že žalobce následně neopomene učinit kroky nezbytné k řádnému doručení písemnosti žalovanému, nebob) okamžik, kdy je písemnost předána úřadu, který provádí doručení, pokud musí být písemnost před svým podáním u soudu doručena žalovanému, za předpokladu, že žalobce následně neopomene učinit kroky nezbytné k řádnému doručení písemnosti u soudu.Článek 10 Přezkoumání příslušnostiPokud je soudu některého členského státu předložena věc týkající se majetkových poměrů v manželství, k níž není podle tohoto nařízení příslušný, prohlásí tento soud svou nepříslušnost.Článek 11 Přezkoumání přípustnosti1. Pokud se odpůrce, který má obvyklé bydliště na území jiného členského státu, než ve kterém byl návrh podán, nedostaví k soudu, přeruší příslušný soud řízení do doby, než bude prokázáno, že odpůrce mohl obdržet návrh na zahájení řízení nebo jinou rovnocennou písemnost v dostatečném předstihu, jenž mu umožňuje přípravu na jednání před soudem, nebo že k tomu byly učiněny veškeré nezbytné kroky.2. Má-li být návrh na zahájení řízení nebo jiná rovnocenná písemnost zaslán podle tohoto nařízení z jednoho členského státu do druhého, použije se místo odstavce 1 tohoto článku článek 19 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1393/2007 ze dne 13. listopadu 2007 o doručování soudních a mimosoudních písemností ve věcech občanských a obchodních v členských státech Evropské unie[25].3. Pokud nelze použít nařízení Rady (ES) č. 1393/2007, doručí se návrh na zahájení řízení nebo jiná rovnocenná písemnost do ciziny podle článku 15 Haagské úmluvy ze dne 15. listopadu 1965 o doručování soudních a mimosoudních písemností v cizině ve věcech občanských a obchodních.Článek 12 Litispendence1. Je-li u soudů různých členských


text: států zahájeno řízení mezi týmiž stranami a pro tentýž nárok, přeruší soud, u něhož bylo řízení zahájeno později, bez návrhu řízení až do doby, než se určí příslušnost soudu, který zahájil řízení jako první.2. V případech uvedených v odstavci 1 rozhodne soud, u něhož bylo řízení zahájeno jako první, o své příslušnosti ve lhůtě šesti měsíců, pokud toto rozhodnutí neznemožňují výjimečné okolnosti. Jakýkoli jiný soud, u něhož bylo zahájeno řízení, může požádat soud, u něhož bylo řízení zahájeno jako první, o sdělení, kdy řízení zahájil a zda prohlásil svou příslušnost v dané věci, a pokud tomu tak není, i o sdělení lhůty, dokdy by měl stanovit svou příslušnost.3. Jakmile je určena příslušnost soudu, u něhož bylo řízení zahájeno jako první, prohlásí se soud, u něhož bylo řízení zahájeno později, za nepříslušný ve prospěch tohoto soudu.Článek 13 Související řízení1. Pokud řízení, která spolu vzájemně souvisí, probíhají u soudů různých členských států, může soud, k němuž byla podána žaloba později, přerušit řízení.2. Jedná-li se o řízení u soudu prvního stupně, může se soud, k němuž byla podána žaloba později, prohlásit na návrh jedné ze stran nepříslušným, je-li soud, který zahájil řízení jako první, příslušný pro daná řízení a právo tohoto soudu umožňuje spojení věcí.3. Vzájemně související řízení ve smyslu tohoto článku jsou řízení, mezi nimiž je tak úzký vztah, že je zřejmě vhodné jejich spojení a vydání společného rozhodnutí, aby se zamezilo možnosti, že budou v rozdělených řízeních vydána rozhodnutí, jež by si vzájemně odporovala.Článek 14 Předběžná a zajišťovací opatřeníPředběžná nebo zajišťovací opatření, která jsou upravena právem jednoho členského státu, je možné u soudů tohoto státu navrhnout i tehdy, kdy jsou pro rozhodnutí ve věci samé příslušné na základě tohoto nařízení soudy jiného členského státu.Kapitola IIIRozhodné právoČlánek 15 Jednota rozhodného právaPrávo v oblasti úpravy majetkových poměrů v manželství podle článků 16, 17 a 18 se vztahuje na celý majetek manželů.Článek 16 Volba rozhodného právaManželé či budoucí manželé si mohou jako rozhodné právo pro své majetkové poměry v manželství zvolit jedno z těchto práv:a) právo státu, v němž mají manželé či budoucí manželé obvyklé společné bydliště, nebob) právo státu, v němž má v okamžiku této volby jeden z manželů či budoucích manželů obvyklé společné bydliště, neboc) právo státu, jehož státní příslušnost má v okamžiku této volby jeden z manželů či budoucích manželů.Článek 17 Určení rozhodného práva v případě, že je strany nezvolí1. V případě, že manželé tuto volbu neučiní, je rozhodným právem v oblasti úpravy majetkových poměrů v manželství:a) právo státu, v němž mají manželé či budoucí manželé první obvyklé společné bydliště po sňatku, nebo případněb) právo státu, jehož státní příslušnost měli oba manželé v době uzavření manželství, nebo případněc) právo státu, k němuž mají oba manželé nejužší vazby, s přihlédnutím ke všem okolnostem, zejména k místu svatebního obřadu.2. Ustanovení odst. 1 písm. b) se nepoužijí, pokud mají manželé různou státní příslušnost.Článek 18 Změna rozhodného právaV kterémkoli okamžiku manželství mohou manželé předložit úpravu svých majetkových poměrů jinému právu, než bylo doposud rozhodné. Mohou určit pouze jedno z těchto práv:a) právo státu, v němž


text: má v okamžiku této volby obvyklé bydliště jeden z manželů;b) právo státu, jehož státní příslušnost má v okamžiku této volby jeden z manželů.Pokud se manželé nevyjádří jinak, je změna rozhodného práva v oblasti majetkových poměrů učiněná v průběhu manželství účinná pouze do budoucna.Pokud se manželé rozhodnou pro zpětnou účinnost změny rozhodného práva, není tímto zpětným účinkem dotčena platnost dřívějších aktů, jež byly přijaty podle předchozího rozhodného práva, jakož ani práva třetích osob z něj odvozená.Článek 19 Formální způsoby volby rozhodného práva1. Volba rozhodného práva má formu, kterou stanoví pro manželské smlouvy právo zvoleného členského státu nebo státu, kde byla smlouva vypracována.2. Aniž je dotčen odstavec 1, tato volba musí být alespoň učiněna výslovně a v písemné podobě, opatřené datem a podepsané oběma manželi.3. Pokud právo členského státu, v němž mají oba manželé obvyklé společné bydliště v okamžiku volby podle odstavce 1, stanoví dodatečné podmínky týkající se formy manželské smlouvy, je třeba tyto podmínky dodržet.Článek 20 Rozhodné právo pro formu manželské smlouvy1. Formu manželské smlouvy stanoví buď rozhodné právo pro majetkové poměry v manželství, nebo právo státu, kde byla smlouva vypracována.2. Aniž je dotčen odstavec 1, manželská smlouva musí mít vždy alespoň písemnou podobu a být opatřena datem a podepsána oběma manželi.3. Pokud právo členského státu, v němž mají oba manželé v okamžiku uzavření manželské smlouvy obvyklé společné bydliště, stanoví dodatečné podmínky týkající se formy manželské smlouvy, je třeba tyto podmínky dodržet.Článek 21 Všeobecná povaha kolizních noremPrávo určené podle ustanovení této kapitoly se použije i v případě, že není právem členského státu.Článek 22 Imperativní ustanoveníTímto nařízením není v žádném případě dotčeno použití imperativních ustanovení, jejichž dodržování je pro členský stát při ochraně jeho veřejných zájmů, jako např. jeho politického, společenského a hospodářského uspořádání, zásadní do té míry, že se vyžaduje jejich použití na jakoukoli situaci, která spadá do jejich oblasti působnosti, bez ohledu na právo, které by se jinak podle tohoto nařízení použilo na majetkové poměry v manželství.Článek 23 Veřejný pořádek místa souduUplatnění některého ustanovení práva určeného podle tohoto nařízení je možno odmítnout pouze v případě, že je ve zjevném rozporu s veřejným pořádkem státu, jehož soud ve věci jedná.Článek 24 Vyloučení zpětného a dalšího odkazuKde toto nařízení předepisuje použití práva některého státu, rozumí se tím předpisy hmotného práva platné v tomto státě, s výhradou předpisů mezinárodního práva soukromého.Článek 25 Členské státy se dvěma nebo více právními systémy – územně konfliktní právoJe-li stát složen z více územních jednotek, které mají vlastní právní systém nebo soubory pravidel vztahujících se k otázkám, které upravuje toto nařízení:a) každý odkaz na právní předpisy tohoto státu se pro účely určení rozhodného práva podle tohoto nařízení považuje za odkaz na platné právní předpisy příslušné územní jednotky;b) odkazem na obvyklé bydliště v tomto členském státě se rozumí bydliště v územním celku;c) každý odkaz na státní příslušnost se vztahuje k územní jednotce určené právem tohoto státu, nebo, neexistují-li příslušná pravidla, k územní jednotce zvolené stranami, nebo, nedojde-li k volbě, k územní jednotce, ke které má jeden z manželů nebo oba manželé nejužší vazbu.Kapitola IVUznávání, vykonatelnost a výkonOddíl 1ROZHODNUTÍPODODDÍL 1UznáváníČlánek


text: 26 Vzájemné uznávání rozhodnutí1. Rozhodnutí vydaná v některém členském státě jsou v ostatních členských státech uznávána, aniž by bylo vyžadováno zvláštní řízení.2. Stane-li se sporným, zda rozhodnutí má být uznáno, může každá strana, která uplatňuje uznání jako hlavní věc v daném sporu, v řízení podle článků [38 až 56] nařízení (ES) č. 44/2001 navrhnout, že soudní rozhodnutí má být uznáno.3. Je-li otázka uznání rozhodnutí vznesena u soudu členského státu jako předběžná otázka, může o ní tento soud rozhodnout.Článek 27 Důvody pro neuznání rozhodnutíRozhodnutí se neuzná,a) je-li takové uznání zjevně v rozporu s veřejným pořádkem dožádaného členského státu;b) jestliže odpůrci nebyl doručen návrh na zahájení řízení nebo jiná rovnocenná písemnost v dostatečném časovém předstihu a takovým způsobem, který by mu umožnil přípravu na obhajobu, ledaže žalovaný nevyužil žádný opravný prostředek proti rozhodnutí, i když k tomu měl možnost;c) je-li neslučitelné s rozhodnutím vydaným v řízení mezi týmiž stranami v dožádaném členském státě;d) je-li neslučitelné s dřívějším rozhodnutím, které bylo vydáno v jiném členském státě nebo ve třetí zemi v řízení mezi týmiž stranami a pro tentýž nárok, pokud toto dřívější rozhodnutí splňuje podmínky nezbytné pro uznání v dožádaném členském státě.Článek 28 Zákaz přezkoumání příslušnosti soudu domovského státu1. Příslušnost soudů domovského členského státu nesmí být přezkoumávána.2. Hledisko veřejného pořádku uvedené v článku 23 se neuplatňuje v případě pravidel pro určení příslušnosti uvedených v článcích 3 až 8.Článek 29 Zákaz přezkoumání ve věci saméCizí rozhodnutí nesmí být v žádném případě přezkoumáváno ve věci samé.Článek 30 Přerušení řízeníSoud členského státu, v němž se žádá o uznání rozhodnutí vydaného v jiném členském státě, může řízení přerušit, jestliže byl proti rozhodnutí podán řádný opravný prostředek.Pododdíl 2ProváděníČlánek 31 Vykonatelná rozhodnutíRozhodnutí vydaná v členském státě a tam vykonatelná se vykonávají v jiných členských státech v souladu s články [38 až 56 a 58] nařízení (ES) č. 44/2001.Oddíl 2ÚřEDNÍ LISTINY A SOUDNÍ SMÍRČLÁNEK 32 Uznávání úředních listin1. Úřední listiny vypracované v jednom členském státě jsou uznávány v jiných členských státech, vyjma popření platnosti těchto listin dle rozhodného práva a s výhradou, že toto uznání není ve zjevném rozporu s veřejným pořádkem dožádaného členského státu.2. Uznávání úředních listin znamená, že tyto požívají stejné důkazní hodnoty, pokud se jedná o obsah listiny, a že platí presumpce platnosti.Článek 33 Vykonatelnost úředních listin1. Veřejné listiny, které byly vypracovány a jsou vykonatelné v některém členském státě, se na návrh prohlásí za vykonatelné v jiném členském státě postupem podle článků [38 až 57] nařízení (ES) č. 44/2001.2. Soud, ke kterému je podán opravný prostředek podle článků [43 a 44] nařízení (ES) č. 44/2001, zamítne nebo zruší prohlášení vykonatelnosti jen tehdy, pokud by výkon rozhodnutí na základě této listiny byl zjevně v rozporu s veřejným pořádkem dožádaného členského státu.Článek 34 Uznávání a vykonatelnost soudních rozhodnutíSoudní rozhodnutí vykonatelná v domovském členském státě jsou uznána a prohlášena za vykonatelná v jiném členském státě na žádost kterékoli zúčastněné strany za stejných podmínek jako veřejné listiny. Soud, ke kterému je podán opravný prostředek podle článku [42 nebo 44] nařízení (ES) č. 44/2001, zamítne nebo zruší prohlášení vykonatelnosti jen tehdy, pokud


text: by výkon soudního rozhodnutí byl zjevně v rozporu s veřejným pořádkem členského státu výkonu.Kapitola VÚčinky vůči třetím osobámČlánek 35 Účinky vůči třetím osobám1. Důsledky majetkových poměrů v manželství pro právní vztah mezi manželi a třetími osobami upravuje rozhodné právo pro majetkové poměry v manželství podle tohoto nařízení.2. V právu členského státu však může být stanoveno, že manželé nemohou uplatňovat rozhodné právo pro majetkové poměry v manželství na třetí osoby, pokud má jedna ze stran obvyklé bydliště na území tohoto státu a pokud podmínky zveřejňování nebo zaregistrování stanovené v tomto právu nebyly splněny, s výjimkou případů, kdy třetí osoba rozhodné právo pro majetkové poměry v manželství znala nebo musela znát.3. Právo členského státu, na jehož území se nachází nemovitost, může pro právní vztahy mezi manželi a třetími osobami týkající se této nemovitosti stanovit podobná pravidla jako pravidla stanovená v odstavci 2.Kapitola VIObecná a závěrečná ustanoveníČlánek 36 Vztah ke stávajícím mezinárodním úmluvám1. Tímto nařízením není dotčeno použití dvoustranných či vícestranných dohod, jejichž smluvními stranami je jeden nebo více členských států v okamžiku přijetí tohoto nařízení a které se vztahují na oblasti upravené tímto nařízením, aniž jsou dotčeny povinnosti členských států podle článku 351 Smlouvy.2. Aniž je dotčen odstavec 1, toto nařízení má ve vzájemných vztazích členských států přednost před úmluvami uzavřenými v oblasti upravené tímto nařízením, jejichž signatáři jsou členské státy.Článek 37 Informace zpřístupněné veřejnosti a příslušným orgánům1. Členské státy oznámí Komisi nejpozději dne [...] v jednom či více úředních jazyků dle svého uvážení:a) popis svých vnitrostátních právních předpisů a postupů vztahujících se na právo v oblasti majetkových poměrů v manželství a související dokumenty;b) své vnitrostátní předpisy týkající se účinků vůči třetím osobám podle čl. 35 odst. 2 a 3.2. Členské státy vyrozumí Komisi o veškerých pozdějších změnách těchto předpisů.3. Komise vhodnými prostředky zveřejní informace sdělené jí podle odstavců 1 a 2, zejména prostřednictvím vícejazyčných internetových stránek Evropské soudní sítě pro občanské a obchodní věci.Článek 38 Ustanovení o přezkumu1. Nejpozději [pět let po vstupu v platnost...] a následně každých pět let předloží Komise Evropskému parlamentu, Radě a Evropskému hospodářskému a sociálnímu výboru zprávu o uplatňování tohoto nařízení. V případě potřeby se ke zprávě přiloží návrhy na jeho změny.2. Členské státy sdělí za tímto účelem Komisi příslušné údaje týkající se uplatňování tohoto nařízení jejich soudy.Článek 39 Přechodná ustanovení1. Ustanovení kapitol II a IV tohoto nařízení se vztahují na soudní řízení zahájená, veřejné listiny přijaté, soudní smíry dosažené a rozhodnutí vydaná po datu jeho vstupu v platnost.2. Pokud bylo řízení zahájeno v domovském státě dříve, než toto rozhodnutí vstoupilo v platnost, rozhodnutí vydaná po tomto datu jsou uznávána a vykonávána podle ustanovení kapitoly IV, pokud byla příslušnost soudu určena v souladu s ustanoveními kapitoly II.3. Ustanovení kapitoly III se vztahují pouze na manžele, kteří uzavřeli manželství nebo kteří určili rozhodné právo pro jejich majetkové poměry v manželství po vstupu tohoto nařízení v platnost.Článek 40 Vstup v platnost1. Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie .2. Toto nařízení se použije od [jednoho roku od jeho vstupu v platnost].Toto


text: nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné v zúčastněných členských státech v souladu se Smlouvami.V [...] dne [...]Za Radupředseda [1] Úř. věst. C 12, 15.1.2001, s. 1.[2] Úř. věst. C 53, 3.3.2005, s. 1.[3] KOM(2010) 603.[4] Studie o majetkoprávních poměrech sezdaných a nesezdaných párů v mezinárodním právu a vnitrostátní legislativě členských států EU ( Etude sur les régimes matrimoniaux des couples mariés et sur le patrimoine des couples non mariés dans le droit international privé et le droit interne des Etats membres de l'Union ), Consortium ASSER-UCL, http://europa.eu.int/comm/justice_home/doc_centre/civil/studies/doc_civil_studies_en.htm[5] KOM(2006) 400.[6] Sdělení Komise – KOM(2010) 573 ze dne 19.10.2010.[7] Upraveny nařízením Rady (ES) č. 4/2009, Úř. věst. L 7, 10.1.2009, s. 1.[8] Upraveny nařízením Rady (ES) č. 593/2008, Úř. věst. L 177, 4.7.2008, s. 6.[9] Úř. věst. L 12, 16.1.2001, s. 1.[10] Nařízení Rady (ES) č. 2201/2003 ze dne 27. listopadu 2003 o příslušnosti a uznávání a výkonu rozhodnutí ve věcech manželských a ve věcech rodičovské zodpovědnosti a o zrušení nařízení (ES) č. 1347/2000, Úř. věst. L 338, 23.12.2003.[11] Úř. věst. C , s. .[12] Úř. věst. C , s. .[13] Úř. věst. C , s. .[14] Úř. věst. C 12, 15.1.2001, s. 1.[15] Úř. věst. C 53, 3.3.2005, s. 1.[16] KOM(2006) 400.[17] Úř. věst. C 115, 4.5.2010, s. 1.[18] KOM(2010) 603.[19] Úř. věst. L 7, 10.1.2009, s. 1.[20] Úř. věst. L 177, 4.7.2008, s. 6.[21] Úř. věst. L , s. .[22] Úř. věst. L 338, 23.12.2003, s. 1.[23] Úř. věst. L 12, 16.1.2001, s. 1.[24] Úř. věst. L 174, 27.6.2001, s. 25.[25] Úř. věst. L 324, 10.12.2007, s. 79.


text:
 Důležité právní upozornění
 |
 52009PC0435
 Návrh rozhodnutí Rady, kterým se Polské republice povoluje použít opatření odchylující se od článku 287 směrnice 2006/112/ES o společném systému daně z přidané hodnoty /* KOM/2009/0435 konecném znení */
 [pic] | KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ |V Bruselu dne 26.8.2009KOM(2009) 435 v konečném zněníNávrhROZHODNUTÍ RADY,kterým se Polské republice povoluje použít opatření odchylující se od článku 287 směrnice 2006/112/ES o společném systému daně z přidané hodnotyDŮVODOVÁ ZPRÁVA1. Souvislosti návrhuV souladu s článkem 395 směrnice 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty (dále jen „směrnice o DPH“) může Rada na návrh Komise jednomyslně povolit kterémukoli členskému státu, aby zavedl zvláštní opatření odchylující se od této směrnice, jejichž cílem je zjednodušit postup výběru daně nebo zabránit určitým druhům daňových úniků nebo vyhýbání se daňovým povinnostem.Dopisem zaevidovaným generálním sekretariátem Komise dne 22. června 2009 požádala Polská republika (dále jen „Polsko“) o povolení zavést zvláštní opatření odchylující se od článku 287 směrnice o DPH s cílem osvobodit od 1. ledna 2010 od daně osoby povinné k dani, jejichž roční obrat nepřesahuje 30 000 EUR.V souladu s čl. 395 odst. 2 směrnice o DPH informovala Komise dopisem ze dne 22. června 2009 o žádosti podané Polskem ostatní členské státy. Dopisem ze dne 3. července 2009 uvědomila Komise Polsko, že má k dispozici všechny údaje potřebné k posouzení žádosti.Hlava XII kapitola 1 směrnice o DPH umožňuje členským státům uplatňovat na malé podniky zvláštní režimy, a to především možnost osvobodit od daně osoby povinné k dani, jejichž roční obrat nepřesahuje určitou maximální hodnotu.Uvedená maximální hodnota ročního obratu se u jednotlivých členských států liší mimo jiné v závislosti na dni jejich přistoupení.Členské státy, které přistoupily před 1. lednem 1978 a které využily možnost stanovenou v článku 14 směrnice Rady 67/288/EHS ze dne 11. dubna 1967 zavést zmíněný režim, ho mohou zachovat (viz čl. 284 odst. 1 směrnice o DPH). Členské státy, které k 17. květnu 1977 poskytovaly osvobození od daně osobám povinným k dani, jejichž roční obrat byl menší než ekvivalent 5 000 evropských zúčtovacích jednotek v národní měně při směnném kurzu platném k uvedenému dni, mohou tuto maximální částku zvýšit až na 5 000 EUR (viz čl. 284 odst. 2 směrnice o DPH), zatímco členské státy, které poskytovaly osvobození od daně daňovým poplatníkům s maximálním ročním obratem rovným nebo vyšším než uvedená částka, mohou tuto mez zvýšit, aby zachovaly její reálnou hodnotu (viz článek 286 směrnice o DPH).Členské státy, které tuto možnost nevyužily, mohou poskytnout osvobození od daně osobám povinným k dani, jejichž roční obrat je nejvýše roven částce 5 000 EUR nebo ekvivalentu této částky v národní měně (viz článek 285 směrnice o DPH).Členské státy, které přistoupily po 1. lednu 1978, mohou poskytnout osvobození od daně osobám povinným k dani, jejichž roční obrat je nejvýše roven částce stanovené při jejich přistoupení. Tato maximální hodnota se u jednotlivých členských států liší a rovná se ekvivalentu v národní měně při kurzu platném ke dni jejich přistoupení částky stanovené pro každý z nich v bodech 1) až 16) čl. 287


text: směrnice o DPH.Podle bodu 14) čl. 287 směrnice o DPH může Polsko poskytnout osvobození od daně osobám povinným k dani, jejichž roční obrat nepřesahuje ekvivalent částky 10 000 EUR v národní měně při kurzu platném ke dni jeho přistoupení.Na podporu své žádosti o zvýšení uvedené maximální hodnoty na 30 000 EUR Polsko především uvádí, že zmíněné navýšení by mu umožnilo uplatňovat ve větší míře zjednodušení určená pro malé podniky, tím snížit administrativní zatížení většiny z nich, a tak přispět k jejich rozvoji. Polsko k tomu dodává, že náklady státu spojené s výběrem DPH od těchto osob povinných k dani jsou vzhledem k získaným příjmům příliš vysoké.Upřesňuje, že uvedené opatření by mělo jen zanedbatelný dopad na celkovou částku příjmů získaných z DPH na úrovni konečné spotřeby. Polsko odhaduje, že ze 360 000 osob povinných k dani nově způsobilých pro tento režim by se pro něj mohlo rozhodnout přibližně 90 000, což by představovalo výpadek daňových příjmů ve výši přibližně 500 miliónů zlotých, tedy 0,4 % daňových příjmů z DPH předpokládaných v roce 2010.Je nutné připomenout, že Komise zahrnula do svého návrhu směrnice o zjednodušení povinností týkajících se DPH ze dne 29. října 2004 (KOM(2004) 728 v konečném znění) ustanovení umožňující členským státům stanovit maximální hodnotu ročního obratu pro osvobození od daně až do částky 100 000 EUR nebo jejího ekvivalentu v národní měně, přičemž je možné tuto částku každý rok aktualizovat.Vzhledem k ustanovením článku 395 směrnice o DPH a důvodům předloženým Polskem se Komise domnívá, že požadovaná odchylka splňuje podmínky uvedené v dotčeném článku, a zvláště pak umožní zjednodušit výběr daně. Při zohlednění výše uvedených souvislostí nemá proto Komise vůči dotčené žádosti námitky a domnívá se, že je její povinností předložit Radě odpovídající návrh.Komise se ale také domnívá, že je na jedné straně nutné, aby dotčená odchylka měla omezenou dobu platnosti, aby na základě odpovídajících údajů poskytovaných Polskem šlo pravidelně vyhodnocovat, zda důvody, které ji dnes opravňují, zůstávají nadále v platnosti. Na druhé straně je nutné, aby dotčená odchylka přestala v každém případě platit v okamžiku, kdy začnou být uplatňována harmonizovaná pravidla navržená v této oblasti Komisí.2. KONZULTACE ZÚčASTNěNÝCH STRAN A POSOUZENÍ DOPADůNávrh rozhodnutí má za cíl rozšířit uplatňování zjednodušeného výběru DPH na větší počet malých podniků. Má proto kladný dopad především pro tyto podniky a dotčený členský stát. Vyjádření externích odborníků, konzultace zúčastněných stran a posouzení dopadu tohoto rozhodnutí nebyly nutné. Uvedený dopad bude v každém případě omezený z důvodu úzké oblasti působnosti a krátké doby uplatňování.3. Právní stránka návrhuPředmětem návrhu rozhodnutí je umožnit Polsku uplatnění zvláštního opatření odchylujícího se od článku 287 směrnice o DPH, aby mohlo od 1. ledna 2010 osvobodit od daně osoby povinné k dani, jejichž roční obrat nepřesahuje částku 30 000 EUR místo dosavadních 10 000 EUR.Právní základ tohoto rozhodnutí tvoří ustanovení článku 395 směrnice o DPH, které byly přijaty uplatněním článku 93 Smlouvy o založení Evropského společenství. V souladu s těmito ustanoveními musí každý členský stát, který hodlá zavést zvláštní opatření odchylující se od dotčené směrnice, požádat Radu o povolení, které Rada uděluje v


text: podobě rozhodnutí. Jelikož se jedná o prováděcí opatření v oblasti harmonizace právních předpisů týkajících se daní z obratu, je dodržena zásada subsidiarity.Návrh je v souladu se zásadou proporcionality a nepřekračuje míru nezbytnou pro dosažení sledovaného cíle zjednodušení, protože rozšiřuje oblast působnosti režimu osvobození od daně platný v Polsku jen v omezeném rozsahu, neboť se týká pouze malého počtu nově způsobilých malých podniků, které se navíc mají podřídit pravidlům tohoto režimu pouze na základě dobrovolného rozhodnutí. Návrh se tak odchyluje od zásad směrnice o DPH jen omezeně a přiměřeně.4. Rozpočtové důsledkyNávrh nemá žádné důsledky pro rozpočet Společenství.5. Dodatečné údajeNávrh předpokládá, že doba platnosti rozhodnutí automaticky skončí v den, kdy začnou být uplatňována ustanovení vytvářející pro režim daňového osvobození malých podniků harmonizovaná pravidla platná pro všechny členské státy.NávrhROZHODNUTÍ RADY,kterým se Polské republice povoluje použít opatření odchylující se od článku 287 směrnice 2006/112/ES o společném systému daně z přidané hodnotyRADA EVROPSKÉ UNIE,s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství a zejména na článek 93 této smlouvy,s ohledem na směrnici Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty[1] a zejména na čl. 395 odst.1 této směrnice,s ohledem na návrh Komise[2],vzhledem k těmto důvodům:(1) Dopisem zaevidovaným generálním sekretariátem Komise dne 22. června 2009 požádala Polská republika o povolení zavést zvláštní opatření odchylující se od článku 287 směrnice 2006/112/ES s cílem osvobodit od 1. ledna 2010 od daně osoby povinné k dani, jejichž roční obrat nepřesahuje ekvivalent částky 30 000 EUR v národní měně při kurzu platném ke dni jejího přistoupení.(2) V souladu s čl. 395 odst. 2 směrnice 2006/112/ES informovala Komise dopisem ze dne 22. června 2009 o žádosti podané Polskou republikou ostatní členské státy. Dopisem ze dne 3. července 2009 uvědomila Komise Polskou republiku, že má k dispozici všechny údaje potřebné k posouzení žádosti.(3) Hlava XII kapitola 1 směrnice 2006/112/ES umožňuje členským státům uplatňovat na malé podniky zvláštní režimy, a to především možnost osvobodit od daně osoby povinné k dani, jejichž roční obrat nepřesahuje určitou maximální hodnotu.(4) Podle bodu 14) čl. 287 směrnice 2006/112/ES může Polská republika poskytnout osvobození od daně osobám povinným k dani, jejichž roční obrat nepřesahuje ekvivalent v národní měně částky 10 000 EUR při kurzu platném ke dni jejího přistoupení.(5) Zvýšení této maximální hodnoty na 30 000 EUR umožní Polské republice uplatnit v širší míře zjednodušení určená malým podnikům, přičemž se opatření omezí na nejmenší z nich, a tím se přispěje k jejich rozvoji.(6) Komise zahrnula do svého návrhu směrnice o zjednodušení povinností týkajících se daně z přidané hodnoty ze dne 29. října 2004 (KOM(2004) 728 v konečném znění)[3] ustanovení umožňující členským státům stanovit maximální hodnotu ročního obratu pro osvobození od daně až do částky 100 000 EUR nebo jejího ekvivalentu v národní měně, přičemž je možné tuto částku každý rok aktualizovat. Žádost předložená Polskou republikou je v souladu s tímto návrhem.(7) Odchylka nebude mít dopad na vlastní zdroje Evropského společenství pocházející z daně z přidané hodnoty.PŘIJALA TATO ROZHODNUTÍ:Článek 1Odchylně od článku 287 směrnice 2006/112/ES se Polské republice povoluje osvobodit od daně osoby povinné


text: k dani, jejichž roční obrat nepřesahuje ekvivalent částky 30 000 EUR v národní měně při kurzu platném ke dni jejího přistoupení.Článek 2Toto rozhodnutí vstupuje v platnost dne 1. ledna 2010 a platí do dne, kdy vstoupí v platnost ustanovení směrnice, kterou se mění maximální hodnoty ročního obratu pro osvobození od daně osob povinných k dani, a v každém případě nejpozději do 31. prosince 2012.Článek 3Toto rozhodnutí je určeno Polské republice.V Bruselu dneZa radupředseda [1] Úř. věst. L 347, 11.12.2006, s. 1.[2] Úř. věst. C,, s. .[3] Úř. věst. C 24, 29.1.2005, s. 10.


text:
 EVROPSKÁ KOMISE
 V Bruselu dne 24.8.2020
 COM(2020) 413 final
 2020/0189(NLE)
 Návrh
 ROZHODNUTÍ RADY
 o postoji, který má být jménem Evropské unie zaujat v Radě stabilizace a přidružení zřízené Dohodou o stabilizaci a přidružení mezi Evropskými společenstvími a jejich členskými státy na jedné straně a Republikou Černá Hora na straně druhé, pokud jde o změnu protokolu 3 k uvedené dohodě o definici pojmu „původní produkty“ a o metodách správní spolupráce
 DŮVODOVÁ ZPRÁVA
 1.Předmět návrhu
 Tento návrh se týká rozhodnutí o postoji, který má být jménem Unie zaujat v Radě stabilizace a přidružení dohody o stabilizaci a přidružení mezi EU a Černou Horou v souvislosti s plánovaným přijetím rozhodnutí o změně protokolu 3 k dohodě o stabilizaci a přidružení mezi EU a Černou Horou.
 2.Souvislosti návrhu
 2.1Dohoda o stabilizaci a přidružení mezi Evropskými společenstvími a jejich členskými státy na jedné straně a Republikou Černá Hora na straně druhé
 Dohoda o stabilizaci a přidružení mezi Evropskými společenstvími a jejich členskými státy na jedné straně a Republikou Černá Hora na straně druhé
 1
 (dále jen „dohoda“) si klade za cíl podpořit harmonické ekonomické vztahy a postupně vytvořit mezi stranami zónu volného obchodu. Dohoda vstoupila v platnost dne 1. května 2010,
 2.2Rada stabilizace a přidružení
 Rada stabilizace a přidružení zřízená v souladu s článkem 119 dohody může rozhodnout o změnách protokolu 3 o definici pojmu „původní produkty“ a o metodách správní spolupráce (článek 3 protokolu 3). Rada stabilizace a přidružení přijímá svá rozhodnutí a doporučení dohodou mezi oběma stranami.
 2.3Zamýšlený akt Rady stabilizace a přidružení
 Rada stabilizace a přidružení má na svém příštím zasedání nebo ve formě výměny dopisů přijmout rozhodnutí o změně protokolu 3 o definici pojmu „původní produkty“ a o metodách správní spolupráce (dále jen „zamýšlený akt“).
 Účelem zamýšleného aktu je změnit ustanovení protokolu 3 o definici pojmu „původní produkty“ a o metodách správní spolupráce.
 Zamýšlený akt bude pro smluvní strany závazný v souladu s článkem 121 dohody o stabilizaci a přidružení.
 3.Postoj, který má být zaujat jménem Unie
 Regionální úmluva o celoevropsko-středomořských preferenčních pravidlech původu (dále jen „úmluva“) obsahuje ustanovení o původu zboží obchodovaného v souladu s příslušnými dohodami uzavřenými mezi smluvními stranami. EU a Černá Hora podepsaly úmluvu dne 15. června 2011.
 EU uložila svou listinu o přijetí u depozitáře úmluvy dne 26. března 2012 a Černá Hora dne 2. července 2012. V důsledku toho podle čl. 10 odst. 2 uvedené úmluvy vstoupila úmluva v platnost pro EU dne 1. května 2012 a pro Černou Horu dne 1. září 2012.
 V článku 6 úmluvy se stanoví, že každá smluvní strana přijme vhodná opatření, aby zajistila účinné uplatňování úmluvy. Rada stabilizace a přidružení zřízená Dohodou o stabilizaci a přidružení mezi Evropskými společenstvími a jejich členskými státy na jedné straně a Republikou Černá Hora na straně druhé by za tímto účelem měla přijmout rozhodnutí, kterým se pravidla úmluvy začlení do protokolu 3 o definici pojmu „původní produkty“ a o metodách správní spolupráce. To se provede tak, že se do pozměněného protokolu zahrne odkaz na úmluvu, na jehož základě se úmluva stane použitelnou.


text:
Probíhající proces přijímání změn úmluvy zároveň vedl k vytvoření nového souboru modernizovaných a flexibilnějších pravidel původu. Formální změna úmluvy si žádá jednomyslné schválení smluvními stranami. Skutečnost, že některé smluvní strany mají stále ke změně úmluvy námitky, znamená riziko jejího opožděného přijetí. Vzhledem k počtu smluvních stran a jejich příslušným vnitřním postupům, jež jsou nezbytné pro to, aby smluvní strany mohly o formálním přijetí hlasovat a připravit vstup pozměněných pravidel v platnost, není navíc možné stanovit jasný časový rámec pro uplatňování pozměněné úmluvy.
 Vzhledem k těmto skutečnostem požádala Černá Hora, aby se pozměněný soubor pravidel začal uplatňovat co nejdříve jako alternativa stávajících pravidel stanovených v úmluvě, zatímco se čeká na výsledek procesu přijímání změn. Tato žádost je objasněna níže.
 Tato alternativní pravidla původu jsou určena k prozatímnímu uplatňování – na dobrovolném a dvoustranném základě – EU a Černou Horou do uzavření změny úmluvy a jejího vstupu v platnost. Mají se uplatňovat jako alternativa pravidel v úmluvě, jelikož ta jsou stanovena, aniž jsou dotčeny zásady uvedené v příslušných dohodách a jiných souvisejících dvoustranných dohodách mezi smluvními stranami. Tato pravidla nebudou tedy závazná, nýbrž určena k dobrovolnému použití hospodářskými subjekty, jež chtějí uplatňovat preference na základě těchto pravidel namísto preferencí vycházejících z úmluvy. Účelem těchto pravidel není změnit úmluvu, již budou smluvní strany nadále uplatňovat, a nemění se na jejich základě práva a povinnosti smluvních stran vyplývající z úmluvy.
 Postoj, který má EU zaujmout v Radě stabilizace a přidružení, by měla stanovit Rada.
 Navrhované změny, jež se týkají stávající úmluvy, jsou technické povahy a nemají vliv na podstatu v současnosti platného protokolu o pravidlech původu. Není proto nutné provést posouzení dopadů.
 3.1Podrobné informace o alternativních pravidlech původu
 Navrhované změny týkající se zavedení alternativního souboru pravidel původu poskytují dodatečnou flexibilitu a prvky modernizace, na nichž se již Unie dohodla v rámci jiných dvoustranných dohod (komplexní hospodářská a obchodní dohoda mezi EU a Kanadou, dohoda o volném obchodu mezi EU a Vietnamem, dohoda o hospodářském partnerství mezi EU a Japonskem, dohoda o hospodářském partnerství mezi EU a státy Jihoafrického společenství pro rozvoj) nebo preferenčních režimů (všeobecný systém preferencí). Hlavní změny jsou tyto:
 a)Zcela získané produkty – podmínky pro „plavidla“
 Tzv. podmínky pro plavidla obsažené v alternativním souboru pravidel jsou jednodušší a umožňují větší flexibilitu. Ve srovnání se stávajícím zněním (článek 5) byly některé podmínky vypuštěny (tj. konkrétní požadavky na posádku); jiné byly pozměněny, aby poskytovaly větší volnost (vlastnictví).
 b)Dostatečné opracování nebo zpracování – na základě průměru
 Navrhovaný alternativní soubor pravidel (článek 4) poskytuje vývozci možnost požádat celní orgány o povolení, aby mohl za účelem zohlednění výkyvů v nákladech a směnných kurzech vypočítávat cenu ze závodu a hodnotu nepůvodních materiálů na základě průměru. To by mělo vývozcům zajistit větší předvídatelnost.
 c)Přípustná odchylka
 Stávající přípustná odchylka (článek 6) je stanovena na 10 % ceny produktu ze závodu.
 Navrhovaný text (článek 5) stanoví pro zemědělské produkty přípustnou odchylku 15 % čisté hmotnosti produktu a pro průmyslové produkty 15 % ceny produktu ze závodu.
 Přípustnou odchylkou vyjádřenou prostřednictvím hmotnosti se zavádí objektivnější kritérium a prahovou hodnotou ve výši 15


text:
% by měla být poskytnuta dostatečná míra shovívavosti. Zároveň je tak zajištěno, aby výkyvy mezinárodních cen komodit neměly vliv na původ zemědělských produktů.
 d)Kumulace
 Navrhované znění (článek 7) zachovává diagonální kumulaci pro všechny produkty pod podmínkou, že stejný soubor alternativních pravidel původu přijmou partneři účastnící se kumulace. Kromě toho stanoví všeobecnou plnou kumulaci pro všechny produkty s výjimkou textilií a oděvů uvedených v kapitolách 50–63 harmonizovaného systému (HS).
 V případě produktů kapitol 50–63 harmonizovaného systému stanoví plnou dvoustrannou kumulaci. Kromě toho se mohou Unie a Černá Hora dohodnout také na rozšíření všeobecné plné kumulace na produkty kapitol 50–63 harmonizovaného systému.
 e)Odděleně vedené účetnictví
 Podle stávajících pravidel (článek 20 úmluvy) mohou celní orgány povolit odděleně vedené účetnictví (účetní rozlišování) v případech, kdy „oddělené skladování zásob [...] působí značné náklady nebo obtíže“. Pozměněné pravidlo (článek 12) stanoví, že celní orgány mohou povolit odděleně vedené účetnictví, jsou-li „použity původní a nepůvodní zastupitelné materiály“.
 Vývozce již nebude muset žádost o povolení odděleně vedeného účetnictví odůvodňovat tím, že oddělené skladování zásob působí značné náklady nebo obtíže; bude stačit, pokud uvede, že jsou použity zastupitelné materiály.
 Pokud jde o cukr, ať už jako materiál, nebo konečný produkt, nebude již třeba původní a nepůvodní zásoby fyzicky oddělovat.
 f)Územní zásada
 Stávající pravidla (článek 12) za určitých podmínek umožňují provádět určité opracování nebo zpracování mimo dané území, s výjimkou produktů kapitol 50 až 63 harmonizovaného systému, jako jsou textilie. Navrhovaná pravidla (článek 12) již neobsahují vyloučení textilií.
 g)Nezměnitelnost
 Navrhované pravidlo týkající se nezměnitelnosti (článek 14) stanoví shovívavější podmínky pro pohyb původních produktů mezi smluvními stranami. Mělo by zamezit situacím, kdy není produktům, u nichž nejsou pochybnosti o statusu původu, přiznána výhoda preferenční sazby při dovozu, jelikož nejsou splněny formální požadavky ustanovení o přímé dopravě.
 h)Zákaz navracení cla nebo osvobození od cla
 Podle stávajících pravidel (článek 15) se obecná zásada zákazu navracení cla vztahuje na materiály použité při výrobě jakéhokoli produktu. Podle navrhovaných pravidel (článek 16) se tento zákaz v případě všech produktů ruší, s výjimkou materiálů použitých při výrobě produktů kapitol 50 až 63 harmonizovaného systému. Text však rovněž stanoví některé výjimky ze zákazu navracení cla u těchto produktů.
 i)Doklad o původu
 V textu se namísto dvojího přístupu v podobě EUR.1 a EUR.MED zavádí jednotný druh dokladu o původu (EUR.1 nebo prohlášení o původu), což daný systém značně zjednodušuje. Mělo by to vést k lepšímu dodržování předpisů ze strany hospodářských subjektů, které se vyhnou chybám v důsledku složitých pravidel, a celním orgánům usnadnit řízení. Neměla by kromě toho být ovlivněna kapacita pro ověřování dokladů o původu, jež se nemění.
 Pozměněná pravidla (článek 17) stanoví rovněž možnost dohodnout se na uplatňování systému registrovaných vývozců (REX). Tito vývozci registrovaní ve společné databázi budou odpovědní za to, že budou sami vyhotovovat deklarace o původu, aniž by podléhali postupu pro schválené vývozce. Deklarace o původu bude mít stejnou právní hodnotu jako prohlášení o původu nebo průvodní osvědčení EUR.1.
 V pozměněných pravidlech se kromě toho počítá s možností dohodnout se na používání dokladů o původu vydávaných a/nebo předkládaných elektronicky.
 Aby bylo možné odlišit původní


text:
produkty podle alternativního souboru pravidel od původních produktů podle úmluvy, budou muset osvědčení o původu či prohlášení na faktuře založená na alternativním souboru pravidel obsahovat prohlášení odkazující na uplatněná pravidla.
 j)Platnost dokladu o původu
 Navrhuje se prodloužit dobu platnosti dokladu o původu ze čtyř na deset měsíců. Mělo by to opět znamenat shovívavější podmínky pro pohyb původních produktů mezi smluvními stranami.
 3.2Seznam pravidel
 3.2.1Zemědělské produkty
 a)Hodnota a hmotnost
 Limit pro nepůvodní materiály byl vyjádřen pouze jako hodnota. Nové prahové hodnoty jsou vyjádřeny prostřednictvím hmotnosti, aby se předešlo vlivu výkyvů cen a směnných kurzů (např. ex kapitoly 19, 20, 2105, 2106), a zároveň byly odstraněny určité limity pro cukr (např. kapitola 8 nebo číslo HS 2202).
 Alternativní soubor pravidel stanoví vyšší prahovou hodnotu pro hmotnost (z 20 % zvýšenou na 40 %) a možnost zvolit u některých čísel pravidlo založené buď na hodnotě, nebo na hmotnosti. Tato změna se týká zejména těchto kapitol a kódů HS: ex 1302, 1704 (alternativní pravidlo založené na hmotnosti, nebo na hodnotě), 18 (1806: alternativní pravidlo založené na hmotnosti, nebo na hodnotě) a 1901.
 b)Úprava na základě vzorců zajišťování zdrojů
 Pro jiné zemědělské produkty (např. rostlinné oleje, ořechy, tabák) jsou stanovena flexibilnější pravidla přizpůsobená ekonomické realitě, což platí zejména pro kapitoly 14, 15, 20 (včetně čísla 2008), 23 a 24 harmonizovaného systému. Alternativní soubor pravidel vytváří rovnováhu mezi regionálním a globálním zajišťováním zdrojů, např. v případě kapitol 9 a 12. V kapitolách 4, 5, 6, 8, 11 a ex 13 byla pravidla rovněž zjednodušena (omezení počtu výjimek).
 3.2.2Průmyslové produkty (kromě textilií)
 Navrhovaný kompromis obsahuje ve srovnání se stávajícími pravidly výrazné změny:
 – v případě mnoha produktů obsahuje stávající pravidlo pro danou kapitolu dvojí kumulativní podmínku. Ta se nyní mění na jedinou podmínku (kapitoly 74, 75, 76, 78 a 79 HS),
 – mnoho zvláštních pravidel, jež se odchylují od pravidla pro danou kapitolu, bylo vypuštěno (kapitoly 28, 35, 37, 38 a 83 HS). Tento horizontálnější přístup znamená jednodušší prostředí pro subjekty i celní orgány,
 – do stávajícího pravidla pro danou kapitolu je zahrnuto alternativní pravidlo, což vývozci poskytuje širší volbu při plnění kritéria původu (kapitoly 27, 40, 42, 44, 70, 83, 84 a 85).
 Všechny tyto změny vedou k vytvoření aktualizovaného a modernizovaného seznamu pravidel, která obecně usnadňují plnění kritéria pro získání statusu původu produktu. Další zjednodušení bude kromě toho pro vývozce znamenat výše zmíněná možnost vypočítávat cenu ze závodu a hodnotu nepůvodních materiálů na základě průměru za určité období.
 3.2.3Textilie
 Pokud jde o textilie a oděvy, byly zavedeny nové možnosti týkající se pasivního zušlechťovacího styku a přípustných odchylek. Pro tyto produkty byly rovněž zavedeny nové postupy udělující původ, zejména v případě tkanin, jež by byly snáze dostupné. Pro tyto produkty bude platit také plná dvoustranná kumulace. Tato kumulace umožní, aby se ve výrobním procesu v oblasti kumulace zohledňovalo zpracování provedené na textilních materiálech (tj. tkaní, spřádání atd.).
 4.Právní základ
 4.1Procesněprávní základ
 4.1.1Zásady
 Ustanovení čl. 218 odst. 9 Smlouvy o fungování Evropské unie (Smlouvy o fungování EU) zavádí rozhodnutí, kterými se stanoví „postoje, které mají být jménem


text:
Unie zaujaty v orgánu zřízeném dohodou, má-li tento orgán přijímat akty s právními účinky, s výjimkou aktů, které doplňují nebo pozměňují institucionální rámec dohody“.
 Pojem „akty s právními účinky“ zahrnuje akty, které mají právní účinky na základě pravidel mezinárodního práva, kterým se řídí dotyčný orgán. Zahrnuje rovněž nástroje, které podle mezinárodního práva nemají závazný účinek, ale „mohou rozhodujícím způsobem ovlivnit obsah právní úpravy přijaté zákonodárcem Unie“
 2
 .
 4.1.2Uplatnění v tomto konkrétním případě
 Rada stabilizace a přidružení je orgán zřízený dohodou, a to Dohodou o stabilizaci a přidružení mezi Evropskými společenstvími a jejich členskými státy na jedné straně a Republikou Černá Hora na straně druhé.
 Akt, který má Rada stabilizace a přidružení přijmout, představuje akt s právními účinky. Zamýšlený akt bude závazný podle mezinárodního práva v souladu s článkem 121 dohody o stabilizaci a přidružení.
 Zamýšlený akt nedoplňuje ani nepozměňuje institucionální rámec dohody.
 Procesněprávním základem navrhovaného rozhodnutí je tudíž čl. 218 odst. 9 Smlouvy o fungování EU.
 4.2Hmotněprávní základ
 4.2.1Zásady
 Hmotněprávní základ rozhodnutí podle čl. 218 odst. 9 Smlouvy o fungování EU závisí v první řadě na cíli a obsahu zamýšleného aktu, k němuž se zaujímá postoj jménem Unie.
 4.2.2Uplatnění v tomto konkrétním případě
 Hlavní cíl a obsah zamýšleného aktu se týkají společné obchodní politiky.
 Hmotněprávním základem navrhovaného rozhodnutí je tudíž čl. 207 odst. 4 první pododstavec Smlouvy o fungování EU.
 4.3Závěr
 Právním základem navrhovaného rozhodnutí by měl být čl. 207 odst. 4 první pododstavec ve spojení s čl. 218 odst. 9 Smlouvy o fungování EU.
 5.Rozpočtové důsledky
 Navrhované změny týkající se zavedení alternativního souboru pravidel původu vycházejí ze zásady modernizace pravidel původu s cílem přizpůsobit je novým trendům stanoveným v nedávno uzavřených dohodách o volném obchodu. Pozměněná pravidla celoevropsko-středomořské úmluvy obsahují především prvky zjednodušení celních režimů a prvky modernizace, jako např.:
 Dostatečné opracování nebo zpracování – na základě průměru: výpočtem ceny ze závodu a hodnoty nepůvodních materiálů na základě průměru s ohledem na výkyvy trhu se vývozcům zajišťuje větší předvídatelnost.
 Doklad o původu: se zjednodušuje, neboť se použije pouze jedno typové osvědčení o původu – EUR1.
 Platnost dokladu o původu: stanoví shovívavější podmínky pro pohyb původních produktů, a to prodloužením platnosti ze čtyř na deset měsíců.
 Tyto změny celoevropsko-středomořské úmluvy nemají žádný měřitelný dopad na rozpočet EU, neboť jejich působnost se týká zejména usnadnění obchodu a konsolidace moderních postupů celními orgány. Umožňují nepovinná usnadnění v oblastech, které zůstávají v pravomoci příslušných orgánů, aniž by to mělo dopad na podstatu pravidel (odděleně vedené účetnictví, doklady o původu, zprůměrování). Některé aspekty zjednodušení (např. snížení počtu kritérií pro plavidla) zajišťují větší předvídatelnost tím, že odstraňují podmínky, které celní orgány v současné době obtížně kontrolují, zatímco jiné (nezměnitelnost) odkazují na logistiku, aniž by to mělo vliv na podstatu pravidel.
 Ačkoli se ustanovení o navracení cla mění, zákaz navracení cla se zachovává v odvětví textilu a oděvů, které zůstává jedním z hlavních odvětví obchodu v celoevropsko-středomořské oblasti. Pozměněná pravidla kodifikují stávající stav tím, že zachovávají zákaz, který se v současnosti uplatňuje u některých smluvních stran. Navrhované zobecnění úplné kumulace v celoevropsko-středomořské oblasti má za


text:
cíl posílit stávající obchodní toky uvnitř oblasti a jejich doplňkovost, nemělo by však mít výrazný dopad na výběr cel EU, neboť výrobky podléhající kumulaci budou muset splňovat požadavek na přidanou hodnotu v oblasti, aby se na ně vztahovaly preference, jak je tomu v současné době.
 Změny seznamu pravidel v odvětví zemědělských a zpracovaných zemědělských produktů spočívají zejména v upravené metodice, aniž by byla dotčena podstata pravidel. Stávající prahové hodnoty vyjádřené v současné době jako hodnota budou vyjádřeny jako hmotnost. Toto kritérium je objektivnější a celními orgány snadněji kontrolovatelné. Zjednodušení specifických pravidel původu produktu by v případě průmyslových výrobků mělo mít na příjmy z cel omezený dopad, neboť v mnoha případech mohou vést spíše ke změně zdrojů než ke zvýšení preferenčních dovozů ze zemí celoevropsko-středomořské oblasti, které nahradí dovozy, jež předtím podléhaly dovoznímu clu. Dopad těchto změn na příjmy z dovozních cel tedy nelze kvantifikovat. Pokud jde o obchod a jeho dopad na využívání preferencí, volnost stanovená v nových pravidlech klade důraz na hospodářskou integraci v celé oblasti, např. v textilním odvětví, kde je využití preferencí již velmi vysoké. Lepší pravidla pro textilie a kumulaci mají především posílit již existující regionální integraci a dostupnost materiálů v oblasti, spíše než umožnit dovoz více nepůvodních materiálů odjinud než z dané oblasti.
 6.Zveřejnění zamýšleného aktu
 Vzhledem k tomu, že aktem Rady stabilizace a přidružení se změní dohoda o stabilizaci a přidružení, je vhodné jej po jeho přijetí zveřejnit v Úředním věstníku Evropské unie.
 2020/0189 (NLE)
 Návrh
 ROZHODNUTÍ RADY
 o postoji, který má být jménem Evropské unie zaujat v Radě stabilizace a přidružení zřízené Dohodou o stabilizaci a přidružení mezi Evropskými společenstvími a jejich členskými státy na jedné straně a Republikou Černá Hora na straně druhé, pokud jde o změnu protokolu 3 k uvedené dohodě o definici pojmu „původní produkty“ a o metodách správní spolupráce
 RADA EVROPSKÉ UNIE,
 s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 207 odst. 4 první pododstavec ve spojení s čl. 218 odst. 9 této smlouvy,
 s ohledem na návrh Evropské komise,
 vzhledem k těmto důvodům:
 (1)Dohoda o stabilizaci a přidružení mezi Evropskými společenstvími a jejich členskými státy na jedné straně a Republikou Černá Hora na straně druhé (dále jen „dohoda“) byla uzavřena Unií rozhodnutím Rady a Komise 2010/224/EU, Euratom
 3
 a vstoupila v platnost dne 1. května 2010.
 (2)Součástí dohody je protokol 3 o definici pojmu „původní produkty“ a o metodách správní spolupráce. V souladu s článkem 3 tohoto protokolu může Rada stabilizace a přidružení zřízená článkem 119 dohody (dále jen „Rada stabilizace a přidružení“) rozhodnout o změnách protokolu.
 (3)Rada stabilizace a přidružení má přijmout rozhodnutí o změně protokolu 3 na svém příštím zasedání.
 (4)Je vhodné stanovit postoj, který má být jménem Unie zaujat v Radě stabilizace a přidružení, neboť rozhodnutí Rady stabilizace a přidružení bude pro Unii závazné.
 (5)Regionální úmluva o celoevropsko-středomořských preferenčních pravidlech původu (dále jen „úmluva“) byla uzavřena Unií rozhodnutím Rady 2013/93/EU
 4
 a pro Unii vstoupila v platnost dne 1. května 2012. Obsahuje ustanovení o původu zboží obchodovaného v souladu s příslušnými


text:
dohodami uzavřenými mezi smluvními stranami, jež se uplatňují, aniž jsou dotčeny zásady stanovené v těchto dohodách.
 (6)Článek 6 úmluvy stanoví, že každá smluvní strana přijme vhodná opatření, aby zajistila účinné uplatňování úmluvy. Rada stabilizace a přidružení by za tímto účelem měla přijmout rozhodnutí, kterým se do protokolu 3 k dohodě začlení odkaz na úmluvu.
 (7)Jednání o změně úmluvy vedla k vytvoření nového souboru modernizovaných a flexibilnějších pravidel původu, která se mají začlenit do úmluvy. Unie a Černá Hora daly najevo svou vůli uplatňovat nová pravidla dvoustranně co nejdříve jako alternativu stávajících pravidel, zatímco se čeká na konečný výsledek procesu přijímání změn.
 (8)V oblasti kumulace tvořené státy ESVO, Faerskými ostrovy, Evropskou unií, Tureckem, zeměmi zapojenými do procesu stabilizace a přidružení, Moldavskou republikou, Gruzií a Ukrajinou by odchylně od úmluvy v případě diagonální kumulace mezi těmito partnery měla být zachována možnost použít průvodní osvědčení EUR.1 nebo prohlášení o původu namísto průvodních osvědčení EUR-MED nebo prohlášení o původu EUR-MED,
 PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
 Článek 1
 Postoj, který má být jménem Unie zaujat v Radě stabilizace a přidružení, vychází z návrhu aktu Rady stabilizace a přidružení připojeného k tomuto rozhodnutí.
 Článek 2
 Toto rozhodnutí je určeno Komisi.
 V Bruselu dne
 Za Radu
 předseda/předsedkyně
 (1)
 Úř. věst. L 108, 29.4.2010, s. 3.
 (2)
 Rozsudek Soudního dvora ze dne 7. října 2014, Německo v. Rada, C-399/12, ECLI:EU:C:2014:2258, body 61 až 64.
 (3)
 Rozhodnutí Rady a Komise ze dne 29. března 2010 o uzavření Dohody o stabilizaci a přidružení mezi Evropskými společenstvími a jejich členskými státy na jedné straně a Republikou Černá Hora na straně druhé (Úř. věst. L 108, 29.4.2010, s. 1).
 (4)
 Rozhodnutí Rady 2013/93/EU ze dne 14. dubna 2011 o podpisu Regionální úmluvy o celoevropsko-středomořských preferenčních pravidlech původu jménem Evropské unie (Úř. věst. L 54, 26.2.2013, s. 4).
 ---documentbreak---
 EVROPSKÁ KOMISE
 V Bruselu dne 24.8.2020
 COM(2020) 413 final
 PŘÍLOHA
 návrhu rozhodnutí Rady
 o postoji, který má být jménem Evropské unie zaujat v Radě stabilizace a přidružení zřízené Dohodou o stabilizaci a přidružení mezi Evropskými společenstvími a jejich členskými státy na jedné straně a Republikou Černá Hora na straně druhé, pokud jde o změnu protokolu 3 k uvedené dohodě o definici pojmu „původní produkty“ a o metodách správní spolupráce
 Návrh
 ROZHODNUTÍ RADY STABILIZACE A PŘIDRUŽENÍ EU-ČERNÁ HORA č. ...
 o
 změně protokolu 3 k Dohodě o stabilizaci a přidružení mezi Evropskými společenstvími a jejich členskými státy na jedné straně a Republikou Černá Hora na straně druhé o definici pojmu „původní produkty“ a o metodách správní spolupráce
 Rada stabilizace a přidružení EU-ČERNÁ HORA,
 s ohledem na Dohodu o stabilizaci a přidružení mezi Evropskými společenstvími a jejich členskými státy na jedné straně a Republikou Černá Hora na straně druhé
 1
 , a zejména na článek 3 protokolu 3 k této dohodě o definici pojmu „původní produkty“ a o metodách správní spolupráce,
 vzhledem k těmto důvodům:
 (1)Článek 44 Dohody o stabilizaci a přidružení mezi Evropskými společenstvími a jejich členskými státy na jedné straně a Republikou Černá Hora na straně druhé (dále jen „dohoda“) odkazuje na protokol 3 k dohodě


text:
(dále jen „protokol 3“), který určuje pravidla původu.
 (2)Článek 3 protokolu 3 stanoví, že Rada stabilizace a přidružení zřízená v souladu s článkem 119 dohody může rozhodnout o změnách tohoto protokolu.
 (3)Regionální úmluva o celoevropsko-středomořských preferenčních pravidlech původu
 2
 (dále jen „úmluva“) má za cíl převést stávající dvoustranné systémy pravidel původu na mnohostranný rámec, aniž by byly dotčeny zásady stanovené v příslušných dohodách uzavřených mezi smluvními stranami.
 (4)Evropská unie a Černá Hora podepsaly úmluvu dne 15. června 2011.
 (5)Evropská unie uložila svou listinu o přijetí u depozitáře úmluvy dne 26. března 2012 a Černá Hora dne 2. července 2012. V důsledku toho podle čl. 10 odst. 3 úmluvy vstoupila tato úmluva v platnost pro Evropskou unii dne 1. května 2012 a pro Černou Horu dne 1. září 2012.
 (6)Evropská unie a Černá Hora se dohodly na zavedení pozměněného souboru pravidel, která by bylo možné dvoustranně používat jako alternativní pravidla původu k pravidlům stanoveným v úmluvě, a to do finalizace a vstupu v platnost změny úmluvy, jež v současnosti probíhá a na níž jsou přechodná pravidla založena.
 (7)Protokol 3 by proto měl být změněn tak, aby dynamicky odkazoval na úmluvu, neboť může být následně změněn, a aby stanovil alternativní soubor pravidel,
 PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
 Článek 1
 Protokol 3 Dohody o stabilizaci a přidružení mezi Evropskými společenstvími a jejich členskými státy na jedné straně a Republikou Černá Hora na straně druhé o definici pojmu „původní produkty“ a o metodách správní spolupráce se nahrazuje zněním uvedeným v příloze tohoto rozhodnutí.
 Článek 2
 Toto rozhodnutí vstupuje v platnost dnem přijetí.
 Použije se ode dne ...
 V ... dne ...
 Za Radu stabilizace a přidružení
 předseda/předsedkyně
 Příloha
 „Protokol 3
 o definici pojmu „původní produkty“ a o metodách správní spolupráce
 Článek 1
 Použitelná pravidla původu
 1.
 Pro účely provádění této dohody se použije dodatek I a příslušná ustanovení dodatku II k Regionální úmluvě o celoevropsko-středomořských preferenčních pravidlech původu
 3
 (dále jen „úmluva“), ve znění případných následných změn zveřejněném v Úředním věstníku Evropské unie.
 2.
 Veškeré odkazy na „příslušnou dohodu“ v dodatku I a v příslušných ustanoveních dodatku II k Regionální úmluvě o celoevropsko-středomořských preferenčních pravidlech původu se považují za odkazy na tuto dohodu.
 3.
 Bez ohledu na čl. 16 odst. 5 a čl. 21 odst. 3 dodatku I úmluvy, pokud se kumulace týká pouze států ESVO, Faerských ostrovů, Evropské unie, Turecka, zemí zapojených do procesu stabilizace a přidružení, Moldavské republiky, Gruzie a Ukrajiny, může být původ prokázán průvodním osvědčením EUR.1 nebo prohlášením o původu.
 Článek 2
 Alternativní použitelná pravidla původu
 1.
 Bez ohledu na článek 1 se pro účely provádění této dohody produkty, jež získají preferenční původ v souladu s ustanoveními dodatku A k tomuto protokolu, rovněž považují za produkty pocházející z Evropské unie nebo z Černé Hory.
 2.
 Alternativní pravidla se použijí do vstupu změny úmluvy, na níž jsou alternativní pravidla založena, v platnost.
 Článek 3
 Řešení sporů
 1.
 Spory, které vyvstanou při ověřování podle článku 32 dodatku I k úmluvě nebo podle článku 34 dodatku A k tomuto protokolu a které není možné vyřešit


text:
mezi celními orgány žádajícími o ověření a celními orgány příslušnými k tomuto ověření, se předkládají Radě stabilizace a přidružení.
 2.
 Ve všech případech se řešení sporů mezi dovozcem a celními orgány země dovozu řídí právními předpisy této země.
 Článek 4
 Změny protokolu
 Rada stabilizace a přidružení může rozhodnout o změnách tohoto protokolu.
 Článek 5
 Odstoupení od úmluvy
 1.
 Pokud Evropská unie nebo Černá Hora depozitáři úmluvy písemně oznámí svůj úmysl od úmluvy odstoupit podle článku 9 úmluvy, zahájí Evropská unie a Černá Hora neprodleně jednání o pravidlech původu pro účely provádění této dohody.
 2.
 Do dne vstupu takovýchto nově sjednaných pravidel původu v platnost se na tuto dohodu i nadále vztahují pravidla původu obsažená v dodatku I a případně příslušná ustanovení dodatku II k úmluvě platná v okamžiku odstoupení. Od okamžiku odstoupení je nicméně třeba pravidla původu obsažená v dodatku I a případně příslušná ustanovení dodatku II k úmluvě vykládat tak, aby umožňovala dvoustrannou kumulaci pouze mezi Evropskou unií a Černou Horou.
 DODATEK A
 ALTERNATIVNÍ POUŽITELNÁ PRAVIDLA PŮVODU
 Pravidla určená k dobrovolnému uplatňování smluvními stranami Regionální úmluvy o celoevropsko-středomořských preferenčních pravidlech původu do uzavření a vstupu v platnost změny úmluvy
 (dále jen „pravidla“ nebo „přechodná pravidla“)
 Definice pojmu „původní produkty“ a metody správní spolupráce
 OBSAH
 CÍLE
 HLAVA I
 OBECNÁ USTANOVENÍ
 Článek 1
 Definice
 HLAVA II
 DEFINICE POJMU „PŮVODNÍ PRODUKTY“
 Článek 2
 Obecné požadavky
 Článek 3
 Zcela získané produkty
 Článek 4
 Dostatečné opracování nebo zpracování
 Článek 5
 Pravidlo týkající se přípustných odchylek
 Článek 6
 Nedostatečné opracování nebo zpracování
 Článek 7
 Kumulace původu
 Článek 8
 Podmínky pro použití kumulace původu
 Článek 9
 Určující jednotka
 Článek 10
 Soupravy
 Článek 11
 Neutrální prvky
 Článek 12
 Odděleně vedené účetnictví
 HLAVA III
 ÚZEMNÍ POŽADAVKY
 Článek 13
 Územní zásada
 Článek 14
 Nezměnitelnost
 Článek 15
 Výstavy
 HLAVA IV
 NAVRACENÍ CLA NEBO OSVOBOZENÍ OD CLA
 Článek 16
 Zákaz navracení cla nebo osvobození od cla
 HLAVA V
 DOKLAD O PŮVODU
 Článek 17
 Obecné požadavky
 Článek 18
 Podmínky pro vyhotovení prohlášení o původu
 Článek 19
 Schválený vývozce
 Článek 20
 Postup pro vydávání průvodního osvědčení EUR.1
 Článek 21
 Dodatečně vydaná průvodní osvědčení EUR.1
 Článek 22
 Vystavení duplikátu průvodního osvědčení EUR.1
 Článek 23
 Platnost dokladu o původu
 Článek 24
 Svobodná pásma
 Článek 25
 Požadavky na dovoz
 Článek 26
 Dovoz po částech
 Článek 27
 Osvobození od povinnosti předložit doklad o původu
 Článek 28
 Rozpory a formální chyby
 Článek 29
 Prohlášení dodavatele
 Článek 30
 Částky vyjádřené v eurech
 HLAVA VI
 ZÁSADY SPOLUPRÁCE A PÍSEMNÉ DOKLADY
 Článek 31
 Písemné doklady, uchovávání dokladů o původu a podpůrných dokladů
 Článek 32
 Řešení sporů
 HLAVA VII
 SPRÁVNÍ SPOLUPRÁCE
 Článek 33
 Oznamování a spolupráce
 Článek 34
 Ověřování dokladů o původu
 Článek 35
 Ověřování prohlášení dodavatele
 Článek 36
 Sankce
 HLAVA VIII
 UPLATŇOVÁNÍ DODATKU A
 Článek 37
 Evropský hospodářský prostor
 Článek 38
 Lichtenštejnsko
 Článek 39
 Republika San Marino
 Článek 40
 Andorrské knížectví
 Článek 41
 Ceuta a Melilla
 Seznam příloh
 PŘÍLOHA I
 Úvodní poznámky k seznamu v příloze II
 PŘÍLOHA II:
 Seznam opracování nebo zpracování, která musí být provedena na nepůvodních materiálech, aby mohl vyrobený produkt získat status původu
 PŘÍLOHA III
 Znění prohlášení


text:
o původu
 PŘÍLOHA IV: Vzory průvodního osvědčení EUR.1 a žádosti o průvodní osvědčení EUR.1
 PŘÍLOHA V
 Zvláštní podmínky týkající se produktů pocházejících z Ceuty a Melilly
 PŘÍLOHA VI
 Prohlášení dodavatele
 PŘÍLOHA VII Dlouhodobé prohlášení dodavatele
 CÍLE
 Tato pravidla jsou určena k prozatímnímu uplatňování – na dobrovolném a dvoustranném základě – smluvními stranami Regionální úmluvy o celoevropsko-středomořských preferenčních pravidlech původu (dále jen „celoevropsko-středomořská úmluva“ nebo „úmluva“) do uzavření a vstupu v platnost změny úmluvy. Budou použitelná pro obchod mezi smluvními stranami, které se tak rozhodnou a budou na tato pravidla odkazovat ve svých dvoustranných preferenčních obchodních dohodách nebo je do těchto dohod zahrnou. Mají se uplatňovat jako alternativa pravidel uvedených v úmluvě, kterými nejsou v souladu s úmluvou dotčeny zásady stanovené v příslušných dohodách a jiných souvisejících dvoustranných dohodách mezi smluvními stranami. Nebudou tedy závazná, nýbrž budou určena k dobrovolnému použití hospodářskými subjekty, jež chtějí uplatňovat preference na základě těchto pravidel namísto pravidel stanovených úmluvou.
 Účelem těchto pravidel není změnit úmluvu, již budou její smluvní strany nadále uplatňovat v plném rozsahu, a nemění se na jejich základě práva a povinnosti smluvních stran vyplývající z úmluvy.
 HLAVA I
 OBECNÁ USTANOVENÍ
 Článek 1
 Definice
 Pro účely těchto pravidel se rozumí:
 a) „uplatňující smluvní stranou“ smluvní strana celoevropsko-středomořské úmluvy, která tato pravidla začlení do svých dvoustranných preferenčních obchodních dohod s jinou smluvní stranou celoevropsko-středomořské úmluvy. Pojem „uplatňující smluvní strana“ zahrnuje rovněž smluvní strany této dohody;
 b) „kapitolami“, „čísly“ a „položkami“ kapitoly, čísla a položky (čtyř- nebo šestimístné číselné kódy) používané v nomenklatuře, která tvoří harmonizovaný systém popisu a číselného označování zboží (dále jen „harmonizovaný systém“) se změnami podle doporučení Rady pro celní spolupráci ze dne 26. června 2004;
 c) „zařazením“ zařazení zboží do určitého čísla nebo položky harmonizovaného systému;
 d) „zásilkou“ produkty, které buď:
 – i)
 zasílá současně jeden vývozce jednomu příjemci, nebo
 – ii)
 které jsou přepravovány na podkladě jediného přepravního dokladu od vývozce k příjemci, nebo pokud tento doklad neexistuje, na podkladě jediné faktury;
 e) „celními orgány smluvní strany nebo uplatňující smluvní strany“ v případě Evropské unie kterýkoli celní orgán členských států Evropské unie;
 f) „celní hodnotou“ hodnota určená v souladu s Dohodou o provádění článku VII Všeobecné dohody o clech a obchodu (Dohoda Světové obchodní organizace o celní hodnotě) z roku 1994;
 g) „cenou ze závodu“ cena zaplacená za produkt ze závodu výrobci ve smluvní straně, v jehož podniku se provádí poslední opracování nebo zpracování, pokud tato cena zahrnuje hodnotu veškerého použitého materiálu a veškeré další náklady související s jeho výrobou po odečtení případných vnitřních daní, které se vracejí nebo mohou být vráceny při vývozu získaného produktu. Pokud bylo poslední opracování nebo zpracování zadáno určitému výrobci v rámci subdodávky, pojem „výrobce“ odkazuje na podnik, který subdodavatele využil.
 V případě, že skutečně zaplacená cena neodráží veškeré náklady související s výrobou produktu, které byly skutečně vynaloženy ve smluvní straně, rozumí se cenou ze závodu součet všech těchto nákladů po odečtení případných vnitřních daní, které se vracejí nebo mohou být vráceny při vývozu získaného produktu;
 h) „zastupitelnými materiály“ nebo „zastupitelnými produkty“ materiály nebo produkty


text:
stejného druhu a obchodní kvality, se stejnými technickými a fyzickými vlastnostmi, které od sebe nelze rozeznat;
 i) „zbožím“ jak materiály, tak produkty nebo výrobky;
 j) „výrobou“ každé opracování nebo zpracování, včetně sestavování;
 k) „materiálem“ jakékoli příměsi, suroviny, komponenty, části apod., které jsou používány při výrobě produktu;
 l) „maximálním obsahem nepůvodních materiálů“ maximální povolený obsah nepůvodních materiálů, na jehož základě je výroba považována za opracování nebo zpracování dostatečné k tomu, aby byl produktu udělen status původu. Lze jej vyjádřit jako procento ceny produktu ze závodu nebo jako procento čisté hmotnosti těchto použitých materiálů, které spadají do stanovené skupiny kapitol, do kapitoly, čísla nebo položky;
 m) „produktem“ nebo „výrobkem“ vyráběný produkt nebo výrobek, i když je zamýšleno jeho pozdější využití v jiné výrobní operaci;
 n) „územím“ pevninské území, vnitřní vody a teritoriální moře smluvní strany;
 o) „přidanou hodnotou“ cena produktu ze závodu snížená o celní hodnotu každého z obsažených materiálů, které pocházejí z ostatních uplatňujících smluvních stran, s nimiž je možná kumulace, nebo není-li celní hodnota známa nebo nelze-li ji určit, první ověřitelná cena zaplacená za tyto materiály ve smluvní straně vývozu;
 p) „hodnotou materiálů“ celní hodnota použitých nepůvodních materiálů v okamžiku dovozu, nebo není-li známa nebo nelze-li ji určit, první ověřitelná cena zaplacená za tyto materiály ve smluvní straně vývozu. Pokud je třeba určit hodnotu použitých původních materiálů, použije se toto písmeno obdobně.
 HLAVA II
 DEFINICE POJMU „PŮVODNÍ PRODUKTY“
 Článek 2
 Obecné požadavky
 Pro účely provádění této dohody se za produkty pocházející ze smluvní strany při vývozu do druhé smluvní strany považují:
 a)produkty zcela získané ve smluvní straně ve smyslu článku 3;
 b)produkty, které byly získány ve smluvní straně a obsahují materiály, které tam nebyly zcela získány, jestliže byly tyto materiály v dané smluvní straně dostatečně opracovány nebo zpracovány ve smyslu článku 4.
 Článek 3
 Zcela získané produkty
 1.Za produkty zcela získané ve smluvní straně se při vývozu do druhé smluvní strany považují:
 a)nerostné produkty a přírodní voda vytěžené z její půdy nebo z jejího mořského dna;
 b)rostliny, včetně vodních rostlin, a rostlinné produkty tam vypěstované nebo sklizené;
 c)živá zvířata tam narozená nebo vylíhnutá a chovaná;
 d)produkty získané z živých zvířat tam chovaných;
 e)produkty z poražených zvířat tam narozených nebo vylíhnutých a chovaných;
 f)produkty tamního lovu nebo rybolovu;
 g)produkty akvakultury, pokud jsou z ryb, korýšů, měkkýšů a jiných vodních bezobratlých tam narozených či vylíhnutých nebo odchovaných z vajíček, larev, potěru nebo plůdku;
 h)produkty mořského rybolovu a jiné produkty získané z moře mimo pobřežní vody jejími plavidly;
 i)produkty vyrobené na palubě jejích výrobních plavidel výlučně z produktů uvedených v písmeni h);
 j)použité předměty tam sebrané, jsou-li použitelné pouze k opětovnému získání surovin;
 k)odpad a šrot pocházející z výrobních operací tam provedených;
 l)produkty vytěžené z mořského dna nebo z mořského podzemí ležícího mimo její pobřežní vody, má-li tato strana výhradní práva k využívání tohoto mořského dna nebo mořského podzemí;
 m)zboží tam vyrobené výhradně z produktů uvedených v písmenech a) až l).
 2.Pojem „její plavidla“ uvedený v odst. 1 písm. h) a „její výrobní plavidla“ uvedený v odst. 1 písm. i) se vztahují pouze


text:
na plavidla a výrobní plavidla, která splňují všechny tyto požadavky:
 a)jsou registrována ve smluvní straně vývozu nebo dovozu;
 b)plují pod vlajkou smluvní strany vývozu nebo dovozu;
 c)splňují jednu z těchto podmínek:
 i)alespoň z 50 % je vlastní státní příslušníci smluvní strany vývozu nebo dovozu, nebo
 ii)vlastní je společnosti,
 –které mají ústředí a hlavní provozovnu ve smluvní straně vývozu nebo dovozu a
 –které alespoň z 50 % vlastní smluvní strana vývozu nebo dovozu nebo veřejné subjekty nebo státní příslušníci těchto smluvních stran.
 3.Pro účely odstavce 2, je-li smluvní stranou vývozu nebo dovozu Evropská unie, rozumí se tím členské státy Evropské unie.
 4.Pro účely odstavce 2 se státy ESVO považují za jednu uplatňující smluvní stranu.
 Článek 4
 Dostatečné opracování nebo zpracování
 1.Aniž je dotčen odstavec 3 tohoto článku a článek 6, považují se produkty, jež nejsou zcela získány ve smluvní straně, za dostatečně opracované nebo zpracované, jsou-li splněny podmínky uvedené pro dotyčné zboží v seznamu v příloze II.
 2.Je-li produkt, který získal ve smluvní straně status původu v souladu s odstavcem 1 tohoto článku, použit jako materiál při výrobě jiného produktu, nepřihlíží se k nepůvodním materiálům, jež byly případně použity při jeho výrobě.
 3.U každého produktu se určí, zda byly splněny podmínky odstavce 1 tohoto článku.
 V případě, kdy je příslušné pravidlo založeno na dodržení maximálního obsahu nepůvodních materiálů, však mohou celní orgány smluvních stran za účelem zohlednění výkyvů v nákladech a směnných kurzech vývozcům povolit, aby vypočítali cenu produktu ze závodu a hodnotu nepůvodních materiálů na základě průměru, jak je uvedeno v odstavci 4 tohoto článku.
 4.V případě uvedeném v odst. 3 druhém pododstavci tohoto článku se průměrná cena produktu ze závodu vypočítá na základě součtu cen ze závodu účtovaných při každém prodeji týchž produktů provedeném během předchozího účetního období a průměrná hodnota použitých nepůvodních materiálů se vypočítá na základě souhrnu hodnoty všech nepůvodních materiálů použitých k výrobě týchž produktů za předchozí účetní období ve smyslu definice ve smluvní straně vývozu, nebo v případě, kdy nejsou k dispozici údaje za celé účetní období, za období kratší, nejméně však za tři měsíce.
 5.Vývozci, kteří se rozhodnou pro výpočet na základě průměru, tuto metodu důsledně používají během roku následujícího po referenčním účetním období nebo případně během roku následujícího po kratším období použitém jako období referenční. Mohou tuto metodu přestat používat, pokud během daného účetního období nebo kratšího reprezentativního období nejméně tří měsíců zaznamenají, že ustaly výkyvy v nákladech nebo směnných kurzech, jež používání této metody odůvodňovaly.
 6.Průměry uvedené v odstavci 4 tohoto článku se použijí jako cena ze závodu, resp. hodnota nepůvodních materiálů pro účely zjišťování, zda byl dodržen maximální obsah nepůvodních materiálů.
 Článek 5
 Pravidlo týkající se přípustných odchylek
 1.Odchylně od článku 4 a s výhradou odstavců 2 a 3 tohoto článku mohou být nepůvodní materiály, které podle podmínek stanovených v seznamu v příloze II nemají být použity při výrobě daného produktu, přesto použity, pokud jejich celková čistá hmotnost nebo hodnota stanovená pro produkt nepřesahuje:
 a)15 % čisté hmotnosti produktu u produktů kapitol 2 a 4 až 24, s výjimkou zpracovaných produktů


text:
rybolovu kapitoly 16;
 b)15 % ceny produktu ze závodu u jiných produktů, než jsou produkty, na něž se vztahuje písmeno a).
 Tento odstavec se nepoužije na produkty kapitol 50 až 63 harmonizovaného systému, u nichž se použijí přípustné odchylky uvedené v poznámkách 6 a 7 přílohy I.
 2.Odstavec 1 tohoto článku nepovoluje překročení procentního podílu maximálního obsahu nepůvodních materiálů, jak je určeno v pravidlech, která jsou uvedena v seznamu v příloze II.
 3.Odstavce 1 a 2 tohoto článku se nepoužijí na produkty zcela získané ve smluvní straně ve smyslu článku 3. Aniž je dotčen článek 6 a čl. 9 odst. 1, přípustná odchylka stanovená v těchto ustanoveních se nicméně použije na produkt, u něhož je podle pravidla uvedeného v seznamu v příloze II nutné, aby materiály použité při jeho výrobě byly zcela získány.
 Článek 6
 Nedostatečné opracování nebo zpracování
 1.Aniž je dotčen odstavec 2 tohoto článku, považují se za opracování nebo zpracování nedostatečné k tomu, aby produkt získal status původu, bez ohledu na to, zda jsou splněny podmínky článku 4, tyto operace:
 a)operace, jejichž účelem je uchování produktů v dobrém stavu během přepravy a skladování;
 b)rozdělování a spojování nákladových kusů;
 c)mytí, praní, čištění; zbavování prachu, oxidu, oleje, nátěru nebo jiných povrchových vrstev;
 d)žehlení nebo mandlování textilií;
 e)prosté natírání a leštění;
 f)loupání a částečné nebo úplné mletí rýže; leštění a hlazení obilovin a rýže;
 g)operace spočívající v barvení cukru nebo přidávání aromatických přípravků do cukru nebo tvarování cukru; částečné nebo úplné mletí krystalového cukru;
 h)loupání, vypeckovávání a louskání ovoce, ořechů a zeleniny;
 i)broušení, prosté mletí nebo prosté řezání;
 j)prosévání, prohazování, třídění, zařazování, srovnávání, sdružování (včetně vytváření souprav předmětů);
 k)prosté plnění do lahví, konzerv, baněk, pytlů, beden nebo krabic, upevňování na podložky nebo desky a veškeré ostatní prosté balicí operace;
 l)připevňování nebo tisk značek, štítků, log a obdobných rozlišovacích znaků na produkty nebo jejich obaly;
 m)prosté mísení produktů, též různých druhů;
 n)mísení cukru s jakýmkoli materiálem;
 o)prosté přidávání vody nebo ředění, dehydratace nebo denaturace produktů;
 p)prosté sestavování součástí produktu na úplný produkt nebo rozkládání produktů na části;
 q)porážení zvířat;
 r)kombinace dvou nebo více operací uvedených v písmenech a) až q).
 2.Při určování, zda se opracování nebo zpracování daného produktu považuje za nedostatečné ve smyslu odstavce 1 tohoto článku, se zohlední všechny operace provedené na tomto produktu ve smluvní straně vývozu.
 Článek 7
 Kumulace původu
 1.Aniž je dotčen článek 2, považují se produkty při vývozu do druhé smluvní strany za produkty pocházející ze smluvní strany vývozu, jestliže jsou tam získány a obsahují materiály pocházející z jakékoli jiné uplatňující smluvní strany než smluvní strany vývozu, za předpokladu, že opracování nebo zpracování provedené ve smluvní straně vývozu přesahuje rámec operací uvedených v článku 6. Není nutné, aby tyto materiály byly dostatečně opracovány nebo zpracovány.
 2.V případech, kdy opracování nebo zpracování provedené ve smluvní straně vývozu nepřesahuje rámec operací uvedených v článku 6, považuje se produkt získaný za použití materiálů pocházejících z jakékoli jiné uplatňující smluvní strany za produkt pocházející ze smluvní strany vývozu pouze tehdy, přesahuje-li hodnota zde přidaná hodnotu použitých materiálů pocházejících z kterékoli