text:
rám simulující montáž mechanismu řízení za předpokladu, že se v porovnání se skutečnou sestavou „přední část karoserie/mechanismus řízení“ sestava „rám/mechanismus řízení“ vyznačuje:
 2.2.2.1.
 stejným geometrickým uspořádáním,
 2.2.2.2.
 větší tuhostí.
 2.3. Montáž ovládacího prvku řízení v případě, požaduje-li se pouze schválení tohoto ovládacího prvku
 Ovládací prvek řízení se zkouší s veškerým příslušenstvím. Mezi ovládacím prvkem řízení a zkušební stolicí musí být bortící prostor alespoň 100 mm. Hřídel řízení musí být ke zkušební stolici pevně připevněn tak, aby se při nárazu nepohnul (viz obrázek 1).
 2.3.1.
 Na žádost výrobce však může být zkouška provedena za podmínek uvedených v bodě 2.2. V takovém případě je schválení platné pouze pro daný konkrétní typ vozidla (typy vozidel).
 3. Zkušební zařízení
 3.1.
 Zkušební zařízení tvoří plně lineárně vedená, tuhá nárazová hlavice o hmotnosti 6,8 kg. Nárazový povrch je polokulový o průměru 165 mm.
 3.2.
 Hlavice musí být opatřena dvěma akcelerometry schopnými měřit hodnoty ve směru nárazu.
 3.3.
 Měřicí přístroje
 3.3.1.
 Použité měřicí přístroje musí vyhovovat normě ISO 6487:1987 a musí mít navíc tyto charakteristiky:
 3.3.2.
 Zrychlení
 Amplitudová třída kanálu (CAC) 150 g
 Kmitočtová třída kanálu (CFC) 600 Hz.
 3.3.3.
 Rychlost
 Přesnost v rozsahu ± 1 procento
 3.3.4.
 Záznam času
 Přístrojové vybavení musí umožňovat záznam akce po celou dobu jejího trvání a odečítat čas s přesností na tisícinu sekundy. Na záznamech sloužících k analyzování zkoušky musí být vyznačen začátek nárazu v okamžiku prvního dotyku nárazové hlavice s ovládacím prvkem řízení.
 4. Postup zkoušky
 4.1.
 Rovina ovládacího prvku řízení se nastaví kolmo ke směru nárazu.
 4.2.
 Náraz je u každého typu ovládacího prvku řízení veden nejvýše ve čtyřech a nejméně ve třech bodech. Pro každý náraz se použije nový ovládací prvek řízení. Při následných nárazech leží axiální osa nárazové hlavice v přímce s jedním z těchto bodů:
 4.2.1.
 střed náboje ovládacího prvku řízení;
 4.2.2.
 spoj nejtužší nebo nejvíce podepřené příčky k vnitřní hraně věnce ovládacího prvku řízení;
 4.2.3.
 středový bod nejkratší nepodepřené oblasti věnce ovládacího prvku řízení, která při nárazu hlavice neobsahuje příčku;
 4.2.4.
 podle uvážení schvalovacího orgánu „nejnepříznivější“ místo na ovládacím prvku řízení.
 4.3.
 Nárazová hlavice musí narazit na ovládací prvek řízení rychlostí 24,1 km/h; této rychlosti se dosáhne buď pouhou pohybovou energií, nebo použitím přídavného hnacího zařízení.
 5. Výsledky
 5.1.
 Při zkouškách provedených výše uvedeným postupem se jako zpomalení nárazové hlavice bere průměr současného odečtu údajů dvou decelerometrů.
 6. Rovnocenné postupy
 6.1.
 Podle uvážení schvalovacího orgánu mohou být povoleny i alternativní zkoušky za předpokladu, že lze prokázat jejich rovnocennost. V takovém případě se ke schvalovací dokumentaci připojí zpráva s popisem použité metody a s uvedením získaných výsledků.
 6.2.
 Povinnost prokázat rovnocennost použité alternativní metody spočívá na výrobci nebo jeho zástupci, který použití této metody požaduje.
 F = 800 daN; d = 0,2 m
 Při zatížení ve výši 800 daN vytvářejícím moment 160 mdaN vůči bodu „B“ musí být posun ve kterémkoli směru od bodu „A“ menší než 2 mm.
 PŘÍLOHA 6
 Postup pro stanovení bodu „H“ a skutečného úhlu trupu pro místa k sezení v motorovém vozidle (1)
 Dodatek 1 –
 Popis třírozměrného zařízení pro stanovení


text:
bodu „H“ (zařízení 3-D H) (1)
 Dodatek 2 –
 Třírozměrný referenční systém (1)
 Dodatek 3 –
 Referenční údaje o místech k sezení (1)
 (1) Postup je popsán v příloze 1 Úplného znění usnesení o konstrukci vozidel (R.E.3) (dokument ECE/TRANS/WP.29/78/Rev.2).
 PŘÍLOHA 7
 Zkušební postupy týkající se ochrany cestujících ve vozidlech poháněných elektrickou energií před vysokým napětím a rozlitím elektrolytu
 Tato příloha popisuje postupy zkoušky prokazující soulad s požadavky na elektrickou bezpečnost podle bodu 5.5. Jako vhodná alternativa k níže popisovanému postupu měření izolačního odporu patří např. měření megaohmmetrem nebo osciloskopem. V takovém případě může být nezbytné deaktivovat monitorovací systém palubního měření izolačního odporu.
 Před provedením nárazové zkoušky musí být změřeno napětí vysokonapěťové sběrnice (Vb) (viz obrázek 1) a výsledky zaznamenány pro potvrzení, že toto napětí je v rozsahu pracovního napětí vozidla podle specifikace výrobce.
 1. Příprava zkoušky a vybavení
 Pokud je používána funkce odpojení vysokého napětí, musí se zařízení zajištující funkci odpojení měřit z obou stran.
 Pokud je však funkce odpojení vysokého napětí zabudována do systému REESS nebo systému konverze energie a je-li vysokonapěťová sběrnice systému REESS nebo systému konverze energie chráněna po nárazové zkoušce podle stupně ochrany IPXXB, provedou se měření pouze mezi zařízením s funkcí odpojení a elektrickými spotřebiči.
 Voltmetr použitý při této zkoušce musí měřit stejnosměrné hodnoty a jeho vnitřní odpor musí být nejméně 10 ΜΩ.
 2.
 Následující pokyny mohou být použity v případě, že se měří napětí.
 Po nárazové zkoušce se stanoví napětí ve vysokonapěťové sběrnici (Vb, V1, V2) (viz obrázek 1).
 Měření napětí nesmí proběhnout dříve než 5 sekund, avšak nikoli později než 60 sekund po nárazu.
 Tento postup se nepoužije, pokud během zkoušky není napájeno elektrické hnací ústrojí.
 3. Postup posuzování pro nízké hodnoty elektrické energie
 Před nárazem se k odpovídající kapacitě paralelně připojí spínač S1 a známý vybíjecí odpor Re (viz obrázek 2).
 Nejdříve za 5 sekund a nejpozději za 60 sekund po nárazu se při měření napětí Vb a proudu Ie spínač S1 uzavře a hodnoty měření se zaznamenají. Součin napětí Vb a proudu Ie se integruje v čase, od okamžiku uzavření spínače S1 (tc) do doby, kdy napětí Vb klesne pod hranici napětí 60 Vss (th). Výsledek integrace se rovná celkové energii (TE) v joulech.
 a)
 Pokud je Vb měřeno v okamžiku mezi 5 sekundami a 60 sekundami po nárazu a kapacita kondenzátorů X (Cx) je podle údajů výrobce, vypočítá se celková energie (TE) podle následující rovnice:
 b)
 TE = 0,5 x Cx x(Vb
 2 – 3 600)
 Pokud je V1 a V2 (viz obrázek 1) měřeno v okamžiku mezi 5 sekundami a 60 sekundami po nárazu a kapacita kondenzátorů Y (Cy1, Cy2) je podle údajů výrobce, vypočítá se celková energie (TEy1, TEy2) podle následujících rovnic:
 c)
 TEy1 = 0,5 x Cy1 x (V1
 2 – 3 600)
 TEy2 = 0,5 x Cy2 x (V2
 2 – 3 600)
 Tento postup se nepoužije, pokud během zkoušky není napájeno elektrické hnací ústrojí.
 4. Fyzická ochrana
 Po nárazové zkoušce vozidla se bez použití nářadí otevřou, rozeberou nebo vyjmou všechny části obklopující vysokonapěťové komponenty. Veškeré

type: contracts

jurisdiction: EU


text:
zbývající obklopující části se považují za součást fyzické ochrany.
 Kloubový zkušební prst specifikovaný v dodatku 1 na obrázku 1 se pro hodnocení elektrické bezpečnosti vloží do každé mezery nebo otvoru fyzické ochrany zkušební silou 10 N ± 10 %. Pokud dojde k částečnému nebo úplnému průniku kloubového zkušebního prstu do fyzické ochrany, musí se kloubový zkušební prst umístit do všech poloh, které jsou uvedeny níže.
 Z výchozí rovné polohy se oba klouby zkušebního prstu postupně ohnou až do úhlu 90° k ose spojených článků prstu a prst se umístí do každé možné polohy.
 Vnitřní překážky se považují za část krytu
 Pokud je to vhodné, připojí se mezi kloubový zkušební prst a živé části pod vysokým napětím, které jsou uvnitř zábrany elektrické ochrany nebo krytu, zdroj nízkého napětí (nejméně 40 V a nejvíce 50 V) se sériově zapojenou vhodnou svítilnou.
 4.1. Podmínky pro schválení
 Požadavky bodu 5.5.1.3 se považují za splněné, pokud se kloubový zkušební prst specifikovaný v dodatku 1 na obrázku 1 nemůže dotknout živých částí pod vysokým napětím.
 Je-li to nutné, lze ke kontrole, zda se kloubový zkušební prst nedotýká vysokonapěťové sběrnice, použít zrcátko nebo světelnou sondu.
 Pokud se tento požadavek ověřuje signálním obvodem mezi kloubovým zkušebním prstem a živými částmi pod vysokým napětím, svítilna se nesmí rozsvítit.
 5. Izolační odpor
 Izolační odpor mezi vysokonapěťovou sběrnicí a elektrickou kostrou může být prokázán buď měřením, nebo kombinací měření a výpočtu.
 Je-li izolační odpor prokazován pomocí měření, použijí se následující pokyny.
 Změří se a zaznamená napětí (Vb) mezi zápornou a kladnou stranou vysokonapěťové sběrnice (viz obrázek 1).
 Změří se a zaznamená napětí (V1) mezi zápornou stranou vysokonapěťové sběrnice a elektrickou kostrou (viz obrázek 1).
 Změří se a zaznamená napětí (V2) mezi kladnou stranou vysokonapěťové sběrnice a elektrickou kostrou (viz obrázek 1).
 Pokud je V1 rovno V2 nebo vyšší, připojí se mezi zápornou stranu vysokonapěťové sběrnice a elektrickou kostru standardní známý odpor (Ro). S připojeným Ro se změří napětí (V1’) mezi zápornou stranou vysokonapěťové sběrnice a elektrickou kostrou vozidla (viz obrázek 3). Izolační odpor (Ri) se vypočítá podle níže uvedené rovnice.
 Ri = Ro*(Vb/V1’ – Vb/V1) nebo Ri = Ro*Vb*(1/V1’ – 1/V1)
 Výsledné Ri, které je elektrickým izolačním odporem (v Ω), vydělte pracovním napětím na vysokonapěťové sběrnici ve voltech (V).
 Ri (Ω/V) = Ri (Ω)/pracovní napětí (V)
 Pokud je V2 vyšší než V1, připojí se mezi kladnou stranu vysokonapěťové sběrnice a elektrickou kostru standardní známý odpor (Ro). S připojeným Ro se změří napětí (V2’) mezi kladnou stranou vysokonapěťové sběrnice a elektrickou kostrou (viz obrázek 4).
 Izolační odpor (Ri) se vypočítá podle níže uvedené rovnice.
 Ri = Ro*(Vb/V2’ – Vb/V2) nebo Ri = Ro*Vb*(1/V2’ – 1/V2)
 Výsledné Ri, které je elektrickým izolačním odporem (v Ω), vydělte pracovním napětím na vysokonapěťové sběrnici ve voltech (V).
 Ri (Ω/V) = Ri (Ω)/pracovní napětí (V)
 Pozn.: Standardní známý odpor Ro (Ω) by měl mít hodnotu minimálního požadovaného izolačního odporu (Ω/V) vynásobeného pracovním napětím vozidla ± 20 %. Ro nemusí přesně odpovídat této hodnotě, jelikož rovnice jsou platné pro každý Ro; nicméně hodnota Ro v tomto rozsahu by


text:
měla poskytovat dobré rozlišení pro měření napětí.
 6. Rozlití elektrolytu
 Pokud je to nutné, použije se vhodné zakrytí fyzické ochrany pro účely potvrzení úniku elektrolytu z REESS po zkoušce nárazem.
 Pokud výrobce nezajistí prostředky pro rozlišení mezi únikem různých kapalin, považuje se veškerý únik kapalin za únik elektrolytu.
 7. Zadržení REESS
 Shodnost se stanoví pomocí vizuální kontroly.
 Příloha 7 – dodatek 1
 Kloubový zkušební prst (stupeň IPXXB)
 Materiál: kov, není-li uvedeno jinak
 Lineární rozměry v milimetrech
 Tolerance rozměrů bez zvláštní tolerance:
 a)
 u úhlů: 0/–10°
 b)
 u lineárních rozměrů: do 25 mm: 0/–0,05 mm nad 25 mm: ±0,2 mm
 Oba klouby musí ve stejné rovině a ve stejném směru umožňovat pohyb pod úhlem 90° s tolerancí 0 až +10 °.


text:
 30.10.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 L 310/7
 ROZHODNUTÍ SMÍŠENÉHO VÝBORU EHP
 č. 66/2014
 ze dne 16. května 2014,
 kterým se mění příloha I (Veterinární a rostlinolékařské předpisy) Dohody o EHP
 SMÍŠENÝ VÝBOR EHP,
 s ohledem na Dohodu o Evropském hospodářském prostoru (dále jen „Dohoda o EHP“), a zejména na článek 98 této dohody,
 vzhledem k těmto důvodům:
 (1)
 Prováděcí rozhodnutí Komise 2013/709/EU ze dne 2. prosince 2013, kterým se schvaluje laboratoř ve Spojených státech amerických k provádění sérologických testů pro sledování účinnosti očkovacích látek proti vzteklině (1), by mělo být začleněno do Dohody o EHP.
 (2)
 Toto rozhodnutí se týká právních předpisů vztahujících se na živá zvířata, kromě ryb a živočichů pocházejících z akvakultury. Právní předpisy týkající se těchto záležitostí se nevztahují na Island, jak je uvedeno v odstavci 2 úvodní části kapitoly I přílohy I Dohody o EHP. Toto rozhodnutí se tudíž nevztahuje na Island.
 (3)
 Toto rozhodnutí se týká právních předpisů o veterinárních otázkách. Jak je uvedeno v odvětvových úpravách v příloze I Dohody o EHP, právní předpisy o veterinárních otázkách se nepoužijí na Lichtenštejnsko po celou dobu, po niž je na Lichtenštejnsko rozšířena působnost Dohody mezi Evropským společenstvím a Švýcarskou konfederací o obchodu se zemědělskými produkty. Toto rozhodnutí se tudíž na Lichtenštejnsko nevztahuje.
 (4)
 Příloha I Dohody o EHP by proto měla být odpovídajícím způsobem změněna,
 PŘIJAL TOTO ROZHODNUTÍ:
 Článek 1
 V části 4.2 kapitoly I přílohy I Dohody o EHP se za bod 54a (prováděcí rozhodnutí Komise 2012/304/EU) vkládá nový bod, který zní:
 „54b.
 32013 D 0709: prováděcí rozhodnutí Komise 2013/709/EU ze dne 2. prosince 2013, kterým se schvaluje laboratoř ve Spojených státech amerických k provádění sérologických testů pro sledování účinnosti očkovacích látek proti vzteklině (Úř. věst. L 323, 4.12.2013, s. 34).
 Tento akt se nevztahuje na Island.“
 Článek 2
 Znění prováděcího rozhodnutí 2013/709/EU v norském jazyce, které má být zveřejněno v dodatku EHP Úředního věstníku Evropské unie, je platné.
 Článek 3
 Toto rozhodnutí vstupuje v platnost dnem 17. května 2014 za předpokladu, že jsou učiněna veškerá oznámení podle čl. 103 odst. 1 Dohody o EHP (2).
 Článek 4
 Toto rozhodnutí bude zveřejněno v oddíle EHP a v dodatku EHP Úředního věstníku Evropské unie.
 V Bruselu dne 16. května 2014.
 Za Smíšený výbor EHP
 předseda
 Gianluca GRIPPA
 (1) Úř. věst. L 323, 4.12.2013, s. 34.
 (2) Nebyly oznámeny žádné ústavní požadavky.


text:
 20.11.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 L 309/17
 ROZHODNUTÍ SMÍŠENÉHO VÝBORU EHP
 č. 97/2008
 ze dne 26. září 2008,
 kterým se mění příloha II (Technické předpisy, normy, zkoušení a certifikace) Dohody o EHP
 SMÍŠENÝ VÝBOR EHP,
 s ohledem na Dohodu o Evropském hospodářském prostoru, ve znění Protokolu o úpravě Dohody o Evropském hospodářském prostoru (dále jen „Dohoda“), a zejména na článek 98 této dohody,
 vzhledem k těmto důvodům:
 (1)
 Příloha II Dohody byla změněna rozhodnutím Smíšeného výboru EHP č. 132/2007 ze dne 26. října 2007 (1).
 (2)
 Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/2/ES ze dne 15. ledna 2008 o poli výhledu a stíračích čelních skel kolových zemědělských a lesnických traktorů (2) by měla být začleněna do Dohody.
 (3)
 Směrnice 2008/2/ES zrušuje směrnici Rady 74/347/EHS (3), která je začleněna do Dohody a která by se proto měla v Dohodě zrušit,
 ROZHODL TAKTO:
 Článek 1
 Kapitola II přílohy II Dohody se mění takto:
 1)
 Bod 5 (směrnice Rady 74/347/EHS) se zrušuje.
 2)
 Za bod 29 (směrnice Evropského parlamentu a Rady 2000/25/ES) se vkládá nový bod, který zní:
 „30.
 32008 L 0002: směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/2/ES ze dne 15. ledna 2008 o poli výhledu a stíračích čelních skel kolových zemědělských a lesnických traktorů (Úř. věst. L 24, 29.1.2008, s. 30).“
 Článek 2
 Znění směrnice 2008/2/ES v islandském a norském jazyce, která mají být zveřejněna v dodatku EHP Úředního věstníku Evropské unie, jsou platná.
 Článek 3
 Toto rozhodnutí vstupuje v platnost dnem 27. září 2008 za předpokladu, že Smíšenému výboru EHP jsou učiněna veškerá oznámení podle čl. 103 odst. 1 Dohody (4).
 Článek 4
 Toto rozhodnutí bude zveřejněno v oddíle EHP a v dodatku EHP Úředního věstníku Evropské unie.
 V Bruselu dne 26. září 2008.
 Za Smíšený výbor EHP
 předseda
 J. K. J. Prinz Nikolaus von LIECHTENSTEIN
 (1) Úř. věst. L 100, 10.4.2008, s. 1.
 (2) Úř. věst. L 24, 29.1.2008, s. 30.
 (3) Úř. věst. L 191, 15.7.1974, s. 5.
 (4) Nebyly oznámeny žádné ústavní požadavky.


text:
 15.3.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 L 76/44
 ROZHODNUTÍ SMÍŠENÉHO VÝBORU EHP
 č. 157/2011
 ze dne 2. prosince 2011,
 kterým se mění příloha XX (Životní prostředí) Dohody o EHP
 SMÍŠENÝ VÝBOR EHP,
 s ohledem na Dohodu o Evropském hospodářském prostoru, ve znění Protokolu o úpravě Dohody o Evropském hospodářském prostoru (dále jen „Dohoda“), a zejména na článek 98 této dohody,
 vzhledem k těmto důvodům:
 (1)
 Příloha XX Dohody byla změněna rozhodnutím Smíšeného výboru EHP č. 122/2011 ze dne 21. října 2011 (1).
 (2)
 Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/41/ES ze dne 6. května 2009 o uzavřeném nakládání s geneticky modifikovanými mikroorganismy (2) by měla být začleněna do Dohody,
 PŘIJAL TOTO ROZHODNUTÍ:
 Článek 1
 V příloze XX Dohody se bod 24 (směrnice Rady 90/219/EHS) nahrazuje tímto:
 „32009 L 0041: směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/41/ES ze dne 6. května 2009 o uzavřeném nakládání s geneticky modifikovanými mikroorganismy (Úř. věst. L 125, 21.5.2009, s. 75).“
 Článek 2
 Znění směrnice 2009/41/ES v islandském a norském jazyce, která mají být zveřejněna v dodatku EHP Úředního věstníku Evropské unie, jsou platná.
 Článek 3
 Toto rozhodnutí vstupuje v platnost dnem 3. prosince 2011 za předpokladu, že Smíšenému výboru EHP jsou učiněna veškerá oznámení podle čl. 103 odst. 1 Dohody (3).
 Článek 4
 Toto rozhodnutí bude zveřejněno v oddíle EHP a v dodatku EHP Úředního věstníku Evropské unie.
 V Bruselu dne 2. prosince 2011.
 Za Smíšený výbor EHP
 předseda
 Kurt JÄGER
 (1) Úř. věst. L 341, 22.12.2011, s. 87.
 (2) Úř. věst. L 125, 21.5.2009, s. 75.
 (3) Nebyly oznámeny žádné ústavní požadavky.


text:
 30.7.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 L 201/70
 Pouze původní texty EHK/OSN mají podle mezinárodního veřejného práva právní účinek. Je zapotřebí ověřit si status a datum vstupu tohoto předpisu v platnost v nejnovější verzi dokumentu EHK/OSN o statusu TRANS/WP.29/343, který je k dispozici na internetové adrese: http://www.unece.org/trans/main/wp29/wp29wgs/wp29gen/wp29fdocstts.html
 Předpis č. 30 Evropské hospodářské komise Organizace spojených národů (EHK/OSN) – Jednotná ustanovení pro schvalování pneumatik pro motorová vozidla a jejich přípojná vozidla
 Revize 3
 Obsahuje všechny následující platné texty až do:
 dodatku 15 k sérii změn 02 – Datum vstupu v platnost: 10. listopadu 2007
 OBSAH
 PŘEDPIS
 1.
 Rozsah působnosti
 2.
 Definice
 3.
 Značení
 4.
 Žádost o schválení
 5.
 Schválení
 6.
 Požadavky
 7.
 Změny typu pneumatiky a rozšíření schválení
 8.
 Shodnost výroby
 9.
 Postihy za neshodnost výroby
 10.
 Definitivní ukončení výroby
 11.
 Přechodná ustanovení
 12.
 Názvy a adresy technických orgánů odpovědných za provádění schvalovacích zkoušek a správních orgánů
 PŘÍLOHY
 Příloha I —
 Sdělení o udělení schválení, jeho rozšíření, zamítnutí nebo odebrání nebo o definitivním ukončení výroby typu pneumatiky pro motorová vozidla dle předpisu č. 30
 Příloha II —
 Příklad uspořádání značky schválení
 Příloha III —
 Uspořádání značení pneumatik
 Příloha IV —
 Indexy únosnosti
 Příloha V —
 Rozměry pneumatiky a jejich označení
 Příloha VI —
 Metoda měření pneumatik
 Příloha VII —
 Postup provádění výkonových zkoušek zatížením/rychlostí
 1. ROZSAH PŮSOBNOSTI
 Tento předpis se vztahuje na nové pneumatiky určené především, avšak nikoli výhradně, pro vozidla kategorie M1, O1 a O2
 (1).
 Neplatí však pro pneumatiky určené k:
 a)
 vybavení historických vozidel
 b)
 soutěžím.
 2. DEFINICE
 Pro účely tohoto předpisu:
 2.1
 „Typem pneumatiky“ se rozumí kategorie pneumatik, které se neliší v takových zásadních ohledech, jako jsou:
 2.1.1
 výrobce;
 2.1.2
 označení rozměru pneumatiky;
 2.1.3
 kategorie použití (normální (silniční) pneumatika nebo pneumatika pro jízdu na sněhu nebo pro dočasné použití);
 2.1.4
 konstrukce (diagonální (bias-ply), smíšená konstrukce, radiální, run-flat pneumatika);
 2.1.5
 symbol kategorie rychlosti;
 2.1.6
 index únosnosti;
 2.1.7
 příčný průřez pneumatiky.
 2.2
 „Pneumatikou pro jízdu na sněhu“ se rozumí pneumatika, jejíž vzorek běhounu a konstrukce jsou určeny především k zajištění lepšího výkonu v blátě a v čerstvém či rozbředlém sněhu oproti běžné (silniční) pneumatice. Vzorek běhounu pneumatiky pro jízdu na sněhu je zpravidla tvořen drážkami (žebry) nebo masivními bloky, případně obojím, s větší roztečí než u běžné (silniční) pneumatiky.
 2.3
 „Konstrukcí“ pneumatiky se rozumí technické vlastnosti kostry pneumatiky. Rozlišují se zejména tyto druhy konstrukcí:
 2.3.1
 „diagonální“ neboli „bias-ply“ označuje konstrukci pneumatiky, v níž kordové vrstvy sahají až k patkám a jsou střídavě kladeny pod úhly v zásadě menšími než 90° vůči střednici běhounu;
 2.3.2
 „smíšená (bias-belted)“ označuje konstrukci pneumatiky diagonálního typu, u níž je kostra obepnuta pásem obsahujícím dvě nebo více vrstev v podstatě neroztažitelného kordu, uspořádaných střídavě v úhlech blízkých úhlům kostry;
 2.3.3
 „radiální“ označuje konstrukci pneumatiky, u níž kordové vrstvy sahají až k patkám a jsou pokládány v zásadě pod úhlem 90° vůči střednici běhounu a u nichž je kostra stabilizována v podstatě neroztažitelným obvodovým pásem;
 2.3.4
 „zesílená“ konstrukce nebo konstrukce „se zvýšenou nosností“ označuje konstrukci pneumatiky, u níž je kostra odolnější než u odpovídající standardní


text:
pneumatiky;
 2.3.5
 „náhradní pneumatikou pro dočasné použití“ se rozumí pneumatika odlišná od pneumatiky určené pro montáž na vozidle pro normální jízdní podmínky; je určena pouze pro dočasné použití při omezených jízdních podmínkách;
 2.3.6
 „typem T náhradní pneumatiky pro dočasné použití“ se rozumí typ náhradní pneumatiky pro dočasné použití konstrukčně určený pro užívání při vyšším hustícím tlaku, než je tlak stanovený pro normální a zesílené pneumatiky;
 2.3.7
 „run-flat pneumatika“ nebo „samonosná pneumatika“ označuje konstrukci pneumatiky vybavenou jakýmkoli technickým řešením (například zesílenými bočnicemi apod.), které při montáži pneumatiky na vhodné kolo umožňuje bez jakéhokoli přídavného prostředku zajistit na vozidle v provozním režimu defektu základní funkce pneumatiky při rychlosti nejméně 80 km/h (50 m/h) na vzdálenost nejméně 80 km.
 2.4
 „Patkou“ se rozumí ta část pneumatiky, jejíž tvar a konstrukce slouží k přizpůsobení se ráfku a k uchycení pneumatiky na něm (2).
 2.5
 „Kordem“ se rozumí vlákna tvořící tkanivo vrstev v pneumatice (2).
 2.6
 „Vrstvou“ se rozumí vrstva tvořená rovnoběžnými pogumovanými kordy (2).
 2.7
 „Kostrou“ se rozumí ta část pneumatiky kromě běhounu a pryžových bočnic, která po nahuštění nese zátěž (2).
 2.8
 „Běhounem“ se rozumí ta část pneumatiky, která přichází do styku s podkladem (2).
 2.9
 „Bočnicí“ se rozumí část pneumatiky mezi běhounem a patkou (2).
 2.10
 „Spodkem bočnice“ se rozumí plocha mezi bodem s největší šířkou průřezu pneumatiky a plochou konstrukčně určenou k překrytí okrajem ráfku (2).
 2.10.1
 U pneumatik s „montážní konfigurací pneumatiky na ráfek“ (viz bod 3.1.10) označenou symbolem „A“ nebo „U“ se jím však rozumí plocha pneumatiky, která dosedá na ráfek.
 2.11
 „Drážkou běhounu“ se rozumí prostor mezi dvěma sousedními žebry nebo bloky vzorku běhounu (2).
 2.12
 „Šířkou průřezu“ se rozumí přímá vzdálenost mezi vnějšími okraji bočnic nahuštěné pneumatiky, bez výčnělků vytvořených značením, zdobením nebo ochrannými pásy nebo žebry (2).
 2.13
 „Celkovou šířkou“ se rozumí přímá vzdálenost mezi vnějšími okraji bočnic nahuštěné pneumatiky, včetně značení, zdobení a ochranných pásů nebo žeber (3).
 2.14
 „Výškou průřezu“ se rozumí vzdálenost rovnající se polovině rozdílu mezi vnějším průměrem pneumatiky a jmenovitým průměrem ráfku (3).
 2.15
 „Jmenovitým profilovým číslem (Ra)“ se rozumí stonásobek čísla získaného dělením čísla, které vyjadřuje výšku průřezu v milimetrech, číslem vyjadřujícím jmenovitou šířku průřezu v milimetrech.
 2.16
 „Vnějším průměrem“ se rozumí celkový průměr nahuštěné nové pneumatiky (3).
 2.17
 „Označení rozměru pneumatiky“ je
 2.17.1
 označením, které udává:
 2.17.1.1
 jmenovitou šířku průřezu. Tato šířka musí být vyjádřena v milimetrech, s výjimkou těch typů pneumatik, pro které je označení rozměru uvedeno v prvním sloupci tabulek v příloze V tohoto předpisu;
 2.17.1.2
 jmenovité profilové číslo, s výjimkou těch typů pneumatik, pro které je označení rozměru uvedeno v prvním sloupci tabulek v příloze V tohoto předpisu, nebo, podle typového provedení pneumatiky, jmenovitý vnější průměr vyjádřený v milimetrech;
 2.17.1.3
 smluvené číslo označující jmenovitý průměr ráfku a odpovídající jeho průměru vyjádřenému buď číselnými kódy (čísla do 100), anebo v milimetrech (čísla nad 100);
 2.17.1.4
 písmeno „T“ před jmenovitou šířkou průřezu u typu T náhradních pneumatik pro dočasné použití;
 2.17.1.5
 montážní konfiguraci pneumatiky na ráfek, pokud se tato konfigurace liší od standardní.
 2.18
 „Jmenovitým průměrem ráfku“ se


text:
rozumí průměr ráfku, k montáži na nějž je pneumatika konstrukčně určena.
 2.19
 „Ráfkem“ se rozumí nosný prvek pro soupravu pneumatiky s duší nebo pro bezdušovou pneumatiku, na který dosedají patky pneumatiky (3).
 2.19.1
 „Montážní konfigurací pneumatiky na ráfek“ se rozumí typ ráfku, k montáži na nějž je pneumatika konstrukčně určena. V případě nestandardních ráfků se montážní konfigurace pneumatiky označuje symbolem na pneumatice, např. „CT“, „TR“, „TD“, „A“ nebo „U“.
 2.20
 „Teoretickým ráfkem“ se rozumí pomyslný ráfek, jehož šířka by se rovnala x násobku jmenovité šířky průřezu pneumatiky. Hodnotu x musí stanovit výrobce dané pneumatiky.
 2.21
 „Měřicím ráfkem“ se rozumí ráfek, na který je třeba pneumatiku namontovat pro účely měření velikosti.
 2.22
 „Zkušebním ráfkem“ se rozumí ráfek, na který je třeba pneumatiku namontovat pro účely zkoušení.
 2.23
 „Vytrháváním“ se rozumí oddělování částí pryže z běhounu.
 2.24
 „Oddělováním kordů“ se rozumí oddělování kordů od jejich pryžového povlaku.
 2.25
 „Oddělováním vrstev“ se rozumí oddělování sousedních vrstev.
 2.26
 „Oddělováním běhounu“ se rozumí stahování běhounu z kostry.
 2.27
 „Indikátory opotřebení běhounu“ se rozumí výstupky uvnitř drážek běhounu konstrukčně určené k vizuální signalizaci stupně opotřebení běhounu.
 2.28
 „Indexem únosnosti“ se rozumí číslo přiřazené referenční hmotnosti, kterou pneumatika unese, je-li provozována v souladu s požadavky stanovenými výrobcem pro její použití.
 2.29
 „Kategorií rychlosti“ se rozumí maximální rychlost, kterou pneumatika vydrží, vyjádřená symbolem kategorie rychlosti (viz níže uvedená tabulka).
 2.29.1
 V této tabulce jsou uvedeny existující kategorie rychlosti:
 Symbol kategorie rychlosti
 Maximální rychlost
 (km/h)
 L
 120
 M
 130
 N
 140
 P
 150
 Q
 160
 R
 170
 S
 180
 T
 190
 U
 200
 H
 210
 V
 240
 W
 270
 Y
 300
 2.30
 Drážky vzorku běhounu
 2.30.1
 „Hlavními drážkami“ se rozumí široké drážky umístěné ve středovém pásmu běhounu, v nichž se nacházejí indikátory opotřebení běhounu (viz bod 2.27).
 2.30.2
 „Vedlejšími drážkami“ se rozumí přídavné drážky vzorku běhounu, které mohou v průběhu životnosti pneumatiky vymizet.
 2.31
 „Maximálním zatížením“ se rozumí maximální hmotnost, kterou je pneumatika jmenovitě schopna nést.
 2.31.1
 U rychlosti nepřekračující 210 km/h nesmí maximální zatížení přesáhnout hodnotu přiřazenou indexu únosnosti pneumatiky.
 2.31.2
 U rychlosti od 210 km/h do 240 km/h (pneumatiky označené symbolem kategorie rychlosti „V“) nesmí maximální zatížení překročit v následující tabulce uvedený procentuální podíl z hodnoty přiřazené indexu únosnosti pneumatiky s ohledem na rychlostní možnosti vozidla, na které je pneumatika namontována.
 Maximální rychlost
 (km/h)
 Maximální zatížení
 (%)
 215
 98,5
 220
 97
 225
 95,5
 230
 94
 235
 92,5
 240
 91
 U mezilehlých maximálních rychlostí jsou přípustné lineární interpolace maximálního zatížení.
 2.31.3
 U rychlostí nad 240 km/h (pneumatiky označené symbolem kategorie rychlosti „W“) nesmí maximální zatížení překročit v následující tabulce uvedený procentuální podíl z hodnoty přiřazené indexu únosnosti pneumatiky s ohledem na rychlostní možnosti vozidla, na které je pneumatika namontována.
 Maximální rychlost
 (km/h)
 Maximální zatížení
 (%)
 240
 100
 250
 95
 260
 90
 270
 85
 U mezilehlých maximálních rychlostí jsou přípustné lineární interpolace maximálního zatížení.
 2.31.4
 U rychlostí nad 270 km/h (pneumatiky označené symbolem kategorie rychlosti „Y“) nesmí maximální zatížení překročit v následující tabulce uvedený procentuální podíl z hodnoty přiřazené indexu únosnosti pneumatiky s ohledem na rychlostní možnosti vozidla, na


text:
které je pneumatika namontována.
 Maximální rychlost
 (km/h)
 Maximální zatížení
 (%)
 270
 100
 280
 95
 290
 90
 300
 85
 U mezilehlých maximálních rychlostí jsou přípustné lineární interpolace maximálního zatížení.
 2.31.5
 U rychlostí do 60 km/h včetně nesmí maximální zatížení překročit v následující tabulce uvedený procentuální podíl z hodnoty přiřazené indexu únosnosti pneumatiky s ohledem na maximální konstrukční rychlost vozidla, na které má být pneumatika namontována.
 Maximální rychlost
 (km/h)
 Maximální zatížení
 (%)
 25
 142
 30
 135
 40
 125
 50
 115
 60
 110
 2.31.6
 U rychlostí nad 300 km/h nesmí maximální zatížení překročit hmotnost stanovenou výrobcem pneumatiky s ohledem na rychlostní možnosti pneumatiky. U mezilehlých rychlostí od 300 km/h do maximální rychlosti povolené výrobcem pneumatiky platí lineární interpolace maximálního zatížení.
 2.32
 „Provozní režim defektu“ označuje stav pneumatiky, která si za provozu při hustícím tlaku od 0 do 70 kPa v zásadě zachovává svou konstrukční celistvost.
 2.33
 „Základními funkcemi pneumatiky“ se rozumí normální schopnost nahuštěné pneumatiky nést dané zatížení až do dané rychlosti a přenášet hnací, řídicí a brzdné síly na podklad, na němž je provozována.
 2.34
 „Run-flat systém“ nebo „systém prodlouženého dojezdu“ označuje soupravu vymezených funkčně závislých prostředků, včetně pneumatiky, které společně zajišťují vymezený výkon, poskytující vozidlu v provozním režimu defektu základní funkce pneumatiky při rychlosti nejméně 80 km/h (50 m/h) na vzdálenost 80 km.
 2.35
 „Výška průřezu pod zatížením“ je rozdíl mezi vychýleným poloměrem pneumatiky měřeným od středu ráfku k povrchu bubnu a polovinou jmenovitého průměru ráfku stanoveného ISO 4000-1.
 3. ZNAČENÍ
 3.1 Pneumatiky předkládané ke schválení musí mít u symetrických pneumatik na obou bočnicích a u nesymetrických pneumatik alespoň na vnější bočnici:
 3.1.1
 obchodní název nebo obchodní značku;
 3.1.2
 označení rozměru pneumatiky podle ustanovení bodu 2.17 tohoto předpisu;
 3.1.3
 údaj o konstrukci uvedený takto:
 3.1.3.1
 na diagonálních pneumatikách žádné značení nebo písmeno „D“ umístěné před značkou průměru ráfku;
 3.1.3.2
 na radiálních pneumatikách písmeno „R“ umístěné před značkou průměru ráfku a případně slovo „RADIAL“;
 3.1.3.3
 na pneumatikách smíšené konstrukce písmeno „B“ umístěné před značkou průměru ráfku a navíc slovní spojení „BIAS-BELTED“;
 3.1.3.4
 na radiálních pneumatikách vhodných pro rychlosti od 240 km/h do 300 km/h (pneumatiky označené v rámci provozního popisu symbolem rychlosti „W“ nebo „Y“) může být písmeno „R“ umístěné před značkou průměru ráfku nahrazeno nápisem „ZR“;
 3.1.3.5
 na „run-flat“ nebo „samonosných“ pneumatikách písmeno „F“ umístěné před značkou průměru ráfku.
 3.1.4
 údaj o kategorii rychlosti pneumatiky prostřednictvím symbolu uvedeného v bodu 2.29;
 3.1.4.1
 Na pneumatikách vhodných pro rychlosti nad 300 km/h se písmeno „R“ umístěné před značkou průměru ráfku nahradí nápisem „ZR“ a pneumatika musí být zároveň označena provozním popisem sestávajícím ze symbolu rychlosti „Y“ a odpovídajícího indexu únosnosti. Provozní popis musí být uveden v závorce, například jako „(95Y)“.
 3.1.5
 nápis M+S nebo M.S, případně M&S, jde-li o pneumatiku pro jízdu na sněhu;
 3.1.6
 index únosnosti podle ustanovení bodu 2.28 tohoto předpisu;
 3.1.7
 slovo „TUBELESS“, jde-li o pneumatiku konstrukčně určenou pro užití bez duše;
 3.1.8
 slovo „REINFORCED“ nebo slovní spojení „EXTRA LOAD“, jde-li o zesílenou pneumatiku;
 3.1.9
 datum výroby ve tvaru skupiny čtyř číslic, z nichž první dvě udávají týden a druhé


text:
dvě rok výroby. Toto značení, které může být umístěno pouze na jednu bočnici, však bude u všech pneumatik předkládaných ke schválení povinné až po dvou letech od data, kdy tento předpis vstoupí v platnost (4);
 3.1.10
 u pneumatik, k jejichž prvnímu schválení došlo poté, co vstoupil v platnost dodatek 13 k sérii změn 02 týkajících se předpisu č. 30, se identifikace uvedená v bodu 2.17.1.5 umístí bezprostředně za značení průměru ráfku uvedené v bodu 2.17.1.3;
 3.1.11
 u náhradních pneumatik pro dočasné použití slovní spojení „TEMPORARY USE ONLY“ provedené velkými písmeny o výšce nejméně 12,7 mm;
 3.1.11.1
 u typu „T“ náhradních pneumatik pro dočasné použití dále legendu „INFLATE TO 420 kPa (60 psi)“ s minimální výškou velkých písmen 12,7 mm;
 3.1.12
 níže uvedený symbol, jde-li o „run-flat“ nebo „samonosnou“ pneumatiku, přičemž „h“ je nejméně 12 mm.
 3.2 Pneumatiky musí poskytovat dostatečný prostor pro značku schválení podle přílohy II tohoto předpisu.
 3.3 Příklad uspořádání značení pneumatik uvádí příloha III tohoto předpisu.
 3.4 Značení uvedená v bodu 3.1 a značka schválení předepsaná bodem 5.4 tohoto předpisu musí být na pneumatice vylisovány v reliéfu nebo zahloubením. Musí být zřetelně čitelné a s výjimkou nápisu uvedeného v bodu 3.1.1 výše se musí nacházet na spodku alespoň jedné bočnice pneumatiky.
 3.4.1 U pneumatik s „montážní konfigurací pneumatiky na ráfek“ (viz bod 3.1.10) označenou symbolem „A“ nebo „U“ se však může značení nacházet kdekoli na vnější bočnici pneumatiky.
 4. ŽÁDOST O SCHVÁLENÍ
 4.1 Žádost o schválení typu pneumatiky podává držitel obchodního názvu nebo obchodní značky nebo jeho řádně zmocněný zástupce. Žádost musí obsahovat:
 4.1.1
 označení rozměru pneumatiky podle ustanovení bodu 2.17 tohoto předpisu;
 4.1.2
 obchodní název nebo obchodní značku;
 4.1.3
 kategorii použití (běžná (silniční) pneumatika nebo pneumatika pro jízdu na sněhu, případně pro dočasné použití);
 4.1.4
 konstrukci: diagonální, smíšená, radiální, run-flat;
 4.1.5
 kategorii rychlosti;
 4.1.6
 index únosnosti pneumatiky;
 4.1.7
 informaci, zda má být pneumatika použita společně s duší či nikoli;
 4.1.8
 informaci, zda jde o pneumatiku „standardní“ nebo „zesílenou“, případně „typ T náhradní pneumatiky pro dočasné použití“;
 4.1.9
 označení pevnosti kostry pláště (ply-rating) u diagonálních pneumatik;
 4.1.10
 celkové rozměry: celkovou šířku průřezu a vnější průměr;
 4.1.11
 ráfky, na něž má být pneumatika nasazena;
 4.1.12
 měřicí ráfek a zkušební ráfek;
 4.1.13
 zkušební tlak, pokud výrobce požaduje uplatnění bodu 1.3 přílohy VII tohoto předpisu;
 4.1.14
 činitel x uvedený v bodu 2.20 výše;
 4.1.15
 u pneumatik vhodných pro rychlosti nad 300 km/h maximální rychlost povolenou výrobcem pneumatiky a nosnost pneumatiky při této maximální rychlosti. Výrobce pneumatiky musí tyto hodnoty uvádět také v technické dokumentaci daného typu pneumatiky;
 4.1.16
 identifikaci specifických obrysů ráfku pro uchycení patky pro „provozní režim defektu“ nebo „run-flat pneumatiky“.
 4.2 K žádosti o schválení musí být (vždy v trojím vyhotovení) přiložen nákres nebo názorná fotografie ukazující vzor běhounu pneumatiky a nákres obrysové plochy nahuštěné pneumatiky namontované na měřicí ráfek s uvedením odpovídajících rozměrů (viz body 6.1.1 a 6.1.2) typu pneumatiky předloženého ke schválení. Dle vlastního uvážení příslušného orgánu musí být přiložen také zkušební protokol vystavený schválenou zkušebnou anebo jeden či dva vzorky typu pneumatiky. Po zahájení výroby,


text:
nejpozději však do jednoho roku od data schválení typu, musí být předloženy výkresy či fotografie bočnice a běhounu pneumatiky.
 4.3 Před udělením schválení typu ověří příslušný orgán existenci vyhovujících opatření k zajištění účinného řízení shodnosti výroby.
 4.4 Jestliže výrobce pneumatik předloží žádost o schválení typu pro celou rozměrovou řadu pneumatik, nepovažuje se za nezbytné provádět zátěžovou/rychlostní zkoušku u každého typu pneumatiky v této řadě. Schvalovací orgán může dle vlastního uvážení vybrat nejméně příznivý případ.
 5. SCHVÁLENÍ
 5.1 Jestliže pneumatika předložená k schválení podle tohoto předpisu splní požadavky stanovené bodem 6 níže, bude tento typ pneumatiky schválen.
 5.2 Každému schválenému typu se přidělí číslo schválení. Jeho první dvě číslice (v současnosti 02) udávají sérii změn, které zahrnují poslední významné technické změny předpisu v době vydání schválení. Stejná smluvní strana nesmí přidělit stejné číslo jinému typu pneumatiky v působnosti tohoto předpisu.
 5.3 O schválení, jeho rozšíření, zamítnutí nebo odebrání nebo o definitivním ukončení výroby typu pneumatiky podle tohoto předpisu musí být smluvní strany dohody z roku 1958, které tento předpis uplatňují, vyrozuměny prostřednictvím formuláře odpovídajícího vzoru v příloze I tohoto předpisu.
 5.3.1 V případě schválení typu pneumatiky vhodného pro rychlosti nad 300 km/h (viz bod 4.1.15) musí být v části 10 informačního formuláře (viz příloha I tohoto předpisu) sdělena příslušná maximální rychlost (v km/h) a nosnost (v kg) přípustná při dané maximální rychlosti a uvedeny mohou být také údaje o nosnosti při mezilehlých rychlostech nad 300 km/h.
 5.4 Na každé pneumatice odpovídající typu pneumatiky schválenému podle tohoto předpisu musí být kromě značení předepsaného dle bodu 3.1 výše, v místě uvedeném v bodu 3.2 výše, nápadně umístěna mezinárodní značka schválení, která se skládá z:
 5.4.1
 kružnice s vepsaným písmenem „E“, za kterou následuje rozlišovací číslo státu, jenž schválení udělil (5);
 5.4.2
 čísla schválení.
 5.5 Značka schválení musí být zřetelně čitelná a nesmazatelná.
 5.6 Příklad uspořádání značky schválení je uveden v příloze II tohoto předpisu.
 6. POŽADAVKY
 6.1 Rozměry pneumatik
 6.1.1 Šířka průřezu pneumatiky
 6.1.1.1 Šířka průřezu se vypočte podle tohoto vzorce:
 S = S1 + K (A – A1),
 kde:
 S
 je „šířka průřezu“ vyjádřená v milimetrech a změřená na měřicím ráfku;
 S1
 je „jmenovitá šířka průřezu“ (v milimetrech) podle údaje uvedeného na bočnici pneumatiky podle předepsaného označení pneumatiky;
 A
 je šířka měřicího ráfku (v milimetrech) podle údaje poskytnutého výrobcem v popisné poznámce (6);
 A1
 je šířka teoretického ráfku (vyjádřená v milimetrech).
 A1 se rovná hodnotě S1 násobené činitelem x podle údaje uvedeného výrobcem a K se rovná 0,4.
 6.1.1.2 U typů pneumatik, jejichž označení je uvedeno v prvním sloupci tabulek v příloze V tohoto předpisu, však šířkou průřezu musí být údaj uvedený u daného označení pneumatiky v těchto tabulkách.
 6.1.1.3 U pneumatik s „montážní konfigurací pneumatiky na ráfek“ (viz bod 3.1.10) označenou symbolem „A“ nebo „U“ se však K musí rovnat 0,6.
 6.1.2 Vnější průměr pneumatiky
 6.1.2.1 Vnější průměr pneumatiky se vypočte podle tohoto vzorce:
 D = d + 2H,
 kde:
 D je vnější průměr vyjádřený v milimetrech,
 d je smluvené číslo podle ustanovení bodu 2.17.1.3 výše, vyjádřené v milimetrech (6),
 H


text:
je jmenovitá výška průřezu v milimetrech, která se rovná:
 H = 0,01 S1 × Ra,
 S1 je jmenovitá šířku průřezu v milimetrech a
 Ra je jmenovité profilové číslo.
 Veškeré tyto hodnoty musí odpovídat označení velikosti pneumatiky uvedenému na bočnici pneumatiky v souladu s požadavky stanovenými bodem 3.4 výše.
 6.1.2.2 U typů pneumatik, jejichž označení je uvedeno v prvním sloupci tabulek v příloze V tohoto předpisu, však vnějším průměrem musí být údaj uvedený u daného označení „velikosti“ v těchto tabulkách.
 6.1.2.3 U pneumatik s „montážní konfigurací pneumatiky na ráfek“ (viz bod 3.1.10) označenou symbolem „A“ nebo „U“ však musí být vnější průměr hodnotou uvedenou v označení velikosti pneumatiky na bočnici této pneumatiky.
 6.1.3 Metoda měření pneumatik
 Rozměry pneumatik se měří postupem uvedeným v příloze VI tohoto předpisu.
 6.1.4 Vlastnosti šířky průřezu pneumatiky
 6.1.4.1 Celková šířka pneumatiky může být menší než šířka průřezu stanovená podle bodu 6.1.1 výše.
 6.1.4.2 Tuto hodnotu může překročit o následující procentuální podíly:
 6.1.4.2.1
 u diagonálních pneumatik: 6 %;
 6.1.4.2.2
 u radiálních, run-flat pneumatik: 4 %.
 6.1.4.2.3
 Dále pak, pokud má pneumatika zvláštní ochranná žebra (nebo pásy), může být údaj zvětšený o výše uvedené tolerance překročen o 8 mm.
 6.1.4.2.4
 U pneumatik s „montážní konfigurací pneumatiky na ráfek“ (viz bod 3.1.10) označenou symbolem „A“ nebo „U“ se však celková šířka pneumatiky na spodku bočnice rovná hodnotě jmenovité šířky ráfku, na němž je pneumatika namontována, uváděné výrobcem v popisné poznámce, plus 20 mm.
 6.1.5 Vlastnosti vnějšího průměru pneumatiky
 Vnější průměr pneumatiky nesmí být mimo rozmezí hodnot Dmin a Dmax získaných podle těchto vzorců:
 Dmin = d + (2H × a)
 Dmax = d + (2H × b),
 kde:
 6.1.5.1
 u velikostí uvedených v příloze V a u pneumatik s „montážní konfigurací pneumatiky na ráfek“ (viz bod 3.1.10) označenou symbolem „A“ nebo „U“ se jmenovitá výška průřezu H rovná:
 H = 0,5 (D – d), viz bod 6.1.2.
 6.1.5.2
 Pro jiné rozměry, které nejsou uvedeny v příloze V, jsou „H“ a „d“ definovány v bodu 6.1.2.1.
 6.1.5.3
 Koeficienty „a“ a „b“ se jednotlivě rovnají následujícím hodnotám:
 6.1.5.3.1
 koeficient „a“ = 0,97
 6.1.5.3.2
 koeficient „b“ u normálních (silničních) pneumatik
 radiální, run-flat
 diagonální a smíšená konstrukce
 1,04
 1,08
 6.1.5.4
 u pneumatik pro jízdu na sněhu může být celkový průměr (Dmax) stanovený výše uvedeným postupem překročen o 1 %.
 6.2 Výkonová zkouška zatížením/rychlostí
 6.2.1 U pneumatiky musí být postupem popsaným v příloze VII tohoto předpisu provedena výkonová zkouška zatížením/rychlostí.
 6.2.1.1 Týká-li se žádost pneumatik obsahujících v označení velikosti písmena „ZR“ a vhodných pro rychlosti nad 300 km/h (viz bod 4.1.15), provádí se tato zkouška zatížením/rychlostí na jedné pneumatice při zatížení a rychlosti označených na pneumatice (viz bod 3.1.4.1). Další zkouška zatížením/rychlostí musí být provedena na druhém vzorku stejného typu pneumatiky při zatížení a rychlosti, které výrobce pneumatiky uvádí jako maximální (viz bod 4.1.15 tohoto předpisu).
 Se souhlasem výrobce pneumatiky může být druhá zkouška provedena na stejném vzorku pneumatiky.
 6.2.1.2 V případě žádosti o schválení typu „run-flat systému“ se výše uvedená zkouška zatížením/rychlostí provádí na jedné pneumatice nahuštěné podle bodu 1.2 přílohy VII, a


text:
to při zatížení a rychlosti označených na pneumatice (viz bod 3.1.4.1). Další zkouška zatížením/rychlostí musí být provedena na druhém vzorku stejného typu pneumatiky podle ustanovení bodu 3 přílohy VII. Se souhlasem výrobce může být druhá zkouška provedena na stejném vzorku pneumatiky.
 6.2.2 U pneumatiky, která po zkoušce zatížením/rychlostí nevykazuje žádné oddělování běhounu, oddělování vrstev, oddělování kordu, vytrhávání ani lomy kordu, se zkouška považuje za úspěšně absolvovanou.
 6.2.2.1 U pneumatiky označené symbolem rychlosti „Y“, která po absolvování příslušné zkoušky vykazuje na běhounu pneumatiky tvorbu povrchových puchýřků způsobených konkrétním zkušebním zařízením a zkušebními podmínkami, se však zkouška považuje za úspěšně absolvovanou.
 6.2.2.2 Jestliže „run-flat systém“ po absolvování zkoušky stanovené bodem 3 přílohy VII nevykazuje u výšky průřezu pod zatížením ve srovnání s výškou průřezu pod zatížením na počátku zkoušky změnu větší než 20 % a zůstává-li u něj běhoun připojen ke dvěma bočnicím, považuje se zkouška za úspěšně absolvovanou.
 6.2.3 Vnější průměr pneumatiky měřený šest hodin po výkonové zkoušce zatížením/rychlostí se nesmí lišit od vnějšího průměru pneumatiky měřeného před zkouškou o více než ± 3,5 %.
 6.3 Indikátory opotřebení běhounu
 6.3.1 Pneumatika musí obsahovat nejméně šest příčných řad indikátorů opotřebení, přibližně rovnoměrně rozmístěných v hlavních drážkách běhounu. Indikátory opotřebení běhounu musí být takové, aby je nebylo možno zaměnit s hřebeny materiálu mezi žebry nebo bloky běhounu.
 6.3.2 U pneumatik s rozměry odpovídajícími montáži na ráfky s jmenovitým průměrem 12 a méně jsou však přípustné čtyři řady indikátorů opotřebení běhounu.
 6.3.3 Indikátory opotřebení běhounu musí s tolerancí +0,60/–0,00 mm zajistit zjištění stavu, kdy je již hloubka drážek běhounu pouze 1,6 mm a méně.
 6.3.4 Výška indikátorů opotřebení běhounu se určí měřením rozdílu mezi vzdáleností od povrchu běhounu k vrcholu indikátoru opotřebení běhounu a ke dnu drážky běhounu v blízkosti sklonu u základny indikátoru opotřebení běhounu.
 7. ZMĚNY TYPU PNEUMATIKY A ROZŠÍŘENÍ SCHVÁLENÍ
 7.1 Každá úprava typu pneumatiky musí být oznámena správnímu orgánu, jenž typ pneumatiky schválil. Tento orgán pak může buď:
 7.1.1
 usoudit, že provedené změny pravděpodobně nemají znatelně nepříznivý účinek a že pneumatika v každém případě stále vyhovuje požadavkům, anebo
 7.1.2
 požadovat další zkušební protokol od technického orgánu odpovědného za provádění zkoušek.
 7.2 U úpravy vzorku běhounu pneumatiky se nepovažuje za nutné opakovat zkoušky předepsané bodem 6 tohoto předpisu.
 7.3 Potvrzení nebo zamítnutí schválení s uvedením změn se na základě postupu specifikovaného v bodu 5.3 výše sdělí stranám dohody, které uplatňují tento předpis.
 7.4 Příslušný orgán vystavující rozšíření schválení přidělí tomuto rozšíření řadové číslo a sdělí je prostřednictvím informačního formuláře odpovídajícího vzoru v příloze I tohoto předpisu ostatním stranám dohody z roku 1958, které tento předpis uplatňují.
 8. SHODNOST VÝROBY
 Postupy zajištění shodnosti výroby musí odpovídat postupům stanovenými v dodatku 2 dohody (E/ECE/324-E/ECE/TRANS/505/Rev.2) společně s následujícími požadavky:
 8.1
 Pneumatiky schválené podle tohoto předpisu musí být vyráběny tak, aby splněním požadavků stanovených bodem 6 výše odpovídaly schválenému typu.
 8.2
 Orgán, který udělil schválení typu, může kdykoliv ověřit metody zajištění shodnosti používané v každém výrobním zařízení. U každého výrobního zařízení se tato ověření běžně provádějí vždy nejméně jednou za dva roky.
 9. POSTIHY ZA


text:
NESHODNOST VÝROBY
 9.1 Schválení udělené typu pneumatiky podle tohoto předpisu může být odejmuto, nebudou-li splněny požadavky stanovené bodem 8.1 výše nebo nesplní-li pneumatiky odebrané z příslušné řady zkoušky jím předepsané.
 9.2 Pokud strana dohody, která tento předpis uplatňuje, odejme schválení, které dříve udělila, musí toto neprodleně sdělit prostřednictvím informačního formuláře odpovídajícího vzoru v příloze I tohoto předpisu ostatním stranám, které tento předpis uplatňují.
 10. DEFINITIVNÍ UKONČENÍ VÝROBY
 Jestliže držitel schválení zcela přestane vyrábět typ pneumatiky schválený podle tohoto předpisu, sdělí toto orgánu, který schválení udělil. Po obdržení příslušného sdělení tento orgán danou skutečnost sdělí prostřednictvím informačního formuláře odpovídajícího vzoru v příloze I tohoto předpisu ostatním stranám dohody z roku 1958, které tento předpis uplatňují.
 11. PŘECHODNÁ USTANOVENÍ
 11.1 Smluvní strany, které tento předpis uplatňují, nesmějí odmítnout udělit rozšíření schválení podle předchozích sérií změn nebo dodatku k sériím změn tohoto předpisu.
 11.2 Smluvní strany, které tento předpis uplatňují, nesmějí odmítnout pneumatiku schválenou podle řady změn 01 tohoto předpisu.
 11.3 Indikátory opotřebení běhounu:
 11.3.1
 Od data, kdy dodatek 4 k sérii změn 02 vstoupí v platnost, již smluvní strany, které tento předpis uplatňují, nesmějí s ohledem na požadavky bodu 6.3.3 vystavovat schválení podle dodatku 3 k sérii změn 02.
 11.3.2
 Všechny nové pneumatiky vyrobené od 1. října 1995 musí vyhovovat požadavkům bodu 6.3.3 ve znění dodatku 4 k sérii změn 02.
 12. NÁZVY A ADRESY TECHNICKÝCH ORGÁNŮ ODPOVĚDNÝCH ZA PROVÁDĚNÍ SCHVALOVACÍCH ZKOUŠEK A SPRÁVNÍCH ORGÁNŮ
 12.1 Smluvní stany dohody z roku 1958, které tento předpis uplatňují, sdělí sekretariátu Organizace spojených národů názvy a adresy technických orgánů, které odpovídají za provádění schvalovacích zkoušek, a správních orgánů, které udělují schválení a kterým se zasílají formuláře potvrzující udělení, rozšíření, zamítnutí nebo odejmutí schválení nebo definitivní ukončení výroby, vydané v jiných zemích.
 12.2 Strany dohody, které tento předpis uplatňují, mohou laboratořím výrobců pneumatik udělovat status schválených zkušeben.
 12.3 Pokud strana dohody uplatní bod 12.2 výše, může být na vlastní žádost při zkouškách zastoupena jednou či více osobami dle své volby.
 Vysvětlující vyobrazení
 (viz bod 2 tohoto předpisu)
 (1) Podle definice v příloze VII úplného usnesení o konstrukci vozidel (R.E.3), (dokument TRANS/WP.29/78/Rev.1/Amend.2 ve znění dodatku 4).
 (2) Viz vysvětlující vyobrazení.
 (3) Viz vysvětlující vyobrazení.
 (4) Před 1. lednem 2000 může být datum výroby uváděno skupinou tří číslic, z nichž první dvě udávají týden a poslední rok výroby.
 (5) 1 pro Německo, 2 pro Francii, 3 pro Itálii, 4 pro Nizozemsko, 5 pro Švédsko, 6 pro Belgii, 7 pro Maďarsko, 8 pro Českou republiku, 9 pro Španělsko, 10 pro Srbsko, 11 pro Spojené království, 12 pro Rakousko, 13 pro Lucembursko, 14 pro Švýcarsko, 15 (neobsazeno), 16 pro Norsko, 17 pro Finsko, 18 pro Dánsko, 19 pro Rumunsko, 20 pro Polsko, 21 pro Portugalsko, 22 pro Ruskou federaci, 23 pro Řecko, 24 pro Irsko, 25 pro Chorvatsko, 26 pro Slovinsko, 27 pro Slovensko, 28 pro Bělorusko, 29 pro Estonsko, 30 (neobsazeno), 31 pro Bosnu a Hercegovinu, 32 pro Lotyšsko, 33 (neobsazeno), 34 pro Bulharsko, 35 (neobsazeno), 36 pro Litvu, 37 pro Turecko, 38 (neobsazeno), 39 pro Ázerbájdžán, 40 pro


text:
Bývalou jugoslávskou republiku Makedonie, 41 (neobsazeno), 42 pro Evropské společenství (schválení udělují jeho členské státy pomocí svých příslušných symbolů EHK), 43 pro Japonsko, 44 (neobsazeno), 45 pro Austrálii, 46 pro Ukrajinu, 47 pro Jihoafrickou republiku, 48 pro Nový Zéland, 49 pro Kypr, 50 pro Maltu, 51 pro Korejskou republiku, 52 pro Malajsii, 53 pro Thajsko, 54 a 55 (neobsazeno) a 56 pro Černou Horu. Dalším státům se přidělí po sobě následující čísla chronologicky v pořadí, ve kterém budou ratifikovat Dohodu o přijetí jednotných technických pravidel pro kolová vozidla, zařízení a části, které se mohou montovat nebo užívat na kolových vozidlech, a o podmínkách pro vzájemné uznávání schválení typu udělených na základě těchto pravidel, nebo v pořadí, ve kterém k uvedené dohodě přistoupí, a takto přidělená čísla sdělí generální tajemník Organizace spojených národů smluvním stranám dohody.
 (6) Je-li uvedeno smluvené číslo v podobě kódu, hodnota v milimetrech se získá vynásobením tohoto čísla hodnotou 25,4.
 PŘÍLOHA I
 SDĚLENÍ
 (maximální formát: A 4 (210 × 297 mm))
 PŘÍLOHA II
 Příklad uspořádání značky schválení
 Výše uvedená značka schválení uvedená na pneumatice udává, že předmětný typ pneumatiky byl schválen v Nizozemsku (E4) pod číslem schválení 022439.
 Poznámka: První dvě číslice čísla schválení udávají, že schválení bylo uděleno podle požadavků tohoto předpisu ve znění série změn 02.
 Číslo schválení musí být umístěno v blízkosti kružnice buď nad, nebo pod písmenem „E“, nebo vlevo či vpravo od tohoto písmene. Číslice v čísle schválení musí být na téže straně písmene „E“ a musí vést stejným směrem. V čísle schválení by se neměly používat římské číslice z důvodu jejich možné záměny za jiné symboly.
 PŘÍLOHA III
 Uspořádání značení pneumatik
 1. Příklad značení, které musí nést typy pneumatik uváděné na trh po vstupu tohoto předpisu v platnost
 Toto značení určuje pneumatiku:
 a)
 se jmenovitou šířkou průřezu 185;
 b)
 se jmenovitým profilovým číslem 70;
 c)
 radiální konstrukce (R);
 d)
 se jmenovitým průměrem ráfku 14;
 e)
 s nosností 580 kg, odpovídající indexu únosnosti 89 podle přílohy IV tohoto předpisu;
 f)
 kategorie rychlosti T (maximální rychlost 190 km/h);
 g)
 pro montáž bez použití duše („tubeless“),
 h)
 typu pro jízdu na sněhu (M + S);
 i)
 vyrobenou ve dvacátém pátém týdnu roku 2003.
 2. V konkrétním případě pneumatik s montážní konfigurací pneumatiky na ráfek označenou „A“ nebo „U“ musí značení odpovídat tomuto příkladu:
 185-560 R 400A nebo 185-560 R 400U, kde:
 185 je jmenovitá šířka průřezu v milimetrech,
 560 je vnější průměr vyjádřený v milimetrech,
 R je údajem o konstrukci pneumatiky – viz bod 3.1.3 tohoto předpisu,
 400 je jmenovitý průměr ráfku vyjádřený v milimetrech,
 A nebo U je montážní konfigurace pneumatiky na ráfek.
 Značení indexu únosnosti, kategorie rychlosti, data výroby a další značení musí být udáno podle výše uvedeného příkladu 1.
 3. Umístění a pořadí značek tvořících označení pneumatiky musí být následující:
 a)
 označení rozměru pneumatiky podle ustanovení bodu 2.17 tohoto předpisu musí být uspořádáno podle výše uvedených příkladů: 185/70 R 14 a 185-560 R 400A nebo 185-560 R 400U;
 b)
 provozní popis sestávající z indexu únosnosti a symbolu rychlosti se musí nacházet


text:
bezprostředně za označením rozměru pneumatiky podle ustanovení bodu 2.17 tohoto předpisu;
 c)
 symboly „tubeless“, „reinforced“ a „M + S“ mohou být v určité vzdálenosti od označení rozměru.
 PŘÍLOHA IV
 Indexy únosnosti
 Li
 =
 index únosnosti
 kg
 =
 odpovídající hmotnost neseného vozidla
 Li
 kg
 0
 45
 1
 46,2
 2
 47,5
 3
 48,7
 4
 50
 5
 51,5
 6
 53
 7
 54,5
 8
 56
 9
 58
 10
 60
 11
 61,5
 12
 63
 13
 65
 14
 67
 15
 69
 16
 71
 17
 73
 18
 75
 19
 77,5
 20
 80
 21
 82,5
 22
 85
 23
 87,5
 24
 90
 25
 92,5
 26
 95
 27
 97,5
 28
 100
 29
 103
 30
 106
 31
 109
 32
 112
 33
 115
 34
 118
 35
 121
 36
 125
 37
 128
 38
 132
 39
 136
 40
 140
 41
 145
 42
 150
 43
 155
 44
 160
 45
 165
 46
 170
 47
 175
 48
 180
 49
 185
 50
 190
 51
 195
 52
 200
 53
 206
 54
 212
 55
 218
 56
 224
 57
 230
 58
 236
 59
 243
 60
 250
 61
 257
 62
 265
 63
 272
 64
 280
 65
 290
 66
 300
 67
 307
 68
 315
 69
 325
 70
 335
 71
 345
 72
 355
 73
 365
 74
 375
 75
 387
 76
 400
 77
 412
 78
 425
 79
 437
 80
 450
 81
 462
 82
 475
 83
 487
 84
 500
 85
 515
 86
 530
 87
 545
 88
 560
 89
 580
 90
 600
 91
 615
 92
 630
 93
 650
 94
 670
 95
 690
 96
 710
 97
 730
 98
 750
 99
 775
 100
 800
 101
 825
 102
 850
 103
 875
 104
 900
 105
 925
 106
 950
 107
 975
 108
 1 000
 109
 1 030
 110
 1 060
 111
 1 090
 112
 1 120
 113
 1 150
 114
 1 180
 115
 1 215
 116
 1 250
 117
 1 285
 118
 1 320
 119
 1 360
 120
 1 400
 PŘÍLOHA V
 Rozměry pneumatiky a jejich označení
 Tabulka I
 Pneumatiky diagonální konstrukce (evropské pneumatiky)
 Rozměr
 Kód šířky měřicího ráfku
 Celkový průměr (1)
 (mm)
 Šířka průřezu pneumatiky (1)
 (mm)
 Jmenovitý průměr ráfku
 „d“
 (mm)
 Řada superbalonových pneumatik
 4.80-10
 3.5
 490
 128
 254
 5.20-10
 3.5
 508
 132
 254
 5.20-12
 3.5
 558
 132
 305
 5.60-13
 4
 600
 145
 330
 5.90-13
 4
 616
 150
 330
 6.40-13
 4.5
 642
 163
 330
 5.20-14
 3.5
 612
 132
 356
 5.60-14
 4
 626
 145
 356
 5.90-14
 4
 642
 150
 356
 6.40-14
 4.5
 666
 163
 356
 5.60-15
 4
 650
 145
 381
 5.90-15
 4
 668
 150
 381
 6.40-15
 4.5
 692
 163
 381
 6.70-15
 4.5
 710
 170
 381
 7.10-15
 5
 724
 180
 381
 7.60-15
 5.5
 742
 193
 381
 8.20-15
 6
 760
 213
 381
 Řada pneumatik s nízkým profilem
 5.50-12
 4
 552
 142
 305
 6.00-12
 4.5
 574
 156
 305
 7.00-13
 5
 644
 178
 330
 7.00-14
 5
 668
 178
 356
 7.50-14
 5.5
 688
 190
 356
 8.00-14
 6
 702
 203
 356
 6.00-15 L
 4.5
 650
 156
 381
 Řada s pneumatik s velmi nízkým profilem (2)
 155-13/6.15-13
 4.5
 582
 157
 330
 165-13/6.45-13
 4.5
 600
 167
 330
 175-13/6.95-13
 5
 610
 178
 330
 155-14/6.15-14
 4.5
 608
 157
 356
 165-14/6.45-14
 4.5
 626
 167
 356
 175-14/6.95-14
 5
 638
 178
 356
 185-14/7.35-14
 5.5


text:
654
 188
 356
 195-14/7.75-14
 5.5
 670
 198
 356
 Řada pneumatik se zvlášť nízkým průřezem
 5.9-10
 4
 483
 148
 254
 6.5-13
 4.5
 586
 166
 330
 6.9-13
 4.5
 600
 172
 330
 7.3-13
 5
 614
 184
 330
 Tabulka II
 Milimetrová řada – radiální (evropské pneumatiky)
 Rozměr
 Kód šířky měřicího ráfku
 Celkový průměr (3)
 (mm)
 Šířka průřezu pneumatiky (3)
 (mm)
 Jmenovitý průměr ráfku
 „d“
 (mm)
 125 R 10
 3.5
 459
 127
 254
 145 R 10
 4
 492
 147
 254
 125 R 12
 3.5
 510
 127
 305
 135 R 12
 4
 522
 137
 305
 145 R 12
 4
 542
 147
 305
 155 R 12
 4.5
 550
 157
 305
 125 R 13
 3.5
 536
 127
 330
 135 R 13
 4
 548
 137
 330
 145 R 13
 4
 566
 147
 330
 155 R 13
 4.5
 578
 157
 330
 165 R 13
 4.5
 596
 167
 330
 175 R 13
 5
 608
 178
 330
 185 R 13
 5.5
 624
 188
 330
 125 R 14
 3.5
 562
 127
 356
 135 R 14
 4
 574
 137
 356
 145 R 14
 4
 590
 147
 356
 155 R 14
 4.5
 604
 157
 356
 165 R 14
 4.5
 622
 167
 356
 175 R 14
 5
 634
 178
 356
 185 R 14
 5.5
 650
 188
 356
 195 R 14
 5.5
 666
 198
 356
 205 R 14
 6
 686
 208
 356
 215 R 14
 6
 700
 218
 356
 225 R 14
 6.5
 714
 228
 356
 125 R 15
 3.5
 588
 127
 381
 135 R 15
 4
 600
 137
 381
 145 R 15
 4
 616
 147
 381
 155 R 15
 4.5
 630
 157
 381
 165 R 15
 4.5
 646
 167
 381
 175 R 15
 5
 660
 178
 381
 185 R 15
 5.5
 674
 188
 381
 195 R 15
 5.5
 690
 198
 381
 205 R 15
 6
 710
 208
 381
 215 R 15
 6
 724
 218
 381
 225 R 15
 6.5
 738
 228
 381
 235 R 15
 6.5
 752
 238
 381
 175 R 16
 5
 686
 178
 406
 185 R 16
 5.5
 698
 188
 406
 205 R 16
 6
 736
 208
 406
 Tabulka III
 Řada 45 – radiální pneumatiky montované na ráfky s úkosem dosedací plochy 5°
 Rozměr
 Šířka měřicího ráfku
 Celkový průměr
 Šířka průřezu pneumatiky
 280/45 R 415
 240
 661
 281
 (1) Dovolená odchylka: viz body 6.1.4 a 6.1.5.
 (2) Jsou uznávána následující označení rozměru: 185-14/7.35-14 nebo 185-14 nebo 7.35-14 nebo 7.35-14/185-14.
 (3) Dovolená odchylka: viz body 6.1.4 a 6.1.5.
 PŘÍLOHA VI
 Metoda měření pneumatik
 1.1
 Namontujte pneumatiku na měřicí ráfek stanovený výrobcem podle bodu 4.1.12 tohoto předpisu a nahustěte ji na tlak 3 až 3,5 baru.
 1.2
 Tlak nastavte následujícím způsobem:
 1.2.1
 u standardních pneumatik smíšené konstrukce: na 1,7 baru;
 1.2.2
 u diagonálních pneumatik takto:
 Označení pevnosti kostry pláště
 (ply-rating)
 Tlak (v barech)
 Kategorie rychlosti
 L, M, N
 P, Q, R, S
 T, U, H, V
 4
 1,7
 2,0
 —
 6
 2,1
 2,4
 2,6
 8
 2,5
 2,8
 3,0
 1.2.3
 u standardních radiálních pneumatik: na 1,8 baru;
 1.2.4
 u zesílených pneumatik: na 2,3 baru;
 1.2.5
 u typu T náhradních pneumatik pro dočasné použití: na 4,2 baru.
 2.


text:
Není-li bodem 6.2.3 tohoto předpisu stanoveno jinak, pneumatiku namontovanou na ráfku stabilizujte na okolní teplotu v místnosti po dobu nejméně 24 hodin.
 3.
 Tlak opětovně upravte na úroveň stanovenou bodem 1.2 této přílohy.
 4.
 Posuvným měřidlem změřte celkovou šířku v šesti rovnoměrně rozmístěných bodech s přihlédnutím k tloušťce ochranných žeber či pásů. Nejvyšší takto naměřená hodnota se považuje za celkovou šířku.
 5.
 Vnější průměr určete změřením maximálního obvodu a vydělením získaného údaje hodnotou π (3,1416).
 PŘÍLOHA VII
 Postup provádění výkonových zkoušek zatížením/rychlostí
 1. PŘÍPRAVA PNEUMATIKY
 1.1.
 Namontujte novou pneumatiku na zkušební ráfek stanovený výrobcem podle bodu 4.1.12 tohoto předpisu.
 1.2.
 Pneumatiku nahustěte na příslušný tlak (v barech) podle níže uvedené tabulky:
 Typ T náhradních pneumatik pro dočasné použití: na 4,2 baru.
 Kategorie rychlosti
 Diagonální pneumatiky
 Radiální/s run-flat systémem
 Pneumatiky smíšené konstrukce
 Označení pevnosti kostry pláště (ply-rating)
 Standardní
 Zesílená
 Standardní
 4
 6
 8
 L, M, N
 2,3
 2,7
 3,0
 2,4
 2,8
 —
 P, Q, R, S
 2,6
 3,0
 3,3
 2,6
 3,0
 2,6
 T, U, H
 2,8
 3,2
 3,5
 2,8
 3,2
 2,8
 V
 3,0
 3,4
 3,7
 3,0
 3,4
 —
 W
 —
 —
 —
 3,2
 3,6
 —
 Y
 —
 —
 —
 3,2 (1)
 3,6
 —
 1.3.
 Výrobce může s udáním důvodů požadovat, aby byl použit jiný zkušební hustící tlak, než jsou tlaky uvedené v bodu 1.2 této přílohy. V tomto případě musí být pneumatika nahuštěna na takový tlak.
 1.4.
 Celek kola s pneumatikou stabilizujte na teplotu zkušební místnosti po dobu nejméně tří hodin.
 1.5.
 Tlak v pneumatice opětovně upravte na hodnotu stanovenou v bodu 1.2 nebo 1.3 této přílohy.
 2. PROVEDENÍ ZKOUŠKY
 2.1.
 Celek kola s pneumatikou namontujte na zkušební nápravu a přitlačte jej k vnějšímu povrchu zkušebního kola s hladkým čelem o průměru 1,70 m ± 1 % nebo 2,0 m ± 1 %.
 2.2.
 Proveďte zatížení zkušební nápravy na 80 % následujících hodnot:
 2.2.1.
 maximálního zatížení rovnajícího se indexu únosnosti pneumatik se symbolem rychlosti L až H včetně;
 2.2.2.
 maximálního zatížení přiřazeného maximální rychlosti 240 km/h u pneumatik se symbolem rychlosti „V“ (viz bod 2.31.2 tohoto předpisu);
 2.2.3.
 maximálního zatížení přiřazeného maximální rychlosti 270 km/h u pneumatik se symbolem rychlosti „W“ (viz bod 2.31.3 tohoto předpisu);
 2.2.4.
 maximálního zatížení přiřazeného maximální rychlosti 300 km/h u pneumatik se symbolem rychlosti „Y“ (viz bod 2.31.4 tohoto předpisu).
 2.3.
 V průběhu zkoušky pneumatiky se nesmí tlak v pneumatice korigovat a zkušební zatížení se musí udržovat konstantní.
 2.4.
 V průběhu zkoušky se musí teplota zkušební místnosti udržovat v rozsahu od 20 °C do 30 °C nebo na vyšší teplotě, pokud s tím výrobce souhlasí.
 2.5.
 Zkoušku proveďte bez přerušení podle těchto náležitostí:
 2.5.1.
 doba přechodu z nulové rychlosti do počáteční zkušební rychlosti: 10 minut;
 2.5.2.
 počáteční zkušební rychlost: maximální rychlost předepsaná pro daný typ pneumatiky (viz bod 2.29.3 tohoto předpisu) zmenšená o 40 km/h v případě zkušebního kola s hladkým čelem o průměru 1,70 m ± 1 % nebo o 30 km/h v případě zkušebního kola s hladkým čelem o průměru 2 m ± 1 %;
 2.5.3.
 intervaly následného zvyšování rychlosti: 10 km/h;
 2.5.4.
 trvání


text:
zkoušky v každém stupni rychlosti mimo posledního: 10 minut;
 2.5.5.
 trvání zkoušky v posledním stupni rychlosti: 20 minut;
 2.5.6.
 maximální zkušební rychlost: maximální rychlost předepsaná pro daný typ pneumatiky zmenšená o 10 km/h v případě zkušebního kola s hladkým čelem o průměru 1,7 m ± 1 % nebo rovna předepsané maximální rychlosti v případě zkušebního kola s hladkým čelem o průměru 2 m ± 1 %;
 2.5.7.
 u pneumatik vhodných pro maximální rychlost 300 km/h (symbol rychlosti „Y“) je trvání zkoušky 20 minut v počátečním stupni zkušební rychlosti a 10 minut v posledním stupni rychlosti.
 2.6.
 Postup provádění druhé zkoušky (viz bod 6.2.1.1) pro posouzení výkonu pneumatiky vhodné pro rychlosti nad 300 km/h je následující:
 2.6.1.
 Proveďte zatížení zkušební nápravy na 80 % maximálního zatížení přiřazeného maximální rychlosti uvedené výrobcem pneumatiky (viz bod 4.1.15 tohoto předpisu).
 2.6.2.
 Zkouška musí být provedena bez přerušení podle těchto náležitostí:
 2.6.2.1.
 deset minut pro náběh z nulové rychlosti na maximální rychlost uvedenou výrobcem pneumatiky (viz bod 4.1.15 tohoto předpisu);
 2.6.2.2.
 pět minut při maximální zkušební rychlosti.
 3. POSTUP PRO POSOUZENÍ „PROVOZNÍHO REŽIMU DEFEKTU“ U „RUN-FLAT SYSTÉMU“
 3.1.
 Namontujte novou pneumatiku na zkušební ráfek stanovený výrobcem podle bodu 4.1.12 a 4.1.15 tohoto předpisu.
 3.2.
 Proveďte postup popsaný v bodu 1.2 až 1.5 této přílohy při teplotě zkušební místnosti 38 °C ± 3 °C s ohledem na teplotní stabilizaci celku kola s pneumatikou podle bodu 1.4.
 3.3.
 Vyjměte vložku ventilu a počkejte, dokud se pneumatika zcela nevypustí.
 3.4.
 Celek kola s pneumatikou namontujte na zkušební nápravu a přitlačte jej k vnějšímu povrchu zkušebního kola s hladkým čelem o průměru 1,70 m ± 1 % nebo 2,0 m ± 1 %.
 3.5.
 Proveďte zatížení zkušební nápravy na 65 % maximálního zatížení odpovídajícího indexu únosnosti pneumatiky.
 3.6.
 Na počátku zkoušky změřte výšku průřezu pod zatížením (Z1).
 3.7.
 V průběhu zkoušky musí být teplota zkušebny udržována na 38 °C ± 3 °C.
 3.8.
 Zkoušku proveďte bez přerušení podle těchto náležitostí:
 3.8.1.
 doba přechodu z nulové rychlosti do konstantní zkušební rychlosti: 5 minut;
 3.8.2.
 zkušební rychlost: 80 km/h;
 3.8.3.
 trvání zkoušky při zkušební rychlosti: 60 minut.
 3.9.
 Na konci zkoušky změřte výšku průřezu pod zatížením (Z2).
 3.9.1.
 V procentech vypočítejte změnu výšky průřezu pod zatížením oproti výšce průřezu pod zatížením na počátku zkoušky podle vzorce ((Z1 – Z2)/Z1) × 100.
 4. ROVNOCENNÉ ZKUŠEBNÍ METODY
 Užije-li se jiná metoda, než je metoda předepsaná v bodech 2 a 3 této přílohy, musí se prokázat její rovnocennost.
 (1) Hodnota „3,2“ u pneumatik s kategorií rychlosti „Y“ byla z dodatku 5 k sérii změn 02, která vstoupila v platnost dne 8. ledna 1995, omylem vypuštěna a lze ji považovat za opravu tohoto dodatku a za účinnou od uvedeného data.


text:
 Důležité právní upozornění
 |
 22002D0082
 Úřední věstník L 266 , 03/10/2002 S. 0032 - 0033
 Rozhodnutí Smíšeného výboru EHPč. 82/2002ze dne 25. června 2002,kterým se mění příloha II (Technické předpisy, normy, zkoušení a certifikace) Dohody o EHPSMÍŠENÝ VÝBOR EHP,s ohledem na Dohodu o Evropském hospodářském prostoru ve znění Protokolu o úpravě Dohody o Evropském hospodářském prostoru (dále jen "Dohoda"), a zejména s ohledem na článek 98 této dohody,vzhledem k těmto důvodům:(1) Příloha II Dohody byla změněna rozhodnutím Smíšeného výboru EHP č. 52/2002 ze dne 31. května 2002 [1].(2) Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/82/ES ze dne 6.listopadu 2001 o kodexu Společenství týkajícím se veterinárních léčivých přípravků [2] by měla být začleněna do Dohody.(3) Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/83/ES ze dne 6. listopadu 2001 o kodexu Společenství týkajícím se humánních léčivých přípravků [3] by měla být začleněna do Dohody.(4) Směrnice 2001/82/ES a 2001/83/ES zrušují několik aktů začleněných do Dohody, které by proto měly být v Dohodě zrušeny,ROZHODL TAKTO:Článek 1Kapitola XIII přílohy II Dohody se mění takto:1. Za bod 15o (směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/20/ES) se vkládají nové body, které znějí:"15p. 32001 L 0082: směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/82/ES ze dne 6. listopadu 2001 o kodexu Společenství týkajícím se veterinárních léčivých přípravků (Úř. věst. L 311, 28.11.2001, s. 1.15q. 32001 L 0083: směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/83/ES ze dne 6. listopadu 2001 o kodexu Společenství týkajícím se humánních léčivých přípravků (Úř. věst. L 311, 28.11.2001, s. 67)."2. Body 1 (směrnice Rady 65/65/EHS), 2 (směrnice Rady 75/318/EHS), 3 (druhá směrnice Rady 75/319/EHS), 5 (směrnice Rady 81/851/EHS), 6 (směrnice Rady 81/852/EHS), 10 (směrnice Rady 89/342/EHS), 11 (směrnice Rady 89/343/EHS), 12 (směrnice Rady 89/381/EHS), 13 (směrnice Rady 90/677/EHS), 15b (směrnice Rady 92/25/EHS), 15c (směrnice Rady 92/26/EHS), 15d (směrnice Rady 92/27/EHS) a 15e (směrnice Rady 92/28/EHS) se zrušují.Článek 2Znění směrnic 2001/82/ES a 2001/83/ES v islandském a norském jazyce, která mají být zveřejněna v dodatku EHP Úředního věstníku Evropských společenství, jsou platná.Článek 3Toto rozhodnutí vstupuje v platnost dnem 26. června 2002 za předpokladu, že Smíšenému výboru EHP jsou učiněna veškerá oznámení podle čl. 103 odst. 1 Dohody [4].Článek 4Toto rozhodnutí bude zveřejněno v oddíle EHP a v dodatku EHP Úředního věstníku Evropských společenství.V Bruselu dne 25. června 2002.Za Smíšený výbor EHPpředsedaP. Westerlund[1] Úř. věst. L 238, 5.9.2002, s. 10.[2] Úř. věst. L 311, 28.11.2001, s. 1.[3] Úř. věst. L 311, 28.11.2001, s. 67.[4] Nebyly oznámeny žádné ústavní požadavky.--------------------------------------------------


text:
 24.6.2019
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 L 167/81
 ROZHODNUTÍ č. 1/2019
 ze dne 10. dubna 2019
 SMÍŠENÉHO VÝBORU PODLE DOHODY MEZI EVROPSKOU UNIÍ A JAPONSKEM O HOSPODÁŘSKÉM PARTNERSTVÍ [2019/1035]
 SMÍŠENÝ VÝBOR PODLE DOHODY MEZI EVROPSKOU UNIÍ A JAPONSKEM O HOSPODÁŘSKÉM PARTNERSTVÍ,
 s ohledem na Dohodu mezi Evropskou unií a Japonskem o hospodářském partnerství (dále jen „dohoda“), a zejména na čl. 22.1 odst. 4 písm. e), čl. 21.6 odst. 2 a článek 21.30 této dohody,
 vzhledem k těmto důvodům:
 (1)
 Podle čl. 22.1 odst. 4 písm. e) dohody schválí Smíšený výbor svůj jednací řád;
 (2)
 Podle čl. 21.6 odst. 2 přijme Smíšený výbor postup mediace; a
 (3)
 Podle článku 21.30 schválí Smíšený výbor jednací řád rozhodčího tribunálu a kodex chování rozhodců,
 ROZHODL TAKTO:
 —
 jednací řád Smíšeného výboru, jak je stanoven v příloze I,
 —
 postup mediace, jak je stanoven v příloze II,
 —
 jednací řád rozhodčího tribunálu, jak je stanoven v příloze III, a
 —
 kodex chování rozhodců, jak je stanoven v příloze IV,
 se přijímají.
 Podepsáno v Tokiu dne 10. dubna 2019
 za Smíšený výbor podle Dohody mezi Evropskou unií a Japonskem o hospodářském partnerství
 jménem Japonska
 Taro KONO
 jménem EU
 Cecilia MALMSTRÖM
 PŘÍLOHA 1
 JEDNACÍ ŘÁD SMÍŠENÉHO VÝBORU PODLE DOHODY MEZI EVROPSKOU UNIÍ A JAPONSKEM O HOSPODÁŘSKÉM PARTNERSTVÍ
 Článek 1
 Složení a předseda
 1. Smíšený výbor zřízený ustanovením čl. 22.1 odst. 1 Dohody mezi Evropskou unií a Japonskem o hospodářském partnerství (dále jen „dohoda“) plní své povinnosti stanovené v článku 22.1 dohody a převezme odpovědnost za obecné provádění a fungování dohody.
 2. Smíšený výbor se skládá ze zástupců Evropské unie a Japonska a v souladu s čl. 22.1 odst. 3 dohody mu spolupředsedá člen Evropské komise odpovědný za obchod a ministr zahraničních věcí Japonska.
 3. Spolupředsedové mohou být zastoupeni svými zástupci, jak je stanoveno v čl. 22.1 odst. 3 dohody. Veškeré další odkazy na spolupředsedy Smíšeného výboru, které jsou uvedeny v tomto jednacím řádu, budou chápány tak, že odkazují i na jejich zástupce.
 4. Spolupředsedy mohou doprovázet úředníci. Seznam úředníků účastnících se zasedání za každou stranu se před zasedáním vymění prostřednictvím kontaktních míst.
 5. Spolupředsedové mohou na základě vzájemného souhlasu rozhodnout ad hoc o přizvání pozorovatelů nebo nezávislých odborníků.
 Článek 2
 Kontaktní místa
 1. Kontaktní místa určená podle čl. 22.6 odst. 1 dohody (dále jen „kontaktní místa“) koordinují přípravu a organizaci zasedání Smíšeného výboru.
 2. Veškerá výměna korespondence a komunikace mezi stranami týkající se práce Smíšeného výboru a jeho zasedání se uskutečňují prostřednictvím kontaktních míst podle čl. 22.6 odst. 2 písm. c) dohody.
 3. Kontaktní místa budou pověřena koordinací příprav předběžného pořadu jednání, návrhů rozhodnutí a návrhů doporučení Smíšeného výboru, jakož i korespondencí a komunikací mezi Smíšeným výborem a specializovanými výbory, pracovními skupinami a jinými subjekty zřízenými podle dohody.
 Článek 3
 Pořad jednání
 1. Kontaktní místa společně vypracují předběžný pořad jednání každého zasedání a předají jej společně s příslušnými dokumenty účastníkům Smíšeného výboru nejpozději 15 kalendářních dnů před datem zasedání.
 2. Každá strana může nejpozději 21 kalendářních dnů před datem zasedání navrhnout záležitosti, jež mají být na


text:
pořadu jednání.
 3. Strany mohou na základě vzájemného souhlasu zkrátit lhůty uvedené v odstavcích 1 a 2, aby zohlednily požadavky konkrétního případu.
 4. Smíšený výbor přijme pořad jednání na začátku svého zasedání. Pokud s tím strany souhlasí, mohou být na pořad jednání zařazeny i jiné záležitosti než ty, které jsou uvedeny v předběžném pořadu jednání.
 Článek 4
 Pracovní jazyk
 Nerozhodnou-li strany jinak, veškerá korespondence a komunikace mezi stranami týkající se činnosti Smíšeného výboru, jakož i příprava rozhodnutí a doporučení a související jednání probíhají v angličtině.
 Článek 5
 Rozhodnutí a doporučení
 1. Rozhodnutí a doporučení Smíšeného výboru v souladu s článkem 22.2 dohody budou přijata na základě konsensu. Mohou být přijata písemným postupem výměnou nót mezi spolupředsedy výboru.
 2. Veškerým rozhodnutím a doporučením Smíšeného výboru bude přiděleno pořadové číslo, datum přijetí a název s odkazem na předmět.
 Článek 6
 Společný zápis
 1. Návrh společného zápisu bude zpravidla obsahovat konečný pořad jednání a shrnutí diskusí o každé záležitosti, jež byla na pořadu jednání.
 2. Návrh společného zápisu z každého zasedání vypracují kontaktní místa, a to co nejdříve, avšak nejpozději do 60 dnů od data zasedání.
 3. Návrh společného zápisu schválí strany písemně, a to co nejdříve, avšak nejpozději do 70 dnů od data zasedání. Jakmile je společný zápis schválen, kontaktní místa podepíší dvě kopie zápisu a každá strana obdrží jeden stejnopis těchto dokumentů. Strany mohou rozhodnout, že tomuto požadavku vyhovují podpis a výměna elektronického vyhotovení.
 Článek 7
 Zveřejňování a důvěrnost informací
 1. Pokud není v dohodě stanoveno jinak nebo pokud strany nerozhodnou jinak, zasedání Smíšeného výboru nejsou přístupná veřejnosti.
 2. Pokud některá strana předloží Smíšenému výboru nebo kterémukoli specializovanému výboru, pracovní skupině nebo jinému subjektu zřízenému podle dohody informace, jež jsou podle jejích právních předpisů považovány za důvěrné nebo chráněné před zveřejněním, nakládá druhá strana s takovými informacemi jako s důvěrnými, jak je stanoveno v článku 1.6 dohody.
 3. Každá strana může v jakémkoli vhodném médiu zveřejnit konečný pořad jednání dohodnutý mezi stranami před zasedáním Smíšeného výboru, schválený společný zápis vypracovaný v souladu s článkem 6, s výhradou použití odstavce 2 výše. Každá strana zajistí, aby rozhodnutí, doporučení a výklady přijaté Smíšeným výborem byly zveřejněny.
 Článek 8
 Výdaje
 Každá strana hradí výdaje, které jí vzniknou v důsledku zasedání Smíšeného výboru. Výdaje související s organizací zasedání ponese strana, která zasedání pořádá. V případě, že se zasedání koná mimo Evropskou unii nebo Japonsko, rozhodnou strany na základě vzájemného souhlasu o odpovědnosti za výdaje vzniklé v souvislosti s organizací zasedání.
 PŘÍLOHA 2
 POSTUP MEDIACE
 I. Cíl
 1.
 Cílem postupu mediace podle článku 21.6 dohody, jak je stanoven v tomto dokumentu, je napomoci nalezení vzájemně přijatelného řešení prostřednictvím uceleného a urychleného postupu za pomoci mediátora.
 II. Definice
 2.
 Pro účely tohoto dokumentu se použijí tyto definice:
 a)
 „dohodou“ se rozumí Dohoda mezi Evropskou unií a Japonskem o hospodářském partnerství;
 b)
 „kodexem chování“ se rozumí kodex chování rozhodců podle článku 21.30 dohody;
 c)
 „dny“ se rozumí dny kalendářní;
 d)
 „Smíšeným výborem“ se rozumí Smíšený výbor ustavený podle článku 22.1 dohody;
 e)
 „dožádanou stranou“ se rozumí strana, jíž


text:
je adresována žádost o účast na postupu mediace podle článku 21.6 dohody;
 f)
 „žádající stranou“ se rozumí strana, která žádá o účast na postupu mediace podle článku 21.6 dohody, a
 g)
 „jednacím řádem“ se rozumí jednací řád rozhodčího tribunálu podle článku 21.30 dohody.
 III. Zahájení mediačního řízení
 3.
 Kterákoli strana může kdykoli požádat, aby se strany účastnily postupu mediace. Takovou žádost zašle druhé straně písemně. Žádost musí být dostatečně podrobná, aby druhá strana jasně pochopila obavy strany žádající o postup mediace. Žádající strana ve své žádosti popíše danou záležitost takto:
 a)
 uvede konkrétní opatření;
 b)
 poskytne popis údajných nepříznivých účinků, které opatření podle žádající strany má nebo bude mít na obchod nebo investice mezi stranami, a
 c)
 vysvětlí příčinné souvislosti mezi opatřením a nepříznivými účinky na obchod a investice mezi stranami.
 4.
 Obvykle se očekává, že strana před tím, než druhé straně adresuje písemnou žádost podle odstavce 3, využije jakýchkoli relevantních ustanovení dohody týkajících se spolupráce nebo konzultací. Pro upřesnění je třeba uvést, že před zahájením postupu mediace není nutné provést konzultace podle článku 21.5 dohody.
 5.
 Postup mediace může být zahájen pouze po vzájemné dohodě stran za účelem posouzení vzájemně přijatelných řešení a zvážení veškerých poradních stanovisek a návrhů řešení od mediátora. Dožádaná strana žádost s porozuměním zváží a ve své písemné odpovědi ji do 10 dnů od data jejího obdržení přijme či zamítne. Pokud dožádaná strana v této lhůtě neodpoví, považuje se žádost za zamítnutou. Za datum zahájení postupu mediace se považuje den, kdy žádající strana obdržela odpověď dožádané strany ohledně přijetí.
 IV. Výběr mediátora
 6.
 Strany se snaží dosáhnout dohody ohledně mediátora nejpozději 15 dnů po datu zahájení postupu mediace.
 7.
 Pokud strany dohody ohledně mediátora ve lhůtě stanovené v odstavci 6 nedosáhnou, na žádost kterékoli ze stran spolupředseda Smíšeného výboru ze žádající strany nebo jeho zástupce vybere losem do pěti dnů od podání žádosti mediátora z dílčího seznamu předsedů sestaveného podle čl. 21.9 odst. 1 dohody. Žádost se zašle v kopii druhé straně.
 8.
 Úřad určený žádající stranou podle čl. 21.25 odst. 1 dohody odpovídá za organizaci losování a s náležitým předstihem informuje spolupředsedy Smíšeného výboru o datu, čase a místu konání losování. Spolupředseda z dožádané strany může být při losování přítomen nebo může být zastoupen jinou osobou. Dále mohou být přítomni zástupci obou stran. Losování se v každém případě provede se stranou či stranami, které jsou přítomny.
 9.
 Nedohodnou-li se strany jinak, nesmí být mediátor státním příslušníkem žádné ze stran ani nesmí být žádnou ze stran zaměstnán.
 10.
 Mediátor stranám nestranným a transparentním způsobem pomáhá objasnit podstatu předmětné záležitosti včetně možných účinků konkrétního opatření na obchod nebo investice a dospět ke vzájemně přijatelnému řešení.
 11.
 Na mediátora se obdobně použije kodex chování rozhodců přijatý Smíšeným výborem podle článku 21.30 dohody.
 V. Pravidla postupu mediace
 12.
 Do 10 dnů ode dne, kdy bylo dosaženo dohody ohledně mediátora podle odstavce 6 nebo byl mediátor vybrán podle odstavce 7, předloží žádající strana mediátorovi a dožádané straně písemně podrobný popis předmětné záležitosti, včetně toho, jak je nebo bude konkrétní


text:
opatření uplatňováno a jak ovlivňuje obchod nebo investice. Do 20 dnů ode dne doručení tohoto podání může dožádaná strana předložit k tomuto popisu písemné vyjádření. Každá strana může do svého popisu nebo připomínek zahrnout veškeré informace, které pokládá za relevantní.
 13.
 Mediátor může rozhodnout o nejvhodnějším způsobu, jak předmětnou záležitost vyjasnit, včetně možných účinků konkrétního opatření na obchod nebo investice. Mediátor může zejména organizovat setkání stran, konzultovat se stranami společně nebo jednotlivě a poskytovat jakoukoli další pomoc, o kterou strany požádají. Mediátor může rovněž po konzultaci se stranami požádat o pomoc či konzultaci příslušné odborníky a zúčastněné strany.
 14.
 Mediátor se snaží nabízet poradenství a navrhovat stranám řešení k jejich zvážení. Strany mohou navrhované řešení přijmout či odmítnout nebo se mohou dohodnout na jiném řešení. Mediátor neposkytuje rady či připomínky týkající se souladu konkrétního opatření s dohodou.
 15.
 Pokud se strany nedohodnou jinak, postup se uskuteční na území dožádané strany.
 16.
 Strany usilují o dosažení vzájemně přijatelného řešení do 60 dnů ode dne, kdy bylo dosaženo dohody ohledně mediátora podle odstavce 6 nebo byl mediátor vybrán podle odstavce 7. Pokud o to strana požádá, přijme se oboustranně přijatelné řešení prostřednictvím rozhodnutí Smíšeného výboru. Pokud se strany nedohodnou jinak, vzájemně přijatelná řešení se zpřístupní veřejnosti. Veřejně přístupná znění však nesmí obsahovat informace, které některá ze stran označila za důvěrné. Do doby, než bude dosaženo konečného vzájemně přijatelného řešení, mohou strany zvážit případná prozatímní řešení.
 17.
 Na požádání kterékoli ze stran vypracuje mediátor pro strany písemný návrh věcné zprávy obsahující stručný přehled o:
 a)
 předmětné záležitosti, včetně možných účinků konkrétního opatření na obchod nebo investice;
 b)
 použitých postupech;
 c)
 názorech vyjádřených stranami, odborníky a zúčastněnými stranami, v příslušných případech a
 d)
 popřípadě vzájemně přijatelných řešeních a prozatímních řešeních,
 a to do 15 dnů od podání žádosti o tuto zprávu.
 Strany se mohou k návrhu věcné zprávy vyjádřit do 15 dnů od jeho vydání. Po zvážení připomínek předložených stranami mediátor stranám do 30 dnů od vydání návrhu věcné zprávy písemně předloží konečnou věcnou zprávu. Věcná zpráva nesmí obsahovat žádný výklad dohody ze strany mediátora.
 18.
 Postup mediace se ukončí:
 a)
 přijetím oboustranně přijatelného řešení stranami ke dni jeho přijetí;
 b)
 písemným prohlášením mediátora po konzultaci se stranami, že další úsilí v rámci mediace by již nevedlo k žádnému výsledku, ke dni uvedeného prohlášení;
 c)
 vzájemnou dohodou stran v kterékoli fázi postupu ke dni uvedené dohody nebo
 d)
 písemným a odůvodněným prohlášením jedné ze stran po posouzení vzájemně přijatelných řešení v rámci postupu mediace ke dni uvedeného prohlášení.
 Ukončením postupu mediace není dotčen odstavec 17.
 19.
 Na postup mediace se obdobně použijí odstavce 5 až 9, 15 až 26, 33, 34 a 42 až 46 jednacího řádu rozhodčího tribunálu.
 VI. Důvěrnost
 20.
 Nedohodnou-li se strany jinak a aniž je dotčen odstavec 16, jsou veškeré kroky postupu mediace, včetně poradenství nebo navržených řešení, důvěrné. Mediátor a strany zacházejí s informacemi, které strana předložila mediátorovi nebo které obdržela z jakéhokoli jiného zdroje a které byly označeny za důvěrné, jako s důvěrnými informacemi. Kterákoli strana však může


text:
zveřejnit informaci o tom, že mediace probíhá.
 VII. Vztah k jiným postupům pro řešení sporů
 21.
 Postupem mediace nejsou dotčena práva a povinnosti stran podle kapitoly 21 (Řešení sporů) dohody nebo podle postupu pro řešení sporů stanoveného v jakékoli jiné dohodě.
 22.
 Strany se při jiných postupech pro řešení sporů podle této dohody či jakékoli jiné dohody nesmí spoléhat na následující stanoviska, skutečnosti a rady či návrhy, ani je předkládat jako důkaz, a rozhodčí tribunál k nim nesmí přihlížet:
 a)
 stanoviska, jež během postupu mediace zaujala druhá strana, nebo informace získané podle odstavce 13;
 b)
 skutečnost, že druhá strana naznačila svou vůli přijmout určité řešení týkající se záležitosti, která je předmětem mediace, nebo
 c)
 rady poskytnuté nebo návrhy předložené mediátorem.
 23.
 Pokud se strany nedohodnou jinak, mediátor nesmí být rozhodcem ani členem rozhodčího tribunálu při jiných postupech pro řešení sporů podle dohody nebo podle jakékoli jiné dohody, jež se týkají téže záležitosti, ohledně níž působí jako mediátor.
 VIII. Lhůta
 24.
 Veškeré lhůty uvedené pro tento postup mediace mohou být změněny po vzájemné dohodě stran.
 IX. Náklady
 25.
 Každá strana si hradí vlastní výdaje plynoucí z účasti na postupu mediace.
 26.
 Strany společně stejným dílem hradí organizační výdaje postupu mediace, včetně odměn a výdajů mediátora. Odměna mediátora odpovídá odměně rozhodců stanovené v odstavci 4 jednacího řádu rozhodčího tribunálu.
 PŘÍLOHA 3
 JEDNACÍ ŘÁD ROZHODČÍHO TRIBUNÁLU
 Při postupech pro rozhodčí tribunál podle oddílu C kapitoly 21 (Řešení sporů) dohody se použijí tato pravidla:
 I. Definice
 1.
 V tomto jednacím řádu se použijí tyto definice:
 a)
 „administrativními pracovníky“ se ve vztahu k rozhodci rozumí osoby, které tento rozhodce řídí a kontroluje, jiné než asistenti;
 b)
 „poradcem“ se rozumí osoba určená jednou ze stran k tomu, aby radila nebo pomáhala této straně pro účely postupu pro rozhodčí tribunál, jiná než zástupci této strany;
 c)
 „dohodou“ se rozumí Dohoda mezi Evropskou unií a Japonskem o hospodářském partnerství;
 d)
 „rozhodcem“ se rozumí člen rozhodčího tribunálu;
 e)
 „asistentem“ se rozumí osoba, která za podmínek jmenování rozhodce provádí zkoumání nebo poskytuje pomoc pro rozhodce;
 f)
 „kodexem chování“ se rozumí kodex chování rozhodců podle článku 21.30 dohody;
 g)
 „žalující stranou“ se rozumí strana, která požaduje ustavení rozhodčího tribunálu podle článku 21.7 dohody;
 h)
 „dny“ se rozumí dny kalendářní;
 i)
 „rozhodčím tribunálem“ se rozumí rozhodčí tribunál ustavený podle článku 21.7 dohody;
 j)
 „žalovanou stranou“ se rozumí strana, vůči níž byl předložen rozhodčímu tribunálu spor podle článku 21.7 dohody;
 k)
 „řízením“ se rozumí řízení rozhodčího tribunálu; a
 l)
 „zástupcem“ se ve vztahu ke straně rozumí úředník nebo jakákoli jiná osoba z odboru vlády nebo vládní agentury nebo jakýkoli jiný veřejný subjekt strany nebo jiný personál, kterého strana jmenuje jako svého zástupce pro účely řízení rozhodčího tribunálu.
 II. Jmenování rozhodců
 2.
 Úřad určený žalující stranou podle čl. 21.25 odst. 1 dohody odpovídá za organizaci losování uvedeného v čl. 21.8 odst. 3, 4 a 5 dohody a s náležitým předstihem informuje spolupředsedy Smíšeného výboru o datu, čase a místu konání losování. Spolupředseda ze žalované strany může být při losování přítomen nebo může být zastoupen


text:
jinou osobou. Dále mohou být přítomni zástupci obou stran. Losování se v každém případě provede se stranou či stranami, které jsou přítomny.
 3.
 Strany písemně informují každou osobu, která byla jmenována jako rozhodce podle článku 21.8 dohody, o jejím jmenování. Každá osoba potvrdí oběma stranám, že může zastávat funkci rozhodce, a to do pěti dnů ode dne, kdy byla o svém jmenování informována.
 III. Organizační schůze
 4.
 Pokud se strany nedohodnou jinak, strany se sejdou s rozhodčím tribunálem do sedmi dnů ode dne jeho ustavení, aby určily záležitosti, které strany nebo tribunál považují za důležité, mimo jiné:
 a)
 odměny a výdaje vyplácené rozhodcům, které musí být v souladu s normami a kritérii WTO;
 b)
 odměny vyplácené asistentům. Celková výše odměny každého asistenta nebo asistentů rozhodců nepřesáhne 50 % odměny tohoto rozhodce, pokud se strany nedohodnou jinak; a
 c)
 časový rozvrh řízení, který se stanoví na základě časového pásma žalované strany.
 Tohoto zasedání se osobně nebo prostřednictvím telefonu či videokonference mohou účastnit pouze rozhodci a zástupci stran, kteří jsou úředníky nebo jakýmikoli jinými osobami z odboru vlády nebo vládní agentury.
 IV. Oznamování
 5.
 Jakákoliv žádost, oznámení, písemné podání nebo jiný dokument předávaný:
 a)
 rozhodčím tribunálem musí být současně zaslán oběma stranám;
 b)
 stranou rozhodčímu tribunálu musí být v kopii současně zaslán druhé straně a
 c)
 stranou druhé straně musí být v kopii současně zaslán rozhodčímu tribunálu, v příslušných případech.
 Každý dokument uvedený v tomto odstavci se v příslušných případech současně zašle v kopii externímu subjektu uvedenému v čl. 21.25 odst. 2 dohody.
 6.
 Oznámení určené kterékoli straně ohledně jakéhokoli dokumentu uvedeného v odstavci 5 se zašle úřadu určenému touto stranou podle čl. 21.25 odst. 1 dohody.
 7.
 Jakékoli oznámení uvedené v odstavci 5 se zašle e-mailem nebo případně jinými telekomunikačními prostředky, které umožňují prokázat jeho zaslání. Není-li prokázáno jinak, takové oznámení se považuje za doručené v den odeslání.
 8.
 Drobné chyby – překlepy v žádostech, oznámeních, písemných podáních nebo jiných dokumentech vztahujících se k řízení rozhodčího tribunálu – mohou být opraveny doručením nového dokumentu s jasně vyznačenými změnami.
 9.
 Pokud poslední den pro doručení připadne na státní svátek Japonska nebo Evropské unie nebo kterýkoli jiný den, kdy jsou úřady vlády jedné strany úředně nebo z důvodu vyšší moci uzavřeny, považuje se dokument za doručený následující pracovní den. Na organizačním zasedání uvedeném v odstavci 4 předloží každá strana seznam svých státních svátků a veškerých dalších dnů, kdy jsou její úřady oficiálně uzavřeny. Každá strana svůj seznam v průběhu postupu pro rozhodčí tribunál aktualizuje.
 V. Písemná podání
 10.
 Žalující strana předloží své písemné podání do 20 dnů ode dne ustavení rozhodčího tribunálu. Žalovaná strana předloží své písemné protipodání do 20 dnů ode dne, kdy obdržela písemné podání žalující strany.
 VI. Fungování rozhodčího tribunálu
 11.
 Předseda rozhodčího tribunálu předsedá všem jeho zasedáním. Rozhodčí tribunál může předsedu zmocnit k provádění administrativních a procesních rozhodnutí.
 12.
 Pokud není v kapitole 21 dohody ani v tomto jednacím řádu stanoveno jinak, rozhodčí tribunál může provádět své činnosti libovolnými prostředky, jako například telefonem, faxem nebo spojením prostřednictvím počítače.
 13.


text:
Pokud vyvstane procesní problém, který není upraven v kapitole 21 dohody, tomto jednacím řádu nebo kodexu chování rozhodců uvedeném v článku 21.30, může rozhodčí tribunál po konzultaci se stranami přijmout vhodný postup, který bude v souladu s uvedenými ustanoveními.
 14.
 Rozhodčí tribunál může po konzultaci se stranami změnit jakoukoli lhůtu jinou než lhůtu stanovenou v kapitole 21 dohody a provést jakoukoli další procesní nebo správní úpravu řízení. Pokud rozhodčí tribunál konzultuje strany, informuje písemně strany o navrhované změně nebo úpravě a o jejich důvodu.
 VII. Slyšení
 15.
 Na základě časového rozvrhu stanoveného podle odstavce 4 a po konzultaci se stranami a ostatními rozhodci určí předseda rozhodčího tribunálu datum a čas slyšení.
 16.
 Pokud se strany nedohodnou jinak, strana, na jejímž území se slyšení koná v souladu s čl. 21.15 odst. 2 dohody:
 a)
 určí místo konání slyšení a informuje o tom předsedu rozhodčího tribunálu a
 b)
 zajistí logistické zabezpečení slyšení.
 17.
 Pokud se strany nedohodnou jinak a aniž je dotčen odstavec 46, sdílejí strany výdaje vyplývající z logistického zabezpečení slyšení.
 18.
 Předseda rozhodčího tribunálu v řádném termínu písemně oznámí stranám a případně i externímu subjektu uvedenému v čl. 21.25 odst. 2 dohody datum, čas a místo konání slyšení. Strana, na jejímž území se slyšení koná, nebo případně externí subjekt uvedený v čl. 21.25 odst. 2 dohody tyto informace zveřejní, není-li slyšení neveřejné.
 19.
 Obvykle by se mělo konat pouze jedno slyšení. Pokud se spor týká mimořádně složitých záležitostí, může rozhodčí tribunál po konzultaci se stranami svolat dodatečná slyšení z vlastního podnětu nebo na žádost kterékoli ze stran. Na každé z dodatečných slyšení se použijí obdobně odstavce 15 až 18.
 20.
 Všichni rozhodci jsou přítomni po celou dobu slyšení.
 21.
 Nezávisle na tom, zda je slyšení přístupné veřejnosti, se jej mohou zúčastnit tyto osoby:
 a)
 zástupci stran;
 b)
 poradci;
 c)
 asistenti a administrativní pracovníci;
 d)
 tlumočníci, překladatelé a soudní zapisovatelé rozhodčího tribunálu a
 e)
 odborníci, o nichž rozhodl rozhodčí tribunál podle čl. 21.17 odst. 2 dohody.
 22.
 Nejpozději pět dnů před datem konání slyšení doručí každá strana rozhodčímu tribunálu seznam osob, které přednesou při slyšení argumenty nebo vyjádření jménem této strany, a dalších zástupců nebo poradců, kteří se slyšení zúčastní.
 23.
 Rozhodčí tribunál vede slyšení níže uvedeným způsobem a přitom zajistí, aby žalující i žalovaná strana dostaly pro argumentaci i protiargumentaci stejné množství času:
 Argumentace
 a)
 argumentace žalující strany; a
 b)
 argumentace žalované strany.
 Protiargumentace
 a)
 replika žalující strany; a
 b)
 duplika žalované strany.
 24.
 Rozhodčí tribunál může kdykoli během slyšení klást otázky kterékoli straně.
 25.
 Rozhodčí tribunál zajistí vypracování přepisu slyšení a jeho doručení stranám co nejdříve po slyšení. Strany mohou k přepisu předložit připomínky a rozhodčí tribunál je zváží.
 26.
 Každá strana může do 10 dnů od data slyšení předložit dodatečné písemné podání ohledně libovolné záležitosti, která během slyšení vyvstala.
 VIII. Porady
 27.
 Poradních jednání rozhodčího tribunálu se smí účastnit pouze členové tribunálu. Bez ohledu na předchozí větu může rozhodčí tribunál povolit přítomnost asistentů během poradních jednání.
 IX. Písemné dotazy
 28.
 Rozhodčí tribunál může kdykoli během řízení adresovat písemné