text:
D2S: Patice P32d-2
 D3S: Patice PK32d-5
 D4S: Patice P32d-5
 v souladu s publikací IEC č. 60061 (list 7004-111-3)
 ELEKTRICKÉ A FOTOMETRICKÉ VLASTNOSTI
 D1S/D2S
 D3S/D4S
 D1S/D2S
 D3S/D4S
 Jmenovité napětí napáječe
 V
 12 (11)
 12
 Jmenovitý příkon
 W
 35
 35
 Zkušební napětí
 V
 13,5
 13,5
 Napětí výbojky
 Cíl
 V
 85
 42
 85
 42
 Přípustné odchylky
 ± 17
 ± 9
 ± 8
 ± 4
 Příkon výbojky
 Cíl
 W
 35
 35
 Přípustné odchylky
 ± 3
 ± 0,5
 Světelný tok
 Cíl
 lm
 3 200
 3 200
 Přípustné odchylky
 ± 450
 ± 150
 Chromatické souřadnice v případě bílého světla
 Cíl
 x = 0,375
 y = 0,375
 Oblast přípustných odchylek (12)
 Boundaries
 x = 0,345
 y = 0,150 + 0,640 x
 x = 0,405
 y = 0,050 + 0,750 x
 Průsečík bodů
 x = 0,345
 y = 0,371
 x = 0,405
 y = 0,409
 x = 0,405
 y = 0,354
 x = 0,345
 y = 0,309
 Vypínací doba opětovného spouštění za tepla
 s
 10
 10
 Kategorie D1S, D2S, D3S a D4S List DxS/5
 Poloha elektrod
 Tato zkouška se používá pro určení správného umístění elektrod vzhledem ke vztažné ose a vztažné rovině.
 Směr měření: bokorys a půdorys světelného zdroje
 Rozměr v mm
 Sériově vyráběné zdroje světla
 Standardní zdroje světla
 a1
 d + 0,2
 d + 0,1
 a2
 d + 0,5
 d + 0,25
 b1
 0,3
 0,15
 b2
 0,6
 0,3
 c
 4,2
 4,2
 d = průměr elektrody,
 d < 0,3 pro D1S a D2S,
 d < 0,4 pro D3S a D4S.
 Vršek elektrody bližší ke vztažné rovině musí být umístěn v oblasti určené a1 a b1. Vršek elektrody vzdálenější od vztažné roviny musí být umístěn v oblasti určené a2 a b2.
 Kategorie D1S, D2S, D3S a D4S List DxS/6
 Poloha a tvar oblouku
 Tato zkouška se používá k určení tvaru oblouku a jeho polohy vzhledem ke vztažné ose a vztažné rovině měřením jeho zakřivení a rozptylu v příčném řezu ve vzdálenosti 27,1 mm od referenční roviny.
 Tvar oblouku slouží pouze ke znázornění.
 Směr měření: bokorys světelného zdroje
 Měří-li se rozložení relativního jasu ve středním příčném řezu, jak je znázorněno na výkresu výše, maximální hodnota se musí nacházet uvnitř vzdálenosti r od vztažné osy. Bod 20 % maximální hodnoty se musí nacházet ve vzdálenosti s.
 Rozměry v mm
 Sériově vyráběné zdroje světla
 Standardní zdroje světla
 r
 0,50 ± 0,40
 0,50 ± 0,20
 s
 1,10 ± 0,40
 1,10 ± 0,25
 (1) Vztažná osa je kolmá na vztažnou rovinu a prochází průsečíky dvou rovnoběžek, jak je uvedeno na obrázku 5.
 (2) Skleněná baňka a podpěry nesmí dosáhnout pouzdra, jak je uvedeno na obrázku 6. Pouzdro je soustředné ke vztažné ose.
 (3) Část baňky v rozmezí úhlů α1 a α2 je část vyzařující světlo. Tato část musí být pokud možno tvarově stejnorodá a nesmí vykazovat žádná optická zkreslení. To se týká celého obvodu baňky v rozmezí úhlů α1 a α2 kromě černých pásků.
 (4) Použitá napětí napáječů se mohou lišit od 12 V.
 (5) Viz příloha 4.
 (6) „f1/..“ představuje rozměr f1, který má být měřen ve vzdálenosti od vztažné roviny uvedené v


text:
mm po dopadu.
 (7) „.../24 mv“ představuje hodnotu měřenou ve vzdálenosti 24 mm od vztažné roviny.
 (8) Vztažná osa je kolmá na vztažnou rovinu a prochází průsečíky dvou rovnoběžek, jak je uvedeno na obrázku 5.
 (9) Skleněná baňka a podpěry nesmí dosáhnout pouzdra, jak je uvedeno na obrázku 6. Pouzdro je soustředné ke vztažné ose.
 (10) Část baňky v rozmezí úhlů ± 1 a ± 2 je část vyzařující světlo. Tato část musí být pokud možno tvarově stejnorodá a nesmí vykazovat žádná optická zkreslení. To se týká celého obvodu baňky v rozmezí úhlů ± 1 a ± 2.
 (11) oužitá napětí napáječů se mohou lišit od 12 V.
 (12) Viz příloha 4
 PŘÍLOHA 2
 SDĚLENÍ
 (maximální formát: A4 (210 × 297 mm))
 PŘÍLOHA 3
 PŘÍKLAD USPOŘÁDÁNÍ ZNAČKY SCHVÁLENÍ TYPU
 (viz bod 2.4.3)
 PŘÍLOHA 4
 METODA MĚŘENÍ ELEKTRICKÝCH A FOTOMETRICKÝCH VLASTNOSTÍ
 1. Obecně
 Zkoušky spouštění, rozběhu a opětovného spouštění za tepla a měření elektrických a fotometrických vlastností výbojkového zdroje světla se provádí ve volné atmosféře při okolní teplotě 25 °C ± 5 °C.
 2. Napáječ
 Všechny zkoušky a měření se provedou s napáječem uvedeným v bodě 2.2.2.4 tohoto předpisu. Výkonové napájení pro zkoušky spouštění a rozběhu musí být schopné zajistit rychlý nárůst proudového impulzu.
 3. Poloha výboje
 Poloha výboje je vodorovná v rozmezí ± 10° s vývody směrem dolů. Poloha při zahořování a zkoušce musí být stejná. Jestliže je výbojka náhodně provozována ve špatném směru, musí se před začátkem měření znovu zahořet. Žádné elektricky vodivé předměty se nesmí nacházet během zahořování a měření uvnitř válce, jehož průměr činí 32 mm a délka 60 mm soustředně se vztažnou osou a symetricky k oblouku. Kromě toho je třeba se vyhnout nahodilým magnetickým polím.
 4. Zahoření
 Všechny zkoušky se provedou se zdroji světla, které byly zahořeny minimálně 15 cykly následujícího průběhu: 45 minut zapnuto, 15 sekund vypnuto, 5 minut zapnuto, 10 minut vypnuto.
 5. Napájecí napětí
 Všechny zkoušky se provedou při zkušebním napětí, které je uvedeno na příslušném listu dat.
 6. Zkouška spouštění
 Zkouška spouštění se provádí se zdroji světla, které nebyly zahořeny a nebyly před zkouškou použity po dobu nejméně 24 hodin.
 7. Zkouška rozběhu
 Zkouška rozběhu se použije na zdroje světla, které nebyly před zkouškou použity po dobu nejméně jedné hodiny.
 8. Zkouška opětovného spouštění za tepla
 Zdroj světla se spustí a nechá v činnosti pomocí napáječe při zkušebním napětí po dobu 15 minut. Napájecí napětí napáječe se pak vypne na dobu, která je uvedena v příslušném listu dat, a poté se znovu zapne.
 9. Elektrická a fotometrická zkouška
 Před každým měřením se zdroj světla stabilizuje po dobu 15 minut.
 10. Barva
 Barva zdroje světla se měří v integrační kouli s použitím měřicího systému, který udává chromatické souřadnice CIE přijímaného světla s rozlišením ± 0,002. Následující obrázek ukazuje rozsah přípustných odchylek pro bílou barvu a omezenou oblast přípustných odchylek pro výbojkové zdroje světla D1R, D1S, D2R, D2S, D3R, D3S, D4R a D4S.
 PŘÍLOHA 5
 Optické nastavení pro měření polohy a tvaru oblouku a polohy elektrod (1)
 Výbojkový zdroj světla se umístí dle

type: contracts

jurisdiction: EU


text:
vyobrazení:
 v obr. 1 nebo obr. 2 listu DxR/1 nebo listu DxS/1;
 v obr. 3 nebo obr. 4 listu DxR/2 nebo listu DxS/2.
 Optický systém musí promítnout skutečný obraz A' oblouku A se zvětšením nejlépe M = s′/s = 20 na měřicí stěně. Optický systém musí být aplanatický a achromatický. Clonka d, umístěná v ohniskové vzdálenosti f optického systému, vytvoří projekci oblouku s téměř rovnoběžnými směry pozorování. Aby byl získán úhel poloviční divergence ne větší než μ = 0,5°, nesmí být průměr clonky s ohledem na ohniskovou vzdálenost optického systému větší než d = 2f tan (μ). Činný průměr optického systému nesmí být větší než:
 D = (1 + 1/M)d + c + (b1 + b2)/2, (c, b1 a b2 jsou uvedeny v listě DxS/5, resp. v listě DxR/5).
 Stupnice na projekční stěně umožňuje měření polohy elektrod. Kalibrace sestavy může být výhodně provedena užitím odděleného projektoru s rovnoběžným paprskem ve spojení se měřidlem, jehož stín se promítne na měřicí stěnu. Zařízení ukáže vztažnou osu a rovinu rovnoběžnou se vztažnou rovinou a ve vzdálenosti „e“ mm od ní (e = 27,1 pro D1R, D1S, D2R, D2S, D3R, D3S, D4R a D4S).
 Snímač se instaluje v rovině měřicí stěny s možností pohybu ve svislém směru na čáře odpovídající rovině v „e“ od vztažné roviny výbojkového zdroje světla.
 Snímač musí mít relativní spektrální citlivost lidského oka. Velikost snímače nesmí být větší než 0,2 M mm ve vodorovném směru a ne větší než 0,025 M mm ve svislém směru (M = zvětšení). Rozsah měřitelného pohybu musí být takový, aby požadovaná měření zakřivení oblouku r a rozptyl oblouku s byla měřitelná.
 (1) Tato metoda je jedním z příkladů metody měření; lze použít jakoukoli jinou metodu s odpovídající přesností měření.
 PŘÍLOHA 6
 Minimální požadavky na postupy kontroly kvality výrobcem
 1. OBECNĚ
 Požadavky na shodnost výroby se považují za uspokojivé z hlediska fotometrických (včetně ultrafialového záření), geometrických, vizuálních a elektrických vlastností, jestliže výroba výbojkových zdrojů světla splňuje přípustné odchylky uvedené v příslušných listech dat přílohy 1 a příslušných listech dat pro patice.
 2. MINIMÁLNÍ POŽADAVKY NA OVĚŘOVÁNÍ SHODNOSTI VÝROBCEM
 Výrobce nebo držitel značky schválení typu musí pro každý typ výbojkového zdroje světla provést v přiměřených intervalech zkoušky v souladu s ustanoveními tohoto předpisu.
 2.1 Povaha zkoušek
 Zkoušky shodnosti výroby dle těchto specifikací musí zahrnovat fotometrické, geometrické a optické vlastnosti.
 2.2 Metody zkoušek
 2.2.1
 Zkoušky se v zásadě provádějí v souladu s metodami stanovenými v tomto předpise.
 2.2.2
 Uplatnění bodu 2.2.1 vyžaduje řádnou kalibraci zkušebního zařízení a korelaci měření s měřeními příslušného orgánu.
 2.3 Způsob výběru vzorků
 Vzorky výbojkových zdrojů světla se vybírají náhodně z výroby jednotné série. Jednotnou sérií se rozumí soubor výbojkových zdrojů světla téhož typu definovaných podle výrobních metod výrobce.
 2.4 Kontrolované a zaznamenané vlastnosti
 Výbojkové zdroje světla se kontrolují a výsledky zkoušek se zapisují podle skupin vlastností uvedených v seznamu v příloze 7, tabulce 1.
 2.5 Kritéria přijatelnosti
 Výrobce nebo držitel schválení odpovídá za vypracování statistického rozboru výsledků zkoušek s cílem splnit specifikace stanovené pro kontrolu shodnosti výrobků podle bodu 4.1 tohoto předpisu.
 Soulad


text:
je potvrzen, není-li překročena úroveň přijatelného nesouladu pro skupinu vlastností uvedených v tabulce 1 přílohy 7. To znamená, že počet výbojkových zdrojů světla, které nesplňují požadavky pro kteroukoliv skupinu vlastností kteréhokoliv typu výbojkového zdroje světla, nepřekročí v příslušných tabulkách 2, 3 nebo 4 přílohy 7 kvalifikační mez.
 Poznámka: Každý jednotlivý požadavek týkající se výbojkového zdroje světla se považuje za vlastnost.
 PŘÍLOHA 7
 Výběr vzorků a úrovně shody zkušebních záznamů výrobce
 Tabulka 1
 Vlastnosti
 Skupina vlastností
 Skupina (1) zkušebních záznamů mezi typy výbojkového zdroje světla
 Minimálně 12 výběrů vzorků pro každou skupinu za měsíc (1)
 Přípustná úroveň nesouladu pro jednotlivou skupinu vlastností (%)
 Značení, rozlišitelnost a trvanlivost
 Všechny typy se stejnými vnějšími rozměry
 315
 1
 Kvalita baňky
 Všechny typy se stejnými baňkami
 315
 1
 Vnější rozměry (vyjma patice)
 Všechny typy stejné kategorie
 315
 1
 Poloha a rozměry oblouku a pásků
 Všechny typy stejné kategorie
 200
 6,5
 Spouštění, rozběh a opětovné spouštění za tepla
 Všechny typy stejné kategorie
 200
 1
 Napětí a příkon výbojky
 Všechny typy stejné kategorie
 200
 1
 Světelný tok, barva a
 ultrafialové záření
 Všechny typy stejné kategorie
 200
 1
 Kvalifikační meze pro přijatelnost založené na různých počtech zkušebních výsledků pro každou skupinu vlastností jsou uvedeny v tabulce 2 jako maximální počet neshod. Meze jsou založeny na úrovni přijatelnosti 1 % neshody, při předpokladu přijatelné pravděpodobnosti nejméně 0,95.
 Tabulka 2
 Počet výsledků zkoušek pro jednotlivé vlastnosti
 Kvalifikační meze pro přijatelnost
 – 200
 5
 201 – 260
 6
 261 – 315
 7
 316 – 370
 8
 371 – 435
 9
 436 – 500
 10
 501 – 570
 11
 571 – 645
 12
 646 – 720
 13
 721 – 800
 14
 801 – 860
 15
 861 – 920
 16
 921 – 990
 17
 991 – 1 060
 18
 1 061 – 1 125
 19
 1 126 – 1 190
 20
 1 191 – 1 249
 21
 Kvalifikační meze pro přijatelnost založené na různých počtech výsledků zkoušek pro každou skupinu vlastností jsou uvedeny v tabulce 3 jako maximální počet neshod. Meze jsou založeny na úrovni přijatelnosti 6,5 % neshod, při předpokladu přijatelné pravděpodobnosti nejméně 0,95.
 Tabulka 3
 Počet zaznamenaných výbojek
 Kvalifikační meze
 – 200
 21
 201 – 213
 22
 214 – 227
 23
 228 – 240
 24
 241 – 254
 25
 255 – 268
 26
 269 – 281
 27
 282 – 295
 28
 296 – 308
 29
 309 – 322
 30
 323 – 336
 31
 337 – 349
 32
 350 – 363
 33
 364 – 376
 34
 377 – 390
 35
 391 – 404
 36
 405 – 417
 37
 418 – 431
 38
 432 – 444
 39
 445 – 458
 40
 459 – 472
 41
 473 – 485
 42
 486 – 499
 43
 500 – 512
 44
 513 – 526
 45
 527 – 540
 46
 541 – 553
 47
 554 – 567
 48
 568 – 580
 49
 581 – 594
 50
 595 – 608
 51
 609 – 621
 52
 622 – 635
 53
 636 – 648
 54
 649 – 662
 55
 663 – 676
 56
 677 – 689
 57
 690 – 703
 58


text:
704 – 716
 59
 717 – 730
 60
 731 – 744
 61
 745 – 757
 62
 758 – 771
 63
 772 – 784
 64
 785 – 798
 65
 799 – 812
 66
 813 – 825
 67
 826 – 839
 68
 840 – 852
 69
 853 – 866
 70
 867 – 880
 71
 881 – 893
 72
 894 – 907
 73
 908 – 920
 74
 921 – 934
 75
 935 – 948
 76
 949 – 961
 77
 962 – 975
 78
 976 – 988
 79
 989 – 1 002
 80
 1 003 – 1 016
 81
 1 017 – 1 029
 82
 1 030 – 1 043
 83
 1 044 – 1 056
 84
 1 057 – 1 070
 85
 1 071 – 1 084
 86
 1 085 – 1 097
 87
 1 098 – 1 111
 88
 1 112 – 1 124
 89
 1 125 – 1 138
 90
 1 139 – 1 152
 91
 1 153 – 1 165
 92
 1 166 – 1 179
 93
 1 180 – 1 192
 94
 1 193 – 1 206
 95
 1 207 – 1 220
 96
 1 221 – 1 233
 97
 1 234 – 1 249
 98
 Kvalifikační meze pro přijatelnost založené na různých počtech výsledků zkoušek pro každou skupinu vlastností jsou uvedeny v tabulce 4 jako procenta z výsledků, při předpokladu přijatelné pravděpodobnosti nejméně 0,95.
 Tabulka 4
 Počet výsledků zkoušek pro každou vlastnost
 Kvalifikační meze jako procento výsledků
 Přípustná úroveň 1 % neshod
 Kvalifikační meze jako procento výsledků
 Přípustná úroveň 6,5 % neshod
 1 250
 1,68
 7,91
 2 000
 1,52
 7,61
 4 000
 1,37
 7,29
 6 000
 1,30
 7,15
 8 000
 1,26
 7,06
 10 000
 1,23
 7,00
 20 000
 1,16
 6,85
 40 000
 1,12
 6,75
 80 000
 1,09
 6,68
 100 000
 1,08
 6,65
 1 000 000
 1,02
 6,55
 (1) Hodnocení musí obecně pokrývat sériovou výrobu z jednotlivých závodů. Výrobce však může pro tentýž typ spojit záznamy z více závodů, pokud se v těchto závodech uplatňuje stejný systém kvality a řízení kvality.
 PŘÍLOHA 8
 MINIMÁLNÍ POŽADAVKY NA VÝBĚR VZORKŮ INSPEKTOREM
 1.
 Požadavky na shodnost výroby se považují za uspokojivé z hlediska fotometrických, geometrických, vizuálních a elektrických vlastností, jestliže výroba výbojkových zdrojů světla splňuje přípustné odchylky uvedené v příslušných listech dat přílohy 1 a příslušných listech dat pro patice.
 2.
 Shodnost hromadné výroby výbojkových zdrojů světla se nezpochybní, jestliže výsledky jsou ve shodě s bodem 5 této přílohy.
 3.
 Shodnost se zpochybní a výrobce je požádán, aby svoji výrobu uvedl do souladu s požadavky, jestliže výsledky nejsou ve shodě s bodem 5 této přílohy.
 4.
 Je-li uplatněn bod 3 této přílohy, do dvou měsíců se vybere další vzorek 250 výbojkových zdrojů světla, a to namátkou ze současné výroby.
 5.
 O tom, zda vyhoví, či ne, se rozhodne v souladu s hodnotami v tabulce 1. Pro každou skupinu vlastností musí být výbojkové zdroje světla buď schválené nebo neschválené v souladu s hodnotami v tabulce 1 (1).
 Tabulka 1
 Vzorek
 1 procento (2)
 6,5 procenta (2)
 Schválené
 Neschválené
 Schválené
 Neschválené
 Velikost prvního vzorku:


text:
125
 2
 5
 11
 16
 Je-li počet nevyhovujících jednotek větší než 2 (11) a menší než 5 (16), je nutné vybrat další vzorek o velikosti 125 a hodnotit 250
 6
 7
 26
 27
 (1) Navrhované schéma je navrženo tak, aby podle něj bylo možné posoudit shodu výbojkových zdrojů světla na přijatelnou úroveň neshody 1 % a 6,5 % a je založené na Plánu dvojitého výběru vzorků pro běžnou kontrolu v publikaci IEC č. 60410: Plány výběru vzorků a postupy kontrol jejich vlastností.
 (2) Výbojkové zdroje světla se kontrolují a výsledky zkoušek se zapisují do skupin vlastností dle seznamu v příloze 7 tabulce 1.


text:
 29.8.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 L 231/10
 ROZHODNUTÍ SMÍŠENÉHO VÝBORU EHP
 č. 35/2013
 ze dne 15. března 2013,
 kterým se mění příloha II (Technické předpisy, normy, zkoušení a certifikace) Dohody o EHP
 SMÍŠENÝ VÝBOR EHP,
 s ohledem na Dohodu o Evropském hospodářském prostoru (dále jen „Dohoda o EHP“), a zejména na článek 98 této dohody,
 vzhledem k těmto důvodům:
 (1)
 Prováděcí nařízení Komise (EU) č. 436/2012 ze dne 23. května 2012, kterým se mění příloha nařízení (EU) č. 37/2010 o farmakologicky účinných látkách a jejich klasifikaci podle maximálních limitů reziduí v potravinách živočišného původu, pokud jde o látku azamethifos (1), by mělo být začleněno do Dohody o EHP.
 (2)
 Prováděcí nařízení Komise (EU) č. 466/2012 ze dne 1. června 2012, kterým se mění příloha nařízení (EU) č. 37/2010 o farmakologicky účinných látkách a jejich klasifikaci podle maximálních limitů reziduí v potravinách živočišného původu, pokud jde o látku chlorsulon (2), by mělo být začleněno do Dohody o EHP.
 (3)
 Příloha II Dohody o EHP by proto měla být odpovídajícím způsobem změněna,
 PŘIJAL TOTO ROZHODNUTÍ:
 Článek 1
 V bodě 13 (nařízení Komise (EU) č. 37/2010) kapitoly XIII přílohy II Dohody o EHP se doplňují nové odrážky, které znějí:
 „—
 32012 R 0436: prováděcí nařízení Komise (EU) č. 436/2012 ze dne 23. května 2012 (Úř. věst. L 134, 24.5.2012, s. 10).
 —
 32012 R 0466: prováděcí nařízení Komise (EU) č. 466/2012 ze dne 1. června 2012 (Úř. věst. L 143, 2.6.2012, s. 2).“
 Článek 2
 Znění prováděcího nařízení (EU) č. 436/2012 a nařízení (EU) č. 466/2012 v islandském a norském jazyce, která mají být zveřejněna v dodatku EHP Úředního věstníku Evropské unie, jsou platná.
 Článek 3
 Toto rozhodnutí vstupuje v platnost dnem 16. března 2013 za předpokladu, že jsou učiněna veškerá oznámení podle čl. 103 odst. 1 Dohody o EHP (3).
 Článek 4
 Toto rozhodnutí bude zveřejněno v oddíle EHP a v dodatku EHP Úředního věstníku Evropské unie.
 V Bruselu dne 15. března 2013.
 Za Smíšený výbor EHP
 předseda
 Gianluca GRIPPA
 (1) Úř. věst. L 134, 24.5.2012, s. 10.
 (2) Úř. věst. L 143, 2.6.2012, s. 2.
 (3) Nebyly oznámeny žádné ústavní požadavky.


text:
 Důležité právní upozornění
 |
 22002D0063
 Úřední věstník L 238 , 05/09/2002 S. 0032 - 0033
 Rozhodnutí Smíšeného výboru EHPč. 63/2002ze dne 31. května 2002,kterým se mění příloha XXI (Statistika) Dohody o EHPSMÍŠENÝ VÝBOR EHP,s ohledem na Dohodu o Evropském hospodářském prostoru ve znění Protokolu o úpravě Dohody o Evropském hospodářském prostoru (dále jen "Dohoda"), a zejména s ohledem na článek 98 této dohody,vzhledem k těmto důvodům:(1) Příloha XXI Dohody byla změněna rozhodnutím Smíšeného výboru EHP č. 45/2002 ze dne 19. dubna 2002 [1].(2) Nařízení Komise (ES) č. 2163/2001 ze dne 7. listopadu 2001 o technických opatřeních pro předávání údajů pro statistiku silniční přepravy zboží [2] by mělo být začleněno do Dohody,ROZHODL TAKTO:Článek 1V příloze XXI Dohody se za bod 7d (rozhodnutí Komise 1999/35/ES) vkládá nový bod, který zní:"7e. 32001 R 2163: nařízení Komise (ES) č. 2163/2001 ze dne 7. listopadu 2001 o technických opatřeních pro předávání údajů pro statistiku silniční přepravy zboží (Úř. věst. L 291, 8.11.2001, s. 13)."Článek 2Znění nařízení (ES) č. 2163/2001 v islandském a norském jazyce, která mají být zveřejněna v dodatku EHP Úředního věstníku Evropských společenství, jsou platná.Článek 3Toto rozhodnutí vstupuje v platnost dnem 1. června 2002 za předpokladu, že Smíšenému výboru EHP jsou učiněna veškerá oznámení podle čl. 103 odst. 1 Dohody [3].Článek 4Toto rozhodnutí bude zveřejněno v oddíle EHP a v dodatku EHP Úředního věstníku Evropských společenství.V Bruselu dne 31. května 2002.Za Smíšený výbor EHPpředsedaP. Westerlund[1] Úř. věst. L 154, 13.6.2002, s. 32.[2] Úř. věst. L 291, 8.11.2001, s. 13.[3] Nebyly oznámeny žádné ústavní požadavky.--------------------------------------------------


text:
 Důležité právní upozornění
 |
 22004D0023
 Úřední věstník L 127 , 29/04/2004 S. 0128 - 0129
 Rozhodnutí Smíšeného výboru EHPč. 23/2004ze dne 19. března 2004,kterým se mění příloha II (Technické předpisy, normy, zkoušení a certifikace) Dohody o EHPSMÍŠENÝ VÝBOR EHP,s ohledem na Dohodu o Evropském hospodářském prostoru ve znění Protokolu o úpravě Dohody o Evropském hospodářském prostoru (dále jen "Dohoda"), a zejména s ohledem na článek 98 této dohody,vzhledem k těmto důvodům:(1) Příloha II Dohody byla změněna rozhodnutím Smíšeného výboru EHP č. 3/2004 ze dne 6. února 2004 [1].(2) Směrnice Komise 2003/94/ES ze dne 8. října 2003, kterou se stanoví zásady a pokyny pro správnou výrobní praxi pro humánní léčivé přípravky a hodnocené humánní léčivé přípravky [2], by měla být začleněna do Dohody.(3) Směrnice 2003/94/ES zrušuje směrnici Komise 91/356/EHS [3], která je začleněna do Dohody a která by proto měla být v Dohodě zrušena,ROZHODL TAKTO:Článek 1V příloze II Dohody se kapitola XIII mění takto:1. Za bod 15s (nařízení Komise (ES) č. 1085/2003) se vkládá nový bod, který zní:"15t. 32003 L 0094: Směrnice Komise 2003/94/ES ze dne 8. října 2003, kterou se stanoví zásady a pokyny pro správnou výrobní praxi pro humánní léčivé přípravky a hodnocené humánní léčivé přípravky (Úř. věst. L 262, 14.10.2003, s. 22)."2. Bod 15 (směrnice Komise 91/356/EHS) se zrušuje.Článek 2Znění směrnice 2003/94/ES v islandském a norském jazyce, která mají být zveřejněna v dodatku EHP Úředního věstníku Evropské unie, jsou platná.Článek 3Toto rozhodnutí vstupuje v platnost dnem 20. března 2004 za předpokladu, že Smíšenému výboru EHP jsou učiněna veškerá oznámení podle čl. 103 odst. 1 Dohody [4].Článek 4Toto rozhodnutí bude zveřejněno v oddíle EHP a v dodatku EHP Úředního věstníku Evropské unie.V Bruselu dne 19. března 2004.Za Smíšený výbor EHPpředsedaP. Westerlund[1] Úř. věst. L 116, 22.4.2004, s. 44.[2] Úř. věst. L 262, 14.10.2003, s. 22.[3] Úř. věst. L 193, 17.7.1991, s. 30.[4] Nebyly oznámeny žádné ústavní požadavky.--------------------------------------------------


text:
 27.6.2019
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 L 174/10
 ROZHODNUTÍ SMÍŠENÉHO VÝBORU EHP
 č. 156/2017
 ze dne 22. září 2017,
 kterým se mění příloha I (Veterinární a rostlinolékařské předpisy) Dohody o EHP [2019/1044]
 SMÍŠENÝ VÝBOR EHP,
 s ohledem na Dohodu o Evropském hospodářském prostoru (dále jen „Dohoda o EHP“), a zejména na článek 98 této dohody,
 vzhledem k těmto důvodům:
 (1)
 Nařízení Komise (EU) č. 2017/771 ze dne 3. května 2017, kterým se mění nařízení (ES) č. 152/2009, pokud jde o metody pro stanovení obsahu dioxinů a polychlorovaných bifenylů, (1) má být začleněno do Dohody o EHP.
 (2)
 Toto rozhodnutí se týká právních předpisů o krmivech. Jak je uvedeno v odvětvových úpravách v příloze I Dohody o EHP, právní předpisy o krmivech se nepoužijí na Lichtenštejnsko po celou dobu, po niž je na Lichtenštejnsko rozšířena působnost Dohody mezi Evropským společenstvím a Švýcarskou konfederací o obchodu se zemědělskými produkty. Toto rozhodnutí se tudíž na Lichtenštejnsko nepoužije.
 (3)
 Příloha I Dohody o EHP by proto měla být odpovídajícím způsobem změněna,
 PŘIJAL TOTO ROZHODNUTÍ:
 Článek 1
 V bodě 31o (nařízení Komise (ES) č. 152/2009) kapitoly II přílohy I Dohody o EHP se doplňuje nová odrážka, která zní:
 „—
 32017 R 0771: nařízení Komise (EU) 2017/771 ze dne 3. května 2017 (Úř. věst. L 115, 4.5.2017, s. 22).“
 Článek 2
 Znění nařízení (EU) 2017/771 v islandském a norském jazyce, která mají být zveřejněna v dodatku EHP Úředního věstníku Evropské unie, jsou platná.
 Článek 3
 Toto rozhodnutí vstupuje v platnost dnem 23. září 2017 za předpokladu, že jsou učiněna veškerá oznámení podle čl. 103 odst. 1 Dohody o EHP (*1).
 Článek 4
 Toto rozhodnutí bude zveřejněno v oddíle EHP a v dodatku EHP Úředního věstníku Evropské unie.
 V Bruselu dne 22. září 2017.
 Za Smíšený výbor EHP
 předsedkyně
 Sabine MONAUNI
 (1) Úř. věst. L 115, 4.5.2017, s. 22.
 (*1) Nebyly oznámeny žádné ústavní požadavky.


text:
 22.11.2018
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 L 297/48
 ROZHODNUTÍ SMÍŠENÉHO VÝBORU EHP
 č. 37/2017
 ze dne 3. února 2017,
 kterým se mění příloha XIII (Doprava) Dohody o EHP [2018/1771]
 SMÍŠENÝ VÝBOR EHP,
 s ohledem na Dohodu o Evropském hospodářském prostoru (dále jen „Dohoda o EHP“), a zejména na článek 98 této dohody,
 vzhledem k těmto důvodům:
 (1)
 Směrnice Komise 2014/88/EU ze dne 9. července 2014, kterou se mění směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/49/ES, pokud jde o společné bezpečnostní ukazatele a společné metody pro stanovení výše škod při nehodách (1), by měla být začleněna do Dohody o EHP.
 (2)
 Příloha XIII Dohody o EHP by proto měla být odpovídajícím způsobem změněna,
 PŘIJAL TOTO ROZHODNUTÍ:
 Článek 1
 V příloze XIII Dohody o EHP se v bodě 42e (směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/49/ES) doplňuje nová odrážka, která zní:
 „—
 32014 L 0088: směrnice Komise 2014/88/EU ze dne 9. července 2014 (Úř. věst. L 201, 10.7.2014, s. 9).“
 Článek 2
 Znění směrnice 2014/88/EU v islandském a norském jazyce, která mají být zveřejněna v dodatku EHP Úředního věstníku Evropské unie, jsou platná.
 Článek 3
 Toto rozhodnutí vstupuje v platnost dnem 4. února 2017 za předpokladu, že jsou učiněna veškerá oznámení podle čl. 103 odst. 1 Dohody o EHP (*1).
 Článek 4
 Toto rozhodnutí bude zveřejněno v oddíle EHP a v dodatku EHP Úředního věstníku Evropské unie.
 V Bruselu dne 3. února 2017.
 Za Smíšený výbor EHP
 předseda
 Claude MAERTEN
 (1) Úř. věst. L 201, 10.7.2014, s. 9.
 (*1) Byly oznámeny ústavní požadavky.


text:
 Důležité právní upozornění
 |
 21980A0227(02)
 Úřední věstník L 226 , 29/08/1980 S. 0034 - 0042 Finské zvláštní vydání: Kapitola 11 Svazek 9 S. 0191 Švédské zvláštní vydání: Kapitola 11 Svazek 9 S. 0191 Řecké zvláštní vydání: Kapitola 11 Svazek 21 S. 0144 Španělské zvláštní vydání: Kapitola 04 Svazek 1 S. 0133 Portugalské zvláštní vydání Kapitola 04 Svazek 1 S. 0133
 Dohodamezi Evropským hospodářským společenstvím a vládou Republiky Guinea Bissau o rybolovu při pobřeží Guineje BissauVLÁDA REPUBLIKY GUINEA BISSAU A EVROPSKÉ HOSPODÁŘSKÉ SPOLEČENSTVÍ (dále jen "Společenství");PŘIPOMÍNAJÍCE těsné vztahy mezi Společenstvím a Republikou Guinea Bissau;V DUCHU spolupráce vyplývající z Loméské úmluvy, symbolizující společné přání stran prohloubit přátelské vztahy mezi africkými, karibskými a tichomořskými státy a Společenstvím;S OHLEDEM NA oboustranný zájem na rozumné správě, ochraně a optimálním využití populací ryb, zejména ve středovýchodním Atlantiku;PŘIPOMÍNAJÍCE, ŽE – zejména pokud jde o mořský rybolov – Republika Guinea Bissau vykonává svou svrchovanost nebo soudní pravomoc nad oblastí sahající dvě stě námořních mil od pobřeží;BEROUCE V ÚVAHU skutečnost, že se plavidla plující pod vlajkami členských států Společenství obvykle zapojují do rybolovné činnosti v této oblasti;S PŘIHLÉDNUTÍM k práci třetí konference Organizace spojených národů o mořském právu;POTVRZUJÍCE, že výkon svrchovaných práv pobřežními státy ve vodách spadajících do jejich soudní pravomoci za účelem výzkumu, využívání, zachovávání a řízení biologických zdrojů těchto států musí být v souladu se zásadami mezinárodního práva;ROZHODNUTY pěstovat vztahy v duchu vzájemné důvěry a respektování zájmů druhé strany v oblasti mořského rybolovu;PŘEJÍCE SI stanovit podmínky pro řízení rybolovných činností ve společném zájmu obou stran,SE DOHODLY NA TOMTO:Článek 1Účelem této dohody je stanovit zásady a pravidla, kterými se budou v budoucnu ve všech ohledech řídit rybolovné činnosti plavidel plujících pod vlajkami členských států Společenství (dále jen "plavidla Společenství") ve vodách, nad nimiž má Republika Guinea Bissau svrchovanost nebo soudní pravomoc, pokud jde o rybolov (dále jako "oblast rybolovu Guineje Bissau").Článek 2Vláda Republiky Guinea Bissau se zavazuje povolit plavidlům Společenství provádění rybolovu v oblasti rybolovu Guineje Bissau v souladu s podmínkami této dohody, zejména s těmi, které jsou stanoveny v příloze.Článek 31. Společenství se zavazuje učinit veškeré vhodné kroky k zajištění toho, aby jeho plavidla dodržovala ustanovení této dohody a pravidla a předpisy, jimiž se řídí rybolovné činnosti v oblasti rybolovu Guineje Bissau.2. Orgány Republiky Guinea Bissau předem oznámí Komisi Evropských společenství všechny změny uvedených pravidel a předpisů.Článek 41. Rybolovné činnosti plavidel Společenství v oblasti rybolovu Guineje Bissau jsou možné pouze na základě držení licence vydané orgánem Republiky Guinea Bissau na žádost Společenství.2. Orgány Republiky Guinea Bissau vydávají licence k rybolovu v rámci limitů podle kategorie plavidla uvedených v protokolu v článku 9.3. Licence platí ode dne vydání do 31. prosince roku, ve kterém jsou vydány, nebo po dobu šesti měsíců od 1. ledna do 30. června nebo od 1. července do 31. prosince každého roku.4. Licence se vydává pro určité plavidlo a je nepřenosná.5. Jestliže plavidlu, které vlastní licenci, brání v jejím využívání vyšší moc, může být tato licence na žádost Společenství nahrazena jinou licencí platnou pro plavidlo stejné kategorie.Článek 51. Licenci vydávají orgány Republiky Guinea


text: Bissau na základě zaplacení poplatku dotyčným vlastníkem plavidla.2. Poplatky za každou kategorii plavidel jsou uvedeny v příloze v bodě A.1. Poplatky se platí v plné výši před vydáním licence; poplatky stanovené v souladu s ustanoveními bodu A.2 přílohy na základě množství ryb ulovených v oblasti rybolovu Guineje Bissau se však hradí formou zálohové paušální částky provázené bankovní zárukou na pokrytí jakékoliv další částky potřebné k dorovnání konečných úhrnných poplatků na konci každé sezóny.3. Poplatky jsou stanoveny úměrně k délce platnosti licence.Článek 6Strany se zavazují postupovat společně, buď přímo nebo v rámci mezinárodních organizací, aby zajistily řízení a zachování živých zdrojů zejména ve středovýchodním Atlantiku a aby usnadnily příslušný vědecký výzkum.Článek 7Plavidla, která jsou v rámci této dohody oprávněna k rybolovu v oblasti rybolovu Guineje Bissau, musí předložit příslušným orgánům Republiky Guinea Bissau výkazy úlovků podle pravidel stanovených v oddíle B přílohy této dohody.Článek 8Plavidla, která jsou v rámci této dohody oprávněna k rybolovu v oblasti rybolovu Guineje Bissau, mohou být povinna vyložit část svého úlovku uloveného v této oblasti v přístavech Republiky Guinea Bissau.Množství a podmínky těchto vykládek určí smíšený výbor stanovený v článku 11.Článek 9Výměnou za rybolovná práva poskytovaná podle této dohody zaplatí Společenství Republice Guinea Bissau vyrovnávací platby stanovené v protokolu této dohody.Toto finanční vyrovnání, které je vyplaceno, aniž je tím dotčeno financování poskytované Republice Guinea Bissau podle Loméské úmluvy, musí být placeno v souladu se zvláštním postupem popsaným v uvedeném protokolu.Finanční vyrovnání se použije na financování projektů týkajících se mořského a sladkovodního rybolovu.Článek 10Strany se dohodly, že v případě sporu ve výkladu nebo používání této dohody budou provádět konzultace.Článek 11Zřizuje se smíšený výbor, který zajistí správné používání této dohody.Výbor se schází jednou za rok střídavě v Republice Guinea Bissau a ve Společenství a na žádost jedné ze smluvních stran se mohou uskutečnit jeho mimořádná zasedání.Smíšený výbor se schází především po přijetí nových zákonů upravujících rybolov ve vodách Republiky Guinea Bissau, aby posoudil, zda by se neměla změnit příloha.Článek 12Pokud se orgány Republiky Guinea Bissau na základě nepředvídatelné změny ve stavu populací ryb rozhodnou přijmout opatření pro zachování, která podle Společenství mají výrazný vliv na rybolovnou činnost plavidel Společenství, strany zahájí vzájemné konzultace s cílem upravit přílohu a protokol, na který odkazuje článek 9.Tyto konzultace jsou založeny na zásadě, že každé snížení rybolovných práv stanovených v uvedeném protokolu musí být vyrovnáno jinými rybolovnými právy stejné hodnoty, přičemž se zohlední finanční vyrovnání, které již Společenství zaplatilo.Článek 13Žádné ustanovení této dohody neovlivní v žádném případě stanoviska smluvních stran týkající se otázek mořského práva.Článek 14Tato dohoda se na jedné straně vztahuje na území, na něž se vztahuje Smlouva o založení Evropského hospodářského společenství, a to za podmínek stanovených v této smlouvě, a na druhé straně na území Republiky Guinea Bissau.Článek 15Strany souhlasí, že tuto dohodu přezkoumají při uzavření jednání o mnohostranné smlouvě, která jsou vedena v rámci třetí konference Organizace spojených národů o mořském právu.Článek 16Příloha a protokol tvoří nedílnou součást této dohody, a není-li uvedeno jinak, odkaz na tuto dohodu znamená i odkaz na ně.Článek 17Tato dohoda se uzavírá na


text: počáteční období dvou let, které začíná dnem jejího vstupu v platnost. V případě, že tuto dohodu některá ze smluvních stran nevypoví nejméně šest měsíců před uplynutím tohoto dvouletého období, zůstává v platnosti po dobu dalších jednoletých období za předpokladu, že výpověď není podána nejpozději tři měsíce před ukončením každého jednoletého období.Poté dojde mezi oběma stranami k jednáním, která vzájemnou dohodou určí změny nebo dodatky, jež je třeba učinit v příloze nebo v protokolu.Článek 18Tato dohoda vstupuje v platnost dnem, kdy si strany vzájemně oznámí, že dokončily postupy nezbytné pro tento účel.--------------------------------------------------PŘÍLOHAPODMÍNKY PRO PROVOZOVÁNÍ RYBOLOVNÝCH ČINNOSTÍ PLAVIDLY PLUJÍCÍMI POD VLAJKAMI ČLENSKÝCH STÁTŮ SPOLEČENSTVÍ V OBLASTI RYBOLOVU GUINEJE BISSAUA. Žádost o licenci a vydání licencíPostup pro předkládání žádostí o licence a pro vydávání ročních licencí umožňujících plavidlům plujícím pod vlajkou členských států Společenství lovit ryby v oblasti rybolovu Guineje Bissau je následující:1. Příslušné orgány Společenství musí prostřednictvím delegace Komise Evropských společenství v Republice Guinea Bissau předložit Úřadu státního tajemníka pro rybolov Republiky Guinea Bissau žádost za každé plavidlo, které si přeje lovit ryby podle této dohody.Žádosti se podávají na formulářích poskytnutých pro tento účel vládou Republiky Guinea Bissau. Jejich vzor je uveden níže pod bodem A.1.Poplatky se stanoví podle následujícího klíče:a) trawlery lovící u dna:420 francouzských franků za hrubou registrovanou prostornost za rok (GRT Gross Registered Tonnage);b) mrazírenská plavidla lovící tuňáky:0,04 francouzských franků za kg ulovených ryb.2. K žádostem o licence pro plavidla lovící tuňáky se přikládá doklad o zaplacení paušální částky odpovídající úlovku 1000 tun tuňáků za celou flotilu a bankovní záruka kryjící úhradu jakýchkoliv částek na konci každé sezóny za úlovky, které překračují uvedené množství.U vykládek schválených podle článku 8 této dohody stanoví platby menších částek smíšený výbor.3. Příslušné orgány Republiky Guinea Bissau přezkoumají každou žádost, aby zjistily, zda je v souladu s dohodou a s právními předpisy Republiky Guinea Bissau, a použijí sazebník poplatků, které je nutno zaplatit.Příslušné orgány Republiky Guinea Bissau o svých rozhodnutích informují orgány Společenství.4. Licence vydané po zaplacení poplatků jsou platné pro dané plavidlo a nejsou přenosné.5. Pokud při zkoumání žádostí a vydávání licencí existují jakékoli obtíže nebo pokud jsou potřebné dodatečné informace, uskuteční se jednání mezi zástupci smluvních stran, zejména prostřednictvím Úřadu státního tajemníka pro rybolov, a delegace Komise Evropských společenství v Republice Guinea Bissau.B. Výkaz úlovků1. Všechna plavidla oprávněná k lovu ryb ve vodách Republiky Guinea Bissau podle této dohody jsou povinna předkládat Úřadu státního tajemníka pro rybolov výkaz svých úlovků podle vzoru uvedeného pod bodem B.1 níže.Výkaz úlovků se musí vypracovat pro každý měsíc a předkládá se nejméně jednou za tři měsíce.Pokud nejsou tato ustanovení dodržena, vláda Republiky Guinea Bissau si vyhrazuje právo pozastavit licenci plavidlu, které je porušilo, dokud tyto náležitosti nesplní.2. Každé plavidlo Společenství lovící ryby v oblasti rybolovu Guineje Bissau umožní jakémukoli úředníkovi Republiky Guinea Bissau odpovědnému za kontrolu a sledování dodržování této dohody přístup na palubu a poskytne mu pomoc při výkonu jeho povinností.C. Granty na školeníObě strany se shodují na tom, že základní podmínkou úspěchu jejich spolupráce je zvyšování odbornosti osob zabývajících se mořským rybolovem. Za tímto


text: účelem Evropské hospodářské společenství usnadní státním příslušníkům Republiky Guinea Bissau hledání míst v podnicích svých členských států a poskytne granty na studium a školení pro tyto účely v různých vědeckých, technických a ekonomických oborech spojených s rybolovem.--------------------------------------------------A.1+++++ TIFF ++++++++++ TIFF +++++B.1strana 2NÁVOD K VYPLNĚNÍ LODNÍHO DENÍKUKaždý velitel je odpovědný za údaje poskytované každý měsíc Úřadu státního tajemníka pro rybolov. Tento lodní deník vyplňuje v duchu poctivé spolupráce.Požadují se následující údaje:Měsíc: | Rok: |2. Jméno plavidla:Státní příslušnost (vlajka):3. Jmenovitý výkon motoru v koňských silách:Hrubá registrovaná prostornost (GRT):4. Způsob rybolovu (lovná zařízení):Přístav vylodění:Statistická tabulka úlovků a rybářských činností je rozdělena na dvě části.V první části se vykazuje denní rybářská činnost (každý vodorovný řádek odpovídá činnosti za jeden den). První strana se používá pro první polovinu měsíce a druhá strana pro druhou polovinu měsíce.Velitel vyznačí oblast rybolovu oblast zaznamenáním zeměpisné šířky a délky. Zapíše, kolikrát za den byla vyhozena síť. U každého dne také zapíše celkový počet hodin rybolovu.Druhá část deníku obsahuje informace o úlovcích v kilogramech nebo v tunách. Musí být jasně uvedeno, zda je hmotnost uváděna v kilogramech nebo v tunách. Každý ze sedmi sloupců se vztahuje k jednomu živočišnému druhu. Do deníku se zapisuje pouze šest nejvýznamnějších druhů ryb. Sloupec před sloupcem pro součet (nazvaný "ostatní") je vyhrazen pro součet všech ostatních ulovených druhů.Plavidla, která vykládají své úlovky v Bissau, zasílají vyplněný měsíční deník Úřadu státního tajemníka pro rybolov každý měsíc. Ostatní plavidla zasílají Úřadu státního tajemníka pro rybolov řádně vyplněné měsíční deníky každé tři měsíce.--------------------------------------------------Protokolmezi Evropským hospodářským společenstvím a vládou Republiky Guinea BissauSTRANY TOHOTO PROTOKOLU,S OHLEDEM na Dohodu mezi Evropským hospodářským společenstvím a vládou Republiky Guinea Bissau o rybolovu při pobřeží Guineje Bissau, podepsanou dne 27. února 1980,SE DOHODLY NA NÁSLEDUJÍCÍM:Článek 1Limity uvedené v článku 4 zmíněné dohody jsou pro první dva roky provádění této dohody stanoveny následovně:1.Trawlery lovící u dna: | 6500 GRT |2.Mrazírenská plavidla lovící tuňáky: | 23300 GRT |Článek 2Vyrovnávací platby, na něž odkazuje článek 9 této dohody, jsou pro první dva roky provádění této dohody stanoveny na 12800000 francouzských franků.Článek 31. Využití vyrovnávacích plateb stanovených v článku 2 spadá výhradně do pravomoci vlády Guineje Bissau.2. Vláda Guineje Bissau bude Evropské hospodářské společenství informovat o programu na využití tohoto vyrovnání.Článek 41. Vyrovnání bude uvolněno ve dvou stejných ročních splátkách.2. Vyrovnání se hradí na účet otevřený u finanční instituce vybrané vládou Republiky Guinea Bissau.Článek 5Pokud by Evropské hospodářské společenství neprovedlo platby uvedené v tomto protokolu, dohoda o rybolovu bude pozastavena.Článek 6Tento protokol vstupuje v platnost dnem, kdy si smluvní strany navzájem oznámí, že dokončily postupy nezbytné pro tento účel.--------------------------------------------------


text:
 26.7.2018
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 L 189/13
 ROZHODNUTÍ č. 55/2017 SMÍŠENÉHO VÝBORU ZŘÍZENÉHO DOHODOU O VZÁJEMNÉM UZNÁVÁNÍ MEZI EVROPSKÝM SPOLEČENSTVÍM A SPOJENÝMI STÁTY AMERICKÝMI
 ze dne 5. června 2018
 o zařazení subjektů posuzování shody do seznamu v odvětvové příloze o elektromagnetické kompatibilitě [2018/1051]
 SMÍŠENÝ VÝBOR,
 s ohledem na Dohodu o vzájemném uznávání mezi Evropským společenstvím a Spojenými státy americkými, a zejména na články 7 a 14,
 vzhledem k tomu, že smíšenému výboru přísluší rozhodovat o zařazení subjektu nebo subjektů posuzování shody do seznamu v odvětvové příloze,
 ROZHODL TAKTO:
 1.
 Subjekt posuzování shody uvedený v dodatku A se zařazuje do seznamu subjektů posuzování shody do sloupce „Pro přístup ES na trh USA“ v oddílu V odvětvové přílohy o elektromagnetické kompatibilitě.
 2.
 Strany se dohodly na specifickém rozsahu zařazení subjektu posuzování shody uvedeného v dodatku A, co se týče výrobků a postupů posuzování shody, a budou jej zachovávat.
 Toto rozhodnutí, sepsané ve dvou vyhotoveních, je podepsáno zástupci smíšeného výboru oprávněnými jednat jménem stran za účelem pozměnění dohody. Toto rozhodnutí nabývá účinku dnem posledního podpisu.
 Za Spojené státy americké
 James C. SANFORD
 Podepsáno ve Washingtonu DC dne 30. května 2018.
 Za Evropskou unii
 Ignacio IRUARRIZAGA
 Podepsáno v Bruselu dne 5. června 2018.
 DODATEK A
 Subjekt posuzování shody ES zařazený do seznamu subjektů posuzování shody do sloupce „Pro přístup ES na trh USA“ v oddílu V odvětvové přílohy o elektromagnetické kompatibilitě
 UL International Italia S.r.l.
 Via delle Industrie, 6
 20061 Carugate (MI)
 ITÁLIE


text:
 6.12.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 L 321/55
 Pouze původní texty EHK OSN mají podle mezinárodního veřejného práva právní účinek. Je zapotřebí ověřit si status a datum vstupu tohoto předpisu v platnost v nejnovější verzi dokumentu EHK OSN o statusu TRANS/WP.29/343, který je k dispozici na internetové adrese: http://www.unece.org/trans/main/wp29/wp29wgs/wp29gen/wp29fdocstts.html.
 Předpis Evropské hospodářské komise Organizace spojených národů (EHK OSN) č. 66 – Jednotná technická pravidla týkající se schvalování velkých osobních vozidel z hlediska pevnosti jejich nástavby
 Dodatek 65: předpis č. 66
 Revize 1
 doplňku 1 k původní verzi předpisu – datum vstupu v platnost: 3. září 1997
 série změn 01 – datum vstupu v platnost: 9. listopadu 2005
 OBSAH
 PŘEDPIS
 1.
 Oblast působnosti
 2.
 Termíny a definice
 3.
 Žádost o schválení
 4.
 Schválení
 5.
 Obecné specifikace a požadavky
 6.
 Změna a rozšíření schválení typu vozidla
 7.
 Shodnost výroby
 8.
 Postihy při neshodnosti výroby
 9.
 Definitivní ukončení výroby
 10.
 Přechodná ustanovení
 11.
 Názvy a adresy technických zkušeben odpovědných za zkoušky pro schválení typu a správních orgánů
 PŘÍLOHY
 Příloha 1 –
 Sdělení pro typ vozidla z hlediska pevnosti jeho nástavby podle předpisu č. 66
 Příloha 2 –
 Uspořádání značky schválení typu
 Příloha 3 –
 Stanovení těžiště vozidla
 Příloha 4 –
 Pohledy na konstrukční popis nástavby
 Příloha 5 –
 Zkouška překlopení jako základní schvalovací metoda
 Příloha 6 –
 Zkouška překlopení pomocí částí karoserie jako rovnocenná schvalovací metoda
 Příloha 7 –
 Zkouška kvazi statického zatížení částí karoserie jako rovnocenná schvalovací metoda
 Dodatek 1 –
 Stanovení svislého pohybu těžiště při překlopení
 Příloha 8 –
 Kvazi statický výpočet založený na zkoušení dílů jako rovnocenná schvalovací metoda
 Dodatek 1 –
 Vlastnosti plastických závěsů
 Příloha 9 –
 Počítačová simulace zkoušky překlopení na úplném vozidle jako rovnocenná schvalovací metoda
 1. OBLAST PŮSOBNOSTI
 Tento předpis platí pro tuhá jednopodlažní nebo kloubová vozidla navržená a zkonstruovaná pro přepravu více než 22 sedících nebo stojících osob kromě řidiče a posádky.
 2. TERMÍNY A DEFINICE
 Pro účely tohoto předpisu se používají následující termíny a definice:
 2.1 Měrné jednotky
 Měrné jednotky budou:
 Rozměry a lineární vzdálenosti
 metry (m) nebo milimetry (mm)
 Hmotnost nebo zatížení
 kilogramy (kg)
 Síla (a tíže)
 Newtony (N)
 Moment
 Newton metry (Nm)
 Energie
 Jouly (J)
 Gravitační konstanta
 9,81 (m/s2).
 2.2 „Vozidlem“ se rozumí autobus nebo autokar navržený a vybavený pro přepravu osob. Vozidlo je individuálním představitelem typu vozidla.
 2.3 „Typem vozidla“ se rozumí kategorie vozidel vyrobených se stejnými konstrukčními technickými specifikacemi, hlavními rozměry a konstrukčním uspořádáním. Typ vozidla bude definován výrobcem vozidla.
 2.4 „Rodinou typů vozidel“ se rozumí takové typy vozidel navržené do budoucna a stávající, které jsou pokryty schválením nejhoršího případu s ohledem na tento předpis.
 2.5 „Nejhorším případem“ se rozumí typ vozidla mezi skupinou typů vozidel, u kterého je nejméně pravděpodobné, že splní požadavky tohoto předpisu s ohledem na pevnost nástavby. Tři parametry, které definují nejhorší případ, jsou: konstrukční pevnost, vztažná energie a zbývající prostor.
 2.6 „Schválením typu vozidla“ se rozumí celý úřední proces, při kterém je typ vozidla zkontrolován a zkoušen, aby se dokázalo, že splňuje všechny požadavky uvedené v tomto předpisu.
 2.7 „Rozšířením schválení“ se rozumí úřední


text:
proces, při kterém je upravený typ vozidla schválen na základě dříve schváleného typu vozidla porovnáním kritérií pro konstrukci, potenciální energii a zbývající prostor.
 2.8 „Kloubovým vozidlem“ se rozumí vozidlo, které sestává ze dvou nebo více tuhých částí, které jsou spolu kloubově spojeny, prostory pro osoby každé části jsou propojeny tak, že se osoby mohou mezi nimi volně pohybovat, pevné části jsou nastálo spojeny, takže mohou být odděleny pouze pomocí zařízení, která se obvykle nalézají pouze v dílně.
 2.9 „Prostorem pro osoby“ se rozumí prostor určený pro využití osobami mimo jakýkoli prostor zabraný pevně zabudovanými zařízeními, jako jsou bary, kuchyňky nebo toalety.
 2.10 „Prostorem pro řidiče“ se rozumí prostor určený výhradně pro řidiče a obsahující sedadlo řidiče, volant, ovladače, přístroje a jiná zařízení nutná pro řízení vozidla.
 2.11 „Zádržným zařízením pro cestující“ se rozumí jakékoli zařízení, které připojuje osobu, řidiče nebo člena posádky k jeho sedadlu v průběhu překlopení.
 2.12 „Svislou podélnou středovou rovinou“ se rozumí svislá rovina, která prochází středními body stopy přední nápravy a stopy zadní nápravy.
 2.13 „Zbývajícím prostorem“ se rozumí prostor, který se má zachovat v prostoru pro osoby, posádku a řidiče, aby se zajistila lepší možnost přežití pro osoby, řidiče a posádku v případě nehody, při které dojde k překlopení.
 2.14 „Pohotovostní hmotností vozidla“ (Mk) se rozumí hmotnost vozidla v provozním stavu, neobsazeného a nenaloženého, ale s přidáním 75 kg pro hmotnost řidiče, hmotnosti paliva odpovídající 90 procentům kapacity palivové nádrže stanovené výrobcem a hmotnostmi chladiva, maziva, nástrojů a případně rezervního kola.
 2.15 „Celkovou hmotností cestujícího“ (Mm) se rozumí součet hmotností jakékoli osoby, posádky, sedící na sedadlech vybavených zádržnými zařízeními pro cestující.
 2.16 „Celkovou účinnou hmotností vozidla“ (Mt) se rozumí pohotovostní hmotnost vozidla (Mk) spolu s částí (k = 0,5) celkové hmotnosti cestujícího (Mm), která se považuje za pevně připojenou k vozidlu.
 2.17 „Hmotností jednotlivého cestujícího“ (Mmi) se rozumí hmotnost jednotlivého cestujícího. Hodnota této hmotnosti je 68 kg.
 2.18 „Vztažnou energií“ (ER) se rozumí potenciální energie typu vozidla, který se má schválit, měřeno ve vztahu k vodorovné dolní úrovni jámy v počáteční nestabilní poloze procesu překlopení.
 2.19 „Zkouškou překlopení na úplném vozidle“ se rozumí zkouška na celém vozidle úplných rozměrů pro důkaz požadované pevnosti nástavby.
 2.20 „Sklopnou lavicí“ se rozumí technické zařízení, uspořádání sklopné plošiny, jámy a betonového zemního povrchu, používané při zkoušce překlopení úplného vozidla nebo částí karoserie.
 2.21 „Sklopnou plošinou“ se rozumí tuhá rovina, kterou lze otáčet okolo vodorovné osy, aby se mohlo sklopit úplné vozidlo nebo část karoserie.
 2.22 „Karoserií“ se rozumí úplná konstrukce vozidla v provozním stavu včetně všech konstrukčních prvků, které tvoří prostor pro osoby, prostor pro řidiče, zavazadlový prostor a prostor pro mechanické jednotky a díly.
 2.23 „Nástavbou“ se rozumí nosné díly karoserie definované výrobcem, které obsahují takové soudržné části a prvky, které přispívají k pevnosti a schopnosti karoserie pohlcovat energii a zachovají zbývající prostor při zkoušce překlopení.
 2.24 „Polem“ se rozumí konstrukční část nástavby tvořící uzavřenou smyčku mezi dvěma rovinami, které jsou kolmé na svislou podélnou středovou rovinu vozidla. Pole zahrnuje jeden okenní (nebo dveřní) sloupek na každé straně


text:
vozidla a boční prvky, část střešní konstrukce a část konstrukce podlahy a pod podlahou.
 2.25 „Částí karoserie“ se rozumí konstrukční jednotka, která představuje jednu část nástavby pro účely zkoušky pro schválení typu. Část karoserie obsahuje nejméně dvě pole spojená reprezentativními spojovacími prvky (stranou, střechou a částí pod podlahou, konstrukcemi).
 2.26 „Původní částí karoserie“ se rozumí část karoserie tvořená dvěma nebo více poli přesně stejného tvaru a vzájemné polohy tak, jak vypadají u skutečného vozidla. Všechny spojující prvky mezi poli jsou také uspořádány přesně, jak vypadají u skutečného vozidla.
 2.27 „Umělou částí karoserie“ se rozumí část karoserie vytvořená ze dvou nebo více polí, ale ne ve stejné poloze, ani ne ve stejné vzdálenosti od sebe jako u skutečného vozidla. Spojovací prvky mezi těmito poli nemusí být shodné se skutečnou konstrukcí karoserie, ale musí být konstrukčně rovnocenné.
 2.28 „Tuhými částmi“ se rozumí konstrukční část nebo prvek, u kterého nedošlo k významné deformaci a pohlcení energie při zkoušce překlopení.
 2.29 „Plastickou zónou“ (PZ) se rozumí zvláštní geometricky omezená část nástavby, u které v důsledku dynamických rázových sil:
 —
 jsou soustředěny rozsáhlé plastické deformace,
 —
 dochází k významnému pokřivení původního tvaru (průřez, délka nebo jiná geometrie),
 —
 dochází ke ztrátě stability v důsledku místního zborcení,
 —
 dochází k pohlcení kinetické energie v důsledku deformace.
 2.30 „Plastickým závěsem“ (PH) se rozumí vytvoření jednoduché plastické zóny na tyčovém prvku (jedné trubici, okně, sloupku atd.).
 2.31 „Horním rámem bočnice“ se rozumí podélná konstrukční část karoserie nad postranními okny včetně zakřiveného přechodu ke střešním konstrukcím. Při zkoušce překlopení narazí horní rám bočnice na zem jako první.
 2.32 „Střední bočnicí“ se rozumí podélná konstrukční část karoserie pod postranními okny. Při zkoušce překlopení může být střední bočnice druhou oblastí, která se dotkne země po prvotní deformaci průřezu vozidla.
 3. ŽÁDOST O SCHVÁLENÍ
 3.1 Žádost o schválení typu vozidla s ohledem na pevnost jeho nástavby bude předložena výrobcem vozidla nebo jeho řádně oprávněným zástupcem správnímu orgánu.
 Bude doplněna třemi kopiemi každého z níže uvedených dokumentů a následujícími náležitostmi:
 hlavními identifikačními údaji a parametry typu vozidla nebo skupiny typů vozidel;
 3.2.1.1 všeobecnými výkresy uspořádání typu vozidla, jeho karoserie a vnitřního uspořádání s hlavními rozměry. Sedadla, která mají zádržná zařízení pro cestující, budou jasně označena a jejich polohy ve vozidle budou opatřeny přesnými rozměry,
 3.2.1.2 pohotovostní hmotností vozidla a příslušnými zatíženími náprav,
 3.2.1.3 přesnou polohou těžiště nenaloženého vozidla spolu s protokolem o měření. Pro stanovení polohy těžiště se použijí metody a výpočty popsané v příloze 3,
 3.2.1.4 celkovou účinnou hmotností vozidla a příslušnými zatíženími náprav,
 3.2.1.5 přesnou polohou těžiště celkové účinné hmotnosti vozidla spolu s protokolem o měření. Pro stanovení polohy těžiště se použijí metody a výpočty popsané v příloze 3;
 všemi údaji a informacemi, které jsou potřebné pro vyhodnocení kritérií nejhoršího případu ve skupině typů vozidel:
 3.2.2.1 hodnotou vztažné energie (ER), která vyplývá z hmotnosti vozidla (M), gravitační konstanty (g) a výšky (h1) těžiště, když je vozidlo v nestabilní rovnovážné poloze na počátku zkoušky překlopení (viz obrázek 3)
 kde:
 M
 =
 Mk, pohotovostní hmotnost typu vozidla, pokud se v něm nevyskytují žádná


text:
zádržná zařízení pro cestující, nebo
 Mt, celková účinná hmotnost vozidla, když jsou instalována zádržná zařízení pro cestující, a
 Mt
 =
 Mk + k × Mm, k de k = 0,5
 h0
 =
 výška (v metrech) těžiště vozidla pro zvolenou hodnotu hmotnosti (M)
 t
 =
 kolmá vzdálenost (v metrech) těžiště vozidla od jeho podélné svislé středové roviny
 B
 =
 kolmá vzdálenost (v metrech) podélné svislé středové roviny vozidla k ose rotace při zkoušce překlopení
 G
 =
 gravitační konstanta
 h1
 =
 výška (v metrech) těžiště vozidla v jeho počáteční nestabilní poloze ve vztahu k vodorovné dolní rovině jámy,
 3.2.2.2 výkresy a podrobným popisem nástavby typu vozidla nebo skupiny typů vozidel v souladu s přílohou 4,
 3.2.2.3 podrobnými výkresy zbývajícího prostoru podle bodu 5.2 pro každý typ vozidla, který se má schválit;
 3.2.3 další podrobnou dokumentací, parametry, údaji v závislosti na metodě zkoušky pro schválení zvolené výrobcem, jak je popsáno v příloze 5, 6, 7, 8 a 9;
 3.2.4 v případě kloubového vozidla budou všechny tyto informace uvedeny zvlášť pro každou část typu vozidla s výjimkou bodu 3.2.1.1, který se vztahuje na celé vozidlo.
 3.3 Na požádání technické zkušebny bude poskytnuto celé vozidlo (nebo jedno vozidlo z každého typu vozidel, je-li schválení požadováno pro skupinu typů vozidel) pro kontrolu jeho pohotovostní hmotnosti, zatížení náprav, polohy těžiště a všech dalších údajů a informací, které jsou významné pro pevnost nástavby.
 3.4 Podle metody zkoušky pro schválení typu zvolené výrobcem budou na základě její žádosti poskytnuty technické zkušebně vhodné zkušební kusy. Uspořádání a počet těchto zkušebních kusů bude dohodnut s technickou zkušebnou. V případě zkušebních kusů, které byly zkoušeny dříve, budou předloženy zkušební protokoly.
 4. SCHVÁLENÍ
 4.1 Jestliže typ vozidla nebo skupina typů vozidel podaná ke schválení podle tohoto předpisu splňuje požadavky bodu 5 níže, bude schválení tohoto typu vozidla uděleno.
 4.2 Každému schválenému typu vozidla se přidělí číslo schválení. Jeho první dvě číslice (v současnosti 01 odpovídající sérii změn 01) budou označovat sérii změn zahrnujících poslední hlavní technické změny předpisu v době vydání schválení. Tatáž smluvní strana není oprávněna přidělit jinému typu vozidla stejné číslo.
 4.3 Oznámení o schválení nebo rozšíření schválení typu vozidla podle tohoto předpisu bude sděleno stranám smlouvy, které žádají podle tohoto předpisu, pomocí formuláře sdělení (viz příloha 1) a výkresů a diagramů dodaných žadatelem o schválení ve formátu dohodnutém mezi výrobcem a technickou zkušebnou. Dokumentaci v papírové formě bude možné složit do formátu A 4 (210 mm × 297 mm).
 Na každém vozidle, které je shodné s typem vozidla schváleným podle tohoto přepisu, se viditelně a na snadno přístupném místě specifikovaném ve formuláři schválení umístí mezinárodní značka schválení typu, která se skládá z:
 4.4.1 kružnice, ve které je písmeno „E“, za nímž je uvedeno rozlišovací číslo země, která udělila schválení (1);
 4.4.2 čísla tohoto předpisu, za nímž následuje písmeno „R“, pomlčka a číslo schválení typu vpravo od kružnice předepsané v bodu 4.4.1.
 4.5 Značka schválení typu musí být zřetelně čitelná a nesmazatelná.
 4.6 Značka schválení typu se umístí poblíž tabulky s údaji o vozidle, připevněné výrobcem, nebo na přímo na ni.


text:
4.7 V příloze 2 tohoto předpisu je uveden příklad uspořádání značky schválení.
 5. OBECNÉ SPECIFIKACE A POŽADAVKY
 5.1 Požadavky
 Nástavba vozidla bude mít dostatečnou pevnost, aby se zajistilo, že zbývající prostor při a po zkoušce překlopení u úplného vozidla je nepoškozen. To znamená, že:
 5.1.1 žádná část vozidla, která je vně zbývajícího prostoru na počátku zkoušky (např. sloupky, bezpečnostní kroužky, zavazadlové nosiče), nebude zasahovat do zbývajícího prostoru v průběhu zkoušky. Žádným konstrukčním částem, které jsou původně ve zbývajícím prostoru (např. svislá držadla, přepážky, kuchyňky, toalety), nebude věnována pozornost při hodnocení vniknutí do zbývajícího prostoru;
 žádná část zbývajícího prostoru nevyčnívá mimo obrys deformované konstrukce. Obrys deformované konstrukce bude určen sekvenčně mezi každým sousedním oknem a/nebo sloupkem dveří. Mezi dvěma deformovanými sloupky bude obrys teoretickým povrchem určeným přímkami spojujícími vnitřní obrysové body sloupků, které měly stejnou výšku nad rovinou podlahy před zkouškou překlopení (viz obrázek 1).
 Obrázek 1
 Specifikace obrysu deformované konstrukce
 5.2 Zbývající prostor
 Obálka zbývajícího prostoru vozidla je definována vytvořením svislé příčné roviny ve vozidle, která má okraj popsaný na obrázcích 2 a) a 2 c), a pohybem této roviny po délce vozidla (viz obrázek 2 b)) následujícím způsobem:
 5.2.1 bod SR je umístěn na opěradle sedadla každého vnějšího sedadla směřujícího vpřed nebo vzad (nebo předpokládané poloze sedadla), 500 mm nad podlahou pod sedadlem, 150 mm od vnitřního povrchu boční stěny. Nebude se brát ohled na oblouky kol a jiné odchylky výšky podlahy. Tyto rozměry budou také použity v případě sedadel směřujících dovnitř v jejich středových rovinách;
 5.2.2 jestliže dvě strany vozidla nejsou souměrné s ohledem na uspořádání podlahy, a proto jsou výšky bodů SR odlišné, bude schod mezi dvěma liniemi podlahy zbývajícího prostoru brán jako podélná svislá středová rovina vozidla (viz obrázek 2 c));
 5.2.3 krajní zadní poloha zbývajícího prostoru je svislá rovina 200 mm za bodem SR krajního zadního vnějšího sedadla nebo vnitřní čelo zadní stěny vozidla, je-li tato méně než 200 mm za bodem SR.
 Krajní přední poloha zbývajícího prostoru je svislá rovina 600 mm před bodem SR krajního předního sedadla (osoby, posádky nebo řidiče) ve vozidle nastaveného do své polohy úplně vpředu.
 Nejsou-li krajní zadní a krajní přední sedadla na obou stranách vozidla ve stejné příčné rovině, bude délka zbývajícího prostoru na každé straně odlišná;
 5.2.4 zbývající prostor je souvislý v prostoru pro osoby, posádku a řidiče mezi jeho krajní zadní a krajní přední rovinou a je definován pohybem definované příčné roviny po délce vozidla podél přímek procházejících body SR na obou stranách vozidla. Za bodem Sr krajního zadního sedadla a před bodem Sr krajního předního sedadla jsou přímky vodorovné;
 5.2.5 výrobce může definovat větší zbývající prostor, než který je nutný pro dané uspořádání sedadla, aby simuloval nejhorší případ ve skupině typů vozidel a umožnil budoucí vývoj konstrukce.
 Obrázek 2
 Specifikace zbývajícího prostoru
 5.3 Specifikace zkoušky překlopení na úplném vozidle jako základní schvalovací metoda
 Zkouška překlopení je boční zkouška klopení (viz obrázek 3), která je určena následujícím způsobem:
 5.3.1 úplné vozidlo stojí na sklopné plošině se zajištěnými závěsy a je pomalu sklápěno do nestabilní rovnovážné polohy.


text:
Jestliže typ vozidla není vybaven zádržnými systémy pro cestující, bude zkoušen při pohotovostní hmotnosti. Je-li typ vozidla vybaven zádržnými systémy pro cestující, bude zkoušen při celkové účinné hmotnosti vozidla;
 5.3.2 zkouška překlopení začíná v této nestabilní poloze vozidla s nulovou úhlovou rychlostí a osa rotace probíhá skrz body kontaktů kolo-země. V tomto okamžiku má vozidlo vztažnou energii ER (viz bod 3.2.2.1 a obrázek 3);
 5.3.3 vozidlo se nakloní do jámy s vodorovným, suchým a hladkým zemním povrchem o jmenovité hloubce 800 mm;
 5.3.4 podrobná technická specifikace zkoušky překlopení na úplném vozidle jako základní zkoušky pro schválení typu je uvedena v příloze 5.
 Obrázek 3
 Specifikace zkoušky překlopení na úplném vozidle ukazující cestu těžiště skrz počáteční nestabilní rovnovážnou polohu
 5.4 Specifikace rovnocenných zkoušek pro schválení typu
 Místo zkoušky překlopení na úplném vozidle lze podle uvážení výrobce zvolit jednu z následujících rovnocenných metod zkoušek pro schválení typu:
 5.4.1 zkoušku překlopení na částech karoserie, které jsou reprezentativní pro úplné vozidlo v souladu s požadavky přílohy 6;
 5.4.2 zkoušky kvazi statického zatížení částí karoserie v souladu s požadavky přílohy 7;
 5.4.3 kvazi statické výpočty založené na výsledcích zkoušek částí v souladu s požadavky přílohy 8;
 5.4.4 počítačovou simulaci pomocí dynamických výpočtů základní zkoušky překlopení na úplném vozidle v souladu s požadavky přílohy 9.
 5.4.5 Základním principem je, že rovnocenná metoda zkoušky pro schválení typu musí být provedena tak, že představuje základní zkoušku překlopení uvedenou v příloze 5. Jestliže rovnocenná metoda zkoušky pro schválení typu zvolená výrobcem nemůže zohlednit některou zvláštní funkci nebo konstrukci vozidla (např. instalace klimatizace na střeše, měnící se výška střední bočnice, měnící se výška střechy), může technická zkušebna požadovat, aby zkoušku překlopení uvedenou v příloze 5 podstoupilo úplné vozidlo.
 5.5 Zkoušení kloubových autobusů
 V případě kloubového vozidla musí každá tuhá část vozidla splnit obecný požadavek uvedený v bodu 5.1. Každá tuhá část kloubového vozidla musí být zkoušena zvlášť nebo v kombinaci popsané v příloze 5, bodu 2.3 nebo v příloze 3, bodu 2.6.7.
 5.6 Směr zkoušky překlopení
 Zkouška překlopení bude provedena na straně vozidla, která je nebezpečnější s ohledem na zbývající prostor. Rozhodnutí přijme technická zkušebna na základě návrhu výrobce při uvažování alespoň následujících ohledů:
 5.6.1 boční výstřednosti těžiště a jejího účinku na vztažnou energii v nestabilní výchozí poloze vozidla, viz bod 3.2.2.1;
 5.6.2 nesouměrnosti zbývajícího prostoru, viz bod 5.2.2;
 5.6.3 různých nesouměrných konstrukčních vlastností obou stran vozidla a opory poskytované přepážkami nebo vnitřními skříněmi (např. šatníky, toaletou, kuchyňkou). Strana s menší oporou bude zvolena za směr zkoušky překlopení.
 6. ZMĚNA A ROZŠÍŘENÍ SCHVÁLENÍ TYPU VOZIDLA
 Každá změna schváleného typu vozidla se musí oznámit správnímu orgánu, který udělil schválení typu. Správní orgán pak může buď
 6.1.1 souhlasit, že provedené změny pravděpodobně nepovedou ke znatelnému účinku a že v každém případě změněný typ vozidla stále vyhovuje požadavkům tohoto předpisu a představuje část rodiny typů vozidel spolu se schváleným typem vozidla, nebo
 6.1.2 vyžadovat další zkušební protokol technické zkušebny odpovědné za provádění zkoušek, aby se dokázalo, že nový typ vozidla vyhovuje požadavkům tohoto předpisu a představuje část skupiny typů vozidel spolu se schváleným


text:
typem vozidla, nebo
 6.1.3 odmítnout rozšíření schválení a požadovat, aby se provedl nový schvalovací postup.
 Rozhodnutí správního orgánu a technické zkušebny bude založeno na třech kritériích nejhoršího případu:
 6.2.1 konstrukčním kritériem se rozumí, zda dojde ke změně nástavby nebo nikoli (viz příloha 4). Jestliže nedojde k žádné změně nebo je nová nástavba pevnější, je to příznivé;
 6.2.2 energetickým kritériem se rozumí, zda dojde ke změně vztažné energie nebo nikoli. Jestliže má nový typ vozidla stejnou nebo menší vztažnou energii než schválený, je to příznivé;
 6.2.3 kritérium zbývajícího prostoru je založené na povrchu obálky zbývajícího prostoru. Je-li zbývající prostor nového typu vozidla všude v rozsahu schváleného případu zbývajícího prostoru, je to příznivé.
 6.3 Jestliže jsou všechna tři kritéria popsaná v bodu 6.2 změněna příznivě, bude rozšíření schválení uděleno bez dalšího šetření.
 Jestliže jsou všechny tři odpovědi nepříznivé, požaduje se nový schvalovací postup.
 Jestliže jsou odpovědi smíšené, bude požadováno nové šetření (např. zkoušky, výpočet, konstrukční analýza). Tato šetření určí technická zkušebna ve spolupráci s výrobcem.
 6.4 Oznámení o potvrzení nebo zamítnutí schválení s uvedením změn bude smluvním stranám dohody uplatňujícím tento předpis oznámeno postupem stanoveným výše v bodu 4.3.
 6.5 Správní orgán, který vydává rozšíření schválení, přidělí každému formuláři sdělení o rozšíření pořadové číslo.
 7. SHODNOST VÝROBY
 7.1 Postup pro zajištění shodnosti výroby musí odpovídat postupům stanoveným v dohodě, dodatku 2 (E/ECE/324-E/ECE/TRANS/505/Rev.2).
 7.2 Každé vozidlo schválené podle tohoto předpisu musí být vyrobeno tak, aby bylo shodné se schváleným typem a splňovalo požadavky uvedené v bodu 5 výše. Kontrolovány budou pouze ty prvky, které výrobce stanoví jako část nástavby.
 7.3 Obvyklá četnost kontrol z pověření správního orgánu je jedna kontrola za dva roky. Je-li v průběhu jedné z těchto návštěv objevena neshodnost, může správní orgán zvýšit četnost návštěv, aby znovu co nejrychleji zajistil shodnost výroby.
 8. POSTIHY PŘI NESHODNOSTI VÝROBY
 8.1 Schválení typu vozidla udělené podle tohoto předpisu může být odňato, pokud nejsou splněny požadavky uvedené v bodu 7 výše.
 8.2 Jestliže smluvní strana uplatňující tento předpis odejme dříve udělené schválení, bude o tom informovat ostatní smluvní strany uplatňující tento předpis pomocí kopie schvalovacího formuláře, na jehož konci je velkými písmeny napsaná poznámka „SCHVÁLENÍ ODŇATO“, která je podepsána a opatřena datem.
 9. DEFINITIVNÍ UKONČENÍ VÝROBY
 Jestliže držitel schválení úplně přestane vyrábět typ vozidla schválený v souladu s tímto předpisem, informuje o tom správní orgán, který schválení udělil. Po obdržení příslušného sdělení správní orgán informuje ostatní smluvní strany uplatňující tento předpis pomocí kopie schvalovacího formuláře, na jehož konci je napsaná velkými písmeny poznámka „VÝROBA UKONČENA“, která je podepsána a opatřena datem.
 10. PŘECHODNÁ USTANOVENÍ
 10.1 Počínaje úředním datem vstupu v platnost série změn 01 tohoto předpisu žádná ze smluvních stran uplatňujících tento předpis neodmítne udělit schválení EHK podle tohoto předpisu ve znění série změn 01.
 10.2 Počínaje 60 měsíci po datu vstupu v platnost udělí smluvní strany uplatňující tento předpis schválení EHK pro nové typy vozidel, jak je definováno v tomto předpisu, pouze pokud typ vozidla, který se má schválit, splňuje požadavky tohoto předpisu ve znění podle série změn 01.
 10.3 Smluvní strany uplatňující


text:
tento předpis neodmítnou udělení rozšíření schválení předchozím sériím změn tohoto předpisu.
 10.4 Schválení EHK udělená podle tohoto předpisu v jeho původní formě dříve než 60 měsíců po datu vstupu v platnost a všechna rozšíření takových schválení zůstanou v platnosti na dobu neurčitou podle bodu 10.6 níže. Pokud typ vozidla schválený podle předchozích sérií změn splňuje požadavky tohoto předpisu ve znění série změn 01, smluvní strany, které udělily schválení, oznámí tuto skutečnost ostatním smluvním stranám uplatňujícím tento předpis.
 10.5 Žádná ze smluvních stran, která uplatňuje tento předpis, neodmítne vnitrostátní schválení typu pro typ vozidla schválený podle série změn 01 tohoto předpisu.
 10.6 Počínaje 144 měsíců po vstupu v platnost série změn 01 tohoto předpisu smluvní strany uplatňující tento předpis mohou odmítnout první národní registraci (první uvedení do provozu) vozidla, které nesplňuje požadavky série změn 01 tohoto předpisu.
 11. NÁZVY A ADRESY TECHNICKÝCH ZKUŠEBEN ODPOVĚDNÝCH ZA ZKOUŠKY PRO SCHVÁLENÍ TYPU A SPRÁVNÍCH ORGÁNŮ
 Smluvní strany, které uplatňují tento předpis, sdělí sekretariátu Organizace spojených národů názvy a adresy technických zkušeben odpovědných za zkoušky pro schválení typu a správních orgánů, které udělují schválení. Formuláře vydané v jiných zemích pro potvrzení schválení nebo rozšíření nebo odmítnutí nebo odejmutí schválení budou zaslány správním orgánům všech smluvních stran.
 (1) 1 pro Německo, 2 pro Francii, 3 pro Itálii, 4 pro Nizozemsko, 5 pro Švédsko, 6 pro Belgii, 7 pro Maďarsko, 8 pro Českou republiku, 9 pro Španělsko, 10 pro Srbsko a Černou Horu, 11 pro Spojené království, 12 pro Rakousko, 13 pro Lucembursko, 14 pro Švýcarsko, 15 (neobsazeno), 16 pro Norsko, 17 pro Finsko, 18 pro Dánsko, 19 pro Rumunsko, 20 pro Polsko, 21 pro Portugalsko, 22 pro Ruskou federaci, 23 pro Řecko, 24 pro Irsko, 25 pro Chorvatsko, 26 pro Slovinsko, 27 pro Slovensko, 28 pro Bělorusko, 29 pro Estonsko, 30 (neobsazeno), 31 pro Bosnu a Hercegovinu, 32 pro Lotyšsko, 33 (neobsazeno), 34 pro Bulharsko, 35 (neobsazeno), 36 pro Litvu, 37 pro Turecko, 38 (neobsazeno), 39 pro Ázerbajdžán, 40 pro Bývalou jugoslávskou republiku Makedonii, 41 (neobsazeno), 42 pro Evropské společenství (schválení udělují jeho členské státy a užívají své příslušné symboly EHK), 43 pro Japonsko, 44 (neobsazeno), 45 pro Austrálii, 46 pro Ukrajinu, 47 pro Jižní Afriku, 48 pro Nový Zéland, 49 pro Kypr, 50 pro Maltu a 51 pro Korejskou republiku. Dalším státům se přidělí následná čísla chronologicky v pořadí, ve kterém budou ratifikovat Dohodu o přijetí jednotných technických pravidel pro kolová vozidla, zařízení a části, které se mohou montovat a/nebo užívat na kolových vozidlech, a o podmínkách pro vzájemné uznávání schválení typu udělených na základě těchto pravidel, nebo v němž budou k této dohodě přistupovat. Takto přidělená čísla sdělí smluvním stranám dohody generální tajemník Organizace spojených národů.
 PŘÍLOHA 1
 SDĚLENÍ
 PŘÍLOHA 2
 USPOŘÁDÁNÍ ZNAČKY SCHVÁLENÍ TYPU
 (viz bod 4.4 tohoto předpisu)
 Výše uvedená značka schválení typu upevněná na vozidle ukazuje, že dotčený typ vozidla byl s ohledem na pevnost nástavby schválen ve Spojeném království (E11) podle předpisu č. 66 pod číslem schválení typu 012431. První dvě číslice čísla schválení typu naznačují, že schválení bylo uděleno


text:
v souladu s požadavky série změn 01 předpisu č. 66.
 PŘÍLOHA 3
 STANOVENÍ TĚŽIŠTĚ VOZIDLA
 1. VŠEOBECNÉ ZÁSADY
 1.1 Vztažná a celková energie, která se má pohltit při zkoušce překlopení, přímo závisí na poloze těžiště vozidla. Proto by mělo být jeho stanovení co nejpřesnější. Metoda měření rozměrů, úhlů a hodnot zatížení a přesnost měření budou zaznamenány pro vyhodnocení technickou zkušebnou. Vyžaduje se následující přesnost měřícího přístroje:
 —
 pro měření menší než 2 000 mm:
 ± 1 mm
 —
 pro měření větší než 2 000 mm:
 ± 0,05 procent
 —
 pro měřené úhly:
 ± 1 procento
 —
 pro měřené hodnoty zatížení:
 ± 0,2 procenta
 Rozvor/y a vzdálenost mezi středy stop kola/kol u každé nápravy (stopy každé nápravy) budou určeny z výkresů výrobce.
 1.2 Je stanovený zajištěný závěs jako podmínka pro stanovení těžiště a pro provedení vlastní zkoušky překlopení. Závěs bude zajištěn při obvyklé provozní poloze, jak je stanoveno výrobcem.
 Poloha těžiště je definována třemi parametry:
 1.3.1 podélnou vzdáleností (l1) od středové linie přední nápravy;
 1.3.2 příčnou vzdáleností (t) od svislé podélné středové roviny vozidla;
 1.3.3 svislou výškou (h0) nad úrovní rovné země, když jsou pneumatiky nafouknuty podle požadavku pro vozidlo.
 1.4 Zde je popsána metoda stanovení l1, t, h0 pomocí snímačů zatížení. Alternativní metody při použití např. zdvihacího vybavení a/nebo sklopných stolů může výrobce navrhnout technické zkušebně, která rozhodne, zda je metoda přijatelná na základě stupně přesnosti.
 1.5 Poloha těžiště nenaloženého vozidla (pohotovostní hmotnost Mk) bude stanovena měřeními.
 Může být stanoveno těžiště vozidla s celkovou účinnou hmotností (Mt):
 1.6.1 měřením vozidla ve stavu celkové účinné hmotnosti nebo
 1.6.2 pomocí změřené polohy těžiště ve stavu pohotovostní hmotnosti a při uvažování vlivu celkové hmotnosti cestujících.
 2. MĚŘENÍ
 2.1 Poloha těžiště vozidla bude stanovena ve stavu pohotovostní hmotnosti nebo stavu celkové účinné hmotnosti, jak je definováno v bodech 1.5 a 1.6. Pro stanovení polohy těžiště ve stavu celkové účinné hmotnosti vozidla bude hmotnost jednotlivého cestujícího (upravená konstantním koeficientem k = 0,5) uložena a pevně držena 200 mm nad a 100 mm před bodem R (který je definován v předpisu 21, příloze 5) sedadla.
 2.2 Podélná souřadnice (l1) a příčná souřadnice (t) těžiště budou stanoveny na společném vodorovném základě (viz obrázek A3.1), kde každé kolo nebo zdvojené kolo vozidla stojí na jednotlivém snímači zatížení. Každé řízené kolo bude nastaveno do polohy přímo vpřed.
 2.3 Jednotlivé odečty snímačů zatížení budou zaznamenány současně a využijí se pro výpočet celkové hmotnosti vozidla a polohy těžiště.
 Podélná poloha těžiště ve vztahu ke středu bodu kontaktu předních kol (viz obrázek A3.1) je udána:
 kde:
 P1
 =
 reakční zatížení na snímač zatížení pod levým kolem první nápravy
 P2
 =
 reakční zatížení na snímač zatížení pod pravým kolem první nápravy
 P3
 =
 reakční zatížení na snímač zatížení pod levým kolem/levými koly druhé nápravy
 P4
 =
 reakční zatížení na snímač zatížení pod pravým kolem/pravými koly druhé nápravy
 P5
 =
 reakční zatížení na snímač zatížení pod levým kolem/levými koly třetí nápravy
 P6
 =
 reakční zatížení na snímač zatížení pod pravým kolem/pravými koly třetí nápravy
 Ptotal = (P1 + P2 + P3 + P4 +


text:
P5 + P6)
 = Mk pohotovostní hmotnost nebo
 = Mt celková účinná hmotnost vozidla, podle daného případu
 L1
 =
 vzdálenost od středu kola na první nápravě ke středu kola na druhé nápravě
 L2
 =
 vzdálenost od středu kola na první nápravě ke středu kola na třetí nápravě, je-li instalována.
 Obrázek A3.1
 Podélná poloha těžiště
 Příčná poloha (t) těžiště vozidla ve vztahu k jeho podélné svislé středové rovině (viz obrázek A3.2) je udána:
 kde:
 T1
 =
 vzdálenost mezi středy stopy kola/kol na každém konci první nápravy
 T2
 =
 vzdálenost mezi středy stopy kola/kol na každém konci druhé nápravy
 T3
 =
 vzdálenost mezi středy stopy kola/kol na každém konci třetí nápravy.
 Tato rovnice předpokládá, že se středy T1, T2, T3 může nakreslit přímka. Pokud tomu tak není, bude nutný zvláštní vzorec.
 Jestliže je hodnota (t) záporná, pak těžiště vozidla je umístěno vpravo od středové linie vozidla.
 Obrázek A3.2
 Příčná poloha těžiště
 Výška těžiště (h0) bude stanovena sklopením vozidla po délce a při použití jednotlivých snímačů zatížení na kolech dvou náprav.
 2.6.1 Dva snímače zatížení budou umístěny na společné vodorovné rovině pro přijetí předních kol. Vodorovná rovina bude v dostatečné výšce nad okolními povrchy, aby mohlo být vozidlo sklopeno vpřed na požadovaný úhel (viz bod 2.6.2 níže), aniž by se jeho přední část dotkla tohoto povrchu.
 2.6.2 Druhý pár snímačů zatížení bude umístěn do společné vodorovné roviny na vrcholu opěrných konstrukcí připravených pro přijetí kol druhé nápravy vozidla. Opěrné konstrukce budou dostatečně vysoké, aby poskytly vozidlu významný úhel sklonu α (> 20°). Čím je úhel větší, tím je přesnější výpočet – viz obrázek A3.3. Vozidlo je přemístěno na čtyři snímače zatížení a přední kola jsou zajištěna klínem, aby se zabránilo, že se vozidlo překlopí. Každé řízené kolo bude nastaveno do polohy řízení přímo vpřed.
 2.6.3 Jednotlivé odečty snímačů zatížení budou zaznamenány současně a využijí se pro kontrolu celkové hmotnosti vozidla a polohy těžiště.
 2.6.4 Sklon zkoušky klopení bude stanoven rovnicí (viz obrázek A3.3):
 kde:
 H
 =
 výškový rozdíl mezi stopami kol první a druhé nápravy
 L1
 =
 vzdálenost od středu první a druhé nápravy kol.
 2.6.5 Pohotovostní hmotnost vozidla bude zkontrolována následujícím způsobem:
 kde:
 F1
 =
 reakční zatížení na snímač zatížení pod levým kolem první nápravy
 F2
 =
 reakční zatížení na snímač zatížení pod pravým kolem první nápravy
 F3
 =
 reakční zatížení na snímač zatížení pod levým kolem druhé nápravy
 F4
 =
 reakční zatížení na snímač zatížení pod pravým kolem druhé nápravy.
 Jestliže této rovnici není vyhověno, bude měření opakováno a/nebo bude výrobce požádán, aby změnil hodnotu pohotovostní hmotnosti v technickém popisu vozidla.
 2.6.6 Výška (h0) těžiště vozidla je udána:
 kde:
 r
 =
 výška středu kola (na první nápravě) nad horním povrchem snímače zatížení.
 2.6.7 Je-li kloubové vozidlo zkoušeno v samostatných částech, bude poloha těžiště stanovena samostatně pro každou část.
 Obrázek A3.3
 Stanovení výšky těžiště
 PŘÍLOHA 4
 POHLEDY NA KONSTRUKČNÍ POPIS NÁSTAVBY
 1. VŠEOBECNÉ ZÁSADY
 Výrobce jednoznačně definuje nástavbu karoserie (viz např. obrázek A4.1) a uvede:
 1.1.1 která pole přispívají k pevnosti a pohlcení energie nástavby;
 1.1.2 které spojovací prvky mezi poli přispívají


text:
ke kroutící pevnosti nástavby;
 1.1.3 rozdělení hmotnosti mezi jmenovanými poli;
 1.1.4 o kterých prvcích nástavby se předpokládá, že jsou tuhé.
 Obrázek A4.1
 Odvození nástavby z karoserie
 Výrobce poskytne následující informace o prvcích nástavby:
 1.2.1 výkresy se všemi významnými geometrickými měřeními nezbytnými pro vytvoření prvků a hodnocení jakékoli změny nebo modifikace prvku;
 1.2.2 materiál prvků s odkazem na vnitrostátní nebo mezinárodní normy;
 1.2.3 technologii spojení mezi konstrukčními prvky (nýtované, šroubované, lepené, svařované, typ svařování atd.).
 1.3 Každá nástavba bude mít alespoň dvě pole: jedno před těžištěm a jedno za těžištěm.
 1.4 Nepožadují se žádné informace o jakýchkoli prvcích karoserie, které netvoří součásti nástavby.
 2. POLE
 2.1 Pole je definováno jako konstrukční část nástavby tvořící uzavřenou smyčku mezi dvěma rovinami, které jsou kolmé na svislou podélnou středovou rovinu vozidla. Pole zahrnuje jeden okenní (nebo dveřní) sloupek na každé straně vozidla a boční prvky, část střešní konstrukce a část konstrukce podlahy a pod podlahou. Každé pole má příčnou středovou rovinu (CP) kolmou na svislou podélnou středovou rovinu a procházející středovými body (Cp) okenních sloupků (viz obrázek A4.2).
 2.2 Cp je definován jako bod v polovině výšky okna a na poloviční cestě šířky sloupku. Nejsou-li Cp levých a pravých bočních sloupků pole ve stejné příčné rovině, je CP pole nastavena na polovině cesty mezi příčnými rovinami těchto dvou Cp.
 2.3 Délka pole je měřena ve směru podélné osy vozidla a je určena vzdáleností mezi dvěma rovinami kolmými na svislou podélnou středovou rovinu vozidla. Existují dvě meze, které definují délku pole: uspořádání okna (dveří) a tvar a konstrukce okenních (dveřních) sloupků.
 Obrázek A4.2
 Definice délky polí
 Maximální délka pole je definována délkou dvou sousedních okenních (dveřních) rámů:
 kde:
 a
 =
 délka okenního (dveřního) rámu za j-tým sloupkem a
 b
 =
 délka okenního (dveřního) rámu před j-tým sloupkem.
 Nejsou-li sloupky na protějších stranách pole v jedné příčné rovině nebo mají okenní rámy na každé straně vozidla různé délky (viz obrázek A4.3), je celková délka Wj pole definována:
 kde:
 amin
 =
 menší hodnota z apravá strana nebo alevá strana
 bmin
 =
 menší hodnota z bpravá strana nebo blevá strana
 L
 =
 podélný posun mezi středovými liniemi sloupků na levé a pravé straně vozidla.
 Obrázek A4.3
 Definice délky pole, když sloupky na každé straně pole nejsou v jedné příčné rovině
 2.3.2 Minimální délka pole bude zahrnovat celý okenní sloupek (včetně jeho sklonu, rohových poloměrů atd.). Pokud sklon a rohové poloměry překročí polovinu délky sousedního okna, bude další sloupek zahrnut do pole.
 2.4 Vzdálenost mezi dvěma poli bude definována jako vzdálenost mezi jejich CP.
 2.5 Vzdálenost pole od těžiště vozidla bude definována jako kolmá vzdálenost od jeho CP k těžišti vozidla.
 3. SPOJOVACÍ KONSTRUKCE MEZI POLI
 Spojovací konstrukce mezi poli budou jasně definované v nástavbě. Tyto konstrukční prvky patří do dvou odlišných kategorií:
 spojovací konstrukce, které tvoří součást nástavby. Tyto prvky budou označeny výrobcem v tomto podání návrhu; zahrnují:
 3.1.1.1 konstrukci boční stěny, střešní konstrukci, konstrukci podlahy, která spojuje několik polí,
 3.1.1.2 konstrukční prvky, které zpevňují jedno nebo více polí, například skříně pod sedadly, oblouky kol, konstrukce sedadel spojující


text:
boční stěnu k podlaze, konstrukce kuchyně, skříně na šaty a toalety;
 3.1.2 další prvky, které nepřispívají ke konstrukční pevnosti vozidla, ale které mohou zasáhnout do zbývajícího prostoru, například: větrací vedení, zavazadlové skříně, otopná vedení.
 4. ROZDĚLENÍ HMOTNOSTI
 Výrobce jasně definuje část hmotnosti vozidla připisovanou každému z polí nástavby. Toto rozdělení hmotnosti bude vyjadřovat schopnost pohlcení energie a únosnost každého pole. Při definování rozdělení hmotnosti budou splněny následující požadavky:
 4.1.1 součet hmotností připisovaných každému poli bude vztažen k hmotnosti M úplného vozidla:
 kde:
 mj
 =
 hmotnost připisovaná j-tému poli
 n
 =
 počet polí v nástavbě
 M
 =
 Mk pohotovostní hmotnost nebo
 Mt celková účinná hmotnost vozidla, podle daného případu;
 4.1.2 těžiště rozdělených hmotností bude ve stejné poloze jako těžiště vozidla:
 kde:
 lj
 =
 vzdálenost j-tého pole od těžiště vozidla (viz bod 2.3).
 lj je kladné, když je pole před těžištěm, a záporné, je-li za ním.
 Hmotnost „mj“ každého pole nástavby bude definována výrobcem takto:
 4.2.1 hmotnosti dílů „j-tého“ pole budou vztaženy k jeho hmotnosti „mj“ pomocí:
 kde:
 mjk
 =
 hmotnost každého dílu pole
 s
 =
 počet jednotlivých hmotností na poli;
 4.2.2 těžiště hmotností dílů pole bude mít stejnou příčnou polohu uvnitř pole jako těžiště pole (viz obrázek A4.4):
 kde:
 yk
 =
 vzdálenost ktého hmotnostního dílu pole od osy „Z“ (viz obrázek 4.4).
 yk bude mít kladnou hodnotu na jedné straně osy a zápornou hodnotu na druhé straně.
 zk
 =
 vzdálenost ktého hmotnostního dílu pole od osy „Y“,
 zk bude mít kladnou hodnotu na jedné straně osy a zápornou hodnotu na druhé straně.
 4.3 V případě, že jsou zádržná zařízení pro cestující součástí specifikace vozidla, bude hmotnost cestujícího připisovaná poli připevněna k části nástavby, která je navržena pro pohlcení zatížení sedadla a cestujícího.
 Obrázek A4.4
 Rozdělení hmotnosti v průřezu pole
 PŘÍLOHA 5
 ZKOUŠKA PŘEKLOPENÍ JAKO ZÁKLADNÍ SCHVALOVACÍ METODA
 1. SKLOPNÁ LAVICE
 1.1 Sklopná plošina bude dostatečně tuhá a rotace dostatečně ovládané, aby se zajistilo současné klopení náprav vozidla s rozdílem méně než 1o v úhlech klopení plošiny měřenými pod nápravami.
 1.2 Výškový rozdíl mezi vodorovnou dolní rovinou jámy (viz obrázek A5.1) a rovinou sklopné plošiny, na které stojí autobus, bude 800 ± 20 mm.
 Sklopná plošina vztahující se k jámě bude umístěna takto (viz obrázek A5.1):
 1.3.1 osa její rotace je max. 100 mm od svislé stěny jámy;
 1.3.2 osa rotace je max. 100 mm pod rovinou vodorovné sklopné plošiny.
 Obrázek A5.1
 Geometrie sklopné lavice
 U kol v blízkosti osy rotace se použijí opěry kol proti sklouznutí vozidla do stran, když se sklápí. Hlavní vlastnosti opěr kol (viz obrázek A5.1) budou:
 1.4.1 rozměry opěr kol:
 výška:
 nebude větší než dvě třetiny vzdálenosti mezi povrchem, na kterém vozidlo stojí před klopením, a částí okraje kola, které je nejblíže povrchu
 šířka:
 20 mm
 poloměr hrany:
 10 mm
 délka:
 nejméně 500 mm;
 1.4.2 opěry kol nejširší nápravy budou umístěny na sklopné plošině tak, že strana pneumatiky bude nejvíce 100 mm od osy rotace;
 1.4.3 opěry kol u jiných náprav budou upraveny tak, aby svislá podélná středová rovina vozidla byla rovnoběžná s osou rotace.
 1.5 Sklopná


text:
plošina musí být konstruována tak, aby se zabránilo pohybu vozidla v podélném směru.
 1.6 Nárazová oblast jámy bude mít stejnoměrný vodorovný, suchý a hladký betonový povrch.
 2. PŘÍPRAVA VOZIDLA
 Vozidlo, které se má zkoušet, nemusí být v úplně dokončeném stavu „připraveném k provozu“. Obecně je přijatelná jakákoli změna oproti úplně dokončenému stavu, pokud neovlivňuje základní vlastnosti a chování nástavby. Zkušební vozidlo bude stejné jako jeho úplně dokončená verze s ohledem na následující:
 2.1.1 polohu těžiště, celkovou hodnotu hmotnosti vozidla (pohotovostní hmotnost nebo celková účinná hmotnost vozidla, kde jsou instalována zádržná zařízení) a rozdělení a umístění hmotností podle prohlášení výrobce;
 2.1.2 všechny ty prvky, které podle výrobce přispívají k pevnosti nástavby, budou instalovány v jejich původní poloze (viz příloha 4 tohoto předpisu);
 2.1.3 prvky, které nepřispívají k pevnosti nástavby a jsou příliš cenné, aby se riskovalo jejich poškození (např. hnací řetěz, přístroje palubní desky, sedadlo řidiče, kuchyňské vybavení, vybavení toalety atd.), mohou být nahrazeny dalšími prvky o stejné hmotnosti a metodě instalace. Tyto další prvky nesmí mít zpevňující vliv na pevnost nástavby;
 2.1.4 palivo, akumulátorová kyselina a jiné hořlavé, výbušné nebo korozivní materiály mohou být nahrazeny jinými materiály za předpokladu, že jsou splněny podmínky bodu 2.1.1.
 V případě, kde jsou zádržná zařízení pro cestující součástí typu vozidla, bude hmotnost připevněna ke každému sedadlu vybavenému zádržným zařízením pro cestující jednou z těchto dvou metod podle volby výrobce:
 První metoda: Tato hmotnost bude:
 2.1.5.1.1 50 procent hmotnosti jednotlivého cestujícího (Mmi) 68 kg;
 2.1.5.1.2 umístěná tak, aby měla těžiště 100 mm nad a 100 mm před bodem R sedadla, jak je definováno v předpisu č. 21, příloze 5;
 2.1.5.1.3 pevně a jistě připevněná tak, aby se při zkoušce neodtrhla.
 Druhá metoda: Tato hmotnost bude:
 2.1.5.2.1 zátěž s lidskou podobou o hmotnosti 68 kg a bude upoutána 2 bodovým bezpečnostním pásem. Zátěž musí umožnit vedení a uložení bezpečnostních pásů;
 2.1.5.2.2 umístěná tak, aby měla těžiště a rozměry podle obrázku A5.2;
 2.1.5.2.3 pevně a jistě připevněná tak, aby se při zkoušce neodtrhla.
 Obrázek A5.2
 Rozměry zátěže s lidskou podobou
 Zkušební vozidlo bude připraveno takto:
 2.2.1 pneumatiky budou nahuštěny na tlak předepsaný výrobcem;
 2.2.2 závěsný systém vozidla bude zajištěn, tj. nápravy, pružiny a prvky závěsů vozidla budou pevné ve vztahu ke karoserii.
 Výška podlahy nad vodorovnou sklopnou plošinou bude odpovídat požadavkům výrobce pro vozidlo v závislosti na tom, zda je zatíženo na pohotovostní hmotnost nebo celkovou hmotnost vozidla;
 2.2.3 všechny dveře a otvíratelná okna vozidla musí být zavřené, ale nikoliv uzamčené.
 Pevné části kloubového vozidla mohou být zkoušeny zvlášť nebo v kombinaci.
 Pro zkoušení kloubových částí v kombinaci budou části vozidla vzájemně upevněny tak, aby
 2.3.1.1 při překlopení mezi nimi nedošlo k žádnému relativnímu pohybu;
 2.3.1.2 nedošlo k žádné významné změně rozdělení hmotnosti a poloh těžiště;
 2.3.1.3 nedošlo k žádné významné změně pevnosti a schopnosti deformace nástavby.
 Pro zkoušení kloubových částí zvlášť budou k umělé opoře připevněny jednonápravové části, které tato opora udrží v pevné poloze ve vztahu ke sklopné plošině při jejím pohybu z vodorovné polohy do bodu překlopení. Tato opora musí splňovat následující požadavky:
 2.3.2.1


text:
bude upevněna ke konstrukci tak, aby nezpůsobila zpevnění nebo zatížení navíc nástavby;
 2.3.2.2 bude konstruována tak, aby nedošlo k její deformaci, která by mohla změnit směr překlopení vozidla;
 2.3.2.3 její hmotnost bude stejná jako hmotnost těch prvků, částí kloubového spoje, které nominálně příslušejí zkoušené části, ale nejsou na ní uloženy (např. otočný stůl a jeho podlaha, držadla, gumové těsnící záclony atd.);
 2.3.2.4 její těžiště bude mít stejnou výšku jako společné těžiště těch částí, které jsou uvedeny v bodu 2.3.2.3;
 2.3.2.5 bude mít osu rotace rovnoběžnou s podélnou osou vícenápravové části vozidla a procházející body styku pneumatik s touto částí.
 3. ZKUŠEBNÍ POSTUP, ZKUŠEBNÍ PROCES
 3.1 Zkouška překlopení je velmi rychlý, dynamický proces s odlišitelnými stádii. To by mělo být uvažováno, když se plánuje zkouška překlopení, její přístroje a měření.
 3.2 Vozidlo bude sklápěno bez kývání a bez dynamických vlivů, dokud nedosáhne nestabilní rovnováhy a nezačne se překlápět. Úhlová rychlost sklopné plošiny nepřekročí 5 stupňů/s (0,087 radiánů/s).
 3.3 Pro vnitřní pozorování se použije vysokorychlostní fotografie, video, deformovatelné šablony, elektrická kontaktní čidla nebo jiné vhodné prostředky, aby se určilo, že požadavky bodu 5.1 tohoto předpisu byly splněny. To bude ověřeno na jakýchkoli místech prostoru pro osoby, řidiče a posádku, kde se zdá, že je zbývající prostor ohrožen, přesné polohy stanoví podle svého uvážení technická zkušebna. Budou použity nejméně dvě polohy, jmenovitě v přední a zadní části prostoru pro cestující.
 Doporučuje se vnější pozorování procesu překlopení a deformace, což znamená následující:
 3.4.1 dvě vysokorychlostní kamery – jedna vpředu a jedna vzadu. Měly by být umístěny dostatečně vzadu od přední a zadní stěny vozidla, aby vytvořily měřitelný obraz a bylo zamezeno širokoúhlému zkreslení v šedé oblasti, jak je ukázáno na obrázku A5.3a;
 3.4.2 poloha těžiště a obrys nástavby (viz obrázek A5.3b) je označen pruhy a pásy, aby se zajistilo správné měření na obrázcích.
 Obrázek A5.3a
 Doporučené pole pohledu vnější kamery
 Obrázek A5.3b
 Doporučené značení polohy těžiště a obrysu vozidla
 4. DOKUMENTACE ZKOUŠKY PŘEKLOPENÍ
 Výrobce poskytne podrobný popis zkoušeného vozidla, ve kterém:
 4.1.1 jsou uvedeny všechny odchylky mezi úplně dokončeným typem vozidla v provozním stavu a zkoušeným vozidlem;
 4.1.2 bude prokázána rovnocenná náhrada (s ohledem na hmotnost, rozdělení hmotnosti a instalaci) v každém případě, když jsou konstrukční části, jednotky nahrazeny jinými jednotkami nebo hmotnostmi;
 4.1.3 existuje jasné prohlášení o poloze těžiště zkoušeného vozidla, která může být založena na měření provedeném na zkušebním vozidle, když je připravené na zkoušku, nebo kombinaci měření (provedeného na úplně dokončeném typu vozidla) a výpočtu založeného na náhradách hmotnosti.
 Zkušební protokol bude obsahovat všechny údaje (obrázky, záznamy, výkresy, měřené hodnoty atd.), které ukazují:
 4.2.1 že zkouška byla provedena podle této přílohy;
 4.2.2 že požadavky uvedené v bodech 5.1.1 a 5.1.2 tohoto předpisu jsou splněny (nebo ne);
 4.2.3 jednotlivé vyhodnocení vnitřních pozorování;
 4.2.4 všechny údaje a informace potřebné pro identifikaci typu vozidla, zkušebního vozidla, samotné zkoušky a osob odpovědných za zkoušku a její vyhodnocení.
 4.3 Ve zkušebním protokolu se doporučuje zaznamenat nejvyšší a nejnižší polohu těžiště ve vztahu k úrovni země jámy.
 PŘÍLOHA 6
 ZKOUŠKA PŘEKLOPENÍ POMOCÍ ČÁSTÍ KAROSERIE JAKO ROVNOCENNÁ SCHVALOVACÍ