text:
Evropské unie L 373/25
 2.8. „střední rovinou sedící osoby“ (C/LO) se rozumí střední rovina zařízení 3DH umístěného v
 každém konstrukčním místě k sezení; je představována souřadnicí H-bodu na ose Y. U
 jednotlivých sedadel odpovídá střední rovina sedadla střední rovině cestujícího. U ostatních
 sedadel je střední rovina cestujícího specifikována výrobcem;
 2.9. „trojrozměrným vztažným systémem“ rozumí systém popsaný v příloze 2 tohoto dodatku;
 2.10. „výchozími vztažnými značkami“ rozumějí fyzické body (otvory, plošky, značky nebo
 vruby) na karoserii vozidla určené výrobcem;
 2.11. „měřicí polohou vozidla“ se rozumí poloha vozidla určená souřadnicemi výchozích
 vztažných značek v trojrozměrném vztažném systému.
 3. POŽADAVKY
 3.1. Uvedení údajů
 Pro každé místo k sezení, pro které jsou vyžadovány referenční údaje, aby bylo možno
 prokázat shodu s požadavky tohoto předpisu, musí být veškeré údaje nebo odpovídající
 výběr následujících údajů uváděny ve formě uváděné v příloze 3 tohoto dodatku:
 3.1.1. souřadnice R-bodu vztažené na trojrozměrný vztažný systém;
 3.1.2. konstrukční úhel trupu;
 3.1.3. veškeré údaje nezbytné k nastavení sedadla (pokud je seřiditelné) do polohy měření
 stanovené v níže uvedeném bodě 4.3.
 3.2. Vztah mezi naměřenými údaji a konstrukčními specifikacemi
 3.2.1. Souřadnice H-bodu a hodnota skutečného úhlu trupu získané postupem podle níže
 uvedeného bodu 4. se postupně porovnají se souřadnicemi R-bodu a hodnotou
 konstrukčního úhlu trupu udávaného výrobcem vozidla.
 3.2.2. Relativní polohy R-bodu a H-bodu a vztah mezi konstrukčním úhlem trupu a skutečným
 úhlem trupu budou pokládány za vyhovující pro příslušné místo k sezení, pokud H-bod
 definovaný těmito souřadnicemi leží uvnitř čtverce o straně 50 mm a s vodorovnými a
 svislými stranami, jejichž úhlopříčky se protínají v R-bodě a jestliže se skutečný úhel trupu
 neodchyluje od konstrukčního úhlu trupu o více než 5 stupňů.
 3.2.3. Pokud jsou tyto podmínky splněny, pak se použije R-bod a konstrukční úhel trupu k
 prokázání shody s požadavky tohoto předpisu.
 3.2.4. Pokud neodpovídají H-bod nebo skutečný úhel trupu požadavkům bodu 3.2.2, pak H-bod
 a skutečný úhel trupu budou učeny ještě dvakrát (celkem třikrát).
 Pokud výsledky dvou z těchto tří operací odpovídají požadavkům, pak se použijí podmínky
 výše uvedeného bodu 3.2.3.
 3.2.5. Pokud výsledky minimálně dvou ze tří operací popsaných ve výše uvedeném bodě 3.2.4
 neodpovídají požadavkům výše uvedeného bodu 3.2.2 nebo pokud nelze ověření provést,
 protože výrobce vozidla nedodal informace týkající se polohy R-bodu nebo konstrukčního
 úhlu trupu, pak se použije centroid ze všech tří naměřených bodů nebo průměr tří
 ---pagebreak--- L 373/26 CS Úřední věstník Evropské unie 27.12.2006
 naměřených úhlů a bude pokládán za použitelný pro všechny případy, kdy se jedná o použití
 R-bodu nebo konstrukčního úhlu trupu podle tohoto předpisu.
 4. POSTUP PRO URČENÍ H-BODU A SKUTEČNÉHO ÚHLU TRUPU
 4.1. Vozidlo bude tepelně připraveno podle uvážení výrobce na teplotu 20 ∀ 10 °C, aby se
 zajistilo, že materiál sedadel dosáhne pokojové teploty. Pokud nebylo kontrolované sedadlo
 nikdy zatíženo sedící osobou, použije se osoba o hmotnosti 70 až 80 kg nebo stejné zařízení
 a umístí se na sedadlo dvakrát po dobu jedné minuty, aby se zatížil sedák a opěradlo. Na
 žádost výrobce zůstanou veškerá kompletní sedadla bez zatížení po minimální dobu 30
 minut před instalací zařízení 3DH.


text:
4.2. Vozidlo musí být umístěno v poloze měření definované ve výše uvedeném bodě 2.11.
 4.3. Pokud je sedadlo seřiditelné, musí být nejprve nastaveno do zadní vnější normální polohy
 pro řízení nebo do zadní vnější normální polohy pro jízdu, jak udává výrobce vozidla,
 přitom se bere v úvahu pouze podélné nastavení sedadla s vyloučením pohybu sedadla
 používaného pro účely jiné než normální poloha při řízení nebo během jízdy. Pokud existují
 jiné způsoby pro nastavení sedadla (svislé, úhlové, opěradlo atd.), pak se tyto nastaví do
 polohy specifikované výrobcem vozidla. U odpružených sedadel musí být svislá poloha
 zafixována tak, aby odpovídala normální poloze při řízen podle specifikace výrobce.
 4.4. Oblast místa k sezení, která má být v kontaktu se zařízením 3DH, se pokryje bavlněnou
 tkaninou dostatečné velikosti a vhodné struktury , která je definována jako plochá bavlněná
 tkanina s 18,9 osnovami na cm2 a hmotností 0,228 kg m2 nebo tkaná nebo netkaná textilie s
 rovnocennou charakteristikou.
 Pokud se zkouška provádí na sedadle mimo vozidlo, pak musí mít podloží, na kterém je
 sedadlo umístěno, identickou základní charakteristiku 2/ jako podlaha vozidla, ve kterém
 má být sedadlo používáno.
 4.5. Umístěte sestavu sedadla a opěradla zařízení 3DH tak, aby střední rovina cestujícího (C/LO)
 odpovídala střední rovině zařízení 3DH. Na žádost výrobce může být zařízení
 3DH přesunuto směrem dovnitř vzhledem k C/LO, pokud by bylo zařízení 3DH umístěn tak
 daleko k vnější straně, že by hrana sedadla neumožnila ustavení zařízení 3DH.
 4.6. Ke skořepině sedací části se připevní sestavy dolních končetin (chodidla a bérce) buď
 jednotlivě, nebo s použitím tyče T a sestavy dolních končetin. Čára probíhající průhledítky
 H-bodu musí být rovnoběžná k podloží a kolmá na podélnou střední rovinu sedadla.
 4.7. Nastavte polohu chodidla a nohy na zařízení 3DH následujícím způsobem:
 4.7.1. Určená místa k sezení: řidič a krajní přední cestující.
 4.7.1.1. Jak skupina chodidla, tak skupina nohy musí být posunuty dopředu tak, aby chodidla
 zaujala přirozenou polohu na podlaze mezi ovládacími pedály, pokud je to nezbytné. Je-li to
 možné, musí být levé chodidlo umístěno přibližně ve stejné vzdálenosti nalevo od střední
 roviny zařízení 3DH jako pravá noha doprava. Pro kontrolu příčné orientace zařízení
 3DH se použije vodováha a překontroluje se vodorovné nastavení vany sedadla. Popřípadě
 se nastaví noha a chodidlo více dozadu. Čára procházející průhledítky H-bodu musí být
 udržována kolmá k podélné střední rovině sedadla.
 2/ Úhel naklápění, výškový rozdíl vůči držáku sedadla, struktura povrchu, atd.
 ---pagebreak--- 27.12.2006 CS Úřední věstník Evropské unie L 373/27
 4.7.1.2. Pokud nelze zajistit rovnoběžnou polohu levé nohy vůči pravé noze a levé chodidlo nemůže
 být podepřeno konstrukcí, přemístěte levé chodidlo tak, až je podepřeno. Musí být dodrženo
 nastavení průhledítkových bodů.
 4.7.2. Určené místo k sezení: vnější zadní
 U zadních sedadel nebo u pomocných sedadel jsou nohy umístěny podle specifikace
 výrobce. Pokud se pak chodidla opřou na části podlahy, které mají různé výšky, pak
 chodidlo, které přichází jako první do kontaktu s předním sedadlem bude pokládáno za
 vztažné a druhé chodidlo bude uspořádáno tak, aby vodováha sloužící k příčné orientaci
 sedadla na zařízení udávala vodorovnou rovinu.
 4.7.3. Jiná určená místa

type: contracts

jurisdiction: EU


text:
k sezení:
 Všeobecný postup uváděný ve výše uvedeném bodě 4.7.1 musí být dodržen s výjimkou
 týkající se umístění chodidel, kdy se použije specifikace výrobce vozidla.
 4.8. Nasaďte závaží na spodní část nohy a stehno a ustavte zařízení 3DH.
 4.9. Sklopte skořepinu opěradla dopředu na přední doraz a táhněte zařízení 3DH od opěradla za
 použití tyče T. Znovu nastavte zařízení 3DH na sedadlo některou z následujících metod:
 4.9.1. Pokud má zařízení 3DH tendenci klouzat dozadu, použijte následující postup. Nechte
 zařízení 3DH sklouznout dozadu, až již není dopředné vodorovné omezovací závaží na tyči
 T zapotřebí, to znamená, až skořepina sedadla dosedne na opěradlo. Pokud je to nezbytné,
 znovu nastavte spodní část nohy.
 4.9.2. Pokud zařízení 3DH nemá tendenci pohybovat se dozadu, použijte následující postup.
 Posuňte zařízení 3DH dozadu pomocí vodorovného zpětného závaží na tyči T, až skořepina
 sedadla dosedne na opěradlo (viz obr. 2 v dodatku 1 této přílohy).
 4.10. Přiložte zatížení 100 ∀ 10 N na skupinu záda – skořepina zařízení 3DH v místě průsečíku
 kvadrantu úhlu kyčlí a uložení tyče T. Směr působení zatížení musí být udržován podél čáry
 procházející výše uvedeným průsečíkem k bodu těsně nad uložením stehenní tyče (viz obr.
 2 v dodatku 1 této přílohy). Poté opatrně obraťte zadní skořepinu k opěradlu sedadla.
 Během celé operace musí být věnována zvýšená péče, aby se zabránilo odsunutí zařízení 3
 DH dopředu.
 4.11. Nainstalujte pravé a levé hýžďové závaží a poté střídavě osm tělních závaží. Zachovejte
 výškovou polohu zařízení 3DH.
 4.12. Nakloňte zádovou skořepinu dopředu, aby se eliminovalo napětí na opěradle sedadla.
 Zahoupejte zařízením 3DH ze strany na stranu v oblouku 10 stupňů (5 stupňů na každou
 stranu od střední vertikální roviny) celkem třikrát, aby se uvolnilo naakumulované tření
 mezi zařízením 3 DH a sedadlem.
 Během houpání může mít tyč T zařízení 3DH tendenci odklonit se ze specifikované
 nastavené horizontální a vertikální polohy. Proto musí být během nakláněcích pohybů tyč T
 přidržována pomocí vhodného bočního zatížení. Přitom musí být věnována zvýšená
 pozornost přidržování tyče T a houpání zařízení 3DH, aby se vyloučilo působení nahodilých
 vnějších zatížení ve svislém nebo předozadním směru.
 ---pagebreak--- L 373/28 CS Úřední věstník Evropské unie 27.12.2006
 Chodidla zařízení 3DH nemají být během této operace přidržována. Pokud dojde ke změně
 polohy chodidel, musí jim být umožněno, aby po určitou dobu v této poloze zůstaly.
 Opatrně vraťte zádovou skořepinu na opěradlo sedadla a překontrolujte nulovou polohu u
 obou vodovah. Pokud došlo k pohybu chodidel během houpání zařízení 3DH, musí být
 poloha upravena následovně:
 Zvedněte střídavě každé chodidlo z podlahy o minimální vzdálenost, až nedochází k
 žádnému dalšímu pohybu chodidla. Během tohoto zvedání musí mít chodidla možnost
 otáčení, nesmí se aplikovat žádné dopředné nebo boční zatížení. Když se chodidlo umístí
 zpět do spodní polohy, musí být pata v kontaktu s k tomu určenou konstrukcí.
 Překontrolujte nulovou polohu boční vodováhy; v případě nezbytnosti aplikujte boční
 zatížení na horní stranu zádové vany tak, aby se vyrovnala skořepina sedadla zařízení 3DH
 se sedadlem.
 4.13. Držte tyč T, aby se zabránilo zařízení 3DH posunu vpřed na sedáku sedadla a postupujte
 následujícím způsobem:
 a)


text:
vraťte zádovou skořepinu na opěradlo sedadla;
 b) střídavě aplikujte a uvolňujte vodorovné zadní zatížení, které nemá překročit hodnotu
 25 N, na zadní úhlovou tyč ve výšce přibližně uprostřed závaží trupu, až kvadrant kyčelního
 úhlu ukáže, že po uvolnění zatížení bylo dosaženo stabilní polohy. Přitom musí být
 věnována zvýšená pozornost, aby se zajistilo, že na zařízení 3DH nepůsobí žádné externí
 dolů nebo na bok směřující zatížení. Pokud je nezbytné jiné nastavení úrovně zařízení 3DH,
 otočte dopředu zádovou skořepinu, proveďte znovu ustavení do roviny a opakujte postup od
 bodu 4.12.
 4.14. Proveďte veškerá měření:
 4.14.1. Souřadnice H-bodu se měří vzhledem k trojrozměrnému vztažnému systému.
 4.14.2. Skutečný úhel trupu se odečte na zadním úhlovém kvadrantu zařízení 3DH snímačem ve
 vnější zadní poloze.
 4.15. Pokud je nutno zopakovat instalaci zařízení 3DH, musí být před takovou operací sestava
 sedadla bez zatížení po dobu minimálně 30 minut. Zařízení 3DH nesmí zůstat nainstalováno
 na sedadle déle než je doba nezbytně nutná k provedení zkoušky.
 4.16. Pokud jsou sedadla v jedné řadě pokládána za totožná (lavicové sedadlo, totožná sedadla
 atd.), pak se pro každou řadu sedadel určuje pouze jeden H-bod a jeden „skutečný úhel
 trupu“, přičemž je zařízení 3DH popsané v dodatku 1 této přílohy usazeno na místě, které je
 pokládáno za reprezentativní pro celou řadu. Toto místo se určuje následovně:
 4.16.1. v případě přední řady je to sedadlo řidiče;
 4.16.2. v případě zadní řady nebo řad je to vnější sedadlo.
 __________
 ---pagebreak--- 27.12.2006 CS Úřední věstník Evropské unie L 373/29
 Příloha 3 – Dodatek 1
 POPIS TROJROZMĚRNÉHO ZAŘÍZENÍ KE STANOVENÍ H-BODU ∗/
 (Zařízení 3DH)
 1. Skořepiny zádové a sedací části
 Skořepiny zádové a sedací části jsou konstruovány ze zesílené plastické hmoty a kovu; simulují
 lidský trup a stehno a jsou mechanicky zavěšeny v H-bodě. Na snímač zavěšený v H-bodě je
 upevněn měřící kvadrant určený k měření skutečného úhlu trupu. Stavitelná stehenní tyč upevněná
 na sedací skořepinu zajišťuje střední linii stehna a slouží jako základní čára pro kvadrant kyčelního
 úhlu.
 2. Prvky těla a dolních končetin
 Spodní segmenty dolních končetin jsou spojeny se sedací skořepinou pomocí tyče T spojující
 kolena, která je bočním prodloužením nastavitelné stehenní tyče. Ve spodních segmentech dolní
 končetiny se nacházejí měřící kvadranty, pomocí kterých se měří kolenní úhly. Sestava boty a
 chodidla je kalibrována za účelem měření úhlu chodidla. Pomocí dvou vodovah se zařízení orientuje
 v prostoru. Závaží tělových prvků se umísťují do příslušného těžiště, aby se zajistilo zatížení sedadla
 ekvivalentní hmotností 76 kg muže. Všechny klouby zařízení 3DH musí být překontrolovány. Pokud
 jde o volnost jejich pohybu, nesmí být zjištěno žádné znatelné tření.
 ∗/ Podrobnosti konstrukce zařízení 3-DH viz společnost Automobilových inženýrů (SAE), 400 Commonwealth
 Drive, Warrendale, Pennsylvania 15096, Spojené státy americké.
 Stroj odpovídá zařízení popsanému v normě ISO 6549: 1980.
 ---pagebreak--- L 373/30 CS Úřední věstník Evropské unie 27.12.2006
 Obr. 1 – Označení prvků zařízení 3DH
 Head room probe Snímač prostoru pro hlavu
 Back pan Zádová skořepina
 Torso weight hanger Závěs pro závaží torza
 Back angle level Vodováha zádového úhlu
 Hip angle quadrant Měřící kvadrant kyčelního úhlu
 Seat pan Skořepina sedáku
 Thigh


text:
weight pad Uchycení závaží stehna
 T-bar joining the knees Tyč T spojující kolena
 Back angle quadrant Měřící kvadrant úhlu zad
 ---pagebreak--- 27.12.2006 CS Úřední věstník Evropské unie L 373/31
 H-point sight button Průhledítko bodu H
 H-point pivot Otočný čep bodu H
 Lateral level Boční vodováha
 Thigh bar Stehenní tyč
 Knee angle quadrant Měřící kvadrant kolena
 Foot angle quadrant Měřící kvadrant chodidla
 Obr. 2 – Rozměry prvků zařízení 3D-H a rozložení zatížení
 (Rozměry v milimetrech)
 ---pagebreak--- L 373/32 CS Úřední věstník Evropské unie 27.12.2006
 Variable from 108 to 424 Variabilní míra od 108 do 424
 Direction and point of application of load Směr a bod působení zatížení
 Torso weight Závaží torza
 Buttock weight Závaží hýždí
 Leg weight Závaží nohy
 Thigh weight Závaží stehna
 ---pagebreak--- 27.12.2006 CS Úřední věstník Evropské unie L 373/33
 Příloha 3 – Dodatek 2
 TROJROZMĚRNÝ REFERENČNÍ SYSTÉM
 1. Trojrozměrný vztažný systém je definován pomocí tří kolmých rovin stanovených výrobcem
 vozidla (viz obr.). ∗/
 2. Poloha vozidla pro měření se stanoví tak, že se vozidlo umístí na podložku takovým způsobem, aby
 souřadnice základních značek odpovídaly hodnotám udaných výrobcem.
 3. Souřadnice R-bodu a H-bodu se určí vzhledem základním značkám definovaných výrobcem
 vozidla.
 Obr. - Trojrozměrný vztažný systém
 Zero X plane (vertical transverse zero plane) Nulová rovina X (svislá příčná nulová rovina)
 Zero Y plane (vertical longitudinal zero plane) Nulová rovina Y (svislá podélná nulová rovina)
 Zero Z plane (horizontal zero plane) Nulová rovina Z ( vodorovná nulová rovina)
 Supporting surface Nosná plocha
 ∗/ Referenční systém odpovídá normě ISO 4130 : 1978.
 ---pagebreak--- L 373/34 CS Úřední věstník Evropské unie 27.12.2006
 Příloha 3 – Dodatek 3
 REFERENČNÍ ÚDAJE PRO MÍSTA K SEZENÍ
 1. Kódování referenčních údajů
 Referenční údaje se udávají v řadě postupně pro každé místo k sezení. Místa k sezení se
 identifikují pomocí dvoumístného kódu. První znak je arabská číslice a označuje řadu sedadel
 počínaje od předního k zadnímu konci vozidla. Druhý znak je velké písmeno udávající umístění
 místa k sezení v řadě při pohledu ve směru dopředného pohybu vozidla; používají se následující
 písmena:
 L = vlevo
 C = střední
 R = vpravo
 2. Popis polohy vozidla při měření
 2.1. Souřadnice základních značek
 X ............................
 Y ............................
 Z ............................
 3. Seznam referenčních údajů
 3.1. Místo k sezení: ......................................
 3.1.1. Souřadnice R-bodu
 X ...........................
 Y ...........................
 Z ...........................
 3.1.2. Konstrukční úhel trupu: ....................................
 3.1.3. Specifikace pro nastavení sedadla ∗/
 vodorovně: .......................
 svisle: .........................
 úhlově: ..........................
 úhel trupu: ......................
 Poznámka: Pro další místa k sezení se uvádí referenční údaje pod bodem 3.2, 3.3, atd.
 ___________
 ∗/ Nehodící se škrtněte.
 ---pagebreak--- 27.12.2006 CS Úřední věstník Evropské unie L 373/35
 Příloha 4
 URČENÍ VÝŠKY A ŠÍŘKY OPĚREK HLAVY
 Výška
 Obr. 1
 ---pagebreak--- L 373/36 CS Úřední věstník Evropské unie 27.12.2006
 Obr. 2
 Width Šířka
 Trace of vertical median plane of seat Průmět svislé roviny souměrnosti sedadla
 Section C Řez C
 Vertical plane P ́ Svislá rovina P ́
 Vertical plane P ́ Svislá rovina P ́
 r = reference line r = vztažná přímka
 ---pagebreak--- 27.12.2006 CS Úřední věstník Evropské unie L 373/37
 Příloha


text:
5
 ZNÁZORNĚNÍ ZAKRESLOVANÝCH ČAR A MĚŘENÍ PROVÁDĚNÝCH BĚHEM ZKOUŠEK
 1. Původní nezatížená poloha.
 2a. Posunutá poloha vzniklá působením na záda figuríny silou vyvozující moment 373 Nm
 okolo R-bodu, definující polohu posunuté vztažené čáry r1.
 2b. Posunutá poloha vzniklá působením síly F na kouli o průměru 165 mm vyvozující moment of 373
 Nm okolo R-bodu, udržující na místě posunutou vztažnou čáru r1.
 3. Poloha po posunutí silou F zvýšenou na 890 N.
 ---pagebreak--- L 373/38 CS Úřední věstník Evropské unie 27.12.2006
 .
 _________
 ---pagebreak--- 27.12.2006 CS Úřední věstník Evropské unie L 373/39
 Moment of F in relation to R: 37,3 daNm Moment síly F vzhledem k bodu R: 37,3 daNm
 Initial period Počáteční poloha
 Position under load Poloha při zatížení
 r1 = displaced reference line r1 = posunutá vztažná čára
 r = reference line r = vztažná čára
 Příloha 6
 POSTUP ZKOUŠKY K OVĚŘENÍ POHLCOVÁNÍ ENERGIE
 1. Uspořádání, zkušební zařízení, registrační přístroje a postup
 1.1. Uspořádání
 Sedadlo namontované stejným způsobem jako ve vozidle se pomocí připevňovacích
 součástí dodaných výrobcem pevně zajistí na zkušebním zařízení tak, aby se při nárazu
 nepohnulo.
 Je-li opěradlo sedadla seřiditelné, zablokuje se v poloze podle bodu 1.1 tohoto předpisu.
 Pokud je sedadlo vybavena opěrkou hlavy, musí být tato opěrka namontována na opěradlo
 sedadla stejným způsobem jako ve vozidle. Pokud je opěrka hlavy samostatná, musí být
 připevněna na tu část konstrukce vozidla, ke které je normálně připevňována. Pokud je
 opěrka hlavy nastavitelná, musí být přestavena do nejméně příznivé polohy, kterou
 umožňuje její nastavovací systém.
 1.2. Zkušební zařízení
 1.2.1. Zkušební zařízení sestává z kyvadla, jehož čep je uložen na kuličkových ložiskách a jehož
 redukovaná hmotnost ∗/ ve středu nárazu činí 6,8 kg. Spodní okraj kyvadla je tvořen tuhou
 maketou hlavy o průměru 165 mm, jejíž střed je shodný se středem nárazu kyvadla.
 1.2.2. Maketa hlavy musí být vybavena dvěma měřiči zrychlení a zařízením pro měření rychlosti,
 přičemž veškerá tato zařízení musí být schopna měřit hodnoty ve směru nárazu.
 1.3. Registrační přístroje
 Použité registrační přístroje musí umožňovat provádění měření s následující přesností:
 1.3.1. Zrychlení:
 přesnost = + 5 % skutečné hodnoty;
 frekvenční třída datového kanálu: třída 600 odpovídající normě ISO 6487 (1980);
 příčná citlivost = < 5 % nejnižšího bodu na stupnici.
 .
 ∗/ Vztah mezi redukovanou hmotností „mr“ kyvadla k celkové hmotnosti „m“ kyvadla ve vzdálenosti „a“ mezi
 středem nárazu a osou otáčení a vzdáleností „l“ mezi těžištěm a osou otáčení je určen vzorcem:
 l
 mr = m
 a
 ---pagebreak--- L 373/40 CS Úřední věstník Evropské unie 27.12.2006
 1.3.2. Rychlost:
 přesnost: + 2,5 % skutečné hodnoty;
 citlivost: 0,5 km/h.
 1.3.3. Registrace času:
 přístroje musí schopné zaznamenat celý průběh zkoušky a odečítat hodnoty v mezích jedné
 tisíciny sekundy,
 počátek nárazu v okamžiku prvního styku makety hlavy se zkoušenou opěrkou hlavy se
 zaznamená do záznamů použitých k analýze zkoušky.
 1.4. Postup zkoušení
 1.4.1. Zkoušení opěradla
 Sedadlo musí být nainstalováno, jak je uvedeno v bodě 1.1 této přílohy, směr nárazu zezadu
 dopředu musí ležet v podélné rovině pod úhlem 45° od svislice. Body nárazu musí být
 vybrány zkušební laboratoří v oblasti 1


text:
podle definice v bodě 6.8.1.1 tohoto předpisu nebo v
 případě nezbytnosti v oblasti 2 podle definice v bodě 6.8.1.2 tohoto předpisu, a to na
 povrchy vykazující poloměr zakřivení menší než 5 mm.
 1.4.2. Zkoušky na opěrce hlavy
 Opěrka hlavy musí být upevněna a nastavena způsobem jak je uvedeno v bodě 1.1 této
 přílohy. Nárazy musí být realizovány na body vybrané zkušební laboratoří v oblasti 1, jak je
 definováno v bodě 6.8.1.1 tohoto předpisu, a pokud je to možné, v oblasti 2, jak je
 definováno v bodě 6.8.1.2 tohoto předpisu, a to na povrchy vykazující poloměr zakřivení
 menší než 5 mm.
 1.4.2.1. U zadní strany musí ležet směr nárazu zezadu dopředu v podélné rovině v úhlu 45° od
 svislice.
 1.4.2.2. Pokud jde o přední stranu, směr nárazu zepředu dozadu musí být vodorovný v podélné
 rovině.
 1.4.2.3. Přední a zadní oblasti jsou navzájem ohraničeny vodorovnou rovinou tečnou k vrcholu
 opěrky hlavy, jak je uvedeno v bodě 6.5 tohoto předpisu.
 1.4.3. Zkušební hlavice musí na zkoušený předmět narazit 24,1 km/h: této rychlosti se dosáhne
 buď energií samotného kyvadla, nebo pomocí doplňkového hnacího zařízení.
 2. Výsledky
 Za hodnotu zpomalení se považuje průměr z údajů obou měřičů zpomalení.
 3. Rovnocenné postupy (viz bod 6.9 tohoto předpisu).
 ---pagebreak--- 27.12.2006 CS Úřední věstník Evropské unie L 373/41
 Příloha 7
 METODA ZKOUŠENÍ PEVNOSTI UKOTVENÍ SEDADEL A JEJICH SEŘIZOVACÍHO,
 BLOKOVACÍHO A POSOUVACÍHO SYSTÉMU
 1. Zkouška odolnosti vůči působení setrvačnosti
 1.1. Zkoušená sedadla musí být namontována na šasi vozidla, pro které jsou určena. Šasi vozidla
 musí být pevně upevněno na zkušební vozík, jak je popsáno v následujících bodech.
 1.2. Metoda použitá k upevnění šasi vozidla na zkušební vozík nesmí zahrnovat zesílení
 ukotvení sedadel.
 1.3. Sedadla a jejich části musí být seřízena a zablokována tak, jak je předepsáno v bodě 6.1.1 a
 musí se nacházet v jedné z poloh popsaných v bodě 6.3.3 nebo v bodě 6.3.4 tohoto předpisu.
 1.4. Pokud se sedadla z jedné skupiny nevyznačují podstatnými rozdíly ve smyslu bodu 2.2
 tohoto předpisu, pak zkouška předepsaná v bodě 6.3.1 a 6.3.2 tohoto předpisu může být
 provedena s jedním sedadlem přestaveným do krajní přední polohy a druhým sedadlem
 přestaveným do krajní zadní polohy.
 1.5. Zpomalení vozíku se měří pomocí datového kanálu s frekvenční třídou (CFC) 60
 odpovídající charakteristice mezinárodní normy ISO 6487 (1980).
 2. Nárazová zkouška celého vozidla proti pevné překážce
 2.1. Překážka musí být tvořena blokem zesíleného betonu o šířce minimálně 3 m, s výškou
 minimálně 1,5 m a tloušťkou minimálně 0,6 m. Přední strana musí být kolmá ke koncové
 části nájezdové dráhy a musí být potažena překližkovými panely o tloušťce 19 ∀ 1 mm. Za
 blokem vyztuženého betonu musí být napěchováno minimálně 90 tun zeminy. Překážka z
 vyztuženého betonu a zeminy může být nahrazena překážkami o stejné čelní ploše za
 předpokladu, že tyto poskytují rovnocenné výsledky.
 2.2. V okamžiku nárazu musí jet vozidlo volně. Na překážku naráží kolmo k nárazové stěně;
 maximální povolená boční odchylka mezi svislou středovou čarou čela vozidla a svislou
 středovou čarou nárazové stěny může být ∀ 30 cm; v okamžiku nárazu již nesmí být


text:
vozidlo vystaveno působení přídavného řídicího nebo hnacího zařízení. Rychlost nárazu se
 musí pohybovat mezi 48,3 km/h a 53,1 km/h.
 2.3. Palivový systém musí být naplněn alespoň na 90 procent kapacity palivem nebo ekvivalentní
 kapalinou.
 ---pagebreak--- L 373/42 CS Úřední věstník Evropské unie 27.12.2006
 Příloha 8
 STANOVENÍ ROZMĚRU „A“ U OTVORŮ V OPĚRCE HLAVY
 Obr. 1: Příklad vodorovných otvorů
 Section A-A Řez A-A
 Sphere of 165 mm in diameter Koule o průměru 165 mm
 Poznámka: Řez A-A musí být proveden v takovém bodu v oblasti otvorů, který umožňuje maximální
 zanoření koule, na kterou nepůsobí žádné zatížení.
 ---pagebreak--- 27.12.2006 CS Úřední věstník Evropské unie L 373/43
 Obr. 2. Příklad svislých otvorů
 Section A-A Řez A-A
 Sphere of 165 mm in diameter Koule o průměru 165 mm
 Poznámka: Řez A-A musí být proveden v takovém bodu v oblasti otvorů, který umožňuje maximální
 zanoření koule, na kterou nepůsobí žádné zatížení.
 _________
 ---pagebreak--- L 373/44 CS Úřední věstník Evropské unie 27.12.2006
 Příloha 9
 ZKUŠEBNÍ POSTUP PRO ZAŘÍZENÍ URČENÉ K OCHRANĚ CESTUJÍCÍCH PROTI POHYBU
 ZAVAZADEL
 1. Zkušební bloky
 Tuhé bloky se středem setrvačnosti v geometrickém středu.
 Typ 1
 Rozměry: 300 mm × 300 mm × 300 mm
 veškeré hrany a rohy zaobleny 20 mm
 Hmotnost: 18 kg
 Typ 2
 Rozměry : 500 mm × 350 mm × 125 mm
 veškeré hrany a rohy zaobleny 20 mm
 Hmotnost: 10 kg
 2. Příprava zkoušky
 2.1. Zkouška opěradel (viz obr.1)
 2.1.1. Všeobecné požadavky
 2.1.1.1. Podle uvážení výrobce vozidla mohou být z testovaných sedadel a opěrek hlavy za
 účelem zkoušky odstraněny části s tvrdostí nižší než 50 Shore A.
 2.1.1.2. Na podlahu zavazadlového prostoru budou umístěny dva zkušební bloky typu 1. Aby
 bylo možno určit polohu zkušebních bloků v podélném směru, budou nejdříve nastaveny
 tak, aby jejich přední strana dosedala na tu část vozidla, která vytváří přední okraj
 zavazadlového prostoru a aby jejich nejnižší strana ležela na podlaze zavazadlového
 prostoru. Poté budou přesunuty zpět a rovnoběžně k podélné střední rovině vozidla, až
 jejich geometrický střed vykoná horizontální vzdálenost 200 mm. Pokud rozměr
 zavazadlového prostoru neumožňuje takovou vzdálenost 200 mm a pokud jsou zadní
 sedadla vodorovně seřiditelná, pak tato sedadla budou posunuta dopředu až do krajní
 polohy seřizovacího rozsahu určeného pro používání normálním cestujícím nebo do
 polohy odpovídající vzdálenosti 200 mm podle toho, která vzdálenost je menší. V
 ostatních případech musí být zkušební bloky umístěny co nejdále za zadní sedadla.
 Vzdálenost mezi podélnou rovinou souměrnosti vozidla a stranou každého bloku
 směřující dovnitř musí být 25 mm, aby vznikla vzdálenost mezi oběma bloky 50 mm.
 2.1.1.3. Během zkoušky musí být sedadla nastavena tak, aby se jejich blokovací systém nemohl
 uvolnit v důsledku působení externích faktorů. Pokud je to možné, sedadla mají být
 seřízena následujícím způsobem:
 Podélné seřízení má být nastaveno na jeden zářez nebo 10 mm před krajní zadní polohou
 pro používání specifikovanou výrobcem (u sedadel s nezávislým svislým nastavováním
 musí být sedák umístěn do nejnižší možné polohy). Zkouška se provede s opěradly v
 normální poloze pro používání.
 ---pagebreak--- 27.12.2006 CS Úřední věstník Evropské unie L 373/45
 2.1.1.4. Pokud je opěradlo vybaveno


text:
opěrkou hlavy, musí být zkouška provedena s opěrkou hlavy
 vysunutou do nejvyšší polohy, pokud je nastavitelná.
 2.1.1.5. Pokud je opěradlo (opěradla) zadního sedadla (sedadel) sklopné, musí být upevněno ve své
 normální vzpřímené poloze pomocí standardního blokovacího mechanismu.
 2.1.1.6. Sedadla, za kterými nelze umístit bloky typu 1, nepodléhají tomuto typu zkoušky.
 Obr. 1: Poloha zkušebních bloků před zkouškou opěradel zadních sedadel
 2.1.2. Vozidla s více než dvěma řadami sedadel
 2.1.2.1. Pokud je zadní řada sedadel vyjímatelná a/nebo může být uživatelem sklopena podle pokynů
 výrobce, aby se zvětšila plocha zavazadlového prostoru, pak se rovněž zkouší řada
 sedadel bezprostředně předcházející zadní řadě sedadel.
 2.1.2.2. Ovšem v tomto případě může technická zkušebna po konzultaci s výrobcem rozhodnout, že se
 nebude zkoušet jedna z obou zadních řad sedadel, pokud jsou sedadla a jejich upevnění
 podobné konstrukce a jestliže je dodržen zkušební požadavek 200 mm.
 2.1.3. Pokud existuje mezera umožňující posunutí jednoho bloku typu 1 kolem sedadel, pak
 testovací závaží (dva bloky typu 1) musí být nainstalováno za sedadla po dohodě mezi
 technickou zkušebnou a výrobcem.
 2.1.4. Přesná konfigurace zkoušky musí být vyznačena ve zkušebním protokolu.
 2.2. Zkouška oddělovacích systémů
 Pro zkoušku oddělovacích systémů nad opěradly sedadel musí být vozidlo vybaveno
 pevnou zvýšenou zkušební podlážkou s povrchem, na kterém je závaží, které umísťuje
 těžiště zkušebního bloku středově mezi horní hranu okraje opěradla (opěrky hlav se
 neberou v úvahu) a spodní hranu obložení střechy. Jeden zkušební blok typu 2 se umístí
 na zvýšenou zkušební podlážku svým větším povrchem 500 × 350 mm středově vůči
 ---pagebreak--- L 373/46 CS Úřední věstník Evropské unie 27.12.2006
 podélné ose vozidla a povrch 500 × 125 mm bude směřovat dopředu. Zachycovací
 systémy, za kterými nelze zkušební blok typu 2 umístit, této zkoušce nepodléhají.
 Zkušební blok se umístí tak, aby se přímo dotýkal oddělovacího systému. Navíc se umístí
 dva zkušební bloky typu 1 způsobem podle bodu 2.1, aby se provedla simultánní zkouška
 opěradel (viz obr. 2).
 ---pagebreak--- 27.12.2006 CS Úřední věstník Evropské unie L 373/47
 Obr. 2: Zkoušení oddělovacího systému nad okrajem opěradel
 edge of interior roof Hrana vnitřní střechy
 R-point Bod R
 transverse plane Příčná rovina
 2.2.1. Pokud je opěradlo vybaveno opěrkou hlavy, musí být zkouška provedena s opěrkou hlavy
 vysunutou do nejvyšší polohy, pokud je nastavitelná.
 3. Dynamické zkoušení opěradel sedadel a oddělovacího systému používaného jako
 zachycovací systém zavazadel.
 3.1. Šasi osobního automobilu musí být pevně ukotveno na zkušební sáně a toto ukotvení
 nesmí
 být provedeno jako zesílení opěradel a oddělovacího systému. Po namontování
 zkušebních bloků způsobem popsaným v bodě 2.1 nebo 2.2 se šasi automobilu zrychlí
 způsobem uvedeným v dodatku přílohy 9 tak, aby v okamžiku nárazu byla rychlost jeho
 volného pohybu 50 +0/–2 km/h. Se souhlasem výrobce může být použito popsaného
 zkušebního pulzního koridoru jako alternativy ke splnění zkoušky pevnosti sedadel podle
 bodu 6.3.1.
 __________
 ---pagebreak--- L 373/48 CS Úřední věstník Evropské unie 27.12.2006
 Příloha 9 – dodatek
 KORIDOR ZPOMALENÍ SANÍ JAKO FUNKCE ČASU
 (Čelní náraz)
 Deceleration in g Zpomalení v g
 Time in ms Doba v ms
 __


text:
 14.12.2018
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 L 317/47
 ROZHODNUTÍ č. 1/2018 SMÍŠENÉHO VÝBORU EU-CTC
 ze dne 4. prosince 2018
 pokud jde o výzvu, aby Spojené království přistoupilo k Úmluvě o společném tranzitním režimu [2018/1987]
 SMÍŠENÝ VÝBOR,
 s ohledem na Úmluvu ze dne 20. května 1987 o společném tranzitním režimu (1), a zejména na čl. 15 odst. 3 písm. e) této úmluvy,
 vzhledem k těmto důvodům:
 (1)
 Podle čl. 15 odst. 3 písm. e) Úmluvy o společném tranzitním režimu (dále jen „úmluva“) má smíšený výbor zřízený uvedenou úmluvou prostřednictvím rozhodnutí vyzvat třetí země, aby k úmluvě přistoupily v souladu s článkem 15a.
 (2)
 Spojené království Velké Británie a Severního Irska (dále jen „Spojené království“) vyjádřilo přání přistoupit k úmluvě jako samostatná smluvní strana ode dne, kdy se již tato úmluva nebude uplatňovat ve Spojeném království a pro něj.
 (3)
 Pohyb zboží se Spojeným královstvím by byl usnadněn společným tranzitním režimem pro zboží přepravované mezi Spojeným královstvím a Evropskou unií, Islandskou republikou, Bývalou jugoslávskou republikou Makedonie, Norským královstvím, Republikou Srbsko, Švýcarskou konfederací a Tureckou republikou.
 (4)
 Aby se dosáhlo tohoto usnadnění, je vhodné vyzvat Spojené království, aby k úmluvě přistoupilo.
 (5)
 Přistoupení Spojeného království k úmluvě by mělo být účinné až ode dne, kdy se na Spojené království přestane úmluva vztahovat jakožto na členský stát Evropské unie, nebo pokud se Evropská unie a Spojené království dohodnou na přechodných ustanoveních, podle nichž by se úmluva uplatňovala ve Spojeném království a pro něj, ode dne, kdy tato přechodná ustanovení přestanou platit,
 PŘIJAL TOTO ROZHODNUTÍ:
 Článek 1
 Spojené království se vyzývá, aby přistoupilo k úmluvě v souladu s článkem 15a úmluvy ode dne, kdy přestane být členským státem Evropské unie, nebo ode dne, kdy se přestanou používat přechodná ustanovení mezi Evropskou unií a Spojeným královstvím, podle nichž úmluva platila ve Spojeném království a pro něj.
 Článek 2
 Toto rozhodnutí vstupuje v platnost dnem přijetí.
 V Bruselu dne 4. prosince 2018.
 Za smíšený výbor
 předseda
 Philip KERMODE
 (1) Úř. věst. L 226, 13.8.1987, s. 2.


text:
 Důležité právní upozornění
 |
 21995D0302(04)
 Úřední věstník L 047 , 02/03/1995 S. 0024 - 0024
 Rozhodnutí Smíšeného výboru EHPč. 4/95ze dne 27. ledna 1995,kterým se mění příloha I (Veterinární a rostlinolékařské předpisy) Dohody o EHPSMÍŠENÝ VÝBOR EHP,s ohledem na Dohodu o Evropském hospodářském prostoru ve znění Protokolu o úpravě Dohody o Evropském hospodářském prostoru (dále jen "Dohoda"), a zejména s ohledem na článek 98 této dohody,vzhledem k tomu, že příloha I Dohody byla naposledy změněna rozhodnutím Smíšeného výboru EHP č. 12/94 ze dne 28. září 1994, kterým se mění příloha I (Veterinární a rostlinolékařské předpisy) Dohody o EHP [1];vzhledem k tomu, že směrnice Komise 94/16/ES ze dne 22. dubna 1994, kterou se mění směrnice Rady 74/63/EHS o nežádoucích látkách a produktech ve výživě zvířat [2], by měla být začleněna do Dohody,ROZHODL TAKTO:Článek 1V bodě 24 (směrnice Rady 74/63/EHS) kapitoly II přílohy I Dohody se před úpravu vkládá nová odrážka, která zní:"— 394 L 0016: směrnice Komise 94/16/ES ze dne 22. dubna 1994 (Úř. věst. L 104, 23.4.1994, s. 32)."Článek 2Znění směrnice 94/16/ES v islandském a norském jazyce, která tvoří přílohu odpovídajících jazykových verzí tohoto rozhodnutí, jsou platná.Článek 3Toto rozhodnutí vstupuje v platnost dnem 1. února 1995 za předpokladu, že Smíšenému výboru EHP jsou učiněna veškerá oznámení podle čl. 103 odst. 1 Dohody.Článek 4Toto rozhodnutí bude zveřejněno v oddíle EHP a v dodatku EHP Úředního věstníku Evropských společenství.V Bruselu dne 27. ledna 1995.Za Smíšený výbor EHPpředsedaG. J. L. Avery[1] Úř. věst. L 292, 12.12.1994, s. 39.[2] Úř. věst. L 104, 23.4.1994, s. 32.--------------------------------------------------


text:
 14.7.2020
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 L 225/17
 Pouze původní texty EHK/OSN mají podle mezinárodního veřejného práva právní účinek. Je nutné ověřit status a datum vstupu v platnost tohoto předpisu v nejnovější verzi dokumentu EHK OSN o statusu TRANS/WP.29/343, který je k dispozici na internetové adrese: http://www.unece.org/trans/main/wp29/wp29wgs/wp29gen/wp29fdocstts.html.
 Předpis OSN č. 12 – Jednotná ustanovení pro schvalování vozidel z hlediska ochrany řidiče před mechanismem řízení v případě nárazu [2020/1021]
 Zahrnuje veškerá platná znění až po:
 doplněk 5 k sérii změn 04 – datum vstupu v platnost: 19. července 2018
 Obsah
 Předpis
 1.
 Oblast působnosti
 2.
 Definice
 3.
 Žádost o schválení
 4.
 Schválení
 5.
 Specifikace
 6.
 Zkoušky
 7.
 Změny a rozšíření schválení typu vozidla nebo typu ovládacího prvku řízení
 8.
 Shodnost výroby
 9.
 Postihy za neshodnost výroby
 10.
 Návod
 11.
 Definitivní ukončení výroby
 12.
 Názvy a adresy technických zkušeben odpovědných za provádění schvalovacích zkoušek a názvy a adresy schvalovacích orgánů
 13.
 Přechodná ustanovení
 Přílohy
 1A
 Sdělení o udělení, rozšíření, odmítnutí či odnětí schválení nebo o definitivním ukončení výroby typu vozidla z hlediska ochrany řidiče před mechanismem řízení v případě nárazu podle předpisu č. 12
 1B
 Sdělení o udělení, rozšíření, odmítnutí či odnětí schválení nebo o definitivním ukončení výroby typu ovládacího prvku řízení z hlediska ochrany řidiče před mechanismem řízení v případě nárazu podle příslušné části předpisu č. 12
 2.
 Uspořádání značek schválení
 3.
 Zkouška čelním nárazem na bariéru
 4.
 Zkouška nárazovým tělesem ve tvaru trupu
 Dodatek: Nárazové těleso ve tvaru trupu
 5.
 Zkouška nárazem hlavice
 6.
 Postup pro stanovení bodu „H“ a skutečného úhlu trupu pro místa k sezení v motorovém vozidle
 Dodatek 1: Popis třírozměrného zařízení pro stanovení bodu „H“
 Dodatek 2: Třírozměrný referenční systém
 Dodatek 3: Referenční údaje o místech k sezení
 7.
 Zkušební postupy týkající se ochrany cestujících ve vozidlech poháněných elektrickou energií před vysokým napětím a rozlitím elektrolytu
 Dodatek 1: Kloubový zkušební prst (stupeň IPXXB)
 1. Oblast působnosti
 1.1.
 Tento předpis se vztahuje na chování mechanismu řízení a elektrické hnací ústrojí pracující s vysokým napětím a vysokonapěťové konstrukční části a systémy, které jsou galvanicky propojeny s vysokonapěťovou sběrnicí elektrického hnacího ústrojí, motorových vozidel kategorie M1 a vozidel kategorie N1 s maximální přípustnou hmotností menší než 1 500 kg, pokud jde o ochranu cestujících při čelním nárazu.
 1.2.
 Na žádost výrobce je možno podle tohoto předpisu schvalovat i jiná vozidla než ta, která jsou uvedena v bodě 1.1 výše.
 2. Definice
 Pro účely tohoto předpisu se rozumí:
 2.1.
 „schválením vozidla“ schválení typu vozidla z hlediska ochrany řidiče před mechanismem řízení v případě nárazu;
 2.2.
 „typem vozidla“ kategorie motorových vozidel, která se neliší v takových základních hlediscích, jako jsou:
 2.2.1.
 u vozidla poháněného spalovacím motorem:
 2.2.1.1.
 nosná konstrukce, rozměry, obrysy a materiály částí vozidla, které se nacházejí před ovládacím prvkem řízení;
 2.2.1.2.
 hmotnost vozidla v provozním stavu, jak je definována v bodě 2.18 níže;
 2.2.2.
 u vozidla poháněného elektromotorem:
 2.2.2.1.
 nosná konstrukce, rozměry, obrysy a materiály částí vozidla, které se nacházejí před ovládacím prvkem řízení;
 2.2.2.2.
 umístění dobíjecího systému pro uchovávání elektrické energie (REESS), pokud má negativní vliv na


text:
výsledek nárazové zkoušky předepsané tímto předpisem;
 2.2.2.3.
 hmotnost vozidla v provozním stavu, jak je definována v bodě 2.18 níže;
 2.3.
 „schválením ovládacího prvku řízení“ schválení typu ovládacího prvku řízení z hlediska ochrany řidiče před mechanismem řízení v případě nárazu;
 2.4.
 „typem ovládacího prvku řízení“ kategorie ovládacích prvků řízení, které se neliší v takových zásadních hlediscích, jako jsou:
 2.4.1.
 nosná konstrukce, rozměry, obrysy a materiály;
 2.5.
 „ovládacím prvkem řízení“ řídicí zařízení, obvykle volant, jež je ovládáno řidičem;
 2.6.
 „obecným ovládacím prvkem řízení“ takový ovládací prvek řízení, který je možno namontovat do několika různých schválených typů vozidla, přičemž rozdíly v montáži ovládacího prvku na sloupek řízení nemají vliv na chování ovládacího prvku řízení při nárazu;
 2.7.
 „airbagem“ pružný vak, který je konstruován tak, aby se naplnil stlačeným plynem, a jenž:
 2.7.1.
 je určen k ochraně řidiče vozidla při nárazu na ovládací prvek řízení;
 2.7.2.
 se naplní působením zařízení, které se uvede v činnost při nárazu vozidla;
 2.8.
 „věncem ovládacího prvku řízení“ kvaziprstencový vnější kruh u volantu, který obvykle při řízení řidič drží;
 2.9.
 „příčkou“ tyč spojující věnec ovládacího prvku řízení s nábojem;
 2.10.
 „nábojem“ ta část ovládacího prvku řízení, obvykle ve středu, která:
 2.10.1.
 spojuje ovládací prvek řízení s hřídelem řízení;
 2.10.2.
 přenáší krouticí moment z ovládacího prvku řízení na hřídel řízení;
 2.11.
 „středem náboje ovládacího prvku řízení“ bod na povrchu náboje, který leží v ose hřídele řízení;
 2.12.
 „rovinou ovládacího prvku řízení“ v případě volantu rovina, která rozděluje věnec volantu rovným dílem mezi řidiče a přední část vozidla;
 2.13.
 „hřídelem řízení“ konstrukční část, která přenáší na převodovku řízení krouticí moment, jimž se působí na ovládací prvek řízení;
 2.14.
 „sloupkem řízení“ kryt zapouzdřující hřídel řízení;
 2.15.
 „mechanismem řízení“ sestava zahrnující ovládací prvek řízení, sloupek řízení, montážní příslušenství, hřídel řízení, skříň převodky řízení a všechny další konstrukční části, například ty, které při nárazu na ovládací prvek řízení přispívají k pohlcování energie;
 2.16.
 Prostor pro cestující
 2.16.1.
 „prostorem pro cestující z hlediska ochrany cestujících“ prostor určený pro cestující ohraničený střechou, podlahou, bočními stěnami, dveřmi, vnějším zasklením, přední přepážkou a rovinou přepážky zadního prostoru nebo rovinou opěradla zadního sedadla;
 2.16.2.
 „prostorem pro cestující z hlediska hodnocení elektrické bezpečnosti“ prostor určený pro cestující ohraničený střechou, podlahou, bočními stěnami, dveřmi, vnějším zasklením, přední přepážkou a zadní přepážkou nebo zadními dveřmi, a také zábranou elektrické ochrany a kryty pro ochranu cestujících před přímým dotykem vysokonapěťových živých částí;
 2.17.
 „nárazovou hlavicí“ pevné polokulovité těleso o průměru 165 mm podle přílohy 5 bodu 3 tohoto předpisu;
 2.18.
 „hmotností vozidla v provozním stavu“ hmotnost vozidla bez cestujících a bez nákladu, avšak s plným stavem paliva, chladicí kapaliny, maziva, s nářadím a náhradním kolem, poskytuje-li je výrobce vozidla jako standardní vybavení, a systémem REESS;
 2.19.
 „vysokonapěťovým“ klasifikace elektrické součásti nebo obvodu, pokud je efektivní hodnota (rms) jejich pracovního napětí > 60 V a ≤ 1 500 V stejnosměrného proudu nebo > 30 V a ≤ 1 000 V střídavého proudu;
 2.20.
 „dobíjecím systémem pro uchovávání elektrické energie (dále jen „REESS“)“ dobíjecí systém pro uchovávání energie, který poskytuje elektrickou energii pro pohon;
 2.21.


text:
„zábranou elektrické ochrany“ část zajišťující ochranu před veškerým přímým dotykem vysokonapěťových živých částí;
 2.22.
 „elektrickým hnacím ústrojím“ elektrický obvod, který zahrnuje trakční motor(y) a může také zahrnovat REESS, systém konverze elektrické energie, elektronické měniče, příslušný svazek vodičů a konektory a propojovací systém pro nabíjení REESS;
 2.23.
 „živými částmi“ jakákoli vodivá část či části, ve které/kterých má být za běžného provozu elektrické napětí;
 2.24.
 „nechráněnou vodivou částí“ vodivá část, které se lze dotýkat za podmínek stupně ochrany IPXXB a ve které může být v případě poruchy izolace elektrické napětí. To se týká také částí pod krytem, který lze odstranit bez použití nástrojů;
 2.25.
 „přímým dotykem“ kontakt osob s vysokonapěťovými živými částmi;
 2.26.
 „nepřímým dotykem“ kontakt osob s nechráněnými vodivými částmi;
 2.27.
 „stupněm ochrany IPXXB“ ochrana před dotykem vysokonapěťových živých částí zajišťovaná buď zábranou elektrické ochrany, nebo krytem, která byla vyzkoušena pomocí kloubového zkušebního prstu (stupeň IPXXB) v souladu s popisem v bodě 4 přílohy 7;
 2.28.
 „pracovním napětím“ nejvyšší efektivní hodnota napětí elektrického obvodu (rms), kterou udává výrobce a která se může vyskytnout mezi kterýmikoli vodivými částmi za podmínek obvodu naprázdno nebo za běžných provozních podmínek. Je-li elektrický obvod oddělený galvanickou izolací, pracovní napětí se stanoví pro každý oddělený obvod zvlášť;
 2.29.
 „propojovacím systémem pro nabíjení REESS“ elektrický obvod používaný pro nabíjení REESS z vnějšího elektrického napájecího zdroje, včetně zásuvky vozidla;
 2.30.
 „elektrickou kostrou“ soustava vzájemně elektricky propojených vodivých částí, jejichž elektrické napětí se považuje za vztažné;
 2.31.
 „elektrickým obvodem“ soustava propojených vysokonapěťových živých částí navržená tak, aby v ní za běžných provozních podmínek bylo elektrické napětí;
 2.32.
 „systémem konverze elektrické energie“ systém, který vytváří a poskytuje elektrickou energii pro elektrický pohon;
 2.33.
 „elektronickým měničem“ zařízení umožňující regulaci a/nebo konverzi elektrické energie pro elektrický pohon;
 2.34.
 „krytem“ část, která zakrývá vnitřní jednotky a zajišťuje ochranu před veškerým přímým dotykem;
 2.35.
 „vysokonapěťovou sběrnicí“ elektrický obvod včetně propojovacího systému pro nabíjení REESS využívající vysoké napětí;
 2.36.
 „pevným izolátorem“ izolační krytí svazku vodičů, který má zakrývat vysokonapěťové živé části a zabránit přímému dotyku s nimi. To zahrnuje kryty pro izolaci vysokonapěťových živých částí konektorů a barvy a laky pro účely izolace;
 2.37.
 „automatickým rozpojením“ nástroj, který při spuštění galvanicky rozpojí zdroje elektrické energie od zbytku vysokonapěťového obvodu elektrického hnacího ústrojí;
 2.38.
 „trakční baterií otevřeného typu“ typ baterie, která vyžaduje kapalinu a která produkuje vodík, jenž se uvolňuje do atmosféry.
 3. Žádost o schválení
 3.1. Typ vozidla
 3.1.1.
 Žádost o schválení typu vozidla z hlediska ochrany řidiče před mechanismem řízení v případě nárazu podává výrobce vozidla nebo jeho řádně pověřený zástupce.
 3.1.2.
 K žádosti se musí připojit dále uvedené dokumenty ve trojím vyhotovení a následující informace:
 3.1.2.1.
 podrobný popis typu vozidla týkající se nosné konstrukce, rozměrů, obrysů a materiálů té části vozidla, jež se nachází před ovládacím prvkem řízení;
 3.1.2.2.
 dostatečně podrobné výkresy mechanismu řízení a jeho připevnění k podvozku a karoserii vozidla, vyhotovené ve vhodném měřítku;
 3.1.2.3.
 technický popis tohoto mechanismu;
 3.1.2.4.
 údaj o hmotnosti vozidla v provozním stavu;
 3.1.2.5.
 doklad prokazující, že bylo ovládacímu prvku řízení uděleno schválení podle bodu 5.2 předpisu, pokud


text:
se na něj tato schvalovací povinnost vztahuje;
 3.1.2.6.
 doklad prokazující, že mechanismus řízení vyhovuje požadavkům bodu 5.2.2 předpisu OSN č. 94 nebo požadavkům bodu 5.2.2.1 předpisu OSN č. 137, pokud žádost o schválení žadatel podává podle bodu 5.1.2 níže;
 3.1.2.7.
 doklad prokazující, že ovládací prvek řízení vyhovuje požadavkům bodů 5.2.1.4 a 5.2.1.5 předpisu OSN č. 94 nebo požadavkům bodů 5.2.1.1.3 a 5.2.1.1.4 předpisu OSN č. 137, pokud žádost o schválení žadatel podává podle bodu 5.2.1 níže;
 3.1.2.8.
 obecný popis typu zdroje elektrické energie, jeho umístění a elektrické hnací ústrojí (např. hybridní, elektrické).
 3.1.3.
 Technické zkušebně odpovědné za provedení schvalovacích zkoušek se přistavuje:
 3.1.3.1.
 vozidlo, jež je pro schvalovaný typ vozidla reprezentativní, ke zkouškám podle bodu 5.1 níže;
 3.1.3.2.
 podle uvážení výrobce a se souhlasem technické zkušebny buď druhé vozidlo, nebo ty součásti vozidla, které výrobce považuje za důležité, pro zkoušky podle bodů 5.2 a 5.3 níže;
 3.1.3.3.
 Před udělením schválení ověří příslušný orgán, zda existují dostatečná opatření k zajištění účinného ověřování shodnosti výroby.
 3.2. Typ ovládacího prvku řízení
 3.2.1.
 Žádost o schválení typu ovládacího prvku řízení z hlediska ochrany řidiče před mechanismem řízení v případě nárazu podává výrobce ovládacího prvku řízení nebo jeho řádně pověřený zástupce.
 3.2.2.
 K žádosti se musí připojit dále uvedené dokumenty ve trojím vyhotovení a následující informace:
 3.2.2.1.
 podrobný popis typu ovládacího prvku řízení z hlediska jeho konstrukce, rozměrů a materiálů;
 3.2.2.2.
 dostatečně podrobné výkresy mechanismu řízení a jeho připevnění k podvozku a karoserii vozidla, vyhotovené ve vhodném měřítku;
 3.2.2.3.
 doklad prokazující, že ovládací prvek řízení vyhovuje požadavkům bodů 5.2.1.4 a 5.2.1.5 předpisu č. 94 nebo požadavkům bodů 5.2.1.1.3 a 5.2.1.1.4 předpisu OSN č. 137, pokud žádost o schválení žadatel podává podle bodu 5.2.1 níže;
 3.2.3.
 Technické zkušebně odpovědné za schvalovací zkoušky se pro zkoušku uvedenou v bodech 5.2 a 5.3 níže předává reprezentativní vzorek schvalovaného ovládacího prvku řízení a podle uvážení výrobce a se souhlasem technické zkušebny ty součásti vozu, které výrobce považuje pro zkoušku za důležité.
 4. Schválení
 4.1.
 K osvědčení o schválení typu se připojí osvědčení podle vzoru uvedeného v bodech 4.1.1. nebo 4.1.2.:
 4.1.1.
 příloha 1 A pro žádosti uvedené v bodě 3.1.;
 4.1.2.
 příloha 1B pro žádosti uvedené v bodě 3.2.
 4.2. Typ vozidla
 4.2.1.
 Splňuje-li vozidlo přistavené ke schválení podle tohoto předpisu požadavky bodů 5 a 6 níže a příloh 4, 5 a 6 tohoto předpisu, schválení typu vozidla se udělí.
 4.2.2.
 Každému schválenému typu se přidělí číslo schválení. Jeho první dvě číslice (v současnosti je to dvojčíslí 04, což označuje sérii změn 04) označují sérii změn zahrnující poslední významné technické změny tohoto předpisu platné v době, kdy bylo schválení vydáno. Tatáž smluvní strana nepřidělí stejné číslo schválení témuž typu vozidla vybavenému jiným typem mechanismu řízení ani jinému typu vozidla, jak je definován v bodě 2.2 výše.
 4.2.3.
 Oznámení o schválení nebo o rozšíření či odmítnutí schválení typu vozidla podle tohoto předpisu se sdělí stranám dohody, které tento předpis uplatňují, za použití formuláře podle vzoru uvedeného v příloze 1 A tohoto předpisu.
 4.2.4.
 Na každé vozidlo odpovídající typu vozidla schválenému


text:
podle tohoto přepisu se na dobře viditelném a snadno přístupném místě uvedeném ve formuláři schválení umístí mezinárodní značka schválení sestávající z:
 4.2.4.1.
 písmene „E“ v kružnici, za nímž následuje rozlišovací číslo země, která schválení typu udělila (1);
 4.2.4.2.
 čísla tohoto předpisu, za nímž následuje písmeno „R“, pomlčka a číslo schválení vpravo od kružnice předepsané v bodě 4.2.4.1.
 4.2.5.
 Jestliže vozidlo vyhovuje schválenému typu vozidla podle jednoho nebo více předpisů v příloze Dohody, nemusí se v zemi, která udělila schválení podle tohoto předpisu, opakovat symbol podle bodu 4.2.4.1; v takovém případě se čísla předpisů a čísla schválení a další symboly podle všech předpisů, podle nichž bylo uděleno schválení v zemi, která schválení podle tohoto předpisu udělila, umístí ve svislých sloupcích napravo od symbolu uvedeného v bodě 4.2.4.1.
 4.2.6.
 Značka schválení musí být zřetelně čitelná a nesmazatelná.
 4.2.7.
 Značka schválení typu se umístí poblíž tabulky s údaji o vozidle připevněné výrobcem, nebo na přímo na ni.
 4.3. Typ ovládacího prvku řízení
 4.3.1.
 Pokud ovládací prvek řízení předložený k samostatnému schválení podle tohoto předpisu splňuje požadavky bodů 5 a 6 níže a příloh 4, 5 a 6 tohoto předpisu, bude tento typ ovládacího prvku řízení schválen. To ovšem platí pouze ty pro ovládací prvky řízení, jež neobsahují airbag.
 4.3.2.
 Každému schválenému typu se přidělí číslo schválení. Jeho první dvě číslice (v současnosti je to dvojčíslí 04, což označuje sérii změn 04) označují sérii změn zahrnující poslední významné technické změny tohoto předpisu platné v době, kdy bylo schválení vydáno. Tatáž smluvní strana nepřidělí stejné číslo schválení jinému typu ovládacího prvku řízení, jak je definován v bodě 2.4 výše.
 4.3.3.
 Oznámení o schválení nebo o rozšíření či odmítnutí schválení typu ovládacího prvku řízení podle tohoto předpisu se sdělí stranám dohody, které tento předpis uplatňují, za použití formuláře podle vzoru uvedeného v příloze 1B tohoto předpisu.
 4.3.4.
 Na každý ovládací prvek řízení odpovídající typu ovládacího prvku řízení schválenému podle tohoto předpisu se na dobře viditelném a snadno přístupném místě, uvedeném na formuláři schválení, umístí mezinárodní značka schválení sestávající z:
 4.3.4.1.
 písmene „E“ v kružnici, za nímž následuje rozlišovací číslo země, která schválení typu udělila1;
 4.3.4.2.
 čísla schválení umístěného pod kružnicí;
 4.3.4.3.
 v případě schválení podle bodu 5.2.1 níže ještě symbol R94-02 nebo R137.
 4.3.5.
 Značka schválení musí být zřetelně čitelná a nesmazatelná.
 4.4.
 Příklady uspořádání značek schválení jsou uvedeny v příloze 2 tohoto předpisu.
 5. Specifikace
 5.1.
 Při zkoušce nenaloženého vozidla v provozním stavu bez figuríny nárazem na bariéru rychlostí 48,3 km/h (30 mil./h) se nesmí horní část sloupku řízení ani jeho hřídel posunout dozadu, vodorovně ani rovnoběžně s podélnou osou vozidla o více než 12,7 cm a rovněž se nesmí posunout o více než 12,7 cm svisle vzhůru, přičemž se oba rozměry uvažují vůči takovému bodu vozidla, na který neměl náraz vliv (2).
 5.1.1.
 Navíc vozidla s elektrickým hnacím ústrojím musí splňovat požadavky bodu 5.5. To lze prokázat samostatnou zkouškou čelním nárazem na žádost výrobce a po schválení technickou zkušebnou za předpokladu, že elektrické součásti neovlivňují ochranu řidiče typu vozidla, jak je stanoveno v tomto


text:
předpisu.
 5.1.2.
 Požadavky podle bodu 5.1 se považují za splněné, jestliže vozidlo vybavené tímto systémem řízení vyhovuje požadavkům bodu 5.2.2 předpisu OSN č. 94 nebo požadavkům bodu 5.2.2.1 předpisu OSN č. 137.
 5.2.
 Když na ovládací prvek řízení narazí nárazové těleso ve tvaru trupu vržené proti němu poměrnou rychlostí 24,1 km/h (15 mil./h), nesmí síla, kterou ovládací prvek řízení na toto těleso působí, překročit hodnotu 1 111 daN.
 5.2.1.
 Jestliže je ovládací prvek řízení vybaven airbagem volantu, považují se požadavky bodu 5.2 za splněné, pokud vozidlo vybavené tímto systémem řízení vyhovuje požadavkům bodů 5.2.1.4 a 5.2.1.5 předpisu OSN č. 94 nebo požadavkům bodů 5.2.1.1.3 a 5.2.1.1.4 předpisu OSN č. 137.
 5.3.
 Když na ovládací prvek řízení narazí nárazová hlavice vržená proti němu poměrnou rychlostí 24,1 km/h za použití postupu podle přílohy 5, nesmí zpomalení nárazové hlavice přesáhnout kumulativně hodnotu 80 g po dobu přesahující 3 milisekundy. Zpomalení musí být vždy nižší než 120 g při C.F.C. 600 Hz.
 5.4.
 Ovládací prvek řízení musí být navržen, konstruován a namontován tak, aby:
 5.4.1.
 před nárazovou zkouškou podle bodů 5.2 a 5.3 výše neměla žádná část povrchu ovládacího prvku řízení směřující k řidiči, které se může dotknout koule o průměru 165 mm, hrubý povrch nebo ostré hrany o poloměru zaoblení menším než 2,5 mm.
 V případě ovládacího prvku řízení vybaveného airbagem se tento požadavek považuje za splněný, jestliže žádná část, které se může dotknout koule o průměru 165 mm, neobsahuje nebezpečné ostré hrany, jak je definováno v bodě 2.18 předpisu č. 21, které by mohly zvýšit riziko vážného zranění cestujících.
 5.4.1.1.
 Po libovolné nárazové zkoušce podle bodů 5.2 a 5.3 nesmí mít část povrchu ovládacího prvku řízení směřující k řidiči žádné ostré ani hrubé hrany, které by mohly zvyšovat nebezpečí nebo závažnost poranění řidiče. Malé povrchové trhliny a praskliny se neberou v úvahu.
 5.4.1.1.1.
 V případě výčnělků tvořených součástí z netuhého materiálu o tvrdosti nižší než 50 Shore A namontovaných na pevný podklad platí požadavek podle bodu 5.4.1.1 pouze pro pevný podklad.
 5.4.2.
 Ovládací prvek řízení musí být navržen, konstruován a namontován tak, aby neobsahoval žádné součásti či příslušenství, včetně ovládače houkačky a montážního příslušenství, za které by se mohl při běžných pohybech při řízení zachytit řidičův oděv či šperky.
 5.4.3.
 U ovládacích prvků řízení, které nemají tvořit součást původního vybavení, se požaduje, aby splnily požadavky při zkouškách podle přílohy 4 bodu 2.1.3 a přílohy 5 bodu 2.3.
 5.4.4.
 U univerzálních ovládacích prvků řízení musí být požadavky splněny:
 5.4.4.1.
 v celém úhlovém rozmezí sloupku, přičemž je třeba zkoušky provést přinejmenším při maximálních a minimálních úhlech u řady schválených typů vozidla, pro něž jsou ovládací prvky určeny;
 5.4.4.2.
 pro celý rozsah možných poloh nárazové hlavice a nárazového tělesa ve tvaru trupu vzhledem k ovládacímu prvku řízení, přičemž se předpokládá, že u řady schválených typů vozidel, pro které jsou ovládací prvky určeny, bude zkouška provedena nejméně pro střední polohu. Tam, kde se používá sloupek řízení, se musí jednat o typ odpovídající nejnepříznivějším podmínkám.
 5.4.5.
 Používají-li se adaptéry k přizpůsobení jediného typu ovládacího prvku řízení pro


text:
řadu sloupků řízení a je-li možno prokázat, že při použití těchto adaptérů jsou vlastnosti systému, pokud jde o pohlcování energie, stejné, mohou být všechny zkoušky provedeny s jediným typem adaptéru.
 5.5.
 Po zkouškách prováděných v souladu s postupem stanoveným v příloze 3 tohoto předpisu musí elektrické hnací ústrojí pracující s vysokým napětím a vysokonapěťové konstrukční částí a systémy, které jsou galvanicky propojeny s vysokonapěťovou sběrnicí elektrického hnacího ústrojí, splňovat tyto požadavky:
 5.5.1.
 Ochrana před úrazem elektrickým proudem
 Po nárazu musí být splněno alespoň jedno ze čtyř kritérií uvedených v bodech 5.5.1.1 až 5.5.1.4.2.
 Pokud je vozidlo vybaveno funkcí automatického rozpojení, nebo zařízením/zařízeními, které/která galvanicky rozpojí obvod elektrického hnacího ústrojí během jízdy, musí rozpojený obvod nebo každá jeho jednotlivá rozpojená část po aktivaci funkce rozpojení splňovat alespoň jedno z těchto kritérií.
 Kritéria stanovená v bodě 5.5.1.4 se však nepoužijí, jestliže více než jedno napětí části vysokonapěťové sběrnice není chráněno podle podmínek ochrany stupně IPXXB.
 Pokud část/části vysokonapěťového systému není/nejsou při zkoušce napájena/napájeny, musí být ochrana před úrazem elektrickým proudem pro danou část/dané části prokázána buď pomocí bodu 5.5.1.3, nebo bodu 5.5.1.4 níže.
 U propojovacího systému pro nabíjení REESS, který není během řízení napájen, musí být splněno alespoň jedno ze čtyř kritérií uvedených v bodech 5.5.1.1 až 5.5.1.4.
 5.5.1.1.
 Absence vysokého napětí
 Napětí Vb, V1 a V2 na vysokonapěťových sběrnicích musí být rovno nebo nižší než 30 Vst nebo 60 Vss, jak je uvedeno v bodě 2 přílohy 7.
 5.5.1.2.
 Nízká hodnota elektrické energie
 Celková energie (TE) na vysokonapěťových sběrnicích musí být nižší než 2,0 joulu při měření podle zkušebního postupu podle rovnice a) uvedené v příloze 7 bodě 3. Celková energie (TE) může být rovněž vypočítána pomocí měřeného napětí Vb na vysokonapěťové sběrnici a kapacity kondenzátorů X (Cx) uvedené výrobcem, a to podle rovnice b) uvedené v příloze 7 bodě 3.
 Energie uskladněná v kondenzátorech Y (TEy1, TEy2) musí být rovněž nižší než 2,0 joulu. Vypočítá se pomocí měření napětí V1 a V2 na vysokonapěťových sběrnicích a na elektrické kostře a kapacity kondenzátorů Y uvedené výrobcem, a to podle rovnice c) uvedené v příloze 7 bodě 3.
 5.5.1.3.
 Fyzická ochrana
 Jako ochrana před přímým dotykem s vysokonapěťovými živými částmi musí být zajištěn stupeň ochrany IPXXB.
 Kromě toho musí být jako ochrana před úrazem elektrickým proudem, k němuž by mohlo dojít na základě nepřímého dotyku, odpor mezi všemi nechráněnými vodivými částmi a elektrickou kostrou nižší než 0,1 ohmu při proudu nejméně 0,2 ampéru.
 Tento požadavek je splněn, pokud bylo galvanické spojení vytvořeno svařením.
 5.5.1.4.
 Izolační odpor
 Musí být splněna kritéria uvedená v bodech 5.5.1.4.1 a 5.5.1.4.2.
 Měření musí být provedeno v souladu s bodem 5 přílohy 7.
 5.5.1.4.1.
 Elektrické hnací ústrojí sestávající z oddělených stejnosměrných nebo střídavých sběrnic
 Pokud jsou vysokonapěťové střídavé a vysokonapěťové stejnosměrné sběrnice vzájemně galvanicky izolovány, musí mít izolační odpor mezi vysokonapěťovou sběrnicí a elektrickou kostrou (Ri podle definice v bodě 5 přílohy 7) minimální hodnotu 100 Ω/volt pracovního napětí na stejnosměrných sběrnicích a minimální hodnotu 500 Ω/volt pracovního napětí na střídavých sběrnicích.
 5.5.1.4.2.
 Elektrické hnací ústrojí sestávající z


text:
kombinovaných stejnosměrných a střídavých sběrnic
 Pokud jsou vysokonapěťové střídavé sběrnice a vysokonapěťové stejnosměrné sběrnice galvanicky propojeny, musí mít izolační odpor mezi vysokonapěťovou sběrnicí a elektrickou kostrou (Ri podle definice v bodě 5 přílohy 7) minimální hodnotu 500 Ω/volt pracovního napětí.
 Pokud je však splněn stupeň ochrany IPXXB pro všechny vysokonapěťové střídavé sběrnice, nebo pokud je střídavé napětí po nárazu vozidla rovno 30 V nebo nižší, musí mít izolační odpor mezi vysokonapěťovou sběrnicí a elektrickou kostrou (Ri podle definice v bodě 5 přílohy 7) minimální hodnotu 100 Ω/volt pracovního napětí.
 5.5.2.
 Rozlití elektrolytu
 Během 30 minut po nárazu nesmí dojít k rozlití elektrolytu z REESS do prostoru pro cestující, přičemž z REESS se může rozlít nejvýše 7 % elektrolytu. Výjimku tvoří trakční baterie otevřeného typu, které jsou umístěny vně prostoru pro cestující. U trakčních baterií otevřeného typu se vně prostoru pro cestující smí rozlít nejvýše 7 % při maximu 5,0 litrů. Výrobce musí prokázat splnění toho požadavku v souladu s bodem 6 přílohy 7.
 5.5.3.
 Zadržení REESS
 REESS umístěný v prostoru pro cestující musí zůstat na místě, kde byl instalován, a jeho konstrukční části musí zůstat uvnitř ohraničeného prostoru REESS.
 Žádná část REESS, který je z důvodu hodnocení elektrické bezpečnosti umístěn vně prostoru pro cestující, nesmí během zkoušky nárazem nebo po ní vniknout do prostoru pro cestující.
 Výrobce musí prokázat splnění toho požadavku v souladu s bodem 7 přílohy 7.
 5.6.
 Požadavky podle bodů 5.5 až 5.5.3 se považují za splněné, jestliže vozidlo vybavené elektrickým hnacím ústrojím pracujícím s vysokým napětím je v souladu s požadavky bodů 5.2.8 až 5.2.8.3 předpisu OSN č. 94 ve znění série změn 02 nebo s požadavky bodů 5.2.8 až 5.2.8.3 předpisu OSN č. 137.
 6. Zkoušky
 6.1.
 Splnění požadavků podle bodů 5.1 až 5.4 se ověřuje metodami podle příloh 3, 4 a 5 tohoto předpisu. Splnění požadavků podle bodu 5.5 se ověřuje metodami podle přílohy 3 tohoto předpisu. Všechna měření se provedou podle normy ISO 6487:1987.
 6.2.
 Schvalovací orgán však může povolit i jiné zkoušky, pokud lze prokázat, že jsou rovnocenné. V takovém případě se schvalovací dokumentace doplní protokolem s popisem použitých metod a dosažených výsledků.
 7. Změny a rozšíření schválení typu vozidla nebo typu ovládacího prvku řízení
 7.1.
 Každou změnu typu vozidla nebo ovládacího prvku řízení je třeba oznámit schvalovacímu orgánu, který daný typ vozidla nebo ovládacího prvku řízení schválil. Tento orgán potom může buď:
 7.1.1.
 usoudit, že provedené úpravy pravděpodobně nemají znatelný nepříznivý vliv a že vozidlo v každém případě stále splňuje požadavky, nebo
 7.1.2.
 požadovat od technické zkušebny odpovědné za provedení zkoušek nový zkušební protokol.
 7.2.
 Aniž je dotčen bod 7.1, nepokládá se varianta vozidla, jehož hmotnost v provozním stavu je nižší než u vozidla, u kterého se provádějí schvalovací zkoušky, za změnu typu vozidla.
 7.3.
 O potvrzení nebo odmítnutí schválení, včetně popisu změn, je nutno strany dohody, které tento předpis uplatňují, informovat postupem podle bodu 4.2.3 nebo 4.3.3 výše.
 7.4.
 Příslušný orgán, který vydává rozšíření schválení, přidělí tomuto rozšíření pořadové číslo a informuje o tom ostatní strany dohody z roku 1958,


text:
které tento předpis uplatňují, za použití formuláře sdělení podle vzoru uvedeného v příloze 1 A nebo 1B tohoto předpisu.
 8. Shodnost výroby
 8.1.
 Všechna vozidla, resp. všechny ovládací prvky řízení schválené podle tohoto předpisu musejí být vyrobeny tak, aby odpovídaly schválenému typu, tj. splňovaly požadavky uvedené v bodech 5 a 6 výše.
 8.2.
 Splnění požadavků bodu 8.1 se ověřuje vhodnou kontrolou výroby.
 8.3.
 Držitel schválení je zejména povinen:
 8.3.1.
 zajistit postupy pro účinnou kontrolu kvality vozidla, resp. ovládacího prvku řízení;
 8.3.2.
 mít přístup ke zkušebnímu zařízení nezbytnému pro kontrolu shodnosti výroby u každého schváleného typu;
 8.3.3.
 zajistit, aby byly zaznamenávány výsledky zkoušek a aby přiložené dokumenty byly dostupné po dobu stanovenou v dohodě se schvalovacím orgánem;
 8.3.4.
 analyzovat výsledky všech druhů zkoušek s cílem ověřit a zajistit shodu charakteristik vozidla, resp. ovládacího prvku řízení v mezích přípustných odchylek při průmyslové výrobě;
 8.3.5.
 zajistit, aby byly pro každý typ vozidla, resp. ovládacího prvku řízení provedeny přinejmenším zkoušky, při nichž se provádějí měření;
 8.3.6.
 zajistit, aby pokud ze zkoušení kteréhokoliv souboru zkušebních vzorků vyplyne u daného typu zkoušky neshodnost, byly odebrány další vzorky a provedeny další zkoušky. Je třeba přijmout veškerá potřebná opatření k tomu, aby byla shodnost příslušné výroby obnovena.
 8.4.
 Příslušný orgán, který typové schválení vydal, může metody řízení shody používané v jednotlivých výrobních závodech kdykoli ověřit.
 8.4.1.
 Při každé inspekci musí být přítomnému inspektorovi předloženy zkušební a výrobní záznamy.
 8.4.2.
 Inspektor může náhodně odebrat vzorky, které se podrobí zkoušce v laboratoři výrobce. Minimální počet vzorků může být stanoven podle výsledků kontrol provedených výrobcem.
 8.4.3.
 Pokud se úroveň kvality jeví neuspokojivá nebo pokud se ukazuje potřeba ověřit platnost zkoušek provedených podle bodu 8.4.2, je inspektor povinen odebrat vzorky, které se předají technické zkušebně, která provedla zkoušky pro schválení typu.
 8.4.4.
 Příslušný orgán může provést jakoukoli zkoušku předepsanou v tomto předpise. Obvyklá četnost kontrol schválená příslušným orgánem je jednou ročně. Pokud jsou při některé kontrole zjištěny neuspokojivé výsledky, příslušný orgán zajistí, aby byla přijata veškerá potřebná opatření k co nejrychlejšímu obnovení shodnosti výroby.
 9. Postihy za neshodnost výroby
 9.1.
 Jestliže není dodržen požadavek stanovený v bodě 8.1 výše nebo jestliže vybrané vozidlo (vozidla) nebo vybraný ovládací prvek (prvky) řízení neprojdou úspěšně kontrolou předepsanou v bodě 8.2 výše, může být schválení typu vozidla nebo ovládacího prvku řízení udělené podle tohoto předpisu odňato.
 9.2.
 Jestliže smluvní strana dohody uplatňující tento předpis odejme dříve udělené schválení, sdělí tuto skutečnost neprodleně dalším smluvním stranám uplatňujícím tento předpis prostřednictvím sdělení odpovídajícího vzoru v příloze 1 A, případně v příloze 1B tohoto předpisu.
 10 Návod
 Jestliže se ovládací prvek řízení dodává samostatně (nikoli s vozidlem), musí být na obalu i v montážním návodu jasně uveden typ(y) vozidla, pro který/které je určen.
 11 Definitivní ukončení výroby
 Jestliže držitel schválení zcela ukončí výrobu typu vozidla nebo typu ovládacího prvku řízení schváleného podle tohoto předpisu, sdělí tuto skutečnost orgánu, který schválení vydal. Po obdržení příslušného sdělení o tom tento orgán informuje ostatní strany dohody z roku 1958, které tento předpis uplatňují, za použití formuláře sdělení podle vzoru uvedeného v příloze


text:
1 A, případně v příloze 1B tohoto předpisu.
 12. Názvy a adresy technických zkušeben odpovědných za provádění schvalovacích zkoušek a názvy a adresy schvalovacích orgánů
 Strany dohody, které tento předpis uplatňují, sdělí sekretariátu OSN názvy a adresy technických zkušeben, které jsou odpovědné za provádění schvalovacích zkoušek, a schvalovacích orgánů, které udělují schválení a jimž se zasílají formuláře potvrzující udělení, rozšíření, odmítnutí nebo odnětí schválení vydané v jiných zemích.
 13 Přechodná ustanovení
 13.1.
 Ode dne, kdy vstoupí v platnost série změn 03 tohoto předpisu, nesmí žádná smluvní strana zamítnout žádost o schválení podanou podle tohoto předpisu ve znění série změn 03.
 13.2.
 Ode dne, kdy oficiálně vstoupí v platnost série změn 04, nesmí žádná smluvní strana, která uplatňuje tento předpis, odmítnout udělit schválení typu podle tohoto předpisu ve znění série změn 04.
 13.3. Schválení typu vozidla
 13.3.1.
 Po uplynutí doby 36 měsíců ode dne oficiálního vstupu v platnost podle bodu 13.1 výše udělí smluvní strany uplatňující tento předpis vozidlům kategorie M1 s čelní kabinou a vozidlům kategorie N1 o hmotnosti nižší než 1,5 tuny schválení pouze tehdy, splňuje-li typ vozidla požadavky tohoto předpisu ve znění série změn 03, s výjimkou ustanovení bodu 5.1 tohoto předpisu o maximálním svislém posunu sloupku řízení, které se na nová schválení vztahuje až po dalším období 12 měsíců.
 13.3.2.
 Po uplynutí doby 48 měsíců ode dne oficiálního vstupu v platnost podle bodu 13.1 výše udělí smluvní strany uplatňující tento předpis jiným vozidlům kategorie M1, než jsou vozidla s čelní kabinou, schválení pouze tehdy, splňuje-li typ vozidla požadavky tohoto předpisu ve znění série změn 03.
 13.3.3.
 Po uplynutí doby 60 měsíců ode dne oficiálního vstupu v platnost podle bodu 13.1 výše mohou smluvní strany uplatňující tento předpis přestat uznávat schválení typu vozidla, jež nebyla udělena podle série změn 03 tohoto předpisu.
 13.3.4.
 Po uplynutí 24 měsíců od data vstupu série změn 04 v platnost musí smluvní strany uplatňující tento předpis vydávat schválení jen těm typům vozidel, které vyhoví požadavkům tohoto předpisu ve znění série změn 04.
 Nicméně v případě vozidel s elektrickým hnacím ústrojím pracujícím s vysokým napětím se poskytne dodatečná lhůta dvanácti měsíců, pokud výrobce technické zkušebně uspokojivě prokáže, že vozidlo poskytuje rovnocennou úroveň bezpečnosti s úrovní požadovanou tímto předpisem ve znění série změn 04.
 13.3.5.
 Smluvní strany, které uplatňují tento předpis, neodmítnou udělit rozšíření schválení typu podle předchozích sérií změn tohoto předpisu, pokud toto rozšíření neobnáší změny pohonného systému vozidla. Nicméně po uplynutí 48 měsíců od oficiálního data vstupu v platnost série změn 04 nebude rozšíření schválení typu podle předchozích sérií změn udělováno vozidlům s elektrickým hnacím ústrojím pracujícím s vysokým napětím.
 13.3.6.
 Pokud v době vstupu v platnost série změn 04 tohoto předpisu existují vnitrostátní požadavky na bezpečnostní zajištění vozidel s elektrickým hnacím ústrojím pracujícím s vysokým napětím, mohou smluvní strany uplatňující tento předpis odmítnout vnitrostátní schválení těchto vozidel nesplňujících vnitrostátní požadavky, pokud nejsou tato vozidla schválena v souladu se sérií změn 04 tohoto předpisu.
 13.3.7.
 Po uplynutí doby 48 měsíců od vstupu série změn 04 tohoto předpisu v platnost mohou smluvní strany uplatňující


text:
tento předpis odmítnout vnitrostátní schválení nebo regionální schválení typu a mohou odmítnout první vnitrostátní nebo regionální registraci (první uvedení do provozu) vozidla s elektrickým hnacím ústrojím pracujícím s vysokým napětím, které nesplňuje požadavky série změn 04 tohoto předpisu.
 13.3.8.
 Schválení typu vozidel podle série změn 03 tohoto předpisu, která nejsou ovlivněna sérií změn 04, zůstávají v platnosti a smluvní strany, které uplatňují tento předpis, je musí nadále uznávat.
 13.4. Schválení typu ovládacího prvku řízení
 13.4.1.
 Schválení typu ovládacího prvku řízení udělená v rámci předchozí série změn předpisu zůstávají v platnosti i po datu vstupu v platnost série změn 04 a smluvní strany, které uplatňují tento předpis, je musí nadále uznávat, přičemž mohou i nadále udělovat rozšíření schválení typu podle série změn 03.
 13.4.2.
 Ode dne, kdy oficiálně vstoupí v platnost dodatek 2 k sérii změn 03, neudělí smluvní strany žádné samostatné schválení typu ovládacího prvku řízení, jenž zahrnuje airbag.
 13.4.3.
 Ode dne, kdy oficiálně vstoupí v platnost dodatek 2 k sérii změn 03, mohou smluvní strany odmítnout uznat samostatná schválení typu ovládacího prvku řízení, jenž zahrnuje airbag.
 (1) Rozlišovací čísla smluvních stran Dohody z roku 1958 jsou uvedena v příloze 3 Úplného usnesení o konstrukci vozidel (R.E.3), dokument ECE/TRANS/WP.29/78/Rev. 6 – http://www.unece.org/trans/main/wp29/wp29wgs/wp29gen/wp29resolutions.html.
 (2) Viz příloha 3, bod 3.1.
 Příloha 1 A
 Sdělení
 (maximální formát: A4 (210 x 297 mm))
 (1)
 vydal:
 název správního orgánu
 ...
 ...
 ...
 týkající se (2):
 udělení schválení
 rozšíření schválení
 odmítnutí schválení
 odnětí schválení
 definitivního ukončení výroby
 typu vozidla z hlediska ochrany řidiče před mechanismem řízení v případě nárazu podle předpisu č. 12.
 Schválení č.: ...
 Rozšíření č.: ...
 1.
 Obchodní název nebo značka vozidla ...
 2.
 Typ vozidla ...
 3.
 Název a adresa výrobce ...
 4.
 Jméno a adresa případného zástupce výrobce ...
 5.
 Stručný popis mechanismu řízení a součástí vozidla přispívajících k ochraně řidiče před mechanismem řízení v případě nárazu ...
 6.
 Hmotnost vozidla při zkoušce ...
 přední náprava: ...
 zadní náprava: ...
 celkem: ...
 7.
 Vozidlo předáno ke schválení dne ...
 8.
 Technická zkušebna odpovědná za provádění schvalovacích zkoušek ...
 9.
 Datum protokolu vystaveného touto zkušebnou ...
 10.
 Číslo protokolu vystaveného touto zkušebnou ...
 11.
 Schválení typu uděleno/odmítnuto/rozšířeno/odňato (2) ...
 12.
 Umístění značky schválení na vozidle ...
 13.
 Místo ...
 14.
 Datum ...
 15.
 Podpis ...
 16.
 Seznam dokumentů uložených u orgánu, který schválení typu udělil, je k tomuto sdělení přiložen a lze jej obdržet na vyžádání.
 (1) Rozlišovací číslo země, která schválení udělila/rozšířila/odmítla/odňala (viz ustanovení pro schválení typu v předpisu).
 (2) Nehodící se škrtněte.
 PŘÍLOHA 1B
 Sdělení
 (maximální formát: A4 (210 x 297 mm))
 (1)
 vydal:
 název správního orgánu
 ...
 ...
 ...
 týkající se (2):
 udělení schválení
 rozšíření schválení
 odmítnutí schválení
 odnětí schválení
 definitivního ukončení výroby
 typu ovládacího prvku řízení z hlediska ochrany řidiče před mechanismem řízení v případě nárazu podle příslušné části předpisu č. 12.
 Schválení č.: ...
 Rozšíření č.: ...
 1.
 Obchodní název nebo značka ovládacího prvku řízení ...
 2.
 Název a adresa výrobce ...
 3.
 Název a adresa případného zástupce výrobce ...
 4.
 Typ(y) vozidla, do kterého se má


text:
ovládací prvek montovat ...
 5.
 Stručný popis ovládacího prvku řízení a součástí vozidla přispívajících k ochraně řidiče před mechanismem řízení při nárazu ...
 6.
 Datum předložení ovládacího prvku řízení ke schválení typu ...
 7.
 Technická zkušebna odpovědná za provádění schvalovacích zkoušek ...
 8.
 Datum protokolu vystaveného touto zkušebnou ...
 9.
 Číslo protokolu vystaveného touto zkušebnou ...
 10.
 Schválení typu uděleno/odmítnuto/rozšířeno/odňato (2)...
 11.
 Umístění značky/značek schválení na ovládacím prvku řízení ...
 12.
 Místo ...
 13.
 Datum ...
 14.
 Podpis ...
 15.
 Seznam dokumentů uložených u orgánu, který schválení typu udělil, je k tomuto sdělení přiložen a lze jej obdržet na vyžádání.
 (1) Rozlišovací číslo země, která schválení udělila/rozšířila/odmítla/odňala (viz ustanovení pro schválení typu v předpisu).
 (2) Nehodící se škrtněte.
 PŘÍLOHA 2
 Uspořádání značek schválení
 VZOR A
 (viz bod 4.2.4 tohoto předpisu)
 a = min. 8 mm
 Výše uvedená značka schválení umístěná na vozidle udává, že příslušný typ vozidla byl v Nizozemsku (E4) schválen z hlediska ochrany řidiče před mechanismem řízení v případě nárazu podle předpisu č. 12. Číslo schválení typu udává, že schválení bylo uděleno podle požadavků předpisu č. 12 ve znění série změn 04.
 VZOR B
 (viz bod 4.2.5 tohoto předpisu)
 a = min. 8 mm
 Výše uvedená značka schválení umístěná na vozidle udává, že tento typ vozidla byl v Nizozemsku (E4) schválen podle předpisů č. 12 a 42 (1). Čísla schválení udávají, že k datu, kdy byla příslušná schválení udělena, zahrnoval předpis č. 12 sérii změn 04 a předpis č. 42 byl ve svém původním znění.
 VZOR C
 (viz bod 4.3.4. tohoto předpisu)
 a = min. 8 mm
 Výše uvedená značka schválení umístěná na ovládacím prvku řízení udává, že příslušný typ ovládacího prvku řízení byl v Nizozemsku (E4) schválen z hlediska ochrany řidiče před mechanismem řízení v případě nárazu podle příslušné části předpisu č. 12 ve znění sérii změn 04.
 VZOR D
 (Viz bod 4.3.4.3 tohoto předpisu)
 a = min. 8 mm
 Výše uvedená značka schválení umístěná na ovládacím prvku řízení udává, že příslušný typ ovládacího prvku řízení byl v Nizozemsku (E4) schválen z hlediska ochrany řidiče před mechanismem řízení v případě nárazu podle ustanovení bodu 5.2.1, resp. 5.3.1 předpisu č. 12 ve znění sérii změn 03.
 (1) Druhé číslo je uvedeno pouze jako příklad.
 PŘÍLOHA 3
 Zkouška čelním nárazem na bariéru
 1. Účel
 Účelem zkoušky je ověřit, zda vozidlo splňuje požadavky stanovené v bodě 5.1.
 2. Zařízení, postup a měřicí přístroje
 2.1. Zkušební prostor
 Zkušební prostor musí být dostatečně velký, aby se na něj vešla rozjezdová dráha, bariéra a technická zařízení potřebná pro zkoušku. Konečný úsek rozjezdové dráhy, v délce nejméně 5 m před bariérou musí být vodorovný (sklon po délce jednoho metru nesmí překročit 3 procenta), rovinný a hladký.
 2.2. Bariéra
 Bariéru tvoří železobetonový blok, který má vpředu šířku nejméně 3 m a výšku nejméně 1,5 m. Překážka musí mít takovou tloušťku, aby vážila nejméně 70 tun. Její čelní plocha musí být rovná, svislá a kolmá na osu rozjezdové dráhy. Musí být pokryta neporušenými překližkovými deskami o tloušťce 20 ± 2 mm. Mezi překližkovou desku a bariéru


text:
je možno vložit konstrukci na ocelovém plechu o tloušťce alespoň 25 mm. Je možno použít i bariéru s jinými charakteristikami za předpokladu, že je povrch nárazové plochy větší než plocha čelního nárazu zkoušeného vozidla a že poskytuje rovnocenné výsledky.
 2.3. Pohon vozidla
 V okamžiku nárazu nesmí již na vozidlo působit žádné přídavné ovládací ani hnací zařízení. Na překážku musí narazit kolmo k nárazové stěně; maximální přípustná boční odchylka střední svislice přední části vozidla od střední svislice nárazové stěny je ± 30 cm.
 2.4. Stav vozidla
 2.4.1.
 Pro zkoušku musí vozidlo buď být vybaveno všemi obvyklými částmi a zařízením zahrnutými v pohotovostní hmotnosti vozidla, nebo musí být v takovém stavu, aby splňovalo požadavky týkající se vybavení, které má vliv na prostor pro cestující a na rozložení hmotnosti vozidla v provozním stavu jako celku.
 Odchylně od bodu 5.1 tohoto předpisu může být na žádost výrobce zkouška provedena s usazenými figurínami za předpokladu, že figuríny v žádném okamžiku nebrání pohybu mechanismu řízení. Hmotnost figurín se pro účely zkoušky nebere v úvahu.
 2.4.2.
 Jestliže je vozidlo poháněno vnějšími prostředky, musí být palivový systém naplněn alespoň z 90 procent své kapacity nehořlavou kapalinou o hustotě v rozmezí od 0,7 do 1.
 Tento požadavek se nevztahuje na případy, kdy je palivem vodík.
 Všechny ostatní systémy (nádrže na brzdovou kapalinu, chladič atd.) mohou být prázdné.
 2.4.3.
 Pokud je vozidlo poháněno svým vlastním motorem, palivová nádrž musí být naplněna alespoň z 90 procent plné kapacity. Všechny ostatní nádrže musí být naplněny do svého plného objemu.
 Po dohodě mezi výrobcem a technickou zkušebnou může být povolena změna palivového systému tak, aby k chodu motoru nebo systému konverze elektrické energie mohlo být použito odpovídající množství paliva.
 V takovém případě musí být palivová nádrž naplněna alespoň z 90 procent hmotnosti plné náplně paliva nehořlavou kapalinou o hustotě v rozmezí od 0,7 do 1.
 Tento požadavek se nevztahuje na vodíkové palivové nádrže.
 2.4.4.
 Nastavení elektrického hnacího ústrojí
 2.4.4.1.
 REESS může mít jakoukoli úroveň nabití, která podle doporučení výrobce umožňuje běžný provoz hnacího ústrojí.
 2.4.4.2.
 Elektrické hnací ústrojí musí být pod elektrickým napětím buď za provozu původních zdrojů elektrické energie, nebo bez nich (např. motorový generátor, REESS nebo systém konverze elektrické energie), nicméně:
 2.4.4.2.1.
 na základě dohody mezi technickou zkušebnou a výrobcem je možné zkoušku provést s celým elektrickým hnacím ústrojím nebo jeho částmi bez elektrického napětí, pokud to nebude mít negativní vliv na výsledek zkoušky. V případě částí elektrického hnacího ústrojí, které nejsou napájeny elektrickou energií, musí být ochrana před úrazem elektrickým proudem prokázána buď pomocí fyzické ochrany, nebo izolačního odporu a příslušných dodatečných důkazů.
 2.4.4.2.2.
 V případě, že je vozidlo vybaveno funkcí automatického rozpojení, je na žádost výrobce možné provést zkoušku s aktivovanou funkcí automatického rozpojení. V takovém případě musí být prokázáno, že automatické rozpojení by fungovalo i v průběhu nárazové zkoušky. To zahrnuje jak signál automatické aktivace, tak i galvanické rozpojení s ohledem na podmínky pozorované v průběhu nárazu.
 2.4.5.
 Na žádost výrobce může technická zkušebna odpovědná za provádění zkoušek povolit, aby bylo ke zkouškám podle tohoto předpisu použito stejné


text:
vozidlo, jaké se používá ke zkouškám podle jiných předpisů (včetně zkoušek, které mohou ovlivnit jeho konstrukci).
 2.4.6.
 Volant, pokud jej lze seřizovat, se nastaví do běžné polohy označené výrobcem, nebo jestliže tato poloha stanovena není, doprostřed mezi krajní polohy rozmezí seřízení.
 2.5. Rychlost při nárazu
 Rychlost vozidla v okamžiku nárazu musí být v rozmezí od 48,3 km/h (30 mil./h) do 53,1 km/h (33 mil./h). Pokud však byla zkouška provedena při vyšší nárazové rychlosti a vozidlo stanovené požadavky splnilo, považuje se výsledek zkoušky za vyhovující.
 2.6. Měřicí přístroje
 Přístroj použitý pro zaznamenání rychlosti uvedené v bodě 2.5 výše musí být přesný s odchylkou 1 procenta.
 3. Výsledky
 3.1.
 Ke stanovení posunu ovládacího prvku řízení směrem dozadu a vzhůru se během nárazu zaznamenají (1) změny vzdálenosti – měřené vodorovně (2) a rovnoběžně s podélnou osou vozidla a svisle ve směru kolmém na tuto osu – mezi horní částí sloupku řízení (a hřídele) a některým bodem na vozidle, který není nárazem dotčen. Hodnotou posuvu směrem dozadu a nahoru je největší hodnota této změny zjištěná ze záznamu.
 3.2.
 Po zkoušce se v písemné zprávě popíše poškození vzniklé na vozidle; připojí se nejméně po jedné fotografii pořízené z každého z těchto pohledů na vozidlo:
 3.2.1.
 pohled ze strany (pravé i levé);
 3.2.2.
 pohled zepředu;
 3.2.3.
 pohled zespodu;
 3.2.4.
 pohled na postiženou oblast uvnitř prostoru pro cestující.
 4. Korekční činitele
 4.1.
 Označení
 V
 zaznamenaná rychlost v km/h;
 mo
 hmotnost prototypu ve stavu definovaném v bodě 2.4 této přílohy;
 m1
 hmotnost prototypu se zkušebním zařízením;
 Do
 změna vzdálenosti měřená během nárazu podle bodu 3.1 této přílohy;
 D1
 změna vzdálenosti, podle které se stanovují výsledky zkoušky;
 K1
 = větší z hodnot
 a 0,83;
 K2
 = větší z hodnot
 a 0,8.
 4.2.
 Korigovaná změna D1, pomocí níž se ověřuje shodnost prototypu s požadavky tohoto předpisu, se vypočítává podle vzorce:
 D1 = Do.K1.K2
 4.3.
 U vozidla, které je z hlediska charakteristik uvedených v bodě 2.2 tohoto předpisu shodné s uvažovaným prototypem, ale jehož hmotnost m1 je větší než mo, pokud m1 není větší než 1,25 mo a korigovaná změna D2 vypočtená ze změny D1 podle vzorce D2 = prokazuje, že i toto nové vozidlo splňuje požadavky bodu 5 tohoto předpisu, se zkouška čelním nárazem na bariéru nevyžaduje.
 5. Rovnocenné postupy
 5.1.
 Podle uvážení schvalovacího orgánu mohou být povoleny i alternativní zkoušky za předpokladu, že lze prokázat jejich rovnocennost. Ke schvalovací dokumentaci se připojí zpráva, ve které se uvede použitá metoda a získané výsledky nebo důvod, proč nebyla zkouška provedena.
 5.2.
 Povinnost prokázat rovnocennost použité alternativní metody spočívá na výrobci nebo jeho zástupci, který použití této metody požaduje.
 (1) Tento záznam je možno nahradit měřením maximálních hodnot.
 (2) „Vodorovným směrem“ se zde rozumí směr ve vztahu k prostoru pro cestující ve stojícím vozidle před zkouškou a nikoli ve vztahu k tomuto prostoru při pohybu vozidla vzhledem k vozovce; „svislým směrem“ se rozumí směr vzhůru kolmo k vodorovné rovině.
 PŘÍLOHA 4
 Zkouška nárazovým tělesem ve tvaru trupu
 1. Účel
 Účelem zkoušky je ověřit, zda vozidlo splňuje požadavky bodu 5.2 tohoto předpisu.
 2.


text:
Instalace, postup a měřicí přístroje
 2.1. Montáž ovládacího prvku řízení
 2.1.1.
 Ovládací prvek řízení se namontuje na přední část vozidla získanou přeříznutím karoserie příčně na úrovni předních sedadel a případně sejmutím střechy, čelního skla a dveří. Tato část se napevno upevní ke zkušební stolici tak, aby se při nárazu nárazového tělesa ve tvaru trupu nepohnula.
 Tolerance montážního úhlu ovládacího prvku vůči úhlu konstrukčnímu činí ± 2 stupně.
 2.1.2.
 Na žádost výrobce a se souhlasem zkušebny však může být ovládací prvek řízení namontován na rám simulující montáž mechanismu řízení za předpokladu, že se v porovnání se skutečnou sestavou „přední část karoserie/mechanismus řízení“ sestava „rám/mechanismus řízení“ vyznačuje:
 2.1.2.1.
 stejným geometrickým uspořádáním;
 2.1.2.2.
 větší tuhostí.
 2.1.3.
 Montáž ovládacího prvku řízení v případě, požaduje-li se pouze schválení tohoto ovládacího prvku.
 Ovládací prvek řízení se zkouší s veškerým příslušenstvím. Mezi ovládacím prvkem řízení a zkušební stolicí musí být bortící prostor alespoň 100 mm. Hřídel řízení musí být ke zkušební stolici pevně připevněn tak, aby se při nárazu nepohnul (viz obrázek 1 přílohy 5).
 2.2. Nastavení mechanismu řízení pro zkoušky
 2.2.1.
 Při první zkoušce musí být ovládací prvek řízení natočen tak, aby jeho nejtužší příčka směřovala kolmo k bodu jeho styku s nárazovým tělesem ve tvaru trupu. Je-li ovládacím prvkem řízení volant, zkouška se opakuje tak, aby k tomuto bodu styku kolmo směřovala nejpoddajnější část volantu. U seřiditelného ovládacího prvku řízení se obě zkoušky provedou s volantem nastaveným do obvyklé polohy označené výrobcem; není-li tato poloha určena, nastaví se do střední polohy rozsahu seřízení.
 2.2.2.
 Jestliže je vozidlo vybaveno zařízením k nastavení sklonu a polohy volantu, provede se zkouška s volantem v obvyklé poloze označené výrobcem a považované zkušebnou z hlediska pohlcování energie za reprezentativní.
 2.2.3.
 Jestliže je ovládací prvek řízení vybaven airbagem volantu, provede se zkouška s airbagem naplněným. Na žádost výrobce a se souhlasem zkušebny může být zkouška provedena i s airbagem nenaplněným.
 2.3. Nárazové těleso ve tvaru trupu
 Nárazové těleso ve tvaru trupu má tvar, rozměry, hmotnost a charakteristiky uvedené v dodatku této přílohy.
 2.3.1.
 Nepovinné dodatečné pokyny pro mechanické vlastnosti nárazového tělesa ve tvaru trupu:
 a)
 rychlost zatížení během měření tuhosti: 250 ± 50 mm/min;
 b)
 těžiště: 551,2 ± 6 mm od nejsvrchnější části nárazového tělesa ve tvaru trupu;
 c)
 moment setrvačnosti okolo příčné osy těžiště:
 2,26 ±0,23 kg x m2.
 2.4. Měření sil
 2.4.1.
 Měří se maximální síla ve směru vodorovném a rovnoběžném s podélnou osou vozidla, která na nárazové těleso ve tvaru trupu působí v důsledku nárazu na ovládací prvek řízení.
 2.4.2.
 Tuto sílu je možno přímo či nepřímo měřit nebo je možno ji vypočítat z hodnot zaznamenaných během zkoušky.
 2.5. Pohon nárazového tělesa ve tvaru trupu
 2.5.1.
 K uvedení nárazového tělesa ve tvaru trupu do pohybu je možno použít jakoukoliv metodu, při níž těleso v okamžiku nárazu do ovládacího prvku řízení není s hnacím zařízením nijak spojeno. Nárazové těleso ve tvaru trupu musí narazit na ovládací prvek řízení po přibližně přímé dráze rovnoběžné s podélnou osou vozidla.
 2.5.2.
 Bod H nárazového tělesa ve tvaru trupu, vyznačený zvláštní značkou, musí


text:
být nastaven tak, aby se před nárazem nacházel ve vodorovné rovině procházející bodem R, vyznačeným výrobcem vozidla.
 2.6. Rychlost
 Nárazové těleso ve tvaru trupu musí na ovládací prvek řízení narazit rychlostí 24,1 km/h +1,2 (15 mil./h +0,8). Jestliže však byla zkouška provedena při vyšší rychlosti nárazu a ovládací prvek řízení přitom vyhověl stanoveným požadavkům, považuje se zkouška za vyhovující.
 2.7. Měřicí přístroje
 2.7.1.
 Přístrojové vybavení, kterým se zaznamenávají parametry podle bodu 5.2 tohoto předpisu, musí umožňovat měření s touto přesností:
 2.7.1.1.
 rychlost nárazového tělesa ve tvaru trupu: v rozmezí 2 %;
 2.7.1.2.
 záznam času: v rozmezí 1/1 000 s;
 2.7.1.3.
 přičemž na záznamech a filmech sloužících k analyzování výsledku zkoušky musí být zřetelný začátek nárazu (bod nula) v okamžiku prvního dotyku nárazového tělesa ve tvaru trupu s ovládacím prvkem řízení.
 2.7.2.
 Měření síly
 Pokud není tímto předpisem stanoveno jinak, musí použité přístrojové vybavení odpovídat normě ISO 6487:1987.
 2.7.2.1.
 Siloměry zabudované do systému řízení:
 amplitudová třída kanálu musí odpovídat 1 960 daN (2 000 kg) a kmitočtová třída kanálu musí být 600.
 2.7.2.2.
 Měřiče zrychlení nebo siloměry instalované na nárazovém tělese ve tvaru trupu: dva jednoosé měřiče zrychlení se umístí souměrně v příčné rovině procházející těžištěm nárazového tělesa ve tvaru trupu. Amplitudová třída kanálu musí odpovídat 60 g a kmitočtová třída kanálu musí být 180. Povolují se i jiné metody, pokud jde o počet a uložení měřicích akcelerometrů, například s rozdělením zkušební aparatury do oddělených částí v těžišti, přičemž akcelerometry jsou uloženy tak, aby se jimi měřilo zrychlení ve směru vodorovném a rovnoběžném s podélnou osou vozidla.
 Výslednou silou musí být síla odpovídající nejvyšší hodnotě součtu sil vypočtených nebo měřených přímo pro jednotlivé části nárazového tělesa ve tvaru trupu.
 2.8.
 Okolní teplota: ustálena na 20 °C ± 5 °C.
 3. Výsledky
 3.1.
 Po zkoušce se zjistí a v písemné zprávě popíše poškození vzniklé na mechanismu řízení; připojí se nejméně po jedné fotografii oblasti zahrnující „ovládací prvek řízení/sloupek řízení/přístrojovou desku“, pořízené ze strany a zepředu.
 3.2.
 Maximální hodnota síly se změří nebo vypočte podle bodu 2.4.
 Příloha 4 – Dodatek
 Nárazové těleso ve tvaru trupu
 PŘÍLOHA 5
 Zkouška nárazem hlavice
 1. Účel
 Účelem této zkoušky je ověřit, zda ovládací prvek řízení splňuje požadavky bodu 5.3 tohoto předpisu.
 2. Instalace, postup a měřicí přístroje
 2.1. Obecné úvahy
 2.1.1.
 Ovládací prvek řízení se zkouší s veškerým příslušenstvím.
 2.1.2.
 Jestliže je ovládací prvek řízení vybaven airbagem volantu, provede se zkouška s airbagem naplněným. Na žádost výrobce a se souhlasem zkušebny může být zkouška provedena i s airbagem nenaplněným.
 2.2. Montáž ovládacího prvku řízení v případě žádosti o jeho schválení typu ve spojení se schválením typu vozidla
 2.2.1.
 Ovládací prvek řízení se namontuje na přední část vozidla získanou přeříznutím karoserie příčně na úrovni předních sedadel a případně sejmutím střechy, čelního skla a dveří.
 Tato část se napevno upevní ke zkušební stolici tak, aby se při nárazu hlavice nepohnula.
 Tolerance montážního úhlu ovládacího prvku vůči úhlu konstrukčnímu činí ± 2 stupně.
 2.2.2.
 Na žádost výrobce a se souhlasem zkušebny však může být ovládací prvek řízení namontován na