text: (poctivá prezentace účetní uzávěrky) a IAS 16 (oceňování při účtování pozemků, budov a zařízení). Kromě toho bylo zjištěno, že druhá společnost porušuje standard IAS 21 (záznam po počátečním uznání transakcí v cizí měně) a IAS 32 (zveřejňování a prezentace finančních nástrojů). Kromě toho se auditoři uvedených společností na tyto položky ve finančním účetnictví nezaměřili, což utvrzuje v závěru, že audity nebyly provedeny v souladu s IAS. Nebyl předložen žádný nový důkaz, na jehož základě by se mohly změnit výše uvedené závěry, a proto se tímto potvrzuje, že uvedený vyvážející výrobce nesplňuje požadavky druhého kritéria čl. 2 odst. 7 písm. c) základního nařízení.(17) U jiného vyvážejícího výrobce se šetřením zjistilo, že odepsání půjčky nebylo řádně zaknihováno do účetnictví společnosti, čímž jsou jeho finanční výsledky významně ovlivněny. Bylo shledáno, že je tím porušen standard IAS 1 (poctivá prezentace účetní uzávěrky). Tato společnost kromě toho změnila účetní postup pro rezervy na nedobytné pohledávky, aniž by zpětně provedla změnu, čímž znovu významně ovlivnila finanční výsledky. Bylo shledáno, že je tím porušen standard IAS 8 (změny v účetních postupech). Přestože auditor upozornil na nesoulad s čínskými účetními standardy při změně v postupu pro rezervy na nedobytné pohledávky, vůbec se nevyjádřil k problémům s půjčkou. Nebyl předložen žádný důkaz, na jehož základě by se mohly změnit výše uvedené závěry, a proto se tímto také potvrzuje, že uvedený vyvážející výrobce nesplňuje požadavky druhého kritéria čl. 2 odst. 7 písm. c) základního nařízení.(18) Třetí vyvážející výrobce, Zhejiang Noblelift Equipment Joint Stock Co. Ltd, který po uložení prozatímních opatření nadále žádal o přiznání STH, podal důkaz o tom, že jeho činnost týkající se záznamů po počátečním uznání transakcí v cizí měně, ačkoli v některých případech není zcela v souladu s IAS 21, neovlivnila jeho finanční výsledky. Co se týče účetnictví uvedené společnosti, nebyl zjištěn žádný jiný problém ohledně souladu se standardy IAS. Proto se za těchto okolností považovalo za vhodné přezkoumat závěry o souladu tohoto vyvážejícího výrobce s druhým kritériem čl. 2 odst. 7 písm. c) základního nařízení a tím mu přiznat STH. Co se týče ostatního, potvrzují se tímto závěry uvedené v bodech odůvodnění 19 až 34 prozatímního nařízení.(19) Poznamenává se, že nespolupracující čínský vyvážející výrobce a jeho spřízněný dovozce ve Společenství podali po uložení prozatímních opatření některé připomínky k prozatímním závěrům a požádali o přiznání STH a v případě, že jim nebyl přiznán STH, o individuální zacházení. Uvedeným společnostem bylo sděleno, že nespolupracující vyvážející výrobci, tj. vyvážející výrobci, kteří se nepřihlásili, písemně nepodali svá stanoviska a nepředložili informace ve stanovených lhůtách, nemohou požadovat STH nebo individuální zacházení podle ustanovení čl. 2 odst. 7, čl. 5 odst. 10, čl. 9 odst. 5 a čl. 18. odst. 1 základního nařízení.2. Individuální zacházení(20) Protože nebyly předloženy žádné další připomínky, potvrzují se tímto body odůvodnění 35 až 37 prozatímního nařízení týkající se individuálního zacházení.3. Běžná hodnota3.1. Stanovení běžné hodnoty pro vyvážející výrobce, kterým nebyl přiznán STH(21) Předběžně byla vybrána Kanada jako analogická třetí země s tržním hospodářstvím pro stanovení běžné hodnoty pro vyvážející výrobce, kterým nebyl přiznán STH. Po uložení prozatímních


text: opatření zopakovali dva vyvážející výrobci a jeden dovozce proti tomuto výběru své argumenty (viz. bod odůvodnění 41 prozatímního nařízení). Nepředložili však žádný doplňující ověřitelný důkaz, který by jejich argumenty podpořil.(22) Kromě toho také tvrdili, že výběr Kanady jako analogické třetí země s tržním hospodářstvím není vhodný, protože kanadští výrobci ručních paletových vozíků nesou mnohem vyšší náklady než jejich čínské protějšky, zejména pokud jde o náklady práce. V této souvislosti jeden vyvážející výrobce požádal o dodatečnou úpravu pro rozdíly ve výrobních nákladech mezi jeho vlastními náklady v ČLR a výrobními náklady v Kanadě, zatímco druhý vyvážející výrobce tvrdil, že již provedené velmi vysoké úpravy jsou známkou toho, že kanadské a čínské ruční paletové vozíky nejsou srovnatelné.(23) V této souvislosti se připomíná, že z šetření vyplynulo, že Kanada má konkurenceschopný a reprezentativní trh s ručními paletovými vozíky, že výrobní zařízení a postupy čínských a kanadských výrobců jsou podobné a že čínské a kanadské ruční paletové vozíky jsou celkově srovnatelné na základě kritérií stanovených pro účely tohoto šetření (viz. body odůvodnění 40, 43 a 44 prozatímního nařízení). Šetřením se dále zjistilo, že výroba ručních paletových vozíků není náročná na pracovní sílu (náklady práce v Kanadě nepřekračují 15 % celkových výrobních nákladů), a proto by jakékoli rozdíly v nákladech práce mezi Kanadou a ČLR zásadním způsobem neovlivnily celkové výrobní náklady. Proto nelze přijmout tvrzení, že rozdíly v nákladech hlavně z důvodu pracovní síly zapříčinily, že je výběr Kanady jako analogické země nevhodný.(24) Pokud jde o tvrzení, že kanadští výrobci vyrábějí ruční paletové vozíky při podstatně vyšších nákladech než jejich čínské protějšky a že by měla být provedena úprava na běžnou hodnotu založená na rozdílu nákladů mezi Kanadou a jeho vlastními náklady v ČLR, mělo by se poznamenat, že informace o výrobních nákladech od vyvážejícího výrobce, který toto tvrzení vznesl, nebyly přijaty, protože nebylo udělen STH. To podstatně vyvrací tvrzení o srovnání nákladů. Z tohoto důvodu by mělo být toto tvrzení zamítnuto.(25) Pokud jde o tvrzení, že již provedené velké úpravy jsou známkou toho, že kanadské a čínské ruční paletové vozíky nejsou srovnatelné, poznamenává se, že druhy výrobků, které mají být vzájemně srovnávány, byly vybrány na základě kritérií považovaných za vhodné v rámci dotčeného výrobního odvětví. Srovnání druhů výrobků se uskutečnila na základě některých základních technických vlastností používaných všemi hospodářskými subjekty na trhu a nebyl předložen žádný důkaz o tom, že je tato metoda srovnání nevhodná (viz. bod odůvodnění 43 prozatímního nařízení). Proto nemůže být toto tvrzení přijato.(26) Nebyly předloženy žádné další námitky týkající se stanovení běžné hodnoty v analogické zemi, a proto se závěry uvedené v bodech odůvodnění 38 až 48 prozatímního nařízení tímto potvrzují.3.2. Stanovení běžné hodnoty pro vyvážející výrobce, kterým bylo udělen STH(27) Vzhledem k tomu, že jednomu vyvážejícímu výrobci byl udělen STH (viz. bod odůvodnění 18 výše), byla běžná hodnota stanovena v souladu s čl. 2 odst. 1 až 6 základního nařízení, jak je uvedeno níže.3.2.1. Celková reprezentativnost tuzemského prodeje(28) V souladu s čl. 2 odst. 2 základního nařízení bylo nejdříve přezkoumáno, zda byl tuzemský prodej ručních paletových vozíků nezávislým odběratelům

type: legislation

jurisdiction: EU


text: reprezentativní, tj. zda celkový objem tohoto prodeje činil alespoň 5 % celkového objemu odpovídajícího vývozního prodeje do Společenství. To byl případ dotčeného vyvážejícího výrobce.3.2.2. Specifická reprezentativnost druhu výrobku(29) Následně bylo přezkoumáno, zda by mohl být tuzemský prodej druhů výrobků srovnatelných s vyváženými druhy výrobků považován za reprezentativní. Pro tento účel byly nejdříve určeny srovnatelné druhy prodávané na tuzemském trhu. Při šetření byly za shodné nebo přímo srovnatelné s druhy prodávanými na vývoz do Společenství považovány takové druhy ručních paletových vozíků prodávaných na tuzemském trhu, jejichž nosnost, materiál podvozku, velikost vidlic, druh hydrauliky a druh kol byly stejné.(30) Prodej určitého druhu výrobku na tuzemském trhu byl považován za dostatečně reprezentativní tehdy, když celkový objem prodeje tohoto druhu výrobku na tuzemském trhu nezávislým odběratelům během PO představoval alespoň 5 % z celkového objemu prodeje srovnatelného druhu výrobku pro vývoz do Společenství. Bylo tomu tak u některých vyvážených druhů výrobků.3.2.3. Posouzení běžného obchodního styku(31) Nejdříve bylo přezkoumáno, zda by se tuzemský prodej výše uvedených druhů výrobků prováděný vyvážejícím výrobcem mohl považovat za uskutečněný v běžném obchodním styku podle čl. 2 odst. 4 základního nařízení.(32) Toto ověření probíhalo na základě stanovení podílu tuzemského prodeje každého vyváženého druhu prodaného se ztrátou nezávislým odběratelům na tuzemském trhu během PO.a) U těch druhů výrobků, u nichž více než 80 % objemu prodeje na tuzemském trhu nebylo provedeno pod náklady na jednotku a jejichž vážený průměr prodejní ceny byl roven váženému průměru výrobních nákladů nebo vyšší, byla běžná hodnota pro každý druh výrobku vypočtena jako vážený průměr všech cen daného druhu stanovených pro tuzemský prodej nezávislým odběratelům během PO, zaplacených nebo splatných, bez ohledu na to, zda tyto prodeje byly ziskové nebo ne.b) V případě druhů výrobků, u nichž alespoň 10 %, nejvýše však 80 % objemu prodeje na tuzemském trhu nebylo provedeno pod náklady na jednotku, byla běžná hodnota pro každý druh výrobku vypočtena jako vážený průměr všech cen daného druhu stanovených pro tuzemský prodej, které byly shledány rovnými nákladům na jednotku nebo vyššími.c) V případě druhů výrobků, z nichž méně než 10 % objemu bylo prodáno na tuzemském trhu za ceny, které nebyly nižší než náklady na jednotku, se mělo za to, že dotčený druh výrobku nebyl prodán v běžném obchodním styku, a proto byla běžná hodnota stanovena početně.3.2.4. Běžná hodnota založená na skutečné tuzemské ceně(33) Jestliže byly splněny požadavky uvedené v bodech odůvodnění 29 až 32 a) a b), byla běžná hodnota odpovídajících druhů výrobků založena na skutečných cenách zaplacených nebo splatných nezávislými odběrateli na tuzemském trhu vyvážející země během PO, jak je stanoveno v čl. 2 odst. 1 základního nařízení.3.2.5. Běžná hodnota založená na početně zjištěné hodnotě(34) U druhů spadajících pod bod odůvodnění 32 c) výše, jakož i v případě druhů výrobků, které nebyly prodány na tuzemském trhu v reprezentativním množství, jak je uvedeno v bodě odůvodnění 30 výše, musela být běžná hodnota zjištěna početně.(35) Pro početní zjištění běžné hodnoty podle čl. 2 odst. 6 základního nařízení byly k vlastním průměrným výrobním nákladům během PO připočteny vynaložené prodejní, správní a režijní náklady a vážený


text: průměrný zisk z tuzemského prodeje obdobného výrobku realizovaný dotčeným vyvážejícím výrobcem v běžném obchodním styku.4. Vývozní cena(36) Po uložení prozatímních opatření nebyly předloženy žádné připomínky ke stanovení vývozní ceny pro prodeje prováděné přímo nezávislým odběratelům ve Společenství. Proto se tímto potvrzují závěry uvedené v bodě odůvodnění 49 prozatímního nařízení ohledně stanovení vývozní ceny podle čl. 2 odst. 8 základního nařízení.(37) Pro dva vyvážející výrobce byla předběžně vypočtena vývozní cena pro jejich prodeje dovozcům, se kterými měli podle zjištění uzavřenou dohodu o vyrovnání v souladu s čl. 2 odst. 9 základního nařízení (viz. bod odůvodnění 49 prozatímního nařízení).(38) Jeden z vyvážejících výrobců a jeho dovozce, pro které byly některé vývozní ceny vypočteny, tvrdili, že vztah mezi nimi neopravňuje k výpočtu vývozních cen a že by pro stanovení vývozních cen měly být základem skutečné ceny od vyvážejícího výrobce dovozci. Ze šetření však vyplynulo, že tyto vývozní ceny byly ovlivněny dohodou mezi stranami o tom, že určité náklady na vývoj výrobku by měl nést dovozce. Následkem toho byly průměrné vývozní ceny pro dovozce podstatně vyšší než pro jiné nezávislé odběratele ve Společenství. Proto nebyly ceny vyvážejícího výrobce dovozci vzaty za základ pro stanovení vývozních cen. Kromě toho došlo před skončením PO k přidružení vyvážejícího výrobce a dovozce. Za těchto okolností by se vývozní ceny normálně vypočítaly na základě cen dalšího prodeje nezávislým odběratelům ve Společenství. V tomto případě byl však počet transakcí opětného prodeje provedených v PO velmi malý a skutečné ceny transakcí nebyly dovozcem poskytnuty včas a nebyly ověřitelné. Za těchto okolností nebyly tyto prodeje při konečném výpočtu vývozních cen brány v úvahu.(39) Ve skutečnosti prováděl tento vyvážející výrobce významné přímé prodeje nezávislým odběratelům ve Společenství, které byly použity ke stanovení vývozní ceny (viz. bod odůvodnění 36 výše).(40) Druhý vyvážející výrobce, pro kterého byly vypočteny některé vývozní ceny, a dotčený dovozce předložili připomínky k prozatímním závěrům a tvrdili, že mezi nimi neexistovalo žádné ujednání nebo dohoda ve smyslu přidružení nebo dohoda o vyrovnání, jak je stanoveno v čl. 2 odst. 9 základního nařízení a v článku 2.3 antidumpingové dohody Světové obchodní organizace (WTO ADA). Proto je výpočet vývozních cen na základě cen dalšího prodeje dovozce nezávislým odběratelům nesprávný.(41) Toto tvrzení nemohlo být přijato, protože se informace poskytnuté vývozcem a dovozcem neshodovaly. Během inspekce na místě v prostorách vyvážejícího výrobce bylo vyšetřovatelům sděleno, že důvodem, proč jsou vývozní ceny mezi stranami mnohem vyšší než běžné ceny, je to, že mezi vyvážejícím výrobcem a dovozcem existuje zvláštní ujednání nebo dohoda. Kromě toho všechny vývozní faktury odkazovaly pro bližší údaje na tuto dohodu. Vyvážející výrobce popřel existenci písemné dohody, podal však vysvětlení, že dotčený dovozce byl ochoten zaplatit takové vyšší ceny, aby získal a udržel si výhradní právo k prodeji některých výrobků vyvážejícího výrobce na některé trhy. Dovozce popřel také existenci jakéhokoli zvláštního vztahu a při inspekci na místě uvedl, že ceny zaplacené vyvážejícímu výrobci jsou vyšší z důvodu vysoké kvality dotčených výrobků. Toto tvrzení nebylo podloženo žádným důkazem a bylo samozřejmě v rozporu se závěry šetření. Za těchto okolností se má se za to,


text: že vývozní ceny nebyly spolehlivé a musejí být upraveny buď z důvodu existence některého typu dohody o vyrovnání na základě ustanovení čl. 2 odst. 9 základního nařízení nebo rozdílů ve fyzických vlastnostech odrážejících údajnou vyšší kvalitu výrobků na základě ustanovení čl. 2 odst. 10 písm. a) základního nařízení. Při neexistenci jakýchkoli dalších informací byly vývozní ceny vypočteny tak, jak je stanoveno v bodě odůvodnění 49 prozatímního nařízení.(42) Tentýž vyvážející výrobce a tentýž dovozce také tvrdili, že výpočet vypočtené vývozní ceny byl nesprávný, protože ziskové rozpětí použité při výpočtu bylo podstatně vyšší než zisková rozpětí použitá pro stejné účely v jiných případech v minulosti a že byl proto nevhodný. V této souvislosti se poznamenává, že každý případ je přezkoumáván na základě jeho vlastní podstaty a závěry jednoho šetření nelze jednoduše přenést na jiné. V tomto případě ziskové rozpětí použité ve výpočtu představovalo vážený průměr skutečných čistých zisků z prodeje dotčeného výrobku vykázaných jedenácti nespřízněnými dovozci v průběhu šetření. Nebyl podán žádný důkaz, který by mohl tyto údaje popřít. Proto by mělo být toto tvrzení zamítnuto.(43) Mělo by se však poznamenat, že výpočet vypočtené vývozní ceny byl po inspekci v prostorách dotčeného dovozce změněn, aby se zohlednily nezbytné opravy některých cen dalšího prodeje a prodejní, správní a režijní náklady dovozce.5. Srovnání(44) Po uložení prozatímních opatření jeden vyvážející výrobce požadoval úpravu některých vývozních cen o rozdíly v obchodních úrovních mezi přímými vývozními prodeji do Společenství a prodeji na vývoz do Společenství prostřednictvím obchodníků v ČLR v souladu s čl. 2 odst. 10 písm. d) bod i) základního nařízení. Tvrdil, že vývozní prodeje prostřednictvím čínských obchodníků zahrnují další prodeje obchodníkům, které v případech přímých vývozů do Společenství nejsou obvykle nutné. V souvislosti s tím se poznamenává, že výše uvedený článek základního nařízení stanoví, že úprava o rozdíly v obchodních úrovních je na místě, pokud se prokáže, že existují trvalé a zřejmé rozdíly ve funkcích a cenách prodejce na různých obchodních úrovních na tuzemském trhu země vývozu. V tomto případě vyvážející výrobce požádal o úpravu a snažil se prokázat její potřebu s ohledem na okolnosti jeho vývozních prodejů spíše než jeho tuzemských prodejů. To není dostatečným podkladem pro uplatnění nároku na úpravu obchodní úrovně. Kromě toho se šetřením zjistilo, že všechny vývozy dotčeného vyvážejícího výrobce, jakož i tuzemské prodeje v analogické zemi byly prováděny obchodníkům, tj. neexistovaly žádné rozdílné obchodní úrovně mezi vývozní cenou a běžnou hodnotou.6. Dumpingová rozpětí(45) Při výpočtu dumpingového rozpětí uplatňovaného na všechny ostatní vyvážející výrobce (viz. bod odůvodnění 53 prozatímního nařízení) se již nebral v úvahu vyvážející výrobce, kterému byl udělen STH. Nebyly předloženy žádné další připomínky k závěrům uvedeným v bodech odůvodnění 52 a 53 prozatímního nařízení, které se tímto potvrzují. Avšak pro vyvážejícího výrobce, kterému byl udělen STH, bylo dumpingové rozpětí stanoveno na základě srovnání váženého průměru běžné hodnoty každého druhu výrobku vyváženého do Společenství, jak je uvedeno v bodech odůvodnění 28 až 35 výše, a váženého průměru vývozní ceny odpovídajícího druhu výrobku v souladu s čl. 2 odst. 11 základního nařízení. Dumpingová rozpětí stanovená s konečnou platností po


text: změnách uvedených výše a vyjádřená jako procentní podíl čisté ceny s dodáním na hranice Společenství před proclením jsou tyto:Ningbo Liftstar Material Transport Equipment Factory | 32,2 % |Ningbo Ruyi Joint Stock Co. Ltd | 28,5 % |Ningbo Tailong Machinery Co. Ltd | 39,9 % |Zhejiang Noblelift Equipment Joint Stock Co. Ltd | 7,6 % |Všechny ostatní společnosti | 46,7 % |E. VÝROBNÍ ODVĚTVÍ SPOLEČENSTVÍ1. Výroba ve Společenství(46) Protože nebyly předloženy žádné další připomínky, potvrzují se tímto prozatímní závěry o výrobě ve Společenství, jak uvádějí body odůvodnění 55 a 56 prozatímního nařízení.2. Definice výrobního odvětví Společenství(47) Protože nebyly předloženy žádné další připomínky, potvrzují se tímto prozatímní závěry o definici výrobního odvětví ve Společenství, jak uvádí bod odůvodnění 57 prozatímního nařízení.F. ÚJMA1. Spotřeba Společenství(48) Protože nebyly předloženy žádné další připomínky, potvrzují se tímto prozatímní závěry o spotřebě Společenství, jak je uvedeno bodech odůvodnění 58 a 59 prozatímního nařízení.2. Dovozy ručních paletových vozíků z ČLR do Společenství(49) Protože nebyly předloženy žádné další připomínky, potvrzují se tímto prozatímní závěry o dovozech ručních paletových vozíků z ČLR do Společenství, jak je uvedeno v bodech odůvodnění 60 až 64 prozatímního nařízení.3. Situace výrobního odvětví Společenství(50) Po uložení prozatímních opatření jeden vyvážející výrobce zpochybnil nepříznivý stav výrobního odvětví Společenství poukázáním na to, že: a) výrobní kapacita výrobního odvětví Společenství během uvažovaného období vzrostla, b) vytváření zásob po roce 2001 nelze považovat za známku újmy, nýbrž se musí chápat jako známka zlepšení výrobního odvětví Společenství, c) prodejní cena ručních paletových vozíků prodávaných výrobci Společenství a jejich podíl na trhu zůstaly stabilní v roce 2003 a během PO, d) ziskovost výrobního odvětví Společenství se v letech 2000 a 2001 zvýšila, e) úroveň investic výrobního odvětví Společenství se více než zdvojnásobila, což naznačuje, že nebylo obtížné získávat kapitál a f) stabilita mezd musí být chápána jako pozitivní ukazatel.(51) Pokud jde o tvrzení, že výrobní kapacita výrobního odvětví Společenství vzrostla a že to neznamená újmu, mělo by se poznamenat, že zatímco celkový růst výrobní kapacity během uvažovaného období činil 3 %, snížil se mezi rokem 2001 a PO o téměř 2 %. Výrobní kapacita ve skutečnosti rostla jen v letech 2001 a 2002, kdy se prováděly investice. Tento vývoj nelze považovat za vývoj naznačující, že neexistuje újma výrobnímu odvětví Společenství, zejména když spotřeba během téhož období vzrostla o 17 %.(52) Pokud jde o tvrzení, že vytváření zásob po roce 2001 nelze považovat za známku újmy, nýbrž se musí chápat jako známka zlepšení výrobního odvětví Společenství, by se mělo poznamenat, že kromě výkladu uvedeného v bodě odůvodnění 67 prozatímního nařízení ohledně toho, proč tento ukazatel není považován za zvláště podstatný ukazatel hospodářské situace výrobního odvětví Společenství, je nutno připomenout, že zásoby během uvažovaného období vzrostly celkově o 14 %. Skutečnost, že bylo dosaženo vrcholu v roce 2001, nemění nic na závěru, že zásoby možná alespoň přispěly k nepříznivému stavu výrobního odvětví Společenství.(53) Pokud jde o tvrzení, že prodejní cena a podíl na trhu ručních paletových vozíků prodávaných výrobci Společenství zůstaly stabilní v roce 2003 a během PO, mělo by se poznamenat, že


text: PO zahrnuje 9 měsíců roku 2003. Je nutno poznamenat, že analýza újmy zahrnuje období několika let a že se během uvažovaného období podstatně snížily jak podíl na trhu, tak i prodejní cena výrobního odvětví Společenství. Toto nebylo popřeno.(54) Pokud jde o tvrzení, že zvýšení ziskovosti výrobního odvětví Společenství mezi rokem 2000 a 2001 nenaznačuje újmu, mělo by se poznamenat, že se ziskovost poněkud zvýšila z 0,28 % v roce 2000 na 0,51 % v roce 2001 a potom se nepřetržitě snižovala až na -2,31 % během PO. To je jasným ukazatelem újmy.(55) Pokud jde o tvrzení, že se úroveň investic výrobního odvětví Společenství více než zdvojnásobila a že tedy nebylo obtížné získávat kapitál, se připomíná, jak uvádí bod odůvodnění 76 prozatímního nařízení, že v letech 2001 a 2002 byly investovány velké částky na výměnu opotřebených výrobních zařízení nezbytných pro udržení konkurenceschopnosti výrobního odvětví Společenství. Mezi rokem 2002 a PO poklesly investice o 40 %, přičemž se současně zhoršovala ziskovost, což naznačuje problémy se získáváním kapitálu. To opět jasně naznačuje stav újmy.(56) Pokud jde o tvrzení, že stabilita mezd musí být chápána jako pozitivní ukazatel, je nutno poznamenat, že tento ukazatel by měl být analyzován v kontextu vývoje mezd a zaměstnanosti. Zhoršení výrobního odvětví je jasně vidět na snížení počtu zaměstnanců. Skutečnost, že výrobci Společenství nemohli zvyšovat mzdy s růstem inflace během uvažovaného období v důsledku nerovné soutěže, se musí považovat za negativní ukazatel.(57) Tvrzení tohoto vyvážejícího výrobce analyzovaná v bodech odůvodnění 50 až 56 výše by měla být proto zamítnuta.(58) Někteří dovozci tvrdili, že výrobní odvětví Společenství nabízelo ruční paletové vozíky k prodeji za ceny mnohem nižší než jakékoli ruční paletové vozíky vyrobené v Číně a že to naznačuje, že není poškozováno. Toto tvrzení není podloženo zjištěním významného cenového podbízení více než 55 % (viz. bod odůvodnění 64 prozatímního nařízení), a proto nemůže být přijato.(59) Protože nebyly předloženy žádné další připomínky, potvrzují se tímto prozatímní závěry o situaci výrobního odvětví Společenství, jak jsou uvedeny v bodech odůvodnění 65 až 84 prozatímního nařízení.4. Závěr o újmě(60) Závěrem je třeba konstatovat, jak již bylo uvedeno v prozatímním nařízení, že všechny příslušné ukazatele újmy ukázaly nepříznivý vývoj. Protože nebyly předloženy žádné další připomínky, potvrzují se tímto prozatímní závěry o újmě uvedené v bodech odůvodnění 85 až 87 prozatímního nařízení.G. PŘÍČINNÉ SOUVISLOSTI ÚJMY1. Úvod(61) Protože nebyly předloženy žádné další připomínky k úvodu o příčinné souvislosti újmy, jak uvádí bod odůvodnění 88 prozatímního nařízení, se konstatování tímto potvrzuje.2. Účinky dumpingových dovozů(62) Jeden vyvážející výrobce a někteří dovozci tvrdili, že použití údajů Eurostatu o dovozu není při určování objemu a podílu dovozů dotčeného výrobku na trhu vhodné, protože k tomu neexistuje zvláštní kód KN. Tvrdili, že se i na jiné výrobky vztahují dva příslušné kódy KN, jeden, který se vztahuje na celý výrobek, a druhý na ostatní díly, a že takové údaje Eurostatu tedy nemohou podat přesnou informaci o účinku dumpingových dovozů. Poznamenává se, že nebyl podán žádný důkaz, který by naznačoval, že pod kódem KN 8427 90 00, který se vztahuje na celý výrobek a


text: používal se pro určování objemu dumpingových dovozů, mohla být klasifikována jakákoli významná množství jiných výrobků. Tytéž zúčastněné strany ve skutečnosti použily údaje Eurostatu o dovozech z téhož kódu KN, aby opodstatnily své tvrzení týkající se vývoje dovozů ručních paletových vozíků z jiných třetích zemí. Vzhledem k úzké definici kódu KN se má také za to, že obrovskou většinu výrobků vstupujících do Společenství podle tohoto oddílu tvoří dovozy dotčeného výrobku. Co se týče druhého kódu KN 8431 20 00 vztahujícího se na díly pro použití výlučně nebo hlavně u strojního zařízení oddílu 8427, poznamenává se, že Eurostatem vykázané dovozy vztahující se k tomuto kódu jsou malé a při stanovování objemu a podílu dovozů dotčeného výrobku na trhu nebyly brány v úvahu. Proto nemůže být toto tvrzení přijato.(63) Při neexistenci jakékoli další připomínky se tímto potvrzují prozatímní závěry o účincích dumpingových dovozů uvedené v bodech odůvodnění 89 až 91 prozatímního nařízení.3. Účinky dalších činitelůa) Vývozní výkonnost výrobního odvětví Společenství(64) Po uložení prozatímních opatření jeden vyvážející výrobce tvrdil, že vývozní výkonnost výrobního odvětví Společenství byla nesprávně vyhodnocena. Bylo zjištěno, že objem vývozního prodeje poklesl o téměř 50 % mezi rokem 2000 a PO, což mělo významný dopad na výkonnost výrobního odvětví Společenství. Je nutno poznamenat, že i když vývozy během PO z absolutního hlediska poklesly, představovaly v průměru pouze 11 % celkového objemu prodeje výrobního odvětví Společenství. Kromě toho, zatímco během PO byly prodeje ve Společenství ztrátové, byly vývozy ještě mírně ziskové. Proto nelze pokles vývozů považovat za činitele způsobujícího podstatnou újmu výrobnímu odvětví Společenství. Z tohoto důvodu by mělo být toto tvrzení zamítnuto a měly by být potvrzeny závěry uvedené v bodech odůvodnění 92 a 93 prozatímního nařízení.b) Investice výrobního odvětví Společenství(65) Protože nebyly předloženy žádné další připomínky, potvrzují se tímto prozatímní závěry o investicích výrobního odvětví Společenství, jak jsou uvedeny v bodě odůvodnění 94 prozatímního nařízení.c) Dovozy z ostatních třetích zemí(66) Dva vyvážející výrobci a někteří dovozci na rozdíl od závěrů uvedených v bodě odůvodnění 95; prozatímního nařízení tvrdili, že země jiné než ČLR, zejména Brazílie a Indie, využívaly síly eura k tomu, aby významně zvýšily své prodeje na trhu Společenství. Jestliže dovozy ze třetích zemí, např. z Brazílie a Indie, představují jen asi 1 % čínských dovozů dotčeného výrobku, může být jejich případný dopad na příčinnou souvislost zanedbatelný. Proto by mělo být toto tvrzení zamítnuto.(67) Protože nebyly předloženy žádné další připomínky, potvrzují se tímto prozatímní závěry o dovozech z jiných třetích zemí, jak jsou uvedeny v bodech odůvodnění 95 a 96 prozatímního nařízení.d) Směnný kurz EUR/USD(68) Jeden vyvážející výrobce a někteří dovozci tvrdili, že zjištěný podíl cenového podbízení je způsoben slabým kurzem USD vůči euru a nikoli dumpingovými dovozními cenami. Tyto strany však nepodaly žádný důkaz dokládající objem dovozů z ČLR fakturovaných v USD, který by umožnil celkové hodnocení jakéhokoli dopadu směnných kurzů na ceny. V každém případě, i kdyby byly všechny dovozy z ČLR provedeny v USD, což nemohou závěry šetření potvrdit, poklesly by dovozní ceny dotčeného výrobku o 25 % (pokles hodnoty USD vůči euru) místo o 34


text: % zaznamenaných během uvažovaného období. Konečně je nutno poznamenat, že se s výjimkou dvou jednotlivých případů s jasně zanedbatelným objemem dovozů celkově snížily dovozy ze všech jiných zemí než ČLR, které rovněž těžily ze zhodnocení eura. To naznačuje, že výkyvy měny nemohly být podstatným příčinným činitelem pro nárůst dumpingových dovozů z ČLR. Toto tvrzení by proto mělo být zamítnuto a měly by být potvrzeny závěry uvedené v bodě odůvodnění 98 prozatímního nařízení.e) Prodejní chování(69) Jeden vyvážející výrobce a někteří dovozci opakovali své tvrzení, že žadateli jsou velké společnosti činné v odvětví manipulace s materiálem, pro které jsou ruční paletové vozíky pouze doplňkovým výrobkem často používaným jako „nástroj prodeje“ pro větší, dražší výrobky. Protože nebyl podán žádný nový důkaz, potvrzují se tímto závěry uvedené v bodech odůvodnění 99 a 100 prozatímního nařízení a toto tvrzení se zamítá.f) Strategické chyby, kterých se dopustili výrobci v ES, jako jsou výrobky s nízkou kvalitou a výroba vlastních dílů(70) Jeden vyvážející výrobce znovu opakoval tvrzení, že si výrobci Společenství sami způsobili újmu, když se zaměřili na výrobu výrobků s nízkou kvalitou a objednávali díly u externích společností. Nebyl však podán žádný nový důkaz na podporu tohoto tvrzení. Poznamenává se, že toto tvrzení již bylo přezkoumáno a výslovně uvedeno v bodech odůvodnění 101 až 103 prozatímního nařízení, které se tímto potvrzují.4. Závěry o příčinných souvislostech(71) Protože nebyly předloženy žádné další připomínky, které by mohly změnit předběžné zjištění, potvrzuje se tímto závěr o příčinných souvislostech, jak je stanoven v bodech odůvodnění 104 a 105 prozatímního nařízení.H. ZÁJEM SPOLEČENSTVÍ1. Obecné poznámky(72) Protože nebyly předloženy žádné další připomínky, potvrzují se tímto obecné poznámky o zájmu Společenství, jak uvádí bod odůvodnění 106 prozatímního nařízení.2. Zájem výrobního odvětví Společenství(73) Po uložení prozatímních opatření jeden dovozce tvrdil, že v důsledku uložení antidumpingových opatření nebudou dříve zavřené výrobní závody ve Společenství znovu otevřeny a nevzniknou tedy nové pracovní příležitosti. Toto tvrzení však nebylo podloženo žádným důkazem. I kdyby se znovu neotevřely žádné zavřené závody, musí se poznamenat, že využití kapacity výrobního odvětví Společenství činilo během PO pouze 46 %. To je jasnou známkou potenciálu pro zvyšování výroby a prodejů výrobního odvětví Společenství, pokud by na trhu Společenství panovala korektní hospodářská soutěž. Proto by mělo být toto tvrzení zamítnuto.(74) Jeden vyvážející výrobce a někteří dovozci tvrdili, že činnosti výrobního odvětví Společenství v oblasti ručních palet, zejména pokud jde o zaměstnanost, jsou zanedbatelné ve vztahu k jejich celkovým činnostem, a proto je jejich zájem na takových opatřeních omezený ve srovnání s jinými hospodářskými subjekty na trhu. Především se připomíná, že vyvážející výrobci nejsou v postavení, aby vznášeli požadavky ohledně přezkoumání zájmu výrobního odvětví Společenství. Totéž platí, co se týče zájmu dodavatelů, obchodníků nebo uživatelů prošetřovaného níže. Podaná tvrzení byla přesto přezkoumána. V této souvislosti se připomíná, že během PO zaměstnalo výrobní odvětví Společenství pro ruční paletové vozíky asi 434 pracovníků, zatímco například spolupracující dovozci zaměstnali kolem 74 pracovníků. Dále se poznamenává, že někteří výrobci Společenství většinou počítají výhradně s výrobou a prodejem ručních paletových vozíků. Proto nemůže být toto tvrzení přijato.(75) Protože nebyly předloženy žádné


text: další připomínky, potvrzují se tímto prozatímní závěry o zájmu výrobního odvětví Společenství, jak jsou uvedeny v bodech odůvodnění 107 až 109 prozatímního nařízení.3. Zájmy dodavatelů Společenství(76) Jeden vyvážející výrobce tvrdil, že je nedostatek zastoupení ze strany dodavatelů Společenství známkou toho, že jejich činnost nebyla nepříznivě ovlivněna dovozy z ČLR. Toto tvrzení nemůže být přijato. Výrobní odvětví Společenství počítá s dodavateli některých dílů ve Společenství a není rozumné předpokládat, že neexistují žádné nepříznivé účinky na jejich činnost. Jejich činnost by mohla být ovlivňována dalším uzavíráním závodů ve Společenství. Při neexistenci jakýchkoli nových připomínek se tímto potvrzuje prozatímní závěr o zájmu dodavatelů Společenství, jak je uveden v bodě odůvodnění 110 prozatímního nařízení.4. Zájem nespřízněných dovozců/obchodníků(77) Jeden vyvážející výrobce tvrdil, že šetření ignorovalo zájmy malých dovozců, kteří zaměřují své činnosti většinou na ruční paletové vozíky. Je nutno poznamenat, že při tomto šetření byla plně vzata v úvahu stanoviska podaná dovozci, kteří se přihlásili ve stanovené lhůtě a poskytli dostatečné informace. Mezi spolupracujícími nespřízněnými dovozci byly společnosti se dvěma a třemi zaměstnanci. Dále se poznamenává, že spolupracující dovozci vykazovali velmi dobrou ziskovost v obchodě s ručními paletovými vozíky (čisté zisky až 50 % z obratu). Proto je vhodné vzít v úvahu, že dopad uložení antidumpingových opatření na jejich činnost bude poměrně malý. Toto tvrzení by tedy mělo být zamítnuto a měly by být potvrzeny závěry uvedené v bodech odůvodnění 111 až 114 prozatímního nařízení.5. Zájem uživatelů(78) Dva vyvážející výrobci a někteří dovozci tvrdili, že zvýšení ceny čínských ručních paletových vozíků po uložení opatření bude mít ve Společenství bezprostřední neúměrný účinek na statisíce obchodů, skladů a továren, v kterých se používají ruční paletové vozíky. Poznamenává se však, že žádný takový uživatel ručních paletových vozíků nepředložil připomínky k závěrům uvedeným v prozatímním nařízení. Protože toto tvrzení nebylo podloženo žádným důkazem, mělo by být zamítnuto.(79) Protože nebyly předloženy žádné další připomínky, potvrzují se tímto prozatímní závěry o zájmu uživatelů Společenství, jak jsou uvedeny v bodech odůvodnění 115 a 116 prozatímního nařízení.6. Závěr o zájmu Společenství(80) Na základě výše uvedeného se tímto potvrzují závěry o zájmu Společenství uvedené v bodech odůvodnění 117 až 119 prozatímního nařízení.I. KONEČNÁ ANTIDUMPINGOVÁ OPATŘENÍ1. Úroveň odstraňující újmu(81) Vzhledem k tomu, že neexistují žádné opodstatněné připomínky, potvrzuje se tímto metodika použitá pro zjišťování úrovně odstraňující újmu, jak je popsána v bodech odůvodnění 120 až 123 prozatímního nařízení.(82) Na základě této metodiky byla vypočtena úroveň odstraňující újmu za účelem zjištění úrovně opatření, která mají být s konečnou platností uložena.2. Forma a úroveň cla(83) S ohledem na výše uvedené a v souladu s čl. 9 odst. 4 základního nařízení by mělo být uloženo konečné antidumpingové clo na úrovni zjištěných dumpingových rozpětí, protože bylo u všech dotčených vyvážejících výrobců shledáno, že úroveň odstraňující újmu je vyšší než dumpingová rozpětí.(84) S ohledem na výše uvedené jsou konečné celní sazby následující:Společnost | Celní sazba |Ningbo Liftstar material Transport Equipment Factory | 32,2 % |Ningbo Ruyi Joint Stock Co Ltd | 28,5 % |Ningbo Tailong Machinery Co.Ltd | 39,9 % |Zhejiang Noblelift Equipment Joint Stock Co.Ltd | 7,6 % |Všechny


text: ostatní společnosti | 46,7 % |(85) Sazby antidumpingových cel pro jednotlivé společnosti uvedené v tomto nařízení byly stanoveny na základě závěrů stávajícího šetření. Odrážejí tedy situaci zjištěnou během šetření ohledně těchto společností. Tyto celní sazby (oproti celostátnímu clu uplatňovanému na „všechny ostatní společnosti“) jsou proto výhradně použitelné na dovozy výrobků pocházejících z dotčených zemí a vyrobených uvedenými společnostmi, tedy konkrétními právnickými osobami. Dovezené výrobky vyrobené jakoukoli jinou společností, která není konkrétně uvedena v normativní části tohoto nařízení s názvem a adresou, včetně subjektů spřízněných s konkrétně uvedenými subjekty, nemohou tyto sazby využívat a podléhají celní sazbě uplatňované na „všechny ostatní společnosti“.(86) Každá žádost o použití těchto antidumpingových celních sazeb pro jednotlivé společnosti (např. po změně názvu subjektu nebo po ustanovení nových výrobních nebo prodejních subjektů) se zasílá Komisi[3] se všemi důležitými informacemi, zejména s informacemi o jakýchkoli změnách činnosti společnosti spojených s výrobou, domácími a vývozními prodeji souvisejícími např. s uvedenou změnou názvu nebo změnou výrobních a prodejních subjektů. Nařízení bude potom případně pozměněno prostřednictvím aktualizace seznamu společností využívajících individuálních celních sazeb.3. Vybírání prozatímního cla(87) Vzhledem k rozsahu zjištěného dumpingového rozpětí a s ohledem na úroveň újmy způsobené výrobnímu odvětví Společenství se považuje za nutné, aby výše cla zajištěná prostřednictvím prozatímního antidumpingového cla uloženého předběžným nařízením, tj. nařízením Komise (ES) č. 128/2005, byla rozhodně vybírána do výše cla uložené s konečnou platností tímto nařízením. Pokud je konečné clo vyšší než prozatímní clo, měla by se s konečnou platností vybírat jen výše zajištěná na úrovni prozatímního cla.4. Závazky(88) Po uložení prozatímních antidumpingových opatření vyjádřili dva vyvážející výrobci ochotu nabídnout závazky v souladu s ustanoveními článku 8 základního nařízení. Byla posouzena možnost smluvních právních prostředků ve formě cenových závazků. Poznamenává se však, že jeden z těchto vyvážejících výrobců při šetření nespolupracoval, a proto z důvodu, že nebyl udělen STH nebo individuální zacházení (viz. bod odůvodnění 19 výše), nemohly být stanoveny minimální ceny. Dále bylo prokázáno, že dotčený výrobek existuje ve velkém počtu (ve stovkách) druhů, které jsou často modernizovány nebo jinak modifikovány. Kromě toho vyvážející výrobci také prodávali, buď přímo nebo prostřednictvím svých přidružených dovozců, jiné výrobky stejným odběratelům. Za takových okolností by bylo sledování cenových závazků téměř nemožné. Proto se při tomto konkrétním šetření usoudilo, že je přijetí závazků neúčelné a nabídky musely být odmítnuty. Vyvážející výrobci byli patřičně informováni a byla jim poskytnuta možnost se vyjádřit. Jejich připomínky nezměnily výše uvedené rozhodnutí.PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:Článek 11. Tímto se ukládá konečné antidumpingové clo na dovozy ručních paletových vozíků a jejich základních dílů, tj. podvozky a hydrauliku, spadajících pod kódy KN ex 8427 90 00 a ex 8431 20 00 (kódy TARIC 8427 90 00 10 a 8431 20 00 10), pocházejících z Čínské lidové republiky.2. Sazby konečného antidumpingového cla, které se vztahují na čistou cenu s dodáním na hranice Společenství před proclením jsou tyto:Čínská lidová republika | Celní sazba (%) | Doplňkový kód TARIC |Ningbo Liftstar Material Transport Equipment Factory, Zhouyi Village, Zhanqi Town, Yin Zhou District, Ningbo City, Zhejiang Province, 315144, ČLR | 32,2 | A600 |Ningbo Ruyi Joint Stock Co.


text: Ltd, 656 North Taoyuan Road, Ninghai, Zhejiang Province, 315600, ČLR | 28,5 | A601 |Ningbo Tailong Machinery Co. Ltd, Economic Developing Zone, Ninghai, Ningbo City, Zhejiang Province, 315600, ČLR | 39,9 | A602 |Zhejiang Noblelift Equipment Joint Stock Co. Ltd, 58, Jing Yi Road, Economy Development Zone, Changxin, Zhejiang Province, 313100, ČLR | 7,6 | A603 |Všechny ostatní společnosti | 46,7 | A999 |3. Není-li stanoveno jinak, použijí se platná ustanovení o clech.Článek 2Částky zajištěné prostřednictvím prozatímního antidumpingového cla podle nařízení Komise č. 128/2005 o dovozech ručních paletových vozíků a jejich základních dílů spadajících pod kódy KN ex 8427 90 00 a ex 8431 20 00 (kódy TARIC 8427 90 00 10 a 8431 20 00 10) pocházejících z Čínské lidové republiky se vyberou s konečnou platností v souladu s pravidly stanovenými níže. Zajištěné částky, které převyšují konečné sazby antidumpingových cel, se uvolňují. V případech, kdy je sazba uloženého konečného cla vyšší než sazba prozatímního cla, vyberou se s konečnou platností pouze částky zajištěné ve výši prozatímního cla.Článek 3Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.V Bruselu dneZa Radupředseda [1] Úř. věst. L 56, 6. 3. 1996, s. 1. Nařízení naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 461/2004 (Úř. věst. L 77, 13. 3. 2004, s. 12).[2] Úř. věst. L 25, 28. 1. 2005, s. 16.[3] European Commission, Directorate General for Trade, Directorate B, J-79 5/17, Rue de la Loi/Wetstraat 200, B-1049 Brussels.


text:
 |
 52011PC0445
 Návrh NAŘÍZENÍ EVROPSKÉHO PARLAMENTU A RADY kterým se zavádí evropský příkaz k obstavení účtů k usnadnění vymáhání přeshraničních pohledávek v občanských a obchodních věcech /* KOM/2011/0445 v konečném znění - 2011/0204 (COD) */
 DŮVODOVÁ ZPRÁVA
 1. SOUVISLOSTI NÁVRHU
 1.1 Obecné souvislosti
 Ve Stockholmském programu z roku 2009, který
 má občanům zajistit prostor spravedlnosti, svobody a bezpečnosti[1], se
 zdůrazňuje, že evropský soudní prostor by měl sloužit k
 podpoře hospodářské činnosti na jednotném trhu, a Komise v
 něm vyzývá k předložení vhodných návrhů, jež by v EU mimo jiné
 zlepšily účinnost výkonu soudních rozhodnutí týkajících se bankovních
 účtů a aktiv dlužníků. V akčním plánu provádění
 Stockholmského programu[2]
 je tento politický mandát potvrzen, neboť do plánu je zahrnuto
 nařízení o zlepšení účinnosti výkonu soudních rozhodnutí v Evropské
 unii: obstavení bankovních účtů.
 Potíže s přeshraničním vymáháním
 pohledávek popsala Komise již ve svém sdělení z roku 1998 „K
 účinnějšímu vynášení a vynucování rozsudků v Evropské unii“[3], v
 němž poukázala na potřebu zlepšit výkon rozhodnutí a zavést na úrovni
 EU zajišťovací opatření týkající se majetku dlužníků. Rada tento
 postoj schválila v roce 2000 ve svém programu pro uznávání[4].
 Přestože od té doby došlo ve vytváření skutečného evropského
 prostoru občanského práva k výraznému pokroku, evropský zákonodárce
 tyto otázky dosud neřešil. Stávající nástroje v oblasti
 občanského práva, např. nařízení Rady (ES) č. 44/2001 ze
 dne 22. prosince 2000 o příslušnosti a uznávání a výkonu
 soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech (dále jen
 „nařízení Brusel I“)[5],
 pouze zajišťují, že rozhodnutí vynesené v jednom členském státě
 je uznáváno a je vykonatelné v jiném členském státě,
 neobsahují však žádná ustanovení, která by upravovala způsob, jakým jsou
 rozhodnutí vykonávána v praxi. Procesní modality řízení o výkonu
 rozhodnutí nebo jiného exekučního titulu se k dnešnímu dni řídí
 výhradně vnitrostátním právem. Tento přístup se nemění
 navrhovanou revizí nařízení Brusel I[6].
 Na potřebu zlepšit přeshraniční
 vymáhání pohledávek naposledy poukázal Evropský parlament, když v květnu
 2011 přijal zprávu z vlastního podnětu, v níž vyzval Komisi k předložení
 návrhu na předběžná opatření pro zmrazování a zveřejňování
 aktiv dlužníků v přeshraničních případech[7].
 1.2 Odůvodnění a cíle
 návrhu
 Věřitelé
 vymáhající dluhy v jiném členském státě se v současné době
 potýkají s významnými obtížemi. Je pro ně totiž složité, zdlouhavé a
 finančně náročné domoci se předběžných opatření,
 jež by obstavila majetek jejich dlužníků nacházející se v zahraničí.
 Jde o problém, neboť rychlý a snadný přístup k takovýmto
 předběžným opatřením je často klíčový pro
 zajištění toho, aby dlužník svůj majetek nepřevedl nebo
 nepromrhal dříve, než věřitel získá a vykoná rozhodnutí
 týkající se jeho nároků. Tato opatření jsou obzvlášť
 důležitá, jde-li o majetek na bankovních účtech. V současné
 době mohou dlužníci před opatřeními k výkonu rozhodnutí uniknout
 tak, že své prostředky urychleně převedou z bankovního účtu
 v jednom členském státě na účet v jiném členském
 státě, zatímco věřitel, který chce zajistit splacení své
 pohledávky, má jen malou šanci dlužníkovy bankovní účty zablokovat. Z
 tohoto důvodu nemůže mnoho věřitelů úspěšně
 získat své pohledávky ze zahraničí, nebo se o to ani nepokusí a pohledávky
 odepíše.
 V současné situaci lze v


text:
zásadě
 vypozorovat čtyři hlavní nedostatky:
 ·
 Podmínky pro vydávání příkazů k obstavení
 majetku na bankovních účtech se v právních předpisech
 členských států EU značně liší. Tato situace
 věřitelům v některých členských státech
 ztěžuje získání příkazu k obstavení účtů (nebo jeho získání
 bez předchozího výslechu dlužníka) ve srovnání s jinými a podporuje
 vyhledávání nejvýhodnější jurisdikce (tzv. forum-shopping). Za současného
 stavu v evropském právu navíc vzniká i dodatečný problém pramenící z
 toho, že podle judikatury Soudního dvora Evropské unie[8] nejsou ve
 smyslu nařízení Brusel I předběžná opatření vydaná bez
 předchozího vyslechnutí dlužníka uznávána v jiném členském státě
 a nejsou v něm vykonatelná. Tímto problémem se však již zabýval návrh
 Komise na revizi zmíněného nařízení.
 ·
 Druhý problém souvisí se skutečností, že v
 mnoha členských státech je pro věřitele obtížné, ne-li nemožné,
 získat informace o tom, kde se bankovní účet jeho dlužníka nachází, aniž
 by za tímto účelem museli využít služeb soukromých zpravodajských agentur.
 Tato nedostatečná transparentnost může věřitelům
 často zabránit v přístupu k tomuto typu předběžného
 opatření.
 ·
 Výdaje na získání a vykonání příkazu k
 obstavení účtů bývají v přeshraničních případech vyšší
 než v případech domácích, což věřitele od vymáhání
 zahraničních pohledávek pomocí soudního systému odrazuje.
 ·
 Posledním pozorovaným nedostatkem, který je pro
 věřitele usilující o výkon soudního rozhodnutí závažným problémem,
 jsou rozdíly ve vnitrostátních systémech výkonu a v době, která je k
 výkonu rozhodnutí zapotřebí. Tento nedostatek ohrožuje účinnost
 předběžných opatření, jakými jsou příkazy k obstavení účtů,
 neboť ta svou povahou závisejí na rychlém provedení.
 Podrobný rozbor problémů současného
 systému i dopadů, které mají rozličné varianty zvažované pro jejich
 řešení, lze najít v posouzení dopadů, jež doprovází tento návrh.
 Zastřešujícím cílem tohoto návrhu je
 přispět k rozvoji vnitřního trhu EU, jak je nastíněno ve
 strategii pro růst „Evropa 2020“[9],
 a k vytvoření skutečného evropského prostoru občanského práva v
 oblasti výkonu rozhodnutí. Obecným cílem tohoto návrhu je pak usnadnit
 občanům a podnikům (zejména malým a středním
 podnikům) vymáhání přeshraničních pohledávek a zlepšit
 účinnost výkonu rozhodnutí v občanských a obchodních věcech,
 jejichž předmětem jsou přeshraniční spory. Omezila by se
 tak rizika spojená s přeshraničním obchodem, zvýšila by se
 důvěra obchodníků, zlepšila by se platební morálka dlužníků
 v přeshraničních situacích a podpořila by se větší
 přeshraniční obchodní aktivita.
 Konkrétněji patří mezi cíle návrhu:
 ·
 umožnit věřitelům získávání
 příkazů k obstavení účtů za stejných podmínek bez ohledu na
 zemi, kde se nachází příslušný soud,
 ·
 umožnit věřitelům získávání
 informací o místě, kde se nacházejí bankovní účty dlužníků, a
 ·
 snížit věřitelům náklady na získání
 a výkon příkazu k obstavení účtů v přeshraničních
 případech a omezit související prodlení.
 2. VÝSLEDKY KONZULTACÍ ZÚČASTNĚNÝCH
 STRAN A POSOUZENÍ DOPADŮ
 Tomuto návrhu předcházela rozsáhlá
 konzultace zúčastněné veřejnosti, členských států,
 dalších orgánů a odborníků o problémech pozorovaných v současném
 systému a o možných způsobech jejich řešení. Dne 24. října
 2006 přijala Komise „Zelenou knihu o zlepšení účinnosti výkonu
 soudních rozhodnutí v Evropské unii: obstavení bankovních účtů“[10], v níž
 bylo navrženo zavedení předběžného opatření na evropské úrovni
 upravujícího obstavení bankovních účtů a k níž Komise obdržela celkem
 68 odpovědí. Při přípravě navrhovaných


text:
kroků
 zohlednila Komise výsledky srovnávací právní studie, kterou vypracoval prof. Burkhard
 Hess z Univerzity v Heidelbergu v únoru 2004 (a která pokrývala tehdejších
 patnáct členských států)[11].
 Empirické údaje o dopadu různých variant tohoto návrhu byly
 shromážděny v rámci další externí studie[12], dokončené v lednu 2011, a rovněž
 v rámci průzkumu, jenž proběhl mezi evropskými podniky na Evropském
 podnikatelském konzultačním panelu a jehož výsledky byly
 zveřejněny v srpnu 2010[13].
 V červnu 2010 proběhlo veřejné projednávání. Na pomoc Komisi s
 přípravou tohoto návrhu byla také ustavena skupina soukromých
 odborníků, která se mezi únorem a dubnem 2011 sešla celkem
 čtyřikrát. S odborníky z členských států byla
 předběžná předloha návrhu konzultována na schůzce v
 březnu 2011.
 Z konzultací vyplývá, že zúčastněné
 strany i členské státy jsou vytvoření samostatného evropského
 řízení pro obstavení bankovních účtů ve velké míře
 nakloněny. Několik málo zúčastěných stran, jež nutnost této
 iniciativy zpochybnily, obecně argumentovalo dobrým fungováním řízení
 v jejich vlastních členských státech. Jiní dotázaní nicméně uznali,
 že nové evropské řízení sice možná není ke zlepšení řízení v jejich
 členských státech potřeba, ale bylo by přínosné v
 případě návrhů zasílaných do jiných zemí, protože v
 některých státech jsou řízení pro příkazy k obstavení
 účtů vnímána jako velmi neúčinná. Co se týče klíčových
 rysů plánovaného návrhu, velká většina zúčastněných stran a
 Evropský parlament se přiklánějí k tomu, aby byl
 předpokládaný evropský příkaz k obstavení bankovních účtů
 pouze prozatímní povahy. Se širokou podporou se setkává rovněž vydávání
 příkazů bez předchozího vyslechnutí dlužníků za účelem
 zachování účinku „překvapení“. Nejspornějšími aspekty iniciativy
 jsou ochrana dlužníků, zejména otázka soudu příslušného pro napadení
 příkazu, a způsoby přeshraničního výkonu.
 Náklady a výhody hlavních aspektů
 navrhované reformy analyzovala Komise v posouzení dopadů, jež doprovází
 tento návrh.
 3. PRÁVNÍ PRVKY NÁVRHU
 3.1. Shrnutí navrhované akce
 Navrhované nařízení zavede nové
 samostatné evropské řízení pro obstavení bankovních účtů, které
 věřitelům umožní zabránit převodu nebo výběru
 dlužníkových aktiv na jakémkoli bankovním účtu vedeném v Evropské unii.
 Pro občany a podniky bude evropské řízení alternativou k
 řízením stanoveným právními předpisy jejich členského státu.
 Navrhované nařízení upraví řízení pro vydávání evropského
 příkazu k obstavení účtů a také jeho provádění bankami, u
 nichž jsou předmětné účty vedeny. Evropský příkaz k
 obstavení účtů by měl jen zajišťovací povahu, což znamená,
 že by pouze blokoval účty dlužníků, ale nedovoloval by vyplacení
 prostředků věřitelům. V souladu s právní tradicí velké
 většiny členských států bude mít evropský příkaz věcný
 účinek, resp. bude zaměřen na konkrétní účty, nikoli na
 osobu dlužníka.
 Hlavní rysy návrhu je možné shrnout takto:
 3.1.1. Oblast působnosti
 (články 2 a 3)
 Navrhované nařízení se vztahuje na
 občanské a obchodní věci. Výjimky z jeho působnosti se
 převážně shodují s výjimkami z nařízení Brusel I. Z jeho
 působnosti jsou stejně jako v nařízení Brusel I
 vyloučeny insolvence a sociální zabezpečení. Z působnosti je
 rovněž vyloučeno rozhodčí řízení. Přestože se
 může vyskytnout případ, kdy se budou moci strany rozhodčího
 řízení k evropskému řízení uchýlit, zahrnutí rozhodčího
 řízení do působnosti nařízení by bylo spojeno s komplexními
 otázkami, jež nebyly evropským právem dosud řešeny (např. s
 okolnostmi, za kterých je možné


text:
rozhodčí nálezy považovat za rovnocenné
 soudním rozhodnutím), a tyto otázky se nezdálo příhodné řešit poprvé
 právě v tomto nástroji.
 Navrhované nařízení bude na rozdíl od
 nařízení Brusel I použitelné ve věcech majetkových vztahů mezi
 manželi a také ve věcech důsledků registrovaných partnerství a
 dědictví, jakmile budou přijaty a nabudou účinnosti právní
 nástroje, které v těchto dvou oblastech navrhuje Komise.
 Nástroj se omezuje na případy s
 přeshraničními rozměry. Definice těchto situací
 „negativním“ způsobem se inspirovala článkem 1 Úmluvy o dohodách o
 volbě soudu.
 3.1.2. Podmínky
 a postup vydávání
 ·
 Použitelnost (článek 5)
 Návrh plánuje, že evropské řízení by bylo
 použitelné ve dvou typech případů: před získáním titulu
 vykonatelného v členském státě, kde je účet veden, a po jeho
 získání. V praxi to znamená, že věřitel by mohl podat návrh na vydání
 příkazu 1) před soudním řízením o podstatě nároku nebo
 během něho, nebo po vydání exekučního titulu v členském
 státě původu, který ještě není v členském státě výkonu
 vykonatelný, a 2) po získání titulu vykonatelného v členském státě
 výkonu. Komise sice očekává, že nástroj bude mít největší
 důležitost v prvním případě, přínosný však může být i
 v případě druhém, neboť by zvyšoval účinnost výkonu na
 maximum. Vzhledem k tomu, že za této situace má již věřitel
 exekuční titul, podmínky vydání jsou méně přísné než v prvním
 případě.
 ·
 Příslušnost pro vydání příkazu
 (články 6 a 14)
 Obecně platí, že pro vydávání evropského
 příkazu k obstavení účtů jsou příslušné soudy
 členských států, které mají v této záležitosti příslušnost
 určenou podle evropských nástrojů a vnitrostátního práva.
 Alternativně mohou příkaz vydat soudy členského státu, v
 němž je účet veden. V tomto případě se však v zájmu
 zamezení volného určování soudní příslušnosti platnost příkazu
 omezuje na členský stát, v němž byl vydán, a příkaz nebude uznán
 ani vykonatelný v jiných členských státech. V případech, kdy již
 věřitel obdržel exekuční titul, může získat evropský
 příkaz k obstavení účtů buď od téhož soudu, který mu
 dříve vydal exekuční titul, nebo od orgánu členského státu
 příslušného pro výkon, v němž je veden bankovní účet.
 Pravidla tohoto nařízení týkající se
 soudní příslušnosti nezabraňují navrhovateli usilovat o zajišťovací
 opatření podle vnitrostátního práva na základě článku 31
 nařízení Brusel I.
 ·
 Podmínky vydání (články 7 a 12)
 V souladu s všeobecným postupem ve velké
 většině členských států vyžaduje navrhované nařízení,
 aby věřitel prokázal, že má na úspěch ve sporu dobré vyhlídky,
 resp. že jeho pohledávka je dobře odůvodněná, a že v případě
 nevydání příkazu hrozí zmaření výkonu budoucího rozhodnutí, protože
 dlužník může svůj majetek převést nebo promrhat. Soud může
 navíc věřitele požádat o poskytnutí jistoty, aby zajistil vyrovnání
 jakýchkoli škod vzniklých dlužníkovi v případě, že by byl příkaz
 dodatečně zrušen jako bezdůvodný, například jelikož
 pohledávka věřitele v dané věci by byla neoprávněná.
 ·
 Povaha řízení (články 10, 11 a 44)
 Evropský příkaz k obstavení
 účtů se bude vydávat v rámci řízení s jediným účastníkem,
 tj. bez předchozího vyslechnutí dlužníka, což umožní zachovat u
 opatření účinek „překvapení“. V případech, kdy není
 účinek „překvapení“ zapotřebí (např. protože účet je v
 dané chvíli zastaven


text:
pro jiného věřitele), však může navrhovatel
 vyžadovat, aby řízení proběhlo inter partes. Vzhledem k tomu,
 že v řízení o předběžných opatřeních má klíčový význam
 rychlost, ústní svědectví je podle nařízení povoleno jen za
 výjimečných okolností. Soudy mohou přijímat za důkazy písemná
 prohlášení svědků nebo odborníků. Nařízení také u evropského
 příkazu stanoví konkrétní lhůty pro vydávání a provádění. Pokud
 soud nebo orgán příslušný pro výkon není za výjimečných okolností
 schopen tyto lhůty dodržet, musí potřebu dalšího odkladu
 odůvodnit.
 ·
 Získávání informací o účtu či účtech
 dlužníka (článek 17)
 Protože se věřitel může potýkat
 s potížemi, chce-li získat informace o účtu či účtech dlužníka,
 navrhované nařízení ukládá členským státům povinnost zajistit
 mechanismus, jenž by získávání informací usnadnil. Nařízení přitom
 ponechává členským státům na výběr mezi dvěma různými
 mechanismy: a) v členských státech může existovat příkaz ke
 zpřístupnění údajů, na základě něhož musí všechny
 banky na území daných zemí poskytnout informace o tom, zda má u nich
 dlužník vedený účet, a b) členské státy mohou alternativně
 zajistit svým orgánům příslušným pro výkon přístup k údajům
 evidovaným orgány veřejné moci v registrech či údajům jim
 jinak dostupným. Druhý mechanismus je uveden i v článku 61 nařízení o
 vyživovací povinnosti. Úvahy o ochraně údajů si vyžadují, aby se
 výměna osobních údajů podle tohoto ustanovení omezovala na informace
 potřebné pro výkon a provedení příkazu.
 3.1.3. Vykonatelnost a výkon
 příkazu
 ·
 Zrušení doložky vykonatelnosti (článek 23)
 V souladu se stávajícími evropskými
 řízeními[14]
 se budou příkazy k obstavení účtů vydané podle navrhovaného
 řízení v jednom členském státě automaticky uznávat a vykonávat v
 jiném členském státě, aniž by k tomu bylo zapotřebí jakékoliv
 zvláštního řízení.
 ·
 Doručení příkazu bance a odpůrci
 (články 24 a 25)
 Ustanovení o samotném výkonu evropského
 příkazu vydávaného podle nového řízení jsou hlavní novinkou
 navrhovaného nařízení. Příkaz k obstavení účtů s
 věcným účinkem se vykonává doručením bance či bankám, u
 kterých jsou předmětné účty vedeny a které mají povinnost
 příkaz provést. Ustanovení, jež v navrhovaném nařízení upravují
 doručení příkazu bance, rozlišují dvě situace. Pokud se soud
 nachází v tomtéž členském státě jako daná bankovní instituce,
 doručení se řídí vnitrostátními právními předpisy. Pokud je
 třeba příkaz doručit přes hranice, musí tak být
 učiněno v souladu s nařízením (ES) č. 1393/2007 s významnou
 změnou metody doručení: písemnosti k doručení jsou předány
 soudem původu nebo navrhovatelem přímo příslušnému orgánu v
 členském státě výkonu, jenž je posléze doručí bance nebo
 odpůrci. Tato metoda doručení má v porovnání s jinými způsoby
 doručení nebo v porovnání se svobodným výběrem mezi různými
 způsoby tu významnou výhodu, že jsou do něho zapojeny příslušné
 orgány členského státu výkonu. To nejenže zajistí, že bankovní instituce
 obdrží příkaz známými kanály, ale umožní také příslušnému orgánu z úřední
 moci zohlednit částky, jež jsou vyloučené z exekuce, pokud je to
 podle vnitrostátního práva možné.
 Dlužníka je třeba informovat ihned po té,
 co opatření nabude účinnosti, aby si mohl připravit obhajobu.
 Navrhované nařízení zaručuje, že k doručení bude docházet co
 nejrychleji po provedení příkazů.
 ·
 Provedení bankou a bankovní prohlášení (články
 26 a 27)
 Banka je povinna příkaz okamžitě


text:
provést, a to zablokováním částky, jež odpovídá částce v příkazu.
 Případy účtů, které obsahují finanční nástroje, a
 účtů v měnách jiných, než je měna, v níž je příkaz
 vydán, jsou zohledněny ve zvláštních ustanoveních. Během osmi
 dnů musí banka vydat prohlášení o tom, zda příkaz obstavil prostředky
 v dostatečné výši. Pokud je plně vyhověno příkazu, v zájmu
 zaručení ochrany dlužníkových osobních údajů nemusí být podáno
 sdělení zůstatku na účtu.
 ·
 Obstavení několika účtů,
 společných a sběrných účtů (články 28 a 29)
 Pro případ příkazu k obstavení
 několika účtů, navrhované nařízení omezuje možnost
 nadměrného zajištění ze strany věřitele tím, že jej
 povinuje uvolnit každou částku přesahující jeho pohledávku, jakmile
 je o tom informován. Vzhledem k tomu, že existují značné rozdíly ve
 vnitrostátním právu v otázce podmínek, za kterých mohou být obstaveny
 společné a sběrné (svěřenské) účty, ponechává
 navrhované nařízení tuto otázku na platných vnitrostátních
 předpisech.
 ·
 Částky vyloučené z výkonu (článek
 32)
 Co se týče částek vyloučených z
 výkonu k zajištění živobytí dlužníka a jeho rodiny nebo k umožnění
 společnosti nadále vykonávat běžnou podnikatelskou činnost se
 vnitrostátní právo v EU zásadně liší. Jedná se především o otázku,
 zda k vyloučení částek dojde ze zákona, nebo na základě žádosti
 dlužníka. Navrhované nařízení umožňuje členským státům si
 ponechat vnitrostátní systém.
 ·
 Pořadí konkurujících si
 věřitelů (článek 33)
 Vnitrostátní právo v EU se také velmi liší ve
 vztahu k účinkům předběžného opatření na pořadí
 věřitelů. Tato otázka je velmi složitá a vnitřně
 propojená s vnitrostátním exekučním a insolvenčním právem. Se
 zřetelem k těmto odlišnostem navrhované nařízení stanoví, že
 evropský příkaz má pořadí dané rovnocenným opatřením podle
 vnitrostátního práva.
 3.1.4. Opravné prostředky proti
 evropskému příkazu k obstavení účtů (články 34, 35 a 36)
 Navrhované nařízení dlužníkovi
 přiznává právo na to, aby mohl příkaz k obstavení napadnout, a to jak
 z věcných, tak procesních důvodů. Pokud jde o soudy
 příslušné k rozhodování o dlužníkově návrhu na přezkum, v
 navrhovaném nařízení je zachován přístup zvolený v revizi
 nařízení Brusel I. Odpůrce v zásadě musí své námitky k
 příkazu vznést u soudu, který jej vydal (původnímu soudu). Tento
 přístup zaručuje, aby šlo principiálně o tentýž soud, který
 rozhoduje o příkazu a jeho přezkumu. Výjimkou jsou námitky týkající
 se určitých aspektů exekučního řízení (zejména částek
 vyloučených z exekuce) – ty musí být vzneseny u soudů členského
 státu výkonu, protože řízení má na starosti právě tento členský
 stát. Aby se dlužníkovi usnadnil návrh na přezkum příkazu u
 soudů jiného členského státu, nařízení zavádí standardní
 formuláře, které budou dostupné ve všech jazycích Unie a sníží náklady na
 překlad. Na určité kategorie dlužníků, které se obecně
 považují za „slabší stranu“ sporu (spotřebitelé, zaměstnanci a
 pojištěnci), se vztahuje jiné pravidlo týkající se soudní
 příslušnosti. Tito dlužníci mohou námitky proti příkazu vznést u
 soudů v členském státě svého bydliště. Toto pravidlo
 zaručuje, aby slabší strany mohly evropský příkaz zpochybnit v domácí
 jurisdikci, čímž zvyšuje potenciál ochranných pravidel soudní
 příslušnosti, která jsou v těchto případech stanovena v
 nařízení Brusel I.
 3.1.5. Ostatní ustanovení
 ·
 Právní zastupování (článek 41)
 V souladu s právními poměry ve většině


text:
členských států a v zájmu snížení procesních nákladů není podle
 navrhovaného nařízení pro získání evropského příkazu k obstavení
 účtů povinné právní zastoupení. To bude věřiteli
 umožňovat, aby podal návrh na evropský příkaz, aniž by za tímto
 účelem musel využít jakýchkoli právních služeb nebo služeb advokáta, který
 má povolení k výkonu činnosti v členském státě, na jehož území
 se soud nachází. Vnitrostátní právní předpisy však mohou vyžadovat, aby
 byly strany zastoupeny advokátem v případě, že dlužník příkaz
 napadne. Aby se věřitelům usnadnilo podávání návrhů na
 evropský příkaz, obsahuje navrhované nařízení standardní
 formulář návrhu s vhodnými pokyny k jeho vyplnění. Formulář bude
 k dispozici ve všech jazycích Unie, čímž se sníží potřeba
 překladu na několik málo položek volného textu.
 ·
 Problematika nákladů (články 30, 31 a 43)
 Problematika nákladů se řeší v
 několika ustanoveních navrhovaného nařízení. Banky si mohou za
 provedení evropského příkazu k obstavení účtů účtovat
 poplatek jen tehdy, mají-li k tomu oprávnění při provádění
 rovnocenných opatření podle vnitrostátních právních předpisů. V
 zájmu zvýšení transparentnosti musí členské státy, jichž se toto týká,
 určit jednotný a pevný poplatek, který se bude na jejich území vybírat.
 Jednotný pevný poplatek je třeba určit také pro náklady spojené se
 službami příslušného orgánu, např. exekutora. Článek 43 ukládá
 neúspěšné straně povinnost uhradit náklady evropského řízení.
 Přestože členské státy mají možnost za evropské řízení u soudu
 vybírat poplatky, předmětné částky nesmí převyšovat
 poplatky za získání rovnocenného opatření podle vnitrostátního práva, ani
 nesmí být neúměrné hodnotě pohledávky nebo být příliš vysoké, a
 odrazovat tak od využívání řízení.
 3.2. Právní základ
 Tento návrh se zakládá na čl. 81 odst. 2
 SFEU, podle něhož přijímají Evropský parlament a Rada
 opatření, která mají, zejména pokud je to nezbytné k řádnému
 fungování vnitřního trhu, za cíl zajistit mimo jiné vzájemné uznávání a
 výkon soudních a mimosoudních rozhodnutí mezi členskými státy (písm. a)),
 účinný přístup ke spravedlnosti (písm. e)) a odstraňování
 překážek řádného průběhu občanskoprávního řízení,
 v případě potřeby podporou slučitelnosti úpravy
 občanskoprávního řízení v členských státech (písm. f)).
 Hlava V části třetí Smlouvy o fungování
 Evropské unie není použitelná na Dánsko z důvodu Protokolu o postavení
 Dánska, připojeného ke Smlouvám. Použitelná není ani na Spojené království
 a Irsko, pokud tyto země nerozhodnou jinak v souladu s příslušnými
 pravidly protokolu o jejich postavení s ohledem na prostor svobody,
 bezpečnosti a práva.
 3.3. Subsidiarita a
 proporcionalita
 Tento návrh je v souladu se zásadami
 subsidiarity a proporcionality.
 Co se týče subsidiarity, výše popsané
 problémy mají jednoznačně přeshraniční rozměr a členské
 státy nemohou samy dosáhnout jejich náležitého řešení. Ačkoli je to
 teoreticky možné, je vysoce nepravděpodobné, že by členské státy
 společně podnikly kroky ke sjednocení svých právních
 předpisů o obstavení bankovních účtů, a potlačily tak
 potřebu zásahu ze strany EU. Otázka výkonu rozhodnutí nikdy nebyla
 předmětem mezinárodních dohod nebo vzorových právních
 předpisů předkládaných mezinárodními organizacemi a nic
 nenasvědčuje tomu, že by se v dohledné době nějaká mezinárodní
 iniciativa realizovala. Navíc i kdyby tomu tak bylo, kvůli rozdílům
 ve stávajících systémech výkonu v EU je vysoce nepravděpodobné, že by
 členské státy dosáhly dohody o společném přístupu v


text:
rozumné
 době, a to především proto, že jakákoli dohoda mimo evropský
 legislativní proces by si vyžadovala jednomyslnost.
 Posouzení dopadu doprovázející tento návrh
 prokazuje, že přínos jeho klíčových prvků převažuje nad
 náklady s nimi spojenými, a že navrhovaná opatření jsou tudíž
 proporcionální.
 3.4. Dopad na základní práva
 Jak je podrobně uvedeno v posouzení
 dopadu doprovázejícím tento návrh, všechny prvky návrhu dodržují v souladu s
 unijní strategií účinného uplatňování Listiny základních práv
 Evropské unie[15]
 práva stanovená touto listinou. Vytvořením rychlého a nákladově
 úsporného evropského řízení pro obstavení bankovních účtů
 posiluje návrh právo věřitelů na účinné prosazovaní jejich
 nároků, které je součástí práva na účinné prostředky
 nápravy, jak se stanoví v čl. 47 odst. 1 Listiny. Návrh zároveň
 zajišťuje, že jsou chráněna i práva dlužníků, a to plně v souladu
 s požadavky na právo na spravedlivý soud (ustanovení čl. 47 odst. 2
 Listiny) a na právo na respektování lidské důstojnosti a rodinného života
 (články 1 a 7 Listiny). Ochranu dlužníkových práv zajišťují zejména
 následující prvky návrhu:
 ·
 požadavek, aby byl dlužník informován okamžitě
 po té, co je příkaz proveden, a aby mu byly poskytnuty všechny dokumenty,
 které věřitel u soudu předložil,
 ·
 možnost dlužníka příkaz napadnout
 předložením návrhu na přezkum k původnímu soudu, soudu výkonu
 nebo, je-li dlužník spotřebitelem, zaměstnancem či
 pojištěncem, k soudu v místě jeho bydliště,
 ·
 skutečnost, že částky potřebné k
 zajištění živobytí dlužníka a jeho rodiny budou vyloučeny z exekuce.
 2011/0204 (COD)
 Návrh
 NAŘÍZENÍ EVROPSKÉHO PARLAMENTU A
 RADY
 kterým se zavádí evropský příkaz k
 obstavení účtů k usnadnění vymáhání přeshraničních
 pohledávek v občanských a obchodních věcech
 EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ
 UNIE,
 s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské
 unie, a zejména na čl. 81 odst. 2 písm. a),
 e) a f) této smlouvy,
 s ohledem na návrh Evropské komise,
 po postoupení návrhu legislativního aktu
 vnitrostátním parlamentům,
 s ohledem na stanovisko Evropského
 hospodářského a sociálního výboru[16],
 v souladu s řádným legislativním
 postupem,
 po konzultaci s evropským inspektorem ochrany
 údajů,
 vzhledem k těmto důvodům:
 (1)
 Unie si stanovila za cíl zachovávat a rozvíjet
 prostor svobody, bezpečnosti a práva, ve kterém je zaručen volný
 pohyb osob. Pro postupné vytváření tohoto prostoru by měla Unie mimo
 jiné přijmout opatření v oblasti justiční spolupráce v
 občanských věcech s přeshraničním rozměrem, zejména
 pokud jsou nezbytná k řádnému fungování vnitřního trhu.
 (2)
 V souladu s čl. 81 odst. 2 Smlouvy o fungování
 Evropské unie (dále jen „Smlouvy o fungování EU“) mají tato opatření
 za cíl zajistit mimo jiné vzájemné uznávání a výkon soudních rozhodnutí
 mezi členskými státy, účinný přístup ke spravedlnosti a odstraňování
 překážek řádného průběhu občanskoprávního řízení
 podporou slučitelnosti úpravy občanskoprávního řízení v členských
 státech. Evropská rada na svém zasedání v Tampere ve dnech 15. a 16. října
 1999 přijala zásadu vzájemného uznávání soudních rozhodnutí jako základ
 justiční spolupráce v občanských věcech a konkrétně
 uvedla, že by se měla mimo jiné vztahovat na zajišťovací
 příkazy, jež příslušným orgánům umožňují zabavit snadno
 přemístitelný majetek.
 (3)
 V programu opatření pro provádění zásady
 vzájemného uznávání rozhodnutí v občanských a obchodních věcech,
 který je společný pro Komisi a


text:
Radu a byl přijat dne 30. listopadu
 2000[17],
 je plánováno zavedení zajišťovacích opatření na evropské úrovni a
 posílení opatření k obstavení ve vztahu k bankám, např. zavedení
 evropského systému pro obstavení bankovních účtů.
 (4)
 Dne 24. října 2006 přijala Komise zelenou
 knihu o zlepšení účinnosti výkonu soudních rozhodnutí v Evropské unii:
 obstavení bankovních účtů[18].
 V souvislosti se zelenou knihou byla zahájena konzultace o potřebě
 jednotného evropského řízení pro obstavení bankovních účtů a o
 jeho možných prvcích.
 (5)
 Ve Stockholmském programu z prosince 2009[19], jenž
 vytyčil priority v oblasti spravedlnosti, svobody a bezpečnosti na
 roky 2010–2014, byla Komise vyzvána, aby předložila vhodné návrhy na
 zlepšení účinnosti výkonu rozhodnutí v Unii, pokud jde o bankovní
 účty a majetek dlužníků.
 (6)
 Věřitelé by měli mít možnost získat
 zajišťovací příkaz, jenž by zabránil výběru nebo převodu
 finančních prostředků, které mají jejich dlužníci uložené na
 bankovních účtech vedených v Unii, pokud hrozí, že by dlužníci svůj
 majetek promrhali, a znemožnili tak následný výkon rozhodnutí v dané
 věci, nebo jej podstatně ztížili.
 (7)
 Vnitrostátní řízení pro získání
 zajišťovacích opatření, jakými jsou např. příkazy k obstavení
 účtů, existují ve všech členských státech, výrazně se však
 liší podmínky pro použití těchto opatření i účinnost jejich
 provádění. Navíc přístup k vnitrostátním zajišťovacím
 opatřením v případech s přeshraničním rozměrem je
 složitý, zdlouhavý a finančně náročný, především pokud
 věřitel usiluje o obstavení několika účtů vedených v
 různých členských státech. Nedostatky současné situace by
 mělo napravit evropské řízení, které by věřitelům
 umožňovalo obstavit v přeshraničních případech bankovní
 účty jejich dlužníků snadno, rychle a bez příliš vysokých
 nákladů.
 (8)
 Řízení stanovené tímto nařízením by
 mělo pro navrhovatele představovat volitelný prostředek k
 prosazování jeho práv, který mu bude k dispozici jako alternativa ke stávajícím
 řízením pro získání zajišťovacích opatření podle vnitrostátních
 právních předpisů.
 (9)
 Oblast působnosti tohoto nařízení by
 měla zahrnovat všechny věci spadající do oblasti občanského a
 obchodního práva kromě určitých přesně stanovených
 záležitostí. Toto nařízení by se především nemělo používat v
 kontextu rozhodčího nebo insolvenčního řízení.
 (10)
 Evropské řízení by mělo být k dispozici
 navrhovateli, který si přeje zajistit výkon budoucího rozhodnutí ve
 věci samé dříve, než v ní bude zahájeno vlastní soudní řízení,
 nebo v jakékoliv fázi tohoto řízení. Dostupné by mělo být i
 navrhovatelům, kteří již v dané věci rozhodnutí nebo jiný
 exekuční titul získali. V tomto druhém případě může být
 řízení přínosné tam, kde je výkon titulu pomalý, nebo tam, kde si
 věřitel přeje zjistit, ve kterém členském státě má
 dlužník dostatek prostředků, jenž by ospravedlňoval
 přistoupit k výkonu rozhodnutí.
 (11)
 Aby se zajistila těsná vazba mezi soudem a
 zajišťovacím opatřením, k vydání příkazu by měly být
 příslušné soudy, které jsou příslušné ve věci samé. Žadatel by
 měl mít navíc možnost podat návrh na vydání příkazu k obstavení
 účtů v místě, kde je předmětný účet veden. V
 tomto případě by se však měl účinek příkazu omezovat
 na území členského státu, kde byl příkaz vydán.
 (12)
 V podmínkách pro vydávání příkazu k obstavení
 účtů by se měla odrážet odpovídající rovnováha mezi zájmy
 věřitele, aby byl příkaz vydán, a zájmy dlužníka


text:
na tom, aby se
 předešlo jeho zneužití. Před vydáním rozhodnutí vykonatelného v
 členském státě, kde je účet veden, by tudíž měl být soud
 spokojen se zjevnou opodstatněností věřitelovy pohledávky
 vůči dlužníkovi a s ujištěním, že bez příkazu by následný výkon
 budoucího rozhodnutí mohl být zmařen, nebo podstatně ztížen.
 (13)
 Aby byl u příkazu k obstavení účtů
 zajištěn účinek „překvapení“, dlužník by neměl být o návrhu
 informován, být před vydáním příkazu vyslechnut nebo o příkazu
 vyrozuměn před jeho provedením bankou. Dlužníci by však měli mít
 možnost příkaz ihned po jeho provedení napadnout.
 (14)
 V řízení podle tohoto nařízení by žádná
 strana neměla mít povinnost být zastoupena advokátem nebo jiným právním
 zástupcem.
 (15)
 Toto nařízení by mělo stanovit
 dostatečné záruky proti zneužívání příkazů. Soud by měl od
 věřitele zejména požadovat, aby poskytl jistotu k vyrovnání
 jakýchkoli škod vzniklých dlužníkovi v důsledku bezdůvodného
 příkazu, přičemž výjimkou jsou případy, kdy již má
 věřitel rozhodnutí vykonatelné v členském státě výkonu.
 Podmínky, za nichž bude mít věřitel odpovědnosti vyrovnat
 dlužníkovi takové škody, by měly být upraveny vnitrostátním právem. V
 případě, že právo členského státu nestanoví zákonnou
 odpovědnost navrhovatele, toto nařízení by nemělo bránit uchýlit
 se k opatřením s rovnocenným účinkem, jako je povinnost navrhovatele
 poskytnout závazek ohledně škod.
 (16)
 Jelikož věřitelé se v současné
 době v přeshraničních případech potýkají s praktickými
 potížemi, chtějí-li z veřejných nebo soukromých zdrojů získat informace
 o dlužnících, nařízení by mělo zavést mechanismus, který by
 příslušnému orgánu v členském státě výkonu umožňoval získat
 informace o bankovních účtech dlužníka, ať už tím, že by bankám
 ukládal povinnost zpřístupnit údaje o umístění dlužníkových účtů
 vedených v daném členském státě, nebo tím, že by zajišťoval
 poskytnutí přístupu k informacím vedeným v registrech či údajům
 jinak dostupným ze strany orgánů veřejné moci a správních
 orgánů.
 (17)
 V zájmu rychlého výkonu příkazu k obstavení
 účtů by mělo nařízení stanovit, že předání
 příkazu mezi vydávajícím soudem a bankou proběhne přímým
 doručením, jak je stanoveno v nařízení (ES) č. 1393/2007 o
 doručování soudních a mimosoudních písemností v členských státech[20]. Toto
 nařízení by mělo rovněž stanovit vhodná pravidla pro
 provádění příkazů bankami a uložit bankám povinnost vydávat
 prohlášení o tom, zda příkaz úspěšně zajistil jakékoliv
 dlužníkovy prostředky.
 (18)
 V řízení o příkazu k obstavení
 účtů by se mělo plně zaručit právo dlužníka na
 spravedlivý soud. To si především vyžaduje, aby byly odpůrci ihned po
 provedení příkazu doručeny příkaz a veškeré dokumenty
 předložené navrhovatelem a aby odpůrce mohl proti příkazu podat
 návrh na přezkum. K přezkumu příkazu by měl být
 příslušný soud, který příkaz vydal, s výjimkou případů, kdy
 jsou zpochybněny aspekty výkonu. Pokud je však odpůrce
 spotřebitelem, zaměstnancem či pojištěncem, měl by mít
 možnost odvolat se proti příkazu u soudů v členském státě
 svého bydliště. Dlužník by měl mít rovněž možnost
 prostředky z účtu uvolnit, poskytne-li alternativní zajištění.
 (19)
 Aby se příkazy k obstavení účtů
 vydávaly a vykonávaly rychle a bez prodlení, mělo by nařízení
 stanovit maximální lhůty, v nichž musí být dokončeny jednotlivé kroky
 řízení. Toto nařízení by navíc mělo členským státům uložit
 povinnost provádět evropské řízení stejně rychle


text:
jako
 řízení pro získání rovnocenného opatření podle vnitrostátního práva.
 To konkrétně znamená, že kde vnitrostátní právní předpisy stanoví pro
 vydání opatření kratší lhůty, než jsou ty stanovené v tomto
 nařízení, kratší lhůty by se měly použít i u řízení
 evropského. Při počítání lhůt a termínů stanovených
 v tomto nařízení by se mělo použít nařízení Rady (EHS,
 Euratom) č. 1182/71 ze dne 3. června 1971, kterým se
 určují pravidla pro lhůty, data a termíny[21].
 (20)
 Toto nařízení ctí základní práva a dodržuje
 zásady uznané Listinou základních práv Evropské unie. Toto nařízení
 zejména usiluje o zajištění plného respektování lidské důstojnosti a
 o podporu uplatňování článků 7, 8, 17 a 47, které se týkají
 soukromého a rodinného života, ochrany osobních údajů, práva na
 majetek a práva na účinnou právní ochranu a spravedlivý proces.
 (21)
 Na zpracování osobních údajů v rámci tohoto
 nařízení se vztahuje směrnice Evropského parlamentu a Rady 95/46/ES
 ze dne 24. října 1995 o ochraně fyzických osob v souvislosti se
 zpracováním osobních údajů a o volném pohybu těchto údajů[22].
 (22)
 Aby byl zohledněn technický pokrok, měla
 by být Komise zmocněna přijímat akty v přenesené pravomoci
 v souladu s článkem 290 Smlouvy o fungování Evropské unie, pokud jde o
 změny příloh tohoto nařízení. Je zejména důležité, aby
 Komise během svých příprav provedla řádné konzultace,
 včetně odborné úrovně. Při přípravě a
 vypracovávání aktů v přenesené pravomoci by Komise měla zajistit
 souběžné, včasné a vhodné předávání příslušných
 dokumentů Evropskému parlamentu a Radě.
 (23)
 V souladu s články 1 a 2 Protokolu o postavení
 Spojeného království a Irska s ohledem na prostor svobody,
 bezpečnosti a práva, připojeného ke Smlouvě o Evropské unii
 a ke Smlouvě o fungování EU, [Spojené království a Irsko oznámily své
 přání podílet se na přijímání a používání tohoto nařízení]
 / [a aniž by byl dotčen článek 4 uvedeného protokolu, se
 přijímání tohoto nařízení neúčastní Spojené království a Irsko
 a toto nařízení pro ně není závazné ani použitelné].
 (24)
 V souladu s články 1 a 2
 Protokolu o postavení Dánska, připojeného ke Smlouvě
 o Evropské unii a ke Smlouvě o fungování EU, se
 přijímání tohoto nařízení neúčastní Dánsko, a toto nařízení
 pro ně proto není závazné ani použitelné,
 PŘIJALY TOTO NAŘÍZENÍ:
 Kapitola 1
 Předmět, oblast působnosti a definice
 Článek 1
 Předmět
 1. Toto nařízení zavádí
 evropské řízení pro zajišťovací opatření, jež umožňuje
 věřitelům získat evropský příkaz k obstavení účtů
 (dále jen „příkaz“), a zabrání tak výběru nebo převodu
 finančních prostředků dlužníka uložených na bankovním účtu
 v rámci Unie.
 2. Příkaz je k dispozici
 věřiteli jako alternativa k stávajícím zajišťovacím
 opatřením v členských státech.
 Článek 2
 Oblast působnosti
 1. Toto nařízení se
 vztahuje na peněžité pohledávky v občanských a obchodních věcech
 s přeshraničním rozměrem, jak jsou vymezeny v článku 3, bez
 ohledu na povahu soudu či tribunálu. Nepoužije se zejména ve věcech
 daňových, celních a správních.
 2. Toto nařízení se
 nevztahuje na:
 a) úpadek, řízení týkajících se
 likvidace společností nebo jiných právnických osob v platební
 neschopnosti, soudní urovnání sporu, vyrovnání a obdobná řízení;
 b) sociální zabezpečení;
 c) rozhodčí řízení.
 3. Toto nařízení se


text:
nevztahuje na bankovní účty, které jsou podle právních předpisů
 členského státu, kde je účet veden, týkajících se imunity
 vůči výkonu soudního příkazu, vyloučeny ze zabavení, nebo
 na systémy vypořádání obchodů s cennými papíry určené
 členskými státy v souladu s článkem 10 směrnice 98/26/ES
 Evropského parlamentu a Rady[23].
 4. Toto nařízení se
 vztahuje na věci majetkových vztahů mezi manželi, majetkových
 důsledků registrovaných partnerství nebo dědictví, kde se v
 těchto věcech uplatňují právní předpisy Unie
 o příslušnosti, rozhodném právu a uznávání a výkonu rozhodnutí.
 Článek 3
 Věci s přeshraničním rozměrem
 Pro účely tohoto nařízení má
 věc přeshraniční rozměr, s výjimkou případů, kdy
 soud, u něhož je podán návrh na vydání příkazu k obstavení
 účtů, a všichni účastníci řízení mají sídlo či
 bydliště ve stejném členském státě a v tomto státě jsou
 rovněž vedeny všechny bankovní účty, jež mají být příkazem
 obstaveny.
 Článek 4
 Definice
 Pro účely tohoto nařízení se:
 1. „bankovním účtem“ rozumí
 každý účet obsahující hotovost nebo finanční nástroje uložené v bance
 na jméno odpůrce nebo na jméno třetí strany jménem odpůrce;
 2. „bankou“ rozumí podnik, jehož
 činnost spočívá v přijímání vkladů nebo jiných splatných
 peněžních prostředků od veřejnosti a poskytování
 úvěrů na vlastní účet;
 3. „finančním nástrojem“
 rozumí finanční nástroj ve smyslu bodu 17 čl. 4 odst. 1 směrnice
 2004/39/ES Evropského parlamentu a Rady[24];
 4. „hotovostí“ rozumějí
 peníze připsané na účet v jakékoli měně nebo podobné
 peněžní pohledávky, jako jsou vklady na peněžním trhu;
 5. „finančními
 prostředky“ rozumějí hotovost nebo finanční nástroje;
 6. „členským státem, kde je
 účet veden“ rozumí:
 a) v případě bankovního účtu
 obsahujícího hotovost členský stát uvedený v čísle IBAN účtu;
 b) v případě bankovního účtu
 obsahujícího finanční nástroje členský stát, kde banka, u které je
 účet veden, má obvyklé bydliště podle článku 19 nařízení
 (ES) č. 593/2008 Evropského parlamentu a Rady[25];
 7. „pohledávkou“ rozumí
 stávající pohledávka na zaplacení konkrétní nebo stanovitelné peněžní
 částky;
 8. „rozhodnutím“ rozumí
 každé rozhodnutí vydané soudem členského státu bez ohledu na to, jak je
 označeno, včetně rozhodnutí o nákladech řízení vydaného
 soudním úředníkem;
 9. „soudem“ rozumí soud
 nebo jakýkoli orgán, kterému členský stát přiznává příslušnost
 ve věcech spadajících do oblasti působnosti tohoto nařízení;
 10. „soudním smírem“ rozumí smír,
 který schválil soud nebo který byl uzavřen v průběhu
 řízení před soudem;
 11. „veřejnou listinou“
 rozumí písemnost, která byla vyhotovena nebo registrována jako veřejná
 listina v členském státě původu a jejíž pravost:
 a) se vztahuje na podpis i obsah listiny; a
 b) byla ověřena orgánem
 veřejné moci nebo jiným orgánem k tomu zmocněným;
 12. „členským státem
 původu“ rozumí členský stát, ve kterém byl vydán příkaz;
 13. „členským státem
 výkonu“ rozumí členský stát, ve kterém je veden bankovní účet, jenž
 má být obstaven;
 14. „příslušným orgánem“
 rozumí orgán, který členský stát výkonu určil jako příslušný pro
 získání potřebných informací o účtu odpůrce podle článku
 17, pro doručení příkazu podle článků 24 až 28 a pro
 stanovení částek vyloučených z exekuce podle článku 32;
 15. „bydlištěm“ rozumí
 bydliště určené v souladu s články 59 a 60 nařízení Rady
 (ES) č. 44/2001[26].
 Kapitola 2
 Řízení pro získání


text:
příkazu
 Článek 5
 Použitelnost
 1. Oddíl 1 se použije tam, kde:
 a) navrhovatel podá návrh na vydání
 příkazu před zahájením soudního řízení ve věci samé proti
 odpůrci nebo v jakékoli fázi takového řízení;
 b) navrhovatel získal rozhodnutí, soudní
 smír nebo veřejnou listinu proti odpůrci, jež jsou vykonatelné v
 členském státě původu, ale ještě nebyly prohlášeny za
 vykonatelné v členském státě výkonu, kde je takové prohlášení
 vyžadováno.
 2. Oddíl 2 se použije v
 případech, kdy navrhovatel podá návrh na vydání příkazu po vydání
 rozhodnutí, soudního smíru nebo veřejné listiny proti odpůrci, jež
 jsou ze zákona vykonatelné v členském státě výkonu nebo tam byly
 prohlášeny za vykonatelné.
 Oddíl 1
 Vydání příkazu před získáním exekučního titulu
 Článek 6
 Soudní příslušnost
 1. Příkaz vydává soud.
 2. Příslušnost pro vydání
 příkazu mají soudy členského státu, kde má být zahájeno soudní
 řízení ve věci samé v souladu s platnými předpisy o soudní
 příslušnosti. V případě, že příslušný ve věci
 samé je více než jeden soud, má příslušnost soud členského státu, kde
 navrhovatel zahájil řízení ve věci samé nebo zamýšlí tak učinit.
 3. Bez ohledu na odstavec 2 mají
 soudy členského státu, kde je veden bankovní účet, příslušnost k
 vydání příkazu, jenž má být vykonán v tomto členském státě.
 Článek 7
 Podmínky pro vydání příkazu
 1. Příkaz se vydává na
 domáhanou částku nebo na její část, jestliže navrhovatel
 předloží důležité skutečnosti odůvodněně
 podepřené důkazy a prokáže soudu obě následující
 skutečnost, že:
 a) pohledávka vůči odpůrci se
 jeví jako opodstatněná;
 b) je pravděpodobné, že by bez vydání
 příkazu byl pozdější výkon stávajícího nebo budoucího titulu
 zmařen nebo významně ztížen, včetně toho, že existuje
 nebezpečí, že odpůrce může majetek, uložený na jednom či
 více bankovních účtech, jež mají být obstaveny, převést, ukrýt nebo
 se jej zbavit.
 2. Podmínka stanovená v odst. 1
 písm. a) se považuje za splněnou, jestliže navrhovatel již obdržel
 rozhodnutí, soudní smír nebo veřejnou listinu na zaplacení peněžní
 částky proti odpůrci, jež jsou vykonatelné v členském státě
 původu a uznatelné v členském státě výkonu podle platných
 nástrojů práva Unie.
 Článek 8
 Návrh na vydání příkazu
 1. Návrh na vydání příkazu
 se podává na formuláři uvedeném v příloze I.
 2. Formulář návrhu vždy
 zahrnuje následující:
 a) jméno a adresu navrhovatele a
 případně jeho zástupců a název a adresu soudu, ke kterému se
 návrh podává;
 b) jméno a adresu odpůrce a
 případně jeho zástupce;
 c) informace o účtu(účtech) v
 souladu s článkem 16, pokud se nežádá o získání informací o účtu
 podle článku 17;
 d) výši pohledávky a výši úroku a
 poplatků v rozsahu, v jakém mohou být poplatky zajištěny podle
 článku 18;
 e) popis všech relevantních okolností
 uváděných jako základ pro pohledávku a případně pro
 nárokovaný úrok;
 f) popis všech relevantních okolností
 odůvodňujících vydání příkazu, jak požaduje čl. 7 odst. 1
 písm. b);
 g) popis všech relevantních aspektů
 podepírající příslušnost soudu, u něhož byl podán návrh;
 h) seznam důkazů poskytnutých nebo
 nabídnutých k poskytnutí navrhovatelem;
 i) v případě použití čl. 7
 odst. 2 vyhotovení rozhodnutí, soudního smíru nebo veřejné listiny, jež
 splňuje podmínky nezbytné pro ověření její