text:
níže podepsaný, prohlašuji, že zboží popsané výše splňuje podmínky pro vydání tohoto osvědčení.
 Místo a datum ...........................................
 ..........................................................................
 (Podpis)
 13.
 ŽÁDOST O OVĚŘENÍ pro
 14.
 VÝSLEDEK OVĚŘENÍ
 Z provedeného ověření vyplývá, že toto osvědčení (1)
 bylo vydáno uvedeným celním úřadem a že údaje v něm uvedené jsou správné
 nesplňuje příslušné požadavky ohledně pravosti a správnosti (viz připojené poznámky)
 Žádá se ověření pravosti a správnosti tohoto osvědčení.
 ...........................................................................................
 (Místo a datum)
 Razítko
 ......................................................................................
 (Podpis)
 ...............................................................................
 (Místo a datum)
 Razítko
 ...................................................................................
 (Podpis)
 _____________
 (1)
 Příslušnou odpověď označte X.
 (2)Vyplňte, pouze pokud to vyžadují předpisy země nebo území vývozu.
 POZNÁMKY
 1.V osvědčení se nesmějí slova mazat ani přepisovat. Jakékoli změny se musí provést tak, že se nesprávný údaj přeškrtne a uvedou se správné údaje. Každou takovou změnu musí parafovat osoba, která osvědčení vyplnila, a schválit (indosovat) celní orgány vydávající země nebo území.
 2.Mezi položkami uvedenými v osvědčení se nesmějí ponechávat žádné mezery a před každou položkou se musí uvést její číslo. Bezprostředně pod poslední položkou se musí zakreslit vodorovná čára. Každé nevyužité místo se musí proškrtnout tak, aby na něm později nebylo možné nic doplnit.
 3.Zboží musí být popsáno v souladu s obchodní praxí a dostatečně podrobně, aby je bylo možné identifikovat.
 ŽÁDOST O PRŮVODNÍ OSVĚDČENÍ EUR.1
 1.
 Vývozce (jméno, úplná adresa, země)
 EUR.1
 č. A
 000,000
 Před vyplněním se seznamte s poznámkami na druhé straně.
 2.
 Žádost o osvědčení pro preferenční obchod mezi
 .......................................................................................
 3.
 Příjemce (jméno, úplná adresa, země) (nepovinné)
 a
 .......................................................................................
 (Uveďte příslušné země, skupiny zemí nebo území)
 4.
 Země, skupina zemí nebo území, v nichž jsou produkty pokládány za původní
 5.
 Země, skupina zemí nebo území místa určení
 6.
 Údaje o přepravě (nepovinné)
 7.
 Poznámky
 8.
 Číslo položky; značky a čísla; počet a druh nákladových kusů(1); popis zboží
 9.
 Hrubá hmotnost (kg) nebo jiná míra (l, m3 atd.)
 10.
 Faktury
 (nepovinné)
 (1)
 Není-li zboží zabaleno, uveďte podle situace počet kusů nebo „volně loženo“.
 PROHLÁŠENÍ VÝVOZCE
 Já, níže podepsaný vývozce zboží popsaného na druhé straně,
 PROHLAŠUJI, že zboží splňuje podmínky vyžadované pro vydání přiloženého osvědčení;
 VÝSLOVNĚ UVÁDÍM dále okolnosti, které umožnily, aby toto zboží splňovalo výše uvedené podmínky:
 PŘEDKLÁDÁM tyto podpůrné doklady
 6
 :
 ZAVAZUJI SE, že na požádání příslušných orgánů předložím další doklady, které si tyto orgány mohou vyžádat pro vydání přiloženého osvědčení, a zavazuji se, že budu souhlasit s vyžádanou kontrolou mých účtů a jakoukoli kontrolou procesů výroby výše uvedeného zboží prováděnou řečenými orgány;
 ŽÁDÁM o vystavení přiloženého osvědčení pro toto zboží.
 (Místo a datum)
 (Podpis)
 PŘÍLOHA V
 ZVLÁŠTNÍ PODMÍNKY TÝKAJÍCÍ SE PRODUKTŮ POCHÁZEJÍCÍCH Z CEUTY A MELILLY
 Jediný článek
 1.Následující produkty se za předpokladu, že jsou v souladu s pravidlem o nezměnitelnosti uvedeným v článku 14 dodatku A, považují:
 1)za produkty pocházející z Ceuty a Melilly:
 a)produkty zcela získané v Ceutě a Melille;
 b)produkty získané v Ceutě a Melille, při jejichž výrobě jsou použity produkty jiné než zcela získané v Ceutě a Melille, za předpokladu, že:
 i)tyto produkty byly dostatečně opracovány nebo zpracovány ve smyslu článku 4 dodatku A nebo
 ii)tyto produkty pocházejí z Turecka nebo z


text:
Evropské unie a byly podrobeny opracování nebo zpracování, které přesahuje rámec operací uvedených v článku 6 tohoto dodatku;
 2)za produkty pocházející z Turecka:
 a)produkty zcela získané v Turecku;
 b)produkty získané v Turecku, při jejichž výrobě jsou použity produkty jiné než zcela získané, za předpokladu, že
 i)tyto produkty byly dostatečně opracovány nebo zpracovány ve smyslu článku 4 dodatku A nebo
 ii)tyto produkty pocházejí z Ceuty a Melilly nebo z Evropské unie a byly podrobeny opracování nebo zpracování, které přesahuje rámec operací uvedených v článku 6 dodatku A.
 2.Ceuta a Melilla se považují za jediné území.
 3.Vývozce nebo jeho zplnomocněný zástupce uvede v kolonce 2 průvodního osvědčení EUR.1 nebo v prohlášení o původu smluvní stranu vývozu a „Ceuta a Melilla“. Kromě toho se v případě produktů pocházejících z Ceuty a Melilly uvádí tento údaj i v kolonce 4 průvodního osvědčení EUR.1 nebo v prohlášení o původu.
 4.Za uplatňování těchto pravidel v Ceutě a Melille nesou odpovědnost španělské celní orgány.
 PŘÍLOHA VI
 PROHLÁŠENÍ DODAVATELE
 Prohlášení dodavatele, jehož znění je uvedeno níže, musí být vyhotoveno v souladu s poznámkami pod čarou. Text poznámek po čarou však není třeba uvádět.
 PROHLÁŠENÍ DODAVATELE
 pro zboží, které bylo opracováno nebo zpracováno v uplatňujících smluvních stranách, aniž získalo status preferenčního původu
 Já, níže podepsaný dodavatel zboží uvedeného v přiloženém dokladu, prohlašuji, že:
 1.K výrobě tohoto zboží byly v [uveďte název příslušných uplatňujících smluvních stran] použity tyto materiály, které nepocházejí z [uveďte název příslušných uplatňujících smluvních stran]:
 Popis dodaného zboží(1)
 Popis použitých nepůvodních materiálů
 Číslo použitých nepůvodních materiálů(2)
 Hodnota použitých nepůvodních materiálů(2)(3)
 Celková hodnota
 2.Všechny ostatní materiály použité v [uveďte název příslušných uplatňujících smluvních stran] k výrobě tohoto zboží pocházejí z [uveďte název příslušných uplatňujících smluvních stran].
 3.Následující zboží bylo opracováno nebo zpracováno mimo [uveďte název příslušných uplatňujících smluvních stran] v souladu s článkem 13 dodatku A a získalo tam tuto celkovou přidanou hodnotu:
 Popis dodaného zboží
 Celková přidaná hodnota získaná mimo [uveďte název příslušných uplatňujících smluvních stran](4)
 (Místo a datum)
 (Adresa a podpis dodavatele;
 navíc musí být čitelně uvedeno jméno osoby podepisující prohlášení)
 ________________
 (1)Týká-li se faktura, dodací list nebo jiný obchodní doklad, k němuž je prohlášení přiloženo, různého zboží nebo zboží, které obsahuje nepůvodní materiály v nestejném rozsahu, musí je dodavatel jednoznačně rozlišit.
 Příklad:
 Doklad se týká různých modelů elektromotorů čísla 8501 k použití při výrobě praček čísla 8450. Druh a hodnota nepůvodních materiálů použitých při výrobě těchto motorů se mezi jednotlivými modely liší. V prvním sloupci se tedy musí mezi modely rozlišovat a údaje v ostatních sloupcích se musí pro každý model uvádět odděleně, aby výrobce praček mohl podle použitého elektromotoru správně posoudit status původu svých výrobků.
 (2)Údaje v těchto sloupcích se uvádějí, pouze pokud jsou potřebné.
 Příklady:
 Pravidlo pro oděvy ex kapitoly 62 připouští, že lze použít tkaní spojené se zhotovováním (včetně stříhání textilií). Použije-li výrobce takových oděvů v uplatňující smluvní straně tkaninu dovezenou z Evropské unie, která tam byla vyrobena z nepůvodní příze, postačí, když dodavatel z Evropské unie popíše použitý nepůvodní materiál ve svém prohlášení jako přízi, aniž by bylo nezbytné uvést číslo

type: legislation

jurisdiction: EU


text:
HS a hodnotu této příze.
 Výrobce drátu ze železa čísla 7217, který ho vyrobil z nepůvodních železných prutů, by měl ve druhém sloupci uvést „železné pruty“. Má-li být tento drát použit k výrobě nějakého stroje, při níž pravidlo původu použití nepůvodních materiálů omezuje na určitou procentní sazbu hodnoty, musí být ve třetím sloupci udána hodnota nepůvodních prutů.
 (3)„Hodnotou materiálů“ se rozumí celní hodnota použitých nepůvodních materiálů v okamžiku dovozu, nebo není-li známa nebo nelze-li ji určit, první ověřitelná cena zaplacená za tyto materiály v [uveďte název příslušných uplatňujících smluvních stran].
 Přesná hodnota každého použitého nepůvodního materiálu se musí uvést ke každé jednotce zboží uvedeného v prvním sloupci.
 (4)„Celkovou přidanou hodnotou“ se rozumí všechny náklady vynaložené mimo [uveďte název příslušných uplatňujících smluvních stran], včetně hodnoty všech materiálů tam přidaných. Přesná výše celkové hodnoty přidané mimo [uveďte název příslušných uplatňujících smluvních stran] se musí uvést ke každé jednotce zboží uvedeného v prvním sloupci.
 PŘÍLOHA VII
 DLOUHODOBÉ PROHLÁŠENÍ DODAVATELE
 Dlouhodobé prohlášení dodavatele, jehož znění je uvedeno níže, musí být vyhotoveno v souladu s poznámkami pod čarou. Text poznámek po čarou však není třeba uvádět.
 DLOUHODOBÉ PROHLÁŠENÍ DODAVATELE
 pro zboží, které bylo opracováno nebo zpracováno v uplatňující smluvní straně, aniž získalo status preferenčního původu
 Já, níže podepsaný dodavatel zboží uvedeného v přiloženém dokladu, které je pravidelně dodáváno (1) ................, prohlašuji, že:
 1.K výrobě tohoto zboží byly v [uveďte název příslušných uplatňujících smluvních stran] použity tyto materiály, které nepocházejí z [uveďte název příslušných uplatňujících smluvních stran]:
 Popis dodaného zboží(2)
 Popis použitých nepůvodních materiálů
 Číslo použitých nepůvodních materiálů(3)
 Hodnota použitých nepůvodních materiálů(3)(4)
 Celková hodnota
 2.Všechny ostatní materiály použité v [uveďte název příslušných uplatňujících smluvních stran] k výrobě tohoto zboží pocházejí z [uveďte název příslušných uplatňujících smluvních stran].
 3.Následující zboží bylo opracováno nebo zpracováno mimo [uveďte název příslušných uplatňujících smluvních stran] v souladu s článkem 13 dodatku A a získalo tam tuto celkovou přidanou hodnotu:
 Popis dodaného zboží
 Celková přidaná hodnota získaná mimo [uveďte název příslušných uplatňujících smluvních stran](5)
 Toto prohlášení platí pro všechny následující zásilky tohoto zboží odeslané z...................................................
 do......................................................(6)
 Zavazuji se neprodleně vyrozumět ................................... (1), přestane-li toto prohlášení platit.
 (Místo a datum)
 (Adresa a podpis dodavatele; navíc musí být čitelně uvedeno jméno osoby podepisující prohlášení)
 ________________
 (1)Jméno a adresa odběratele.
 (2)Týká-li se faktura, dodací list nebo jiný obchodní doklad, k němuž je prohlášení přiloženo, různého zboží nebo zboží, které obsahuje nepůvodní materiály v nestejném rozsahu, musí je dodavatel jednoznačně rozlišit.
 Příklad:
 Doklad se týká různých modelů elektromotorů čísla 8501 k použití při výrobě praček čísla 8450. Druh a hodnota nepůvodních materiálů použitých při výrobě těchto motorů se mezi jednotlivými modely liší. V prvním sloupci se tedy musí mezi modely rozlišovat a údaje v ostatních sloupcích se musí pro každý model uvádět odděleně, aby výrobce praček mohl podle použitého elektromotoru správně posoudit status původu svých výrobků.
 (3)Údaje v těchto sloupcích se uvádějí, pouze pokud jsou potřebné.
 Příklady:
 Pravidlo pro oděvy ex kapitoly 62 připouští, že lze použít tkaní spojené se zhotovováním (včetně stříhání textilií). Použije-li výrobce takových oděvů v uplatňující smluvní straně tkaninu dovezenou z Evropské


text:
unie, která tam byla vyrobena z nepůvodní příze, postačí, když dodavatel z Evropské unie popíše použitý nepůvodní materiál ve svém prohlášení jako přízi, aniž by bylo nezbytné uvést číslo HS a hodnotu této příze.
 Výrobce drátu ze železa čísla 7217, který ho vyrobil z nepůvodních železných prutů, by měl ve druhém sloupci uvést „železné pruty“. Má-li být tento drát použit k výrobě nějakého stroje, při níž pravidlo původu použití nepůvodních materiálů omezuje na určitou procentní sazbu hodnoty, musí být ve třetím sloupci udána hodnota nepůvodních prutů.
 (4)„Hodnotou materiálů“ se rozumí celní hodnota použitých nepůvodních materiálů v okamžiku dovozu, nebo není-li známa nebo nelze-li ji určit, první ověřitelná cena zaplacená za tyto materiály v [uveďte název příslušných uplatňujících smluvních stran].
 Přesná hodnota každého použitého nepůvodního materiálu se musí uvést ke každé jednotce zboží uvedeného v prvním sloupci.
 (5)„Celkovou přidanou hodnotou“ se rozumí všechny náklady vynaložené mimo [uveďte název příslušných uplatňujících smluvních stran], včetně hodnoty všech materiálů tam přidaných. Přesná výše celkové hodnoty přidané mimo [uveďte název příslušných uplatňujících smluvních stran] se musí uvést ke každé jednotce zboží uvedeného v prvním sloupci.
 (6)Vložte data. Doba platnosti dlouhodobého prohlášení dodavatele by zpravidla neměla překročit dvanáct měsíců, s výhradou podmínek stanovených celními orgány uplatňující smluvní strany, v níž je dlouhodobé prohlášení dodavatele vyhotoveno.
 (1)
 Úř. věst. L 86, 20.3.1998, s. 1.
 (2)
 Úř. věst. L 54, 26.2.2013, s. 4.
 (3)
 Úř. věst. L 54, 26.2.2013, s. 4.
 (4)
 Strany souhlasí s tím, že upustí od povinnosti uvést v dokladu o původu prohlášení uvedené v čl. 8 odst. 3.
 (5)
 Úř. věst. L 302, 15.11.1985, s. 23.
 (6)
 Například: dovozní doklady, průvodní osvědčení, faktury, prohlášení výrobce atd., které se vztahují k produktům používaným při výrobě nebo ke zboží, které bylo zpětně vyvezeno v nezměněném stavu.


text:
 |
 52013PC0315
 Návrh ROZHODNUTÍ EVROPSKÉHO PARLAMENTU A RADY o zavedení interoperabilní služby eCall v celé EU /* COM/2013/0315 final - 2013/0166 (COD) */
 DŮVODOVÁ
 ZPRÁVA
 1. SOUVISLOSTI NÁVRHU
 Tento návrh se zabývá součástí strategie
 Komise v oblasti systému eCall týkající se infrastruktury center
 tísňového volání, jež je založena na metodě trojí regulace pro
 palubní systém, telekomunikační sítě a centra tísňového volání.
 1.1. Obecné souvislosti
 Bezpečnost provozu na pozemních
 komunikacích je jedním z hlavních prvků dopravní politiky Evropské
 unie. V roce 2011 bylo na silnicích EU při přibližně 1,1
 milionu dopravních nehod zabito přibližně 30 000 lidí a zraněno
 více než 1,5 milionu lidí. Kromě tragédie, kterou představuje ztráta
 lidského života a zranění, představují tyto případy pro
 společnost také hospodářskou zátěž každoročních
 nákladů ve výši přibližně 130 miliard EUR. EU je pevně
 odhodlána snížit počet silničních nehod (předcházení nehodám
 čili aktivní bezpečnost), jakož i zmírňovat následky nehod,
 pokud k nim dojde (pasivní bezpečnost), a zlepšit účinnost
 záchranných služeb a účinnost lékařské péče po nehodě
 (terciární bezpečnost). V této souvislosti může systém eCall
 významnou měrou přispět ke snížení počtu smrtelných
 zranění v silničním provozu a také ke zmírnění závažnosti
 zranění v silničním provozu.
 Jsou-li k silniční nehodě
 přivolány záchranné služby, má každá minuta zásadní význam pro záchranu životů
 a snížení závažnosti zranění. Zařízení eCall upozorňují
 záchranné služby okamžitě, i když je řidič nebo cestující
 v bezvědomí nebo není z jiného důvodu schopen zavolat,
 a urychlují příjezd záchranných týmů odhadem o 40 %
 v městských oblastech a 50 % ve venkovských oblastech.
 Systém eCall může také mít významný dopad na snížení dopravního
 přetížení způsobeného dopravními nehodami, a tak
 i celkového dopravního přetížení na evropských silnicích.
 Harmonizované zavedení interoperabilní služby
 eCall v celé Evropské unii je tudíž v agendě Komise již od roku
 2005 a nyní se stalo prioritním opatřením ke zlepšení bezpečnosti na
 silnicích a zavedení inteligentních dopravních systémů (ITS)
 v Evropě.
 V rámci tohoto přístupu dobrovolného
 zavedení Komise ve svém sdělení z roku 2005 s názvem
 Zpřístupnění systému eCall občanům[1] naléhavě vyzvala státní i
 regionální orgány, aby jednaly a investovaly do záchranné infrastruktury, jež
 je pro systém eCall nezbytná, s cílem spustit plný provoz celoevropské
 služby v roce 2009. Komise také požádala evropské normalizační
 organizace (ETSI, CEN) o vypracování nezbytných společných evropských
 norem a poskytla jim k tomu odpovídající podporu.
 Dne 21. srpna 2009 sdělení s názvem
 Systém eCall: čas jej zavést[2]
 referovalo o pokroku při zavádění systému eCall a dospělo k
 závěru, že dobrovolný přístup nevedl k dostatečným
 výsledkům. Komise uvedla, že pokud nedojde k podstatnému pokroku do
 konce roku 2009, zváží regulační opatření s cílem zajistit, aby
 ve všech nových vozidlech v Evropě bylo nainstalováno standardní
 vybavení systému eCall, přičemž by se začalo některými
 kategoriemi vozidel (osobními automobily a lehkými nákladními vozidly).
 V srpnu roku 2010 vstoupila v platnost
 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2010/40/EU ze dne 7.
 července 2010 o rámci pro zavedení inteligentních dopravních
 systémů v oblasti silniční dopravy a pro rozhraní
 s jinými druhy dopravy[3],
 která označila „harmonizované poskytování interoperabilní služby eCall
 v celé Unii“ za


text:
jednu ze šesti prioritních akcí pro přijetí
 specifikací.
 Ve svém nelegislativním usnesení „zpráva o
 systému eCall: nová služba čísla 112 pro občany“[4], přijatém dne 3.
 července 2012, Evropský parlament prohlásil, že:
 –
 „domnívá se, že eCall by se měl stát
 veřejným systémem tísňového volání v rámci celé EU, měl by být
 zabudován ve vozidle, využívat linku tísňového volání 112 a opírat se o
 společné celoevropské normy“,
 –
 „připomíná, že hodnocení dopadů provedené
 Komisí ukazuje, že přijetí regulačních opatření za účelem
 povinného zavedení systému eCall je v současnosti jedinou možností, jak
 dosáhnout všech pozitivních dopadů“,
 –
 „žádá Komisi, aby v rámci směrnice
 2007/46/ES předložila návrh s cílem zajistit do roku 2015 ve všech
 nových typově schválených vozidlech a ve všech členských státech
 povinné zavedení veřejného systému eCall využívajícího linku
 tísňového volání 112“,
 –
 „vítá doporučení Komise ze dne
 8. září 2011 a žádá členské státy a operátory mobilní sítě,
 aby požadovaná opatření obsažená v tomto doporučení a
 modernizaci provedli nejpozději do konce roku 2014; lituje však, že pouze
 18 členských států odpovědělo včas; vyzývá zbývající
 členské státy, aby tak učinily co nejdříve“,
 –
 „vyzývá Komisi, aby do konce roku 2012 v rámci
 směrnice o zavádění inteligentních dopravních systémů
 přijala společné specifikace pro centra tísňového volání a aby
 navrhla směrnici o zavedení systému eCall“.
 Zavedení systému eCall rovněž
 přispěje k plnění akčního plánu CARS 2020, který je
 předmětem sdělení z 8. listopadu 2012 s názvem CARS 2020:
 akční plán pro konkurenceschopný a udržitelný automobilový průmysl
 v Evropě[5].
 Dne 26. listopadu 2012 přijala Komise
 nařízení v přenesené pravomoci (EU) č. 305/2013,
 kterým se doplňuje směrnice Evropského parlamentu a Rady
 2010/40/EU, pokud jde o harmonizované poskytování interoperabilní služby
 eCall v celé Unii[6],
 které stanoví specifikace pro modernizaci infrastruktury center tísňového
 volání, jež je nutná pro řádný příjem a vyřizování volání
 eCall, aby se zajistila kompatibilita, interoperabilita a návaznost
 harmonizované služby eCall v celé Unii.
 1.2. Odůvodnění návrhu
 Vzhledem k tomu, že do konce roku 2009 nebylo
 dosaženo v dobrovolném zavádění systému eCall významného pokroku, rozhodla
 se Komise provést posouzení dopadu s cílem posoudit nejvhodnější
 politickou možnost zavedení celoevropské služby systému eCall v celé EU.
 Jak je vysvětleno v posouzení dopadů[7], systém eCall vyžaduje tři
 druhy opatření: montáž zvláštního systému ve vozidlech, schopnost
 operátorů mobilních sítí předávat zprávy v určitém formátu a v
 neposlední řadě i kapacitu středisek pro odezvu na tísňová
 volání (známých také jako centra tísňového volání) pro zpracování
 těchto zpráv. Systém může fungovat pouze tehdy, pokud fungují všechny
 tři části současně.
 Posouzení dopadů dospělo
 k závěru, že nejlepší možností účinného zavedení systému
 eCall je přístup „regulační“. Základem systému služby eCall podle
 něj bude typově schválené vybavení pro jednotné evropské číslo
 linky tísňového volání 112 namontované do všech vozidel,
 počínaje určitými kategoriemi vozidel, a rámec pro vyřizování
 tísňových volání eCall v telekomunikačních sítích
 a centrech tísňového volání. Tak se systém eCall zpřístupní všem
 občanům v Evropě jakožto celounijní služba, urychlí se
 zavádění a realizuje se plný potenciál systému eCall k záchraně
 životů a zmírnění závažnosti zranění. V návaznosti
 na toto standardně vyrobené vybavení


text:
pro využívání linky
 tísňového volání 112 nebo souběžně s ním mohou být
 konečnému uživateli poskytovány další palubní tísňové služby
 a /nebo služby s přidanou hodnotou, které mu poskytnou ještě
 více bezpečnosti a ekonomické přínosy.
 V souladu s tím Komise zveřejnila
 dne 8. září 2011 svou strategii k regulačním opatřením pro
 systém eCall spolu s přijetím první části této strategie, která
 spočívala v doporučení Komise[8]
 ohledně podpory službě eCall v elektronických komunikačních
 sítích pro předávání palubního tísňového volání využívajícího linku
 tísňového volání 112 („systému eCall“) po celé EU.
 Aby bylo dokončeno provádění její
 strategie v oblasti systému eCall a zajištěno včasné a paralelní
 zavádění služby systému eCall využívajícího linky tísňového volání
 112 třemi skupinami zúčastněných stran (operátory mobilních
 sítí, veřejnými záchrannými službami a automobilovým průmyslem) do
 roku 2015, navrhuje Komise toto:
 –
 palubní zařízení: návrh v rámci daném
 směrnicí 2007/46/ES, aby se závazně předepsal systém eCall pro
 všechna nová vozidla kategorií M1 a N1 (osobní automobily a lehká užitková
 vozidla);
 –
 mobilní komunikační sítě: výše uvedené
 doporučení Komise ohledně systému eCall;
 –
 centra tísňového volání: přijetí výše
 uvedeného nařízení v přenesené pravomoci jakožto aktu v
 přenesené pravomoci podle směrnice 2010/40/EU ke stanovení
 specifikací pro centra tísňového volání.
 Ustanovení čl. 6 odst. 2 směrnice
 2010/40/EU ukládá Komisi, aby nejpozději do 12 měsíců
 po přijetí nezbytných specifikací pro prioritní akci případně
 předložila, po provedení posouzení dopadů, včetně analýzy
 nákladů a přínosů, Evropskému parlamentu a Radě
 návrh na zavedení této prioritní akce v souladu s článkem 294
 Smlouvy o fungování Evropské unie (SFEU).
 To je konkrétním předmětem tohoto
 návrhu, kterým se doplňuje součást strategie Komise pro systém eCall
 týkají se center tísňového volání.
 Tyto různé texty se vzájemně
 doplňují a společně umožní, aby služba eCall využívající
 linku tísňového volání 112 byla plně funkční do 1.
 října 2015.
 2. VÝSLEDKY KONZULTACÍ SE
 ZÚČASTNĚNÝMI STRANAMI A POSOUZENÍ DOPADŮ
 2.1. Konzultace se
 zúčastněnými stranami
 Tento návrh je výsledkem obsáhlých konzultací
 s hlavními zúčastněnými stranami.
 Bere v úvahu všechny konzultace
 v průběhu posouzení dopadů systému eCall. Tyto konzultace
 zahrnovaly zejména rozsáhlé příspěvky od zúčastněných
 stran, které se angažují v různých oblastech, např. v rámci Evropské
 platformy pro zavedení systému eCall (EeIP), skupiny odborníků pro centra
 tísňového volání systému eCall a řídicí skupiny pro systém eCall v
 rámci fóra eSafety/i-mobility, a veřejnou konzultaci o zavádění
 systému eCall, která probíhala od 19. července do 19. září 2010.
 Návrh rovněž zohledňuje debaty
 na schůzích s odborníky z členských států, zemí
 EHP a Švýcarska konané ve dnech 13. října 2011, 29. května, 19.
 června a 3. července 2012 v rámci vypracovávání specifikací
 pro centra tísňového volání. Těchto zasedání se rovněž
 zúčastnili zástupci Evropského parlamentu a Evropského inspektora
 ochrany údajů[9].
 Tento návrh rovněž bere v úvahu
 stanovisko Evropské poradní skupiny pro ITS, složené z 25 zástupců na
 vysoké úrovni poskytovatelů služeb ITS, sdružení uživatelů,
 dopravců a provozovatelů zařízení, výrobního odvětví,
 sociálních partnerů, profesních sdružení, místních orgánů a dalších
 relevantních fór[10].
 2.2. Posouzení dopadů a
 analýza nákladů a přínosů
 Jako součást posouzení dopadů
 systému eCall byla provedena rozsáhlá analýza nákladů a přínosů
 u tří


text:
navržených variant, včetně upřednostněné
 varianty spočívající v regulačních opatřeních.
 Pokud jde o analýzu nákladů a
 přínosů zvoleného řešení (varianta 3), každé ze tří
 plánovaných regulačních opatření pro systém eCall (palubní
 zařízení, telekomunikace, centra tísňového volání) je
 neoddělitelné od obou dalších. Zatímco náklady na centra tísňového
 volání lze odhadnout odděleně od palubní a telekomunikační
 části systému eCall, přínosy lze odhadnout pouze pro celou iniciativu
 systému eCall.
 2.2.1. Analýza hlavních nákladů
 pro centra tísňového volání
 Mezní náklady
 vyřizování hovorů eCall využívajících tísňové linky 112 pro
 každé z center tísňového volání řádně vybavených
 k vyřizování hovorů využívajících tísňové linky 112
 zdokonalených o lokalizační funkci – hovorů E112 (povinnost ze
 směrnice o univerzální službě[11]) –
 zahrnují toto:
 –
 server s vnitropásmovým modemem (od 3 000 EUR do 20
 000 EUR, v závislosti na počtu volání v systému eCall),
 –
 software pro dekódování minimálního souboru
 údajů a integraci se softwarem centra tísňového volání,
 –
 odbornou přípravu.
 K těmto nákladům je třeba
 přičíst roční provozní náklady. V případě, že
 tísňová volání eCall budou přijímána v centru tísňového volání,
 které rovněž přijímá jiná tísňová volání, bude většina
 těchto nákladů začleněna do běžných provozních
 nákladů. Jinak budou náklady záviset na počtu operátorů, jichž
 je třeba k vyřízení odhadovaného počtu tísňových
 volání systému eCall[12].
 Odhadované náklady na modernizaci center
 tísňového volání činí v průměru přibližně
 1,1 milionu EUR na členský stát[13].
 Tento odhad vyplývá ze shlukové analýzy, která vychází z hustoty obyvatelstva
 země, typologie nehod, silniční infrastruktury a infrastruktury
 záchranných služeb a další obecné statistiky. Náklady v každé zemi se
 značně liší v závislosti na počtu center tísňového volání,
 ale také na technickém řešení zvoleném pro modernizaci center
 tísňového volání.
 Další informace o nákladech poskytl pilotní
 projekt HeERO, který byl proveden před zavedením systému[14] (leden 2011 až leden 2013) a
 do něhož byly zapojeny orgány devíti členských států a
 přidružených zemí, jakož i čtyřicet partnerů. Cílem tohoto
 projektu byla příprava na zavedení nezbytné infrastruktury,
 včetně spuštění interoperabilního harmonizovaného palubního
 systému tísňového volání využívajícího linky tísňového volání 112. Na
 tento projekt naváže pilotní projekt HeERO2, který byl spuštěn
 začátkem roku 2013 a který bude probíhat po dobu 24 měsíců
 za účasti dalších devíti členských států a přidružených
 zemí.
 Pilotní projekt HeERO pomohl prokázat, že inovativními
 řešeními lze snížit náklady v porovnání se spíše konzervativním
 přístupem uplatněným v posouzení dopadů systému eCall, zejména v
 těch členských státech, kde existuje velký počet center
 tísňového volání. Potvrdil také, že odhadované a skutečné náklady
 provádění byly v očekávaném rozsahu.
 2.2.2. Analýza hlavních
 přínosů
 K přínosům identifikovaným v
 posouzení dopadů a několika studiích, včetně vnitrostátních
 studií, patří:
 –
 snížení počtu úmrtí (jež by za situace, kdy
 budou všechna vozidla vybavena systémem eCall, mělo obnášet 1 % až
 10 % v závislosti na hustotě obyvatelstva země, silniční
 infrastruktuře a infrastruktuře záchranné odezvy)[15];
 –
 snížení závažnosti zranění (mezi 2 % a
 15 %)[16];
 –
 snížení nákladů dopravního přetížení
 způsobeného dopravními nehodami. Jde o důsledek zlepšeného zvládání
 nehod, neboť nehoda je okamžitě nahlášena do center tísňového
 volání, takže informace o ní mohou být předány příslušné kontrole
 řízení provozu,


text:
která může okamžitě informovat ostatní uživatele
 silnice a pomoci snížit druhotné dopravní nehody;
 –
 usnadnění záchranných služeb a zvýšená
 bezpečnost záchranných týmů (např. požárníků) při
 vyprošťování osob z vozidel, neboť minimální soubor údajů bude
 mimo jiné poskytovat informace o druhu paliva;
 –
 snížení infrastruktury pro tísňová volání na
 okraji silnic, neboť každý účastník silničního provozu by byl
 s to spustit tísňové volání ze svého vozidla.
 2.2.3. Poměr přínosů k
 nákladům
 Přínosy byly vyčísleny také
 peněžně[17]
 a pro různé varianty i pro různé druhy dotčených kategorií byla
 vypracována analýza nákladů a přínosů. Odhady jsou
 vypočteny až do roku 2033, neboť se vychází z toho, že podle
 upřednostněné politické varianty dojde v uvedeném roce
 k plnému rozšíření služby systému eCall.
 || Politická varianta 1 žádné opatření EU || Politická varianta 2 dobrovolná koncepce || Politická varianta 3 regulační opatření
 poměr přínosů k nákladům || 0,29 || 0,68 || 1,74
 3. PRÁVNÍ STRÁNKA NÁVRHU
 3.1. Právní základ
 Ustanovení čl. 6 odst. 2
 směrnice 2010/40/EU ukládá Komisi, aby nejpozději
 do 12 měsíců po přijetí nezbytných specifikací pro
 prioritní akci případně předložila, po provedení posouzení
 dopadů, včetně analýzy nákladů a přínosů,
 Evropskému parlamentu a Radě návrh na zavedení těchto
 specifikací v souladu s článkem 294 Smlouvy o fungování
 Evropské unie (SFEU).
 3.2. Subsidiarita a proporcionalita
 Podle zásady subsidiarity (čl. 5 odst. 3
 Smlouvy o Evropské unii) by EU měla jednat pouze tehdy, pokud zamýšlených
 cílů nemůže být dosaženo dostatečně pouze členskými
 státy, a proto jich z důvodu rozsahu nebo účinků zamýšlené
 činnosti může být lépe dosaženo na úrovni EU.
 Bezpečnost silničního provozu je v
 centru zájmu celé Evropské unie a všech jejích obyvatel: 500 milionů
 občanů z 27 členských států používá více než 230
 milionů vozidel na více než 5 milionech km silnic. Účelem iniciativy
 za interoperabilní službu systému eCall v celé EU je nakonec zavést do všech
 vozidel v Evropě minimální funkce nezbytné pro zajištění adekvátního
 vyřízení tísňových volání ze strany záchranných služeb.
 V současné době se v různých členských státech
 uskutečňuje ročně více než 100 milionů jízd na silnici
 a jejich počet se zvyšuje v důsledku další konsolidace Evropské
 unie (prostřednictvím volného pohybu zboží, osob a služeb). Je třeba
 podniknout kroky na úrovni EU, aby byla zaručena interoperabilita a
 kontinuita služby po celé Evropě, čehož nelze uspokojivě
 dosáhnout pouze na úrovni jednotlivých členských států. Přijetí
 opatření na úrovni EU na základě společných evropských norem pro
 systém eCall schválených evropskými normalizačními organizacemi (CEN a
 ETSI) navíc zajistí účinné poskytování záchranných služeb po celé
 Evropě, například v případě vozidel cestujících do
 zahraničí, a rovněž pomůže zabránit roztříštění trhu
 (které může nastat v důsledku rozšiřování vnitrostátních a/nebo
 registrovaných soukromých řešení zaváděných různými
 způsoby).
 Systém eCall po celé EU v souladu se zavedením
 linek tísňového volání 112 a E112 byl koncipován tak, aby se minimalizoval
 dopad na všechny zúčastněné strany v hodnotovém řetězci
 (automobilový průmysl, operátory mobilních sítí, členské státy,
 centra tísňového volání) a aby se tento dopad spravedlivě rozložil.
 Tento návrh vyzývá členské státy, aby na
 svém území zavedly nezbytnou infrastrukturu center tísňového volání eCall,
 jež


text:
je nutná pro řádný příjem a vyřizování volání eCall,
 a to v souladu se specifikacemi stanovenými v nařízení
 Komise v přenesené pravomoci (EU) č. 305/2013 ze dne 26.
 listopadu 2012, kterým se doplňuje směrnice Evropského parlamentu
 a Rady 2010/40/EU, pokud jde o harmonizované poskytování
 interoperabilní služby eCall v celé Unii, aby se zajistila kompatibilita,
 interoperabilita a návaznost harmonizované služby eCall v celé Unii.
 Plánem je udržet finanční a administrativní náklady pro
 vnitrostátní/regionální orgány na minimu, úměrně cílům, jichž má
 být dosaženo. Podstatná část realizace (organizace center tísňového
 volání) je ponechána na vnitrostátních rozhodovacích orgánech. Infrastrukturu
 center tísňového volání zmodernizují členské státy způsobem,
 který bude nejvhodnější pro jejich vnitrostátní/místní strukturu,
 čímž se zohlední konkrétní otázky a okolnosti v každém členském
 státě. Každý členský stát bude moci organizovat své záchranné služby
 nákladově nejefektivněji a podle svých potřeb, včetně
 možnosti filtrovat volání, která nejsou voláními tísňovými a která
 centra tísňového volání služby eCall nesmí vyřizovat, zejména
 v případě manuálně aktivovaných volání eCall.
 3.3. Podrobné vysvětlení
 návrhu
 Článek 1 ukládá členským
 státům, aby nejpozději do 1. října 2015 na svém území zavedly
 nezbytnou infrastrukturu center tísňového volání eCall, jež je nutná pro
 řádný příjem a vyřizování volání eCall.
 Článek 2 ukládá členským
 státům, aby nejpozději do 18 měsíců po vstupu tohoto
 rozhodnutí v platnost předložily Komisi zprávu o stavu jeho
 provádění.
 Článek 3 stanoví, že toto rozhodnutí
 vstoupí v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku
 Evropské unie.
 4. ROZPOČTOVÉ DŮSLEDKY
 Návrh nemá žádné důsledky pro
 rozpočet EU.
 5. NEPOVINNÉ PRVKY
 ·
 Evropský hospodářský prostor
 Navržený právní předpis se týká
 záležitosti EHP, a proto by měl být rozšířen na Evropský
 hospodářský prostor.
 2013/0166 (COD)
 Návrh
 ROZHODNUTÍ EVROPSKÉHO PARLAMENTU A RADY
 o zavedení interoperabilní služby eCall
 v celé EU
 (Text s významem pro EHP)
 EVROPSKÝ
 PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
 s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské
 unie, a zejména na čl. 91 této smlouvy,
 s ohledem na návrh Evropské komise,
 po postoupení návrhu legislativního aktu
 vnitrostátním parlamentům,
 s ohledem na stanovisko Evropského
 hospodářského a sociálního výboru[18],
 s ohledem na stanovisko Výboru
 regionů[19],
 v souladu s řádným legislativním
 postupem,
 vzhledem k těmto důvodům:
 (1) Podle čl. 3
 písm. d) směrnice Evropského parlamentu a Rady 2010/40/EU ze dne
 7. července 2010 o rámci pro zavedení inteligentních dopravních
 systémů v oblasti silniční dopravy a pro rozhraní
 s jinými druhy dopravy[20]
 představuje harmonizované poskytování interoperabilní služby eCall
 v celé Unii prioritní akci pro vypracování a použití specifikací
 a norem.
 (2) V článku 6
 směrnice 2010/40/EU se požaduje, aby Komise přijala akty v
 přenesené pravomoci, pokud jde o specifikace nezbytné k zajištění
 kompatibility, interoperability a návaznosti v souvislosti se
 zaváděním a provozním využitím inteligentních dopravních systémů
 (ITS) pro prioritní akce.
 (3) Nařízení Komise
 v přenesené pravomoci (EU) č. 305/2013 ze dne 26. listopadu
 2012, kterým se doplňuje směrnice Evropského parlamentu a Rady
 2010/40/EU, pokud jde o harmonizované poskytování interoperabilní služby
 eCall v celé Unii[21]
 stanoví specifikace pro modernizaci infrastruktury center tísňového
 volání, jež je nutná pro řádný příjem a vyřizování volání
 eCall, aby se zajistila kompatibilita, interoperabilita a


text:
návaznost
 harmonizované služby eCall v celé Unii.
 (4) Ustanovení čl. 6
 odst. 2 směrnice 2010/40/EU ukládá Komisi, aby nejpozději
 do 12 měsíců po přijetí výše uvedeného nařízení
 v přenesené pravomoci případně předložila, po
 provedení posouzení dopadů, včetně analýzy nákladů
 a přínosů, Evropskému parlamentu a Radě návrh na
 zavedení těchto specifikací v souladu s článkem 294 Smlouvy
 o fungování Evropské unie (SFEU).
 (5) Očekává se, že
 interoperabilní služba eCall v celé EU zkrácením reakční doby
 tísňových služeb sníží počet smrtelných zranění v Unii a také
 závažnost zranění při silničních nehodách. Rovněž se očekává, že interoperabilní
 služba eCall v celé EU přinese společnosti úspory, neboť se
 zlepší zvládání nehod a omezí se dopravní přetížení silnic i druhotné
 dopravní nehody.
 (6) K zajištění
 interoperability a návaznosti služby v celé Unii a snížení
 nákladů na zavedení pro Unii jako celek je třeba, aby všechny
 členské státy zavedly prioritní akci systému eCall v souladu se
 společnými specifikacemi stanovenými v nařízení
 v přenesené pravomoci (EU) č. 305/2013. Tím by nemělo
 být dotčeno právo členských států zavést další technické
 prostředky k vyřizování jiných tísňových volání.
 (7) Jak ukázaly zkušenosti
 z jiných systémů tísňových volání, mohou ručně
 aktivovaná volání systému eCall zahrnovat určitý podíl volání
 zaměřených na asistenci v případě poruchy.
 V případě nutnosti mohou členské státy uplatnit veškeré
 vhodné technické a organizační prostředky k odfiltrování
 těchto volání zaměřených na asistenci v případě
 poruchy, aby se zajistilo, že centra tísňového volání služby eCall budou
 vyřizovat pouze volání skutečně tísňová.
 (8) Jelikož cíle tohoto
 rozhodnutí, totiž zajistit koordinované a soudržné zavedení
 interoperabilní služby eCall v celé Unii a zajistit interoperabilitu
 a návaznost této služby v celé Evropě, nemůže být
 dostatečně dosaženo na úrovni členských států
 a /nebo soukromého sektoru, ale z důvodu jeho rozsahu či
 účinků jej může být lépe dosaženo na úrovni Unie, může
 Unie přijmout opatření v souladu se zásadou subsidiarity
 stanovenou v článku 5 Smlouvy o Evropské unii. V souladu se
 zásadou proporcionality stanovenou v uvedeném článku
 nepřekračuje toto rozhodnutí rámec toho, co je nezbytné k dosažení
 tohoto cíle,
 PŘIJALY TOTO
 ROZHODNUTÍ:
 Článek 1
 Členské státy nejpozději do 1.
 října 2015 na svém území zavedou nezbytnou infrastrukturu center
 tísňového volání eCall, jež je nutná pro řádný příjem
 a vyřizování volání eCall, případně očištěných od
 volání netísňových, a to v souladu se specifikacemi stanovenými
 v nařízení v přenesené pravomoci (EU)
 č. 305/2013, v zájmu zajištění slučitelnosti,
 interoperability a návaznosti interoperabilní služby eCall v celé
 Unii. Tím není dotčeno právo jednotlivých členských států
 organizovat své záchranné služby nákladově nejefektivněji a podle
 svých potřeb, včetně možnosti filtrovat volání, která nejsou
 voláními tísňovými a která centra tísňového volání služby eCall
 nesmí vyřizovat, zejména v případě manuálně
 aktivovaných volání eCall.
 Článek 2
 Nejpozději 18 měsíců po vstupu
 tohoto rozhodnutí v platnost předloží členské státy Komisi
 zprávu o stavu provádění tohoto rozhodnutí.
 Tato zpráva musí obsahovat alespoň seznam příslušných
 orgánů pro posuzování shody operací center tísňového volání služby
 eCall s požadavky uvedenými v článku 3 nařízení
 v přenesené pravomoci (EU) č. 305/2013, seznam a
 zeměpisné pokrytí center tísňového volání služby eCall, popis


text:
zkoušek
 shody a popis protokolů o ochraně soukromí a osobních
 údajů.
 Článek 3
 Toto rozhodnutí vstupuje v platnost dvacátým
 dnem po zveřejnění v Úředním věstníku Evropské unie.
 Článek 4
 Toto rozhodnutí je určeno členským
 státům.
 V Bruselu dne
 Za Evropský
 parlament Za Radu
 předseda předseda
 [1] KOM (2005) 431 v konečném znění.
 [2] KOM(2009) 434.
 [3] Úř. věst. L 207, 6.8.2010, s. 1.
 [4] P7_TA(2012)0274.
 [5] COM(2012) 636 final.
 [6] Úř. věst. L 91, 3.4.2013, s. 1.
 [7] SEK(2011) 1019 v konečném znění.
 [8] 2011/750/EU.
 [9] Viz program a souhrnný záznam na adrese:
 http://ec.europa.eu/transparency/regexpert/index.cfm?do=groupDetail.groupDetail&groupID=1941.
 [10] http://ec.europa.eu/transparency/regexpert/index.cfm?do=groupDetail.groupDetail&groupID=2736.
 [11] Směrnice 2002/22/ES, článek 26.
 [12] SEK(2011) 1019 v konečném znění, příloha
 III.
 [13] SEK(2011) 1019 v konečném znění, příloha
 XIV.
 [14] http://ec.europa.eu/information_society/apps/projects/factsheet/index.cfm?project_ref=270906.
 [15] Studie SEiSS, E-MERGE, eIMPACT, AINO. Podrobnější
 údaje k výpočtu lze nalézt v příloze IV posouzení dopadů
 systému eCall.
 [16] Studie SEiSS, E-MERGE, eIMPACT, AINO. Podrobnější
 údaje k výpočtu lze nalézt v příloze IV posouzení dopadů
 systému eCall.
 [17] SEK(2011) 1019 v konečném znění, přílohy IV
 a XIV.
 [18] Úř. věst. C ..., ..., s. ...
 [19] Úř. věst. C ..., ..., s. ...
 [20] Úř. věst. L 207, 6.8.2010, s. 1.
 [21] Úř. věst. L 91, 3.4.2013, s. 1.


text:
 EVROPSKÁ KOMISE
 V Bruselu dne 6.8.2018
 COM(2018) 573 final
 2018/0302(NLE)
 Návrh
 ROZHODNUTÍ RADY
 o postoji, který má být zaujat jménem Evropské unie ve Výboru dohody o hospodářském partnerství, zřízeném Prozatímní dohodou o hospodářském partnerství mezi Pobřežím slonoviny na jedné straně a Evropským společenstvím a jeho členskými státy na straně druhé, pokud jde o přistoupení Chorvatské republiky k Evropské unii
 DŮVODOVÁ ZPRÁVA
 1.PŘEDMĚT NÁVRHU
 Tento návrh se týká rozhodnutí o postoji, který má být zaujat jménem Evropské unie (dále jen „Unie“) ve Výboru dohody o hospodářském partnerství, zřízeném Prozatímní dohodou o hospodářském partnerství mezi Pobřežím slonoviny na jedné straně a Evropským společenstvím a jeho členskými státy na straně druhé (dále jen „dohoda“)
 1
 , v souvislosti s přijetím rozhodnutí Výboru dohody o hospodářském partnerství, pokud jde o přistoupení Chorvatské republiky k Evropské unii.
 2.
 SOUVISLOSTI NÁVRHU
 2.1
 Prozatímní dohoda o hospodářském partnerství mezi Pobřežím slonoviny a Evropskou unií
 Cílem dohody je vytvořit výchozí rámec pro komplexní dohodu o hospodářském partnerství v souladu s dohodou z Cotonou. Dohoda se prozatímně provádí od 3. září 2016.
 2.2
 Výbor dohody o hospodářském partnerství
 Výbor dohody o hospodářském partnerství je společný institucionální orgán dohody. Článek 73 dohody stanoví, že Výbor dohody o hospodářském partnerství odpovídá za správu všech oblastí, jichž se dohoda týká, a za realizaci všech úkolů v dohodě uvedených. Výbor přijímá svá rozhodnutí na základě konsensu. Fungování Výboru dohody o hospodářském partnerství je popsáno v jednacím řádu, který strany dohody schválily v dubnu 2017 a který byl pozměněn Evropskou radou a přijat stranami na druhém zasedání Výboru dohody o hospodářském partnerství mezi Pobřežím slonoviny a Evropskou unií v březnu 2018.
 2.3
 Zamýšlený akt Výboru dohody o hospodářském partnerství
 Výbor dohody o hospodářském partnerství musí na svém třetím zasedání dne [datum] přijmout rozhodnutí týkající se přistoupení Chorvatské republiky k Unii (dále jen „zamýšlený akt“).
 Podle článku 77 dohody může Výbor dohody o hospodářském partnerství rozhodnout o přechodných opatřeních nebo změnách, které mohou být nezbytné v souvislosti s přistoupením nových členských států k Unii.
 Cílem zamýšleného aktu je provést nezbytné změny dohody v návaznosti na přistoupení Chorvatské republiky k Unii.
 Zamýšlený akt se stane pro smluvní strany závazným v souladu s čl. 77 odst. 3 dohody, který stanoví: „Smluvní strany přezkoumají vliv přistoupení nových členských států k Evropské unii na tuto dohodu. Výbor dohody o hospodářském partnerství může rozhodnout o nezbytných přechodných opatřeních nebo změnách.“
 3.
 POSTOJ, KTERÝ MÁ BÝT ZAUJAT JMÉNEM UNIE
 Chorvatská republika přistoupila k Unii dne 1. července 2013 a svůj akt o přistoupení k dohodě uložila u generálního sekretariátu Rady Evropské unie dne 8. listopadu 2017. Doložka o přistoupení v čl. 77 odst. 2 dohody stanoví, že Chorvatsko k dohodě přistoupí uložením aktu o přistoupení. Pro následné změny nezbytné z důvodu přistoupení vyžaduje doložka o přistoupení rozhodnutí Výboru dohody o hospodářském partnerství.
 Proto je namístě, aby Unie určila postoj, který má být zaujat k přijetí zamýšleného aktu Výboru dohody o hospodářském partnerství v souvislosti s přistoupením Chorvatské republiky k dohodě.
 Tento návrh rozhodnutí Rady obsahuje v příloze předlohu rozhodnutí, jež


text:
má Výbor dohody o hospodářském partnerství přijmout.
 Dohoda se vztahuje na jedné straně na území, na která se vztahuje Smlouva o fungování Evropské unie (SFEU) za podmínek v ní uvedených, a na straně druhé na území Pobřeží slonoviny.
 4.
 Právní základ
 4.1
 Procesněprávní základ
 4.1.1
 Zásady
 V čl. 218 odst. 9 SFEU se uvádí rozhodnutí o stanovení „postojů, které má jménem Unie zaujmout orgán zřízený dohodou, má-li tento orgán přijímat akty s právními účinky, s výjimkou aktů, které doplňují nebo pozměňují institucionální rámec dohody“.
 Pojem „akty s právními účinky“ zahrnuje akty s právními účinky na základě pravidel mezinárodního práva, kterými se dotyčný orgán řídí. Zahrnuje rovněž nástroje, které podle mezinárodního práva nemají závazný účinek, ale „mohou rozhodujícím způsobem ovlivnit obsah právní úpravy přijaté zákonodárcem Unie“
 2
 .
 4.1.2
 Uplatnění na tento případ
 Výbor dohody o hospodářském partnerství je orgánem zřízeným dohodou.
 Článek 77 dohody týkající se přistoupení nových členských států Unie stanoví, že Výbor dohody o hospodářském partnerství může rozhodnout o přechodných opatřeních nebo změnách dohody, které mohou být nezbytné v souvislosti s novým přistoupením k Unii.
 Akt, který má Výbor dohody o hospodářském partnerství přijmout, představuje akt s právními účinky. Zamýšlený akt bude v souladu s článkem 77 dohody závazný podle mezinárodního práva, neboť zahrnuje změny mezinárodní dohody, která již Unii zavazuje.
 Zamýšlený akt nedoplňuje ani nepozměňuje institucionální rámec dohody.
 Procesněprávním základem navrhovaného rozhodnutí je proto čl. 218 odst. 9 SFEU.
 4.2
 Hmotněprávní základ
 4.2.1
 Zásady
 Hmotněprávní základ rozhodnutí podle čl. 218 odst. 9 SFEU závisí především na cíli a obsahu zamýšleného aktu, k němuž se postoj jménem Unie zaujímá. Sledujeli zamýšlený akt dvojí účel nebo má-li dvě složky a lzeli jeden z těchto účelů nebo jednu z těchto složek identifikovat jako hlavní, zatímco druhý účel či druhá složka je pouze vedlejší, musí být rozhodnutí přijaté podle čl. 218 odst. 9 SFEU založeno na jediném hmotněprávním základu, a sice na tom, který si žádá hlavní nebo převažující účel či složka.
 4.2.2
 Uplatnění na tento případ
 Cíl a obsah zamýšleného aktu se vztahují k obchodu a obchodním otázkám. Hmotněprávním základem navrhovaného rozhodnutí je proto článek 207 SFEU.
 4.3
 Závěr
 Právním základem tohoto rozhodnutí Rady je Smlouva o fungování Evropské unie, a zejména článek 207 ve spojení s čl. 218 odst. 9 SFEU.
 5.
 ZVEŘEJNĚNÍ ZAMÝŠLENÉHO AKTU
 Vzhledem k tomu, že rozhodnutí Výboru dohody o hospodářském partnerství změní dohodu, je namístě tento akt po jeho přijetí zveřejnit v Úředním věstníku Evropské unie.
 2018/0302 (NLE)
 Návrh
 ROZHODNUTÍ RADY
 o postoji, který má být zaujat jménem Evropské unie ve Výboru dohody o hospodářském partnerství, zřízeném Prozatímní dohodou o hospodářském partnerství mezi Pobřežím slonoviny na jedné straně a Evropským společenstvím a jeho členskými státy na straně druhé, pokud jde o přistoupení Chorvatské republiky k Evropské unii
 RADA EVROPSKÉ UNIE,
 s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie (SFEU), a zejména na článek 207 a čl. 218 odst. 9 této smlouvy,
 s ohledem na Prozatímní dohodu o hospodářském partnerství mezi Pobřežím slonoviny na jedné straně a Evropským společenstvím a jeho členskými státy na straně druhé


text:
(dále jen „dohoda“)
 3
 ,
 s ohledem na návrh Evropské komise,
 vzhledem k těmto důvodům:
 (1)Dohoda byla uzavřena jménem Evropské unie (dále jen „Unie“) rozhodnutím 2009/156/ES
 4
 a prozatímně se provádí od 3. září 2016.
 (2)Smlouva o přistoupení Chorvatské republiky k Evropské unii byla podepsána dne 9. prosince 2011 a vstoupila v platnost dne 1. července 2013.
 (3)Chorvatská republika přistoupila k dohodě dne 8. listopadu 2017 uložením svého aktu o přistoupení.
 (4)Podle článku 77 dohody může Výbor dohody o hospodářském partnerství rozhodnout o změnách, které mohou být nezbytné v souvislosti s přistoupením nových členských států k Unii.
 (5)Výbor dohody o hospodářském partnerství musí na svém výročním zasedání dne [datum] přijmout zamýšlené rozhodnutí týkající se přistoupení Chorvatské republiky k Unii.
 (6)Je vhodné stanovit postoj, který má být zaujat jménem Unie ve Výboru dohody o hospodářském partnerství, pokud jde o přistoupení Chorvatské republiky k Unii,
 PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
 Článek 1
 Postoj, který má být zaujat jménem Unie dne [datum] na výročním zasedání Výboru dohody o hospodářském partnerství zřízeného dohodou, pokud jde o přistoupení Chorvatské republiky k Unii, vychází z předlohy rozhodnutí připojeného k tomuto rozhodnutí.
 Článek 2
 Rozhodnutí Výboru dohody o hospodářském partnerství bude po svém přijetí zveřejněno v Úředním věstníku Evropské unie.
 Článek 3
 Toto rozhodnutí je určeno Komisi.
 V Bruselu dne
 Za Radu
 předseda/předsedkyně
 (1)
 Úř. věst. L 59, 3.3.2009, s. 3.
 (2)
 Rozsudek Soudního dvora ze dne 7. října 2014, Německo v. Rada (OIV), C-399/12, ECLI:EU:C:2014:2258, body 61 až 64.
 (3)
 Úř. věst. L 59, 3.3.2009, s. 2.
 (4)
 Úř. věst. L 59, 3.3.2009, s. 1.
 ---documentbreak---
 EVROPSKÁ KOMISE
 V Bruselu dne6.8.2018
 COM(2018) 573 final
 PŘÍLOHA
 návrhu rozhodnutí Rady
 o postoji, který má být zaujat jménem Evropské unie ve Výboru dohody o hospodářském partnerství, zřízeném Prozatímní dohodou o hospodářském partnerství mezi Pobřežím slonoviny na jedné straně a Evropským společenstvím a jeho členskými státy na straně druhé, pokud jde o přistoupení Chorvatské republiky k Evropské unii
 PŘÍLOHA
 Předloha
 ROZHODNUTÍ č. .../2018 VÝBORU DOHODY O HOSPODÁŘSKÉM PARTNERSTVÍ,
 zřízeného Prozatímní dohodou o hospodářském partnerství mezi Pobřežím slonoviny na jedné straně a Evropským společenstvím a jeho členskými státy na straně druhé,
 ze dne [datum]
 týkající se přistoupení Chorvatské republiky k Evropské unii
 VÝBOR DOHODY O HOSPODÁŘSKÉM PARTNERSTVÍ,
 s ohledem na Prozatímní dohodu o hospodářském partnerství mezi Pobřežím slonoviny na jedné straně a Evropským společenstvím a jeho členskými státy na straně druhé (dále jen „dohoda“), podepsanou v Abidžanu dne 26. listopadu 2008 a prozatímně prováděnou ode dne 3. září 2016, a zejména na články 76, 77 a 81 této dohody,
 s ohledem na Smlouvu o přistoupení Chorvatské republiky k Evropské unii (dále jen „Unie“) a akt o přistoupení k dohodě uložený Chorvatskou republikou dne 8. listopadu 2017,
 vzhledem k těmto důvodům:
 (1)Dohoda se vztahuje na jedné straně na území, na která se vztahuje Smlouva o fungování Evropské unie (SFEU) za podmínek v ní uvedených, a na straně druhé na území Pobřeží slonoviny.
 (2)Podle čl. 77 odst. 3 dohody může Výbor dohody o hospodářském partnerství rozhodnout o změnách, které mohou být nezbytné v souvislosti s


text:
přistoupením nových členských států k Unii,
 PŘIJAL TOTO ROZHODNUTÍ:
 Článek 1
 Chorvatská republika jako strana dohody stejně jako ostatní členské státy Unie přijímá a bere na vědomí znění dohody i příloh, protokolů a prohlášení, které jsou k ní připojeny.
 Článek 2
 Dohoda se mění takto: článek 81 se nahrazuje tímto:
 „Článek 81
 Závazná znění
 Tato dohoda je sepsána ve dvou vyhotoveních v jazyce anglickém, bulharském, českém, dánském, estonském, finském, francouzském, chorvatském, italském, litevském, lotyšském, maďarském, maltském, německém, nizozemském, polském, portugalském, rumunském, řeckém, slovenském, slovinském, španělském a švédském, přičemž všechna znění mají stejnou platnost.“
 Článek 3
 Unie sdělí Pobřeží slonoviny znění dohody v chorvatském jazyce.
 Článek 4
 Ustanovení dohody se použijí na zboží vyvážené buď z Pobřeží slonoviny do Chorvatské republiky, nebo z Chorvatské republiky do Pobřeží slonoviny, které splňuje pravidla původu platná na území stran dohody a které bylo ke dni 3. září 2016 na cestě nebo dočasně uskladněno, uloženo v celním skladu nebo ve svobodném celním pásmu v Pobřeží slonoviny nebo v Chorvatské republice.
 V případech uvedených v odstavci 1 je přiznáno preferenční zacházení, je-li celním orgánům dovážející země do čtyř měsíců ode dne vstupu tohoto rozhodnutí v platnost předložen doklad o původu vystavený dodatečně celními orgány vyvážející země.
 Článek 5
 Pobřeží slonoviny se zavazuje, že v souvislosti s přistoupením Chorvatské republiky k Unii nevznese žádný nárok, požadavek ani žalobu a že nezmění ani nestáhne žádnou koncesi podle článků XXIV:6 a XXVIII Všeobecné dohody o clech a obchodu (GATT) 1994 nebo článku XXI Všeobecné dohody o obchodu službami (GATS).
 Článek 6
 Toto rozhodnutí vstupuje v platnost dnem podpisu.
 Články 3 a 4 se však použijí ode dne 3. září 2016.
 V xxx dne
 Za Pobřeží slonoviny
 Za Evropskou unii


text:
 EVROPSKÁ KOMISE
 V Bruselu dne 11.6.2021
 COM(2021) 307 final
 2021/0142(NLE)
 Návrh
 ROZHODNUTÍ RADY
 o postoji, který má být jménem Evropské unie zaujat na konferenci smluvních stran Úmluvy o sběru, ukládání a příjmu odpadu vzniklého při plavbě na Rýně a jiných vnitrozemských vodních cestách (CDNI) k přijetí usnesení, jehož cílem je rozšířit zákaz vypouštění splašků o plavidla vnitrozemské plavby přepravující mezi 12 a 50 cestujícími
 DŮVODOVÁ ZPRÁVA
 1.Předmět návrhu
 Tento návrh se týká rozhodnutí, kterým se stanoví postoj, jenž má být jménem Unie zaujat na konferenci smluvních stran Úmluvy o sběru, ukládání a příjmu odpadu vzniklého při plavbě na Rýně a jiných vnitrozemských vodních cestách (CDNI) k přijetí usnesení, jehož cílem je rozšířit zákaz vypouštění splašků o plavidla vnitrozemské plavby přepravující více než 12 cestujících a kajutové osobní lodě s více než 12 lůžky.
 2.Souvislosti návrhu
 2.1.CDNI
 Úmluva o sběru, ukládání a příjmu odpadu vzniklého při plavbě na Rýně a jiných vnitrozemských vodních cestách (CDNI), podepsaná dne 9. září 1996 ve Štrasburku, vymezuje právní rámec pro sběr, ukládání a příjem odpadu vzniklého při plavbě na Rýně a jiných vodních cestách. Po ratifikaci všemi signatářskými státy vstoupila úmluva CDNI v platnost dne 1. listopadu 2009. Jejími smluvními stranami je pět členských států EU (Belgie, Francie, Lucembursko, Německo a Nizozemsko) a Švýcarsko.
 Konference smluvních stran CDNI je orgán odpovědný za sledování uplatňování ustanovení CDNI s regulačními pravomocemi v záležitostech vnitrozemské plavby, pokud jde o odpad na Rýně a jiných vnitrozemských vodních cestách, a je složena ze zástupců smluvních stran CDNI. Zasedá každoročně. Přijímá usnesení CDNI. Každá smluvní strana má jeden hlas a rozhodnutí jsou přijímána jednomyslně. Tato usnesení jsou pro smluvní strany v souladu s články 14 a 19 CDNI právně závazná. Evropská unie smluvní stranou CDNI není.
 2.2.Zamýšlený akt CDNI
 Konference smluvních stran CDNI má na svém zasedání dne 22. června 2021 přijmout usnesení, jehož cílem je rozšířit zákaz vypouštění splašků o plavidla vnitrozemské plavby přepravující více než 12 a méně než 50 cestujících a kajutové osobní lodě s více než 12 a méně než 50 lůžky v oblasti působnosti úmluvy CDNI
 1
 .
 Toto usnesení se vztahuje na všechna plavidla vnitrozemské plavby přepravující mezi 12 a 50 cestujícími a kajutové osobní lodě s více než 12 a méně než 50 lůžky, které byly uvedeny do provozu po 30. prosinci 2008. Tato záležitost se týká environmentálních a technických požadavků pro plavidla vnitrozemské plavby.
 V souladu s čl. 9.01 odst. 3 přílohy II CDNI je zakázáno vypouštět splašky v případě:
 1)výletních lodí s více než 50 lůžky a
 2)osobních lodí s povolením přepravovat více než 50 cestujících.
 Návrh usnesení rozšiřuje tento zákaz na plavidla vnitrozemské plavby přepravující mezi 12 a 50 cestujícími a kajutové osobní lodě s více než 12 a méně než 50 lůžky. Zákaz vypouštění odpadních vod souvisí s povinností smluvních stran CDNI instalovat podél vodních cest na svém území stanice pro příjem splašků.
 Ustanovení návrhu usnesení by zvýšila soulad s technickými požadavky stanovenými právními předpisy EU.
 CDNI upravuje provoz lodí, pokud jde o vypouštění odpadních vod, v rámci ochrany


text:
životního prostředí. Technické požadavky pro plavidla vnitrozemské plavby jsou upravovány směrnicí Evropského parlamentu a Rady (EU) 2016/1629 ze dne 14. září 2016, kterou se stanoví technické požadavky pro plavidla vnitrozemské plavby, mění směrnice 2009/100/ES a zrušuje směrnice 2006/87/ES
 2
 . Směrnice (EU) 2016/1629 stanoví ustanovení Unie týkající se technických požadavků nezbytných k zajištění bezpečnosti plavidel provozovaných na vnitrozemských vodních cestách s ohledem na konstrukci lodního trupu. Příloha II této směrnice odkazuje na technické normy pro plavidla vnitrozemské plavby (ES-TRIN) stanovené Evropským výborem pro vypracování norem pro vnitrozemskou plavbu (CESNI). V příloze II směrnice (EU) 2016/1629 je uveden odkaz na nejaktuálnější normu ES-TRIN 2019/1.
 Podle článku 19.14 normy ES-TRIN 2019/1 musejí být osobní lodě vybaveny sběrnými nádržemi na splašky podle odstavce 2 tohoto článku nebo vhodnými palubními čistírnami odpadních vod podle kapitoly 18 normy ES-TRIN 2019/1. Tento požadavek se vztahuje na všechny osobní lodě přepravující více než 12 cestujících, avšak s ohledem na tato přechodná ustanovení:
 1.U kajutových osobních lodí s nejvýše 50 lůžky a u výletních osobních lodí s nejvýše 50 cestujícími: požadavek na nádrž nebo čistírnu odpadních vod se nevztahuje na lodě, které byly v provozu již přede dnem 1. ledna 2006.
 2.U kajutových osobních lodí s více než 50 lůžky: požadavek na nádrž nebo čistírnu odpadních vod se již uplatňuje.
 3.U lodí existujících před 30. prosincem 2008 a provozovaných pouze mimo Rýn lze přijmout odchylky podle čl. 29 odst. 1 směrnice (EU) 2016/1629.
 Návrh usnesení CDNI se týká pouze lodí uvedených do provozu po 30. prosinci 2008 (na Rýnu nebo jinde), takže je plně v souladu s normou ES-TRIN 2019/1, která již vyžaduje, aby tyto lodě byly vybaveny sběrnými nádržemi na splašky nebo vhodnými palubními čistírnami odpadních vod.
 Ustanovení CDNI zohledňují ochranu životního prostředí (zákaz vypouštění splašků do vodních cest), zatímco ES-TRIN stanoví technické požadavky na konstrukci lodi a vhodné instalace a zařízení umožňující sběr odpadních vod.
 CDNI i ES-TRIN stanoví data použitelnosti těchto ustanovení. Jelikož se tato ustanovení vzájemně doplňují, je nezbytné zajistit sladění těchto dat, aby se předešlo nejednotnosti v předpisech týkajících se plavidel vnitrozemské plavby provozovaných na Rýně.
 Návrh usnesení CDNI je sladěn s požadavky stanovenými podle směrnice 2016/1629, a zvýšil by tak soulad s požadavky stanovenými právními předpisy EU.
 Ustanovením čl. 9.01 odst. 4 návrhu usnesení CDNI by navíc byly ze zákazu vypouštět odpadní vody podle usnesení CDNI vyňaty lodi, které jsou od požadavku instalovat zařízení sběrných nádrží na splašky nebo vhodných palubních čistíren odpadních vod osvobozeny podle směrnice (EU) 2016/1629.
 3.Postoj, který má být zaujat jménem Unie
 Navrhovaným postojem Unie je souhlas s přijetím usnesení, jehož cílem je rozšířit zákaz vypouštění splašků o plavidla vnitrozemské plavby přepravující mezi 12 a 50 cestujícími.
 V této oblasti neexistuje žádný rozpor s právními předpisy EU. Kromě toho usnesení značně podporuje iniciativy a cíle v oblasti ochrany životního prostředí.
 CDNI upravuje provoz lodí, pokud jde o vypouštění odpadních vod, v rámci ochrany životního prostředí. Směrnice (EU) 2016/1629 stanoví ustanovení Unie týkající se technických požadavků nezbytných k zajištění bezpečnosti plavidel provozovaných na vnitrozemských vodních cestách s ohledem na


text:
konstrukci lodního trupu, včetně záležitostí souvisejících s vybavením lodí sběrnými nádržemi na splašky nebo vhodnými palubními čistírnami odpadních vod.
 Navrhovaným postojem Unie je souhlas s přijetím předmětného usnesení, neboť zvyšuje soulad s požadavky stanovenými právními předpisy EU.
 4.Právní základ
 4.1.Procesněprávní základ
 4.1.1.Zásady
 Ustanovení čl. 218 odst. 9 Smlouvy o fungování Evropské unie (SFEU) zavádí rozhodnutí, kterými se stanoví „postoje, které mají být jménem Unie zaujaty v orgánu zřízeném dohodou, má-li tento orgán přijímat akty s právními účinky, s výjimkou aktů, které doplňují nebo pozměňují institucionální rámec dohody“.
 Ustanovení čl. 218 odst. 9 SFEU se použije bez ohledu na to, zda je Unie členem dotyčného orgánu nebo stranou dotyčné dohody
 3
 .
 Pojem „akty s právními účinky“ zahrnuje akty, které mají právní účinky na základě pravidel mezinárodního práva, kterým se řídí dotyčný orgán. Zahrnuje rovněž nástroje, které podle mezinárodního práva nemají závazný účinek, ale „mohou rozhodujícím způsobem ovlivnit obsah právní úpravy přijaté zákonodárcem Unie“
 4
 .
 4.1.2.Uplatňování v tomto konkrétním případě
 Konference smluvních stran CDNI je orgán zřízený na základě mezinárodní dohody. Akt, který má konference smluvních stran CDNI přijmout, představuje akt s právními účinky. Zamýšlený akt může rozhodujícím způsobem ovlivnit obsah právních předpisů EU, zejména směrnice (EU) 2016/1629. Důvodem je, že navrhovaný akt ovlivňuje právní předpisy týkající se technických požadavků pro plavidla vnitrozemské plavby, neboť stanoví požadavky týkající se zákazu vypouštění odpadních vod a instalace vhodného zařízení na plavidlech vnitrozemské plavby, zatímco technické požadavky pro tyto lodě (včetně ustanovení o shromažďování odpadních vod) upravuje směrnice (EU) 2016/1629.
 Je tudíž nezbytné stanovit postoj, který má být jménem Unie zaujat v rámci konference smluvních stran CDNI k přijetí usnesení, jehož cílem je rozšířit zákaz vypouštění splašků o plavidla vnitrozemské plavby přepravující mezi 12 a 50 cestujícími.
 Zamýšlený akt nedoplňuje ani nepozměňuje institucionální rámec dotyčné dohody.
 Procesněprávním základem navrhovaného rozhodnutí je tudíž čl. 218 odst. 9 SFEU.
 4.2.Hmotněprávní základ
 4.2.1.Zásady
 Hmotněprávní základ rozhodnutí podle čl. 218 odst. 9 SFEU závisí především na cíli a obsahu zamýšleného aktu, v souvislosti s nímž se postoj jménem Unie zaujímá. Má-li zamýšlený akt dvojí účel nebo má-li dvě složky a lze-li jeden z těchto účelů nebo jednu z těchto složek označit jako hlavní, zatímco druhý účel či druhá složka je pouze vedlejší, musí být rozhodnutí přijaté na základě čl. 218 odst. 9 SFEU založeno na jediném hmotněprávním základě, a sice na tom, který si žádá hlavní nebo převažující účel či složka.
 4.2.2.Uplatňování v tomto konkrétním případě
 Hlavní cíl a obsah zamýšlených aktů se týkají společné dopravní politiky.
 Hmotněprávním základem návrhu rozhodnutí je tudíž čl. 91 odst. 1 SFEU.
 4.3.Závěr
 Právním základem navrhovaného rozhodnutí by měl být čl. 91 odst. 1 SFEU ve spojení s čl. 218 odst. 9 SFEU.
 2021/0142 (NLE)
 Návrh
 ROZHODNUTÍ RADY
 o postoji, který má být jménem Evropské unie zaujat na konferenci smluvních stran Úmluvy o sběru, ukládání a příjmu odpadu vzniklého při plavbě na Rýně a jiných vnitrozemských vodních cestách (CDNI) k přijetí usnesení, jehož cílem je rozšířit zákaz vypouštění splašků o plavidla vnitrozemské plavby přepravující mezi 12 a 50 cestujícími
 RADA EVROPSKÉ


text:
UNIE,
 s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 91 odst. 1 ve spojení s čl. 218 odst. 9 této smlouvy,
 s ohledem na návrh Evropské komise,
 vzhledem k těmto důvodům:
 (1)Úmluva o sběru, ukládání a příjmu odpadu vzniklého při plavbě na Rýně a jiných vnitrozemských vodních cestách (CDNI) ze dne 9. září 1996 vstoupila v platnost dne 1. listopadu 2009.
 (2)Podle článku 19 úmluvy může konference smluvních stran úmluvu a její přílohy měnit.
 (3)Opatření Unie v odvětví vnitrozemské plavby by měla usilovat o to, aby byla zajištěna jednotnost technických požadavků uplatňovaných v Unii, pokud jde o plavidla vnitrozemské plavby v Unii.
 (4)Konference smluvních stran CDNI má na svém zasedání dne 22. června 2021 přijmout usnesení, jehož cílem je rozšířit zákaz vypouštění splašků o plavidla vnitrozemské plavby přepravující více než 12 cestujících a kajutové osobní lodě s více než 12 lůžky. Ustanovení tohoto usnesení zavedou povinnost instalovat na palubě lodí spadajících do oblasti působnosti tohoto usnesení vhodné zařízení.
 (5)Technická norma pro plavidla vnitrozemské plavby (ES-TRIN 2019/1) přijatá Evropským výborem pro vypracování norem pro vnitrozemskou plavbu (dále jen „CESNI“) dne 8. listopadu 2018 stanoví jednotné technické požadavky nezbytné k zajištění bezpečnosti plavidel vnitrozemské plavby. Obsahuje zvláštní ustanovení týkající se zvláštních kategorií lodí, jako jsou například osobní lodě, ustanovení týkající se zařízení a instalací na lodích, včetně zařízení k shromažďování a odstraňování odpadních vod, jakož i pokyny pro uplatňování technické normy.
 (6)Je vhodné stanovit postoj, který má být zaujat jménem Unie v rámci konference smluvních stran CDNI, neboť ustanovení usnesení mohou rozhodujícím způsobem ovlivnit obsah práva Unie, zejména směrnice Evropského parlamentu a Rady (EU) 2016/1629.
 (7)Návrh usnesení CDNI by měl zvýšit soulad s požadavky stanovenými právem Unie, zejména pokud jde o data použitelnosti pro instalaci vhodného zařízení k shromažďování odpadních vod na plavidlech vnitrozemské plavby. Návrh usnesení CDNI navíc značně podporuje iniciativy a cíle v oblasti ochrany životního prostředí.
 (8)Unie není členem konference smluvních stran CDNI. Postoj Unie mají vyjádřit členské státy Unie, jež jsou členy CDNI, jednajíce společně,
 PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
 Článek 1
 Postojem, který má být jménem Unie zaujat na zasedání dne 22. června 2021 v rámci konference smluvních stran Úmluvy o sběru, ukládání a příjmu odpadu vzniklého při plavbě na Rýně a jiných vnitrozemských vodních cestách (dále jen „CDNI“), je souhlas s přijetím usnesení, jehož cílem je rozšířit zákaz vypouštění splašků o plavidla vnitrozemské plavby přepravující mezi 12 a 50 cestujícími.
 Článek 2
 Postoj uvedený v článku 1 vyjádří členské státy Unie, jež jsou členy konference smluvních stran CDNI, jednajíce společně.
 Článek 3
 Drobné technické úpravy postojů uvedených v článku 1 lze dohodnout bez dalšího rozhodnutí Rady.
 Článek 4
 Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
 V Bruselu dne
 Za Radu
 předseda/předsedkyně
 (1)
 Podle definice v příloze 1 CDNI.
 (2)
 Směrnice Evropského parlamentu a Rady (EU) 2016/1629 ze dne 14. září 2016, kterou se stanoví technické požadavky pro plavidla vnitrozemské plavby, mění směrnice 2009/100/ES a zrušuje směrnice 2006/87/ES (Úř. věst. L 252, 16.9.2016, s. 118).
 (3)
 Rozsudek Soudního dvora ze dne 7. října 2014, Německo v.


text:
 Důležité právní upozornění
 |
 52005PC0381(01)
 Návrh rozhodnutí Evropského Parlamentu a Rady, kterým se zavádí zjednodušený režim kontrol osob na vnějších hranicích vycházející z jednostranného uznávání některých dokladů Českou republikou, Estonskem, Kyprem, Lotyšskem, Litvou, Maďarskem, Maltou, Polskem, Slovinskem a Slovenskem za rovnocenná jejich vnitrostátním vízům za účelem průjezdu přes jejich území /* KOM/2005/0381 konecném znení - COD 2005/0158 */
 [pic] | KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ |V Bruselu dne 22.8.2005KOM(2005) 381 v konečném znění2005/0158 (COD)2005/0159 (COD)NávrhROZHODNUTÍ EVROPSKÉHO PARLAMENTU A RADY,kterým se zavádí zjednodušený režim kontrol osob na vnějších hranicích vycházející z jednostranného uznávání některých dokladů Českou republikou, Estonskem, Kyprem, Lotyšskem, Litvou, Maďarskem, Maltou, Polskem, Slovinskem a Slovenskem za rovnocenná jejich vnitrostátním vízům za účelem průjezdu přes jejich územíNávrhROZHODNUTÍ EVROPSKÉHO PARLAMENTU A RADY,kterým se zavádí zjednodušený režim kontrol osob na vnějších hranicích vycházející z jednostranného uznávání některých povolení k pobytu vydaných Švýcarskem a Lichtenštejnskem členskými státy za účelem průjezdu přes jejich území.(předložené Komisí)ODŮVODNĔNĺ1. ÚVODVzájemné uznávání cestovních dokladů vydaných ostatními členskými státy je jednou ze základních zásad, o něž se opírá vytvoření prostoru bez vnitřních hranic. Cílem této zásady je umožnit státnímu příslušníkovi třetí země, který je držitelem cestovního dokladu vydaného členským státem plně se podílejícím na společném prostoru, vstup a/nebo volný pohyb v rámci společného prostoru, aniž by musel splnit jakékoli další požadavky. Předpokladem úspěšného uplatňování této zásady je vzájemná důvěra mezi partnery, pokud jde o bezpečnost dokladů, a odpovídající kontrola osob vycházející ze společných kritérií a postupů zaměřených na vyloučení jakéhokoli rizika spojeného s pohybem této kategorie osob.Stávající schengenské „ acquis “ upravuje zásadu vzájemného uznávání jednotných víz (článek 10 Úmluvy ze dne 19. června 1990 k provedení Schengenské dohody ze dne 14. června 1985 mezi vládami Beneluxu, Spolkové republiky Německo a Francouzské republiky o postupném odstraňování kontrol na společných hranicích (dále jen „schengenská úmluva“)[1] potvrzenou článkem 2 nařízení (ES) č. 539/2001[2], která stanoví, že víza vydaná členským státem schengenské dohody jsou platná též při překročení vnějších hranic jiného členského státu schengenské dohody za účelem krátkodobého pobytu nebo průjezdu. Stávající ustanovení schengenské úmluvy (články 18 a 21 schengenské dohody) rovněž předpokládají systém vzájemného uznávání dlouhodobých víz a povolení k pobytu vydaných členskými státy plně uplatňujícími schengenské acquis . Tento systém vzájemného uznávání zahrnuje průjezd (článek 18) a krátkodobý pobyt (článek 21).Pro nové členské státy vyplývá z tzv. „dvoufázového procesu uplatňování schengenského acquis “ upraveného v článku 3 Aktu o přistoupení ve vztahu k ustanovení o vízech, že i když jsou od okamžiku přistoupení povinny uplatňovat příslušná ustanovení nařízení (ES) č. 539/2001, a stanovit tudíž pro státní příslušníky třetích zemí vyjmenovaných v příloze 1 citovaného nařízení vízovou povinnost, musí nadále vydávat svá vnitrostátní víza, dokud nebude přijato rozhodnutí Rady povolující jejich plné začlenění do schengenské zóny.Definice schengenského víza v článku 2 nařízení (ES) č. 539/2001 vylučuje možnost uznávat krátkodobá víza vydaná státem plně uplatňujícím schengenské acquis za rovnocenná vnitrostátním vízům vydávaným jiným členským státem, který není plně začleněn do společného prostoru, aby tento druhý členský stát nemohl na základě této chybějící rovnocennosti povolovat na svém území průjezd a pobyt státních příslušníků třetích zemí


text: podléhajících vízové povinnosti, aniž by vyžadoval svá vnitrostátní víza. Citované nařízení navíc nepředpokládá rovnocennost povolení k pobytu a víz.Schengenská pravidla pro vzájemné uznávání cestovních dokladů použitelná za účelem průjezdu a krátkodobého pobytu nelze rovněž použít ve vztahu mezi starými a novými členskými státy od jejich přistoupení. Nové členské státy jsou tudíž po svém přistoupení povinny vydávat vnitrostátní víza ke vstupu na své území a průjezdu přes toto území státním příslušníkům třetích zemí podléhajícím vízové povinnosti podle nařízení (ES) č. 539/2001, a to i v případě, že jsou tyto osoby držiteli schengenského povolení k pobytu nebo schengenského víza nebo vnitrostátních víz k dlouhodobému pobytu vydaných státem schengenské dohody.Přestože veškerá ustanovení „schengenského acquis “ o vnějších hranicích, včetně čl. 5 odst. 3 schengenské úmluvy, byla zařazena mezi ustanovení schengenské dohody, která jsou v nových členských státech použitelná od okamžiku přistoupení v rámci jejich vzájemných vztahů a v rámci vztahů mezi novými a starými členskými státy[3], nezakládá tato skutečnost sama o sobě režim povinného vzájemného uznávání povolení k pobytu za účelem přechodu přes vnější hranice, neboť nezbytný základní prvek tohoto režimu vzájemného uznávání – tj. seznam dotčených povolení k pobytu stanovených v příloze XI Společné příručky – byl záměrně a výslovně vyloučen z kategorie I (ustanovení použitelná od přistoupení). Tento postup je plně v souladu se skutečností, že veškerá ustanovení schengenského acquis , kterými se zavádí režim vzájemného uznávání dokladů (víz, povolení k pobytu, ...), byla zařazena do kategorie II (ustanovení použitelná od data určeného Radou). Ustanovení čl. 5 odst. 3 pouze definuje a omezuje podmínky vstupu, které musí být kontrolovány.Ustanovení čl. 5 odst. 1 stejným způsobem upravuje podmínky vstupu pro státní příslušníky třetích zemí podléhající vízové povinnosti, aniž by zaváděl režim vzájemného uznávání víz ke krátkodobému pobytu. Ustanovení čl. 5 odst. 1 vychází ze systému povinného vzájemného uznávání víz ke krátkodobému pobytu zavedeného článkem 10 schengenské úmluvy. Tento čl. 5 odst. 1, který je rovněž použitelný v nových členských státech od data přistoupení, nestanoví povinnost starých členských států uznávat víza vydaná novými členskými státy; nestanoví ani povinnost nových členských států uznávat schengenská víza.Ustanovení čl. 5 odst. 3 navíc platí pouze pro státní příslušníky třetích zemí, kteří jsou držiteli povolení k pobytu a hodlají využít území jiného členského státu k průjezdu při návratu do svého bydliště; nevztahuje se na osoby, které hodlají využít území jiného členského státu k průjezdu ze státu, kde mají bydliště, do třetí země. Zjednodušený režim upravený čl. 5 odst. 3 se nevztahuje ani na držitele víz ke krátkodobému pobytu. Toto ustanovení tudíž neřeší většinu shora nastíněných problémů.Před svým vstupem do Evropské unie uznávaly v praxi některé nové členské státy, vzhledem ke své geografické poloze na hlavních průjezdních cestách, jednotná víza ke krátkodobému pobytu, víza k dlouhodobému pobytu a povolení k pobytu vydaná státem schengenské dohody za rovnocenná svým vnitrostátním vízům za účelem průjezdu a/nebo krátkodobého pobytu. Uznávání těchto dokladů vycházelo z dvoustranných dohod uzavřených mezi novými členskými státy a třetími zeměmi nebo z jednostranných vnitrostátních rozhodnutí[4]. Nové členské státy upozornily na administrativní obtíže, jimž čelí po vstupu do Evropské


text: unie při přechodu od stávající praxe uznávání dokladů na nový režim vyžadující, aby vydávaly vnitrostátní víza k průjezdu nebo krátkodobému pobytu státním příslušníkům třetích zemí, kteří jsou držiteli schengenského víza nebo povolení k pobytu nebo víza k dlouhodobému pobytu vydaného státem schengenské dohody. Zdůrazňují zejména závažnou administrativní zátěž, kterou tento postup znamená pro jejich velvyslanectví a konzulární úřady v členských státech. Zdůraznily též, že osoby dotčené těmito opatřeními nepředstavují pro nové členské státy žádné riziko, neboť absolvovaly řadu přísných kontrol a vyšetření prováděných státy schengenské dohody, než jim byla vydána schengenská víza, povolení k pobytu nebo vnitrostátní víza.Stávající pravidla navíc neumožňují státům schengenské dohody uznávat povolení k pobytu vydaná třetími zeměmi, například povolení k pobytu vydaná Švýcarskem nebo Lichtenštejnskem, za účelem průjezdu přes schengenský prostor nebo krátkodobého pobytu v tomto prostoru. Z uvedené skutečnosti vyplývá, že státní příslušníci třetích zemí, kteří jsou držiteli povolení k pobytu vydaného Švýcarskem nebo Lichtenštejnskem a podléhají vízové povinnosti, musejí při průjezdu přes společný prostor při svém návratu do země původu žádat o vízum. Vzhledem k významné sezónní mobilitě (např. v době letních prázdnin) čelí konzulární úřady některých členských států ve Švýcarsku a Lichtenštejnsku, které jsou tímto pohybem osob vzhledem ke své geografické poloze zejména dotčeny, velké administrativní zátěži, neboť musejí v uvedených obdobích včas vydávat požadovaná víza. Podle průzkumu provedeného švýcarským Centrálním registrem cizích státních příslušníků v dubnu 2003 by se tento sezónní průjezd týkal 514 250 osob. Stejné problémy jsou spojeny rovněž s průjezdem osob, které jsou držiteli povolení k pobytu vydaných Lichtenštejnskem, přestože čísla jsou v jeho případě nižší[5].Švýcarské orgány v současnosti vyjímají z vízové povinnosti (ze zákona, který nabyl účinnosti v červenci 2000) držitele povolení k pobytu vydaných členským státem Evropské unie. Toto jednostranné uznávání povolení k pobytu vydaných členským státem Evropské unie za rovnocenná švýcarským vnitrostátním vízům se vtahuje na průjezdní vízum a vízum ke krátkodobému pobytu. Z dlouhodobějšího hlediska bude problematika uznávání švýcarského povolení k pobytu řešena prostřednictvím dohody podepsané dne 25. 10. 2004 s ohledem na přistoupení Švýcarska k schengenskému acquis . Podpis a – následná – ratifikace této dohody si však vyžádají určitý čas. Navíc je třeba posoudit veškeré nezbytné podmínky pro uplatnění uvedené dohody, než se bude moci Švýcarsko plně účastnit schengenského acquis . Stávající problém je však třeba řešit urychleně, aby byly uspokojeny zájmy členských států.Vzhledem k tomu, že „ acquis “ neobsahuje zvláštní ustanovení upravující uvedenou problematiku, a s cílem nalézt vhodné řešení pro potřeby členských států, zvážila Komise možnost přijmout zvláštní systém vycházející z metody jednostranného uznávání.2. DVA NÁVRHYV rámci řešení shora popsaných situací Komise zvážila potřebu přijmout vhodné řešení zajišťující vysokou úroveň bezpečnosti, které neohrozí základní zásady a hladké fungování schengenského prostoru.Navrhuje proto dva nástroje:Ve vztahu k novým členským státům rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady, kterým se zavádí zjednodušený režim kontrol osob na vnějších hranicích vycházející z jednostranného uznávání některých dokladů vydaných státy schengenské dohody novými členskými státy během přechodného období a předpokládající možnost rozšířit režim uznávání na doklady vydané jiným novým členským státem (státy) (ustanovení čl. 2 odst. 1) .Za tímto


text: účelem Komise zohlednila:- zvláštní potřeby nových členských států v oblasti víz během přechodného období před jejich plným začleněním do schengenského prostoru, kdy se na ně budou vztahovat pravidla vzájemného uznávání předpokládaná v acquis ;- přísné kontroly a prověření, jež státní příslušníci třetích zemí absolvovali předtím, než jim příslušné orgány členských států vydaly schengenské nebo vnitrostátní doklady;- nízkou míru rizika, které tato kategorie osob představuje pro nové členské státyVe vztahu k povolením k pobytu vydaným Švýcarskem a Lichtenštejnskem rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady, kterým se zavádí zjednodušený režim kontrol osob na vnějších hranicích vycházející z jednostranného uznávání některých povolení k pobytu vydaných Švýcarskem a Lichtenštejnskem za rovnocenná vízům vydaným členskými státy za účelem průjezdu přes jejich území (ustanovení čl. 2 odst. 2).Za účelem vymezení zvláštního režimu Komise zvážila:- trvající administrativní obtíže, na něž upozornily některé konzulární úřady členských států ve Švýcarsku a Lichtenštejnsku v souvislosti s vydáváním víz státním příslušníkům třetích zemí legálně žijícím a pracujícím v uvedených státech;- nízkou míru rizika, kterou pro členské státy představuje průjezd držitelů povolení k pobytu vydaných Švýcarskem a Lichtenštejnskem přes jejich území.2005/0158 (COD)NávrhROZHODNUTÍ EVROPSKÉHO PARLAMENTU A RADY,kterým se zavádí zjednodušený režim kontrol osob na vnějších hranicích vycházející z jednostranného uznávání některých dokladů Českou republikou, Estonskem, Kyprem, Lotyšskem, Litvou, Maďarskem, Maltou, Polskem, Slovinskem a Slovenskem za rovnocenná jejich vnitrostátním vízům za účelem průjezdu přes jejich územíEVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na čl. 62 odst. 2 této smlouvy,s ohledem na návrh Komise[6],v souladu s postupem stanoveným v článku 251 Smlouvy,vzhledem k těmto důvodům:(1) Podle čl. 3 odst. 1 Aktu o přistoupení z roku 2003 jsou členské státy, které vstoupily do Evropské unie k 1. květnu 2004, povinny stanovit od tohoto data vízovou povinnost pro státní příslušníky třetích zemí uvedených v příloze I nařízení Rady (ES) č. 539/2001 ze dne 15. března 2001, kterým se stanoví seznam třetích zemí, jejichž státní příslušníci musí mít při překračování vnějších hranic vízum, jakož i seznam třetích zemí, jejichž státní příslušníci jsou od této povinnosti osvobozeni[7].(2) Podle čl. 3 odst. 2 Aktu o přistoupení z roku 2003 jsou ustanovení schengenského acquis o podmínkách a kritériích pro vydávání jednotných víz ke krátkodobému pobytu, a také ustanovení o vzájemném uznávání víz a ustanovení o rovnocennosti povolení k pobytu a víz za tímto účelem použitelná v členských státech pouze na základě rozhodnutí Rady. Pro tyto členské státy jsou však závazná od data přistoupení.(3) Nové členské státy jsou tudíž povinny vydávat vnitrostátní víza ke vstupu na své území a průjezdu přes ně státním příslušníkům třetích zemí, kteří jsou držiteli jednotného víza nebo víza k dlouhodobému pobytu nebo povolení k pobytu vydaného členským státem plně uplatňujícím schengenské acquis nebo obdobných dokladů vydaných jinými novými členskými státy.(4) Držitelé dokladů vydaných členskými státy plně uplatňujícími schengenské acquis a novými členskými státy nepředstavují pro nové členské státy žádné riziko, neboť absolvovali veškeré nezbytné kontroly prováděné jinými členskými státy. Aby nebyla na nové členské státy kladena další neodůvodněná administrativní zátěž, měla by být přijata společná pravidla dovolující členským státům jednostranně


text: uznávat uvedené doklady za rovnocenné jejich vnitrostátním vízům a zavést zjednodušený režim kontrol osob na vnějších hranicích vycházející z jednostranného uznávání rovnocennosti příslušných dokladů.(5) Společná pravidla by měla platit v průběhu přechodného období do data, které bude určeno v rozhodnutí Rady uvedeném v prvním pododstavci článku 3 odst. 2 Aktu o přistoupení z roku 2003.(6) Uznání dokladu by mělo být omezeno na průjezd přes území jednoho nebo více nových členských států, aniž by tím byla dotčena možnost nových členských států vydávat vnitrostátní víza ke krátkodobému pobytu. Účast na společném systému by měla být dobrovolná, aniž by nové členské státy podléhaly dodatečným povinnostem dle definice v Aktu o přistoupení z roku 2003.(7) Společná pravidla by měla být použitelná pro jednotná víza ke krátkodobému pobytu, víza k dlouhodobému pobytu a povolení k pobytu vydaná členskými státy plně uplatňujícími schengenské acquis, a také pro víza ke krátkodobému pobytu, víza k dlouhodobému pobytu a povolení k pobytu vydaná ostatními novými členskými státy.(8) Musí být splněny vstupní podmínky stanovené v čl. 5 odst. 1 Úmluvy ze dne 19. června 1990 k provedení Schengenské dohody ze dne 14. června 1985 mezi vládami Beneluxu, Spolkové republiky Německo a Francouzské republiky o postupném odstraňování kontrol na společných hranicích[8] (dále jen „schengenská úmluva“), s výjimkou čl. 5 odst. 1 písm. b), pokud je tímto rozhodnutím stanoven režim jednostranného uznávání mezi vnitrostátními průjezdními vízy vydanými novým členským státem a některými doklady vydanými členskými státy plně uplatňujícími schengenské acquis a obdobnými doklady vydanými ostatními novými členskými státy.(9) Vzhledem k tomu, že cíle navrhovaného opatření, tj. zavedení režimu jednostranného uznávání určeného k použití v nových členských státech, není možné v dostatečné míře dosáhnout na úrovni členských států, a lze jich tudíž z důvodu jejich rozsahu a účinků lépe dosáhnout na úrovni Společenství, může Společenství v souladu se zásadou subsidiarity stanovenou v článku 5 Smlouvy přijmout vhodná opatření. V souladu se zásadou proporcionality stanovenou v citovaném článku nepřekročí toto rozhodnutí rámec toho, co je nezbytné k dosažení tohoto cíle,PŘIJALY TOTO ROZHODNUTÍ:Článek 1Tímto rozhodnutím se zavádí zjednodušený režim kontrol osob na vnějších hranicích umožňující České republice, Estonsku, Kypru, Lotyšsku, Litvě, Maďarsku, Maltě, Polsku, Slovinsku a Slovensku (dále jen nové členské státy) uznávat jednostranně některé doklady vydané členskými státy plně uplatňujícími schengenské acquis a doklady vydané ostatními novými členskými státy státním příslušníkům třetích zemí podléhajícím vízové povinnosti podle nařízení (ES) č. 539/2001 za rovnocenné svým vnitrostátním vízům za účelem průjezdu.Článek 21. Nový členský stát může považovat níže uvedené doklady vydané členskými státy plně uplatňujícími schengenské acquis za rovnocenné svým vnitrostátním vízům za účelem průjezdu, bez ohledu na státní příslušnost jejich držitelů:i) „jednotné vízum“ uvedené v článku 10 Úmluvy k provedení schengenské dohody;ii) „vízum k dlouhodobému pobytu“ uvedené v článku 18 Úmluvy k provedení schengenské dohody;iii) „povolení k pobytu“ obsažené příloze IV Společných konzulárních instrukcí.2. Rozhodne-li se nový členský stát uplatnit tohoto rozhodnutí, bude uznávat veškeré doklady uvedené v odst. 2 vydané členským státem plně uplatňujícím schengenské acquis nezávisle na státu, který příslušný doklad vydal.Článek 3Nový členský stát uplatňující článek 2 může dále uznávat víza ke


text: krátkodobému pobytu, víza k dlouhodobému pobytu nebo povolení k pobytu vydaná jedním nebo více novými členskými státy za rovnocenná svým vnitrostátním vízům za účelem průjezdu.Doklady vydané novým členským státem, které mohou být uznávány podle tohoto rozhodnutí, jsou vyjmenovány v příloze.Článek 4Členské státy mohou uznávat některé doklady za rovnocenné svým vnitrostátním vízům za účelem průjezdu, pouze pokud délka trvání průjezdu státního příslušníka třetí země přes území nového členského státu (států) nepřekročí pět dní.Doba platnosti dokladů uvedených v článcích 2 a 3 bude odpovídat délce trvání průjezdu.Jednotná víza opravňující k jednomu vstupu, která byla použita ke vstupu na území členského státu plně uplatňujícího schengenské acquis , platí při zpáteční cestě jejich držitele pro průjezd přes území stejného nového členského státu.Článek 5Nové členské státy sdělí Komisi do 10 pracovních dní od vstupu tohoto rozhodnutí v platnost, zda jej hodlají uplatňovat.Komise zveřejní sdělení nových členských států v Úředním věstníku Evropské unie .Článek 6Toto rozhodnutí vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.Toto rozhodnutí je platné do data, které určí Rada v rozhodnutí přijatém podle čl. 3 odst. 2 Aktu o přistoupení z roku 2003.Článek 7Toto rozhodnutí je určeno České republice, Estonsku, Kypru, Lotyšsku, Litvě, Maďarsku, Maltě, Polsku, Slovinsku a Slovensku.V Bruselu dne .Za Evropský parlament Za Radupředseda/předsedkyně předseda/předsedkyně PŘÍLOHASeznam dokladů vydávaných novými členskými státyČESKÁ REPUBLIKAVíza- Vízum k pobytu do 90 dnů- Vízum za účelem převzetí povolení k pobytu VR- Vízum k pobytu nad 90 dnů- Diplomatické vízum- Zvláštní vízum- Vízum za účelem strpění VS- Vstupní vízum VV- Vízum za účelem dočasné ochrany VGPovolení k pobytu- Průkaz o povolení k pobytu pro státního příslušníka - Povolení k pobytu pro cizince[9]- Povolení k dlouhodobému pobytu (platné – do uplynutí doby platnosti – nejvýše 1 rok, lze jej prodloužit)- Povolení k trvalému pobytu (vydává se cizincům pobývajícím na území České republiky déle než 10 let). Časové omezení neplatí v případě, že cizinec je blízkým rodinným příslušníkem občana České republiky (slučování rodin) nebo pokud pobýval na území České republiky po dobu 8 let a jsou splněny další zákonem stanovené podmínky (§ 66 českého zákona č. 326/1999 Sb. o pobytu cizinců)KYPRVíza- Airport transit visas (Letištní tranzitní víza)- Transit visas (Průjezdní víza)- Travel visas (Cestovní víza - opravňují k jednomu, dvěma či více vstupům)Povolení k pobytu- Temporary residence permit (Povolení k přechodnému pobytu - za účelem zaměstnání, návštěvy, studia)- Entry permit (Povolení ke vstupu – za účelem zaměstnání, studia)- Immigration permit (Imigrační povolení – povolení k trvalému pobytu)LOTYŠSKÁ REPUBLIKAVíza- Latvijas vīza - Kategorija C ( vízum ke krátkodobému pobytu )- Latvijas vīza - Kategorija D ( vízum k dlouhodobému pobytu )Povolení k pobytu- Pastāvīgās uzturēšanās atļauja ( povolení k trvalému pobytu ) [10]- Termiņuzturēšanās atļauja ( povolení k přechodnému pobytu; doba platnosti v rozmezí šest měsíců až deset let)- Uzturēšanās atļauja ( povolení k pobytu )[11]- Termiņa (povolení k přechodnému pobytu; doba platnosti v rozmezí šest měsíců až deset let)- Atļaujas veids – pastāvīgās (povolení k trvalému pobytu)LITEVSKÁ REPUBLIKAVíza- Trumpalaikė viza ( vízum ke krátkodobému pobytu)- Ilgalaikė viza ( vízum k dlouhodobému pobytu )Povolení k pobytu-