text:
minimální hodnotou točivého momentu nepracuje, například tehdy, je-li motor připojen k nesilničnímu mobilnímu stroji, který nepracuje pod určitou minimální hodnotou točivého momentu.
 U cyklu D2 uvede výrobce jmenovitý výkon, který se při generování zkušebního cyklu použije jako 100% výkon.
 7.7.2 Generování otáček a točivého momentu pro každý ze zkušebních bodů v případě NRTC a LSI-NRTC (denormalizace)
 Ustanovení tohoto bodu se použijí k vygenerování odpovídajících otáček a točivých momentů, s nimiž musí motor pracovat při zkouškách NRTC a LSI-NRTC. Příslušné zkušební cykly v normalizovaném formátu jsou vymezeny v dodatku A.6 k této příloze. Normalizovaný zkušební cyklus je tvořen sledem dvojic hodnot otáček a točivého momentu vyjádřených v procentech.
 Normalizované hodnoty otáček a točivého momentu se převedou podle následujících pravidel:
 a)
 normalizované otáčky se podle bodu 7.7.2.2 této přílohy převedou do sledu referenčních otáček nref;
 b)
 normalizovaný točivý moment je vyjádřen jako procento zmapovaného točivého momentu podle křivky vygenerované podle bodu 7.6.2 této přílohy při odpovídajících referenčních otáčkách. Tyto normalizované hodnoty se podle bodu 7.7.2.3 této přílohy převedou do sledu referenčního točivého momentu Tref;
 c)
 hodnoty referenčních otáček a referenčního točivého momentu v soudržných jednotkách se vynásobí k výpočtu hodnot referenčního výkonu.
 7.7.2.1 Vyhrazeno
 7.7.2.2 Denormalizace otáček motoru
 Otáčky motoru se převedou z normalizovaných hodnot pomocí rovnice (A.4-15):
 (A.4-15)
 kde:
 nref
 jsou referenční otáčky
 MTS
 jsou maximální zkušební otáčky
 nidle
 jsou volnoběžné otáčky
 %speed
 je hodnota normalizovaných otáček pro NRTC nebo LSI-NRTC převzatá z dodatku A.6 k této příloze.
 7.7.2.3 Denormalizace hodnot točivého momentu
 Hodnoty točivého momentu v plánu průběhu zkoušky s motorem na dynamometru v dodatku A.6 k příloze 4 jsou normalizované podle maximálního točivého momentu při příslušných otáčkách. Hodnoty točivého momentu referenčního cyklu se musí pomocí rovnice (A.4 -16) převést z normalizovaného stavu s využitím mapovací křivky určené podle bodu 7.6.2 této přílohy:
 (A.4-16)
 pro příslušné referenční otáčky určené podle bodu 7.7.2.2.
 kde:
 Tref
 je referenční točivý moment při příslušných referenčních otáčkách
 max.torque
 je maximální točivý moment při příslušných zkušebních otáčkách získaný z mapování motoru provedeného podle bodu 7.6.2 a v případě potřeby upravený podle písm. b) tohoto bodu.
 %torque
 je hodnota normalizovaného točivého momentu pro NRTC nebo LSI-NRTC převzatá z dodatku A.6 k příloze 4.
 a)
 Deklarovaný minimální točivý moment
 Výrobce může deklarovat minimální točivý moment, který je reprezentativní pro skutečný provoz. Typicky např. je-li motor připojen k nesilničnímu mobilnímu stroji, který nepracuje pod určitou minimální hodnotou točivého momentu, může být tento točivý moment deklarován a použit pro jakýkoliv zátěžový bod, který by jinak byl pod touto hodnotou.
 b)
 Úprava točivého momentu motoru v důsledku pomocných zařízení namontovaných pro zkoušku emisí
 Jsou-li namontována pomocná zařízení podle dodatku A.2 k této příloze, neprovádí se žádná úprava maximálního točivého momentu při příslušných zkušebních otáčkách získaného z mapování motoru provedeného podle bodu 7.6.2 této přílohy.
 V případech, kdy podle bodů 6.3.2 nebo 6.3.3 této přílohy nejsou namontována pomocná zařízení, která ke zkoušce namontována být měla, nebo jsou naopak namontována pomocná zařízení, která měla být při zkoušce odmontována, se hodnota T
 max upraví pomocí rovnice (A.4-17).
 T
 max = T
 map – T


text:
AUX
 (A.4-17)
 kde:
 TAUX = Tr – Tf (A.4-18)
 (A.4-18)
 kde:
 Tmap
 je neupravený maximální točivý moment při příslušných zkušebních otáčkách získaný z mapování motoru provedeného podle bodu 7.6.2 této přílohy
 Tf
 je točivý moment požadovaný k pohonu pomocných zařízení, která měla být namontována, avšak ke zkoušce namontována nebyla
 Tr
 je točivý moment požadovaný k pohonu pomocných zařízení, která měla být odmontována, avšak při zkoušce byla namontována
 7.7.2.4 Příklad postupu denormalizace
 Jako příklad se denormalizují tyto zkušební body:
 %speed
 =
 43 %
 %torque
 =
 82 %
 Pokud jsou dány hodnoty:
 MTS
 =
 2 200 min–1
 nidle
 =
 600 min–1
 z toho vyplývá
 Při maximálním točivém momentu 700 Nm zjištěném z mapovací křivky při otáčkách 1 288 min–1.
 7.8 Postup konkrétních zkušebních cyklů
 7.8.1 Sled zkoušky emisí pro cyklus NRSC s diskrétními režimy
 7.8.1.1 Zahřátí motoru u zkušebních cyklů v ustáleném stavu s diskrétními režimy
 Provede se postup před zkouškou podle bodu 7.3.1 této přílohy, včetně kalibrace analyzátoru. Motor se zahřeje pomocí stabilizace podle bodu 7.3.1.1.3 této přílohy. Bezprostředně od tohoto bodu stabilizace motoru začíná měření ve zkušebním cyklu.
 7.8.1.2 Provedení cyklu NRSC s diskrétními režimy
 a)
 Zkouška musí být provedena v pořadí čísel režimů, jak je stanoveno výše pro příslušný zkušební cyklus (dodatek A.6 k příloze 4).
 b)
 Každý režim trvá nejméně 10 minut. V každém režimu se motor stabilizuje po dobu nejméně 5 minut. Vzorky plynných emisí a případně PN se odebírají po dobu 1 až 3 minut na konci každého režimu a vzorky emisí PM se odebírají podle písmene c).
 Bez ohledu na první pododstavec má každý cyklus při zkoušení zážehových motorů pomocí cyklů G1, G2 nebo G3 nebo při provádění měření podle bodu 5.6 tohoto předpisu délku režimu alespoň 3 minuty. V takovém případě se vzorky plynných emisí a případně PN odebírají po dobu alespoň 2 posledních minut každého režimu a vzorky emisí PM se odebírají podle písmene c).
 V zájmu vyšší přesnosti může být délka režimů a doba odběru vzorků prodloužena.
 Doba zkušebních režimů se musí zaznamenat a uvést v protokolu.
 c)
 U emisí PM lze odběr vzorků provádět metodou jediného filtru nebo metodou více filtrů. Protože výsledky těchto metod se mohou poněkud lišit, uvede se spolu s výsledky i použitá metoda.
 Při metodě jediného filtru se musí při odběru vzorků vzít v úvahu váhové faktory pro jednotlivé režimy uvedené v postupu zkušebního cyklu a skutečný průtok výfukového plynu tím, že se odpovídajícím způsobem seřídí průtok vzorku a/nebo doba odběru. Je nutné, aby efektivní váhový faktor odběru vzorku částic byl v rozmezí ±0,005 od váhového faktoru příslušného režimu.
 Odběr se musí provést v každém režimu co nejpozději. U metody jediného filtru se ukončení odběru vzorku částic musí časově shodovat s ukončením měření plynných emisí s přesností ±5 s. Odběr vzorků trvá v každém režimu při metodě jediného filtru nejméně 20 s a při metodě více filtrů nejméně 60 s. U systémů bez obtoku trvá odběr vzorků u každého režimu při metodě jediného filtru i metodě více filtrů nejméně 60 s.
 d)
 Otáčky a zatížení motoru, teplota

type: contracts

jurisdiction: EU


text:
nasávaného vzduchu, průtok paliva a případně průtok vzduchu nebo výfukového plynu se měří v každém režimu ve stejném časovém intervalu, v němž se měří koncentrace plynných složek.
 Zaznamenají se všechny další údaje nutné pro výpočty.
 e)
 Pokud se motor zastaví nebo je přerušen odběr vzorku emisí kdykoliv po začátku odběru vzorků emisí pro diskrétní režim a metodu jediného filtru, je zkouška neplatná a musí se opakovat, a to počínaje zahřátím motoru. V případě měření PM metodou více filtrů (jeden odběrný filtr pro každý pracovní režim) pokračuje zkouška stabilizací motoru v předchozím režimu, aby došlo ke stabilizaci teploty motoru a poté se zahájí měření s režimem, při kterém se motor zastavil.
 f)
 Provede se postup po zkoušce podle bodu 7.3.2 této přílohy.
 7.8.1.3 Kritéria validace
 Po počáteční přechodné periodě v průběhu každého režimu zkušebního cyklu v ustáleném stavu se naměřené otáčky nesmí odchylovat od referenčních otáček o ± 1 % jmenovitých otáček nebo ± 3 min-1, podle toho, která hodnota je větší, s výjimkou volnoběžných otáček, u nichž se musí dodržet dovolené odchylky udané výrobcem. Naměřený točivý moment se nesmí odchýlit od referenčního točivého momentu o více než ± 2 % maximálního točivého momentu při zkušebních otáčkách.
 7.8.2 Sled zkoušky emisí pro cyklus RMC
 7.8.2.1 Zahřátí motoru
 Provede se postup před zkouškou podle bodu 7.3.1 této přílohy, včetně kalibrace analyzátoru. Motor se zahřeje pomocí stabilizace podle bodu 7.3.1.1.4 této přílohy. Bezprostředně poté, co se motor takto stabilizoval, musí otáčky a točivý moment lineárním průběhem v délce trvání 20 ±1 s přejít do prvního režimu zkoušky, pokud již nejsou jejich hodnoty na první režim zkoušky nastaveny. V rozmezí 5 až 10 s od ukončení přechodu musí být zahájeno měření ve zkušebním cyklu.
 7.8.2.2 Provedení zkušebního cyklu s lineárními přechody mezi režimy
 Zkouška musí být provedena v pořadí čísel režimů, jak je stanoveno výše pro zkušební cyklus (viz dodatek A.6 k této příloze). Není-li pro daný cyklus NRSC k dispozici žádný cyklus RMC, použije se postup pro cyklus NRSC s diskrétními režimy podle bodu 7.8.1 této přílohy.
 V každém režimu je motor v provozu po předepsanou dobu. Přechod z jednoho režimu do následujícího musí proběhnout lineárně během 20 ± 1 s, přičemž dovolené odchylky stanoví bod 7.8.2.4 této přílohy.
 V případě zkušebních cyklů s lineárními přechody mezi režimy se generují hodnoty referenčních otáček a točivého momentu s minimální frekvencí 1 Hz a tento sled bodů se použije k provedení cyklu. Během přechodu mezi režimy se denormalizované referenční hodnoty otáček a točivého momentu lineárně mění, a tím generují referenční body. Normalizované referenční hodnoty točivého momentu se nesmí měnit lineárně mezi režimy a poté denormalizovat. Pokud přechod otáček a točivého momentu prochází bodem nad křivkou točivého momentu motoru, pokračuje se k dosažení referenčních hodnot točivých momentů, přičemž je přípustné, aby požadavek operátora dosáhl maxima.
 Během celého zkušebního cyklu RMC (během každého režimu i během přechodů mezi režimy) se měří koncentrace každé plynné znečišťující látky a odebírají se vzorky PM a PN, je-li pro ně stanovena mezní hodnota. Plynné znečišťující látky lze měřit v surovém či


text:
ve zředěném stavu a zaznamenávat kontinuálním způsobem; jsou-li ve zředěném stavu, lze je odebírat do jímacího vaku. Vzorek částic se zředí stabilizovaným a čistým vzduchem. V průběhu celého postupu zkoušky se odebere jeden vzorek a v případě částic se zachytí jedním vhodným filtrem pro odběr částic.
 K provedení výpočtu emisí specifických pro brzdění se vypočte skutečná práce cyklu integrováním skutečného výkonu motoru během celého cyklu.
 7.8.2.3 Sled zkoušek emisí:
 a)
 provedení RMC, odběr vzorků výfukového plynu, záznam údajů a integrace naměřených hodnot se musí zahájit souběžně;
 b)
 otáčky a točivý moment jsou regulovány do prvního režimu zkušebního cyklu;
 c)
 pokud se motor kdykoli v průběhu provádění RMC zastaví, je zkouška neplatná. Musí se provést nová stabilizace motoru a zkouška se zopakuje;
 d)
 na konci RMC pokračuje odběr vzorků, s výjimkou odběru vzorku částic, a všechny systémy jsou v provozu, aby se poskytl čas na odezvu systému. Následně se veškerý odběr vzorků a záznamů zastaví, včetně záznamu vzorků pozadí. Pak se zastaví všechna integrační zařízení a v záznamu údajů se vyznačí konec zkušebního cyklu;
 e)
 provede se postup po zkoušce podle bodu 7.3.2 této přílohy.
 7.8.2.4 Kritéria validace
 Správnost zkoušek RMC musí být validována regresní analýzou, jak je popsáno v bodech 7.8.3.3 a 7.8.3.5 této přílohy. Dovolené odchylky RMC obsahuje následující tabulka A.4-1. Je třeba si uvědomit, že dovolené odchylky pro RMC se liší od dovolených odchylek pro NRTC v tabulce A.4-2. Při zkoušení motorů s referenčním výkonem vyšším než 560 kW lze použít dovolené odchylky regresní přímky z tabulky A.4-2 a vypustit body podle tabulky A.4-3.
 Tabulka A.4-1
 Dovolené odchylky regresní přímky pro RMC
 Otáčky
 Točivý moment
 Výkon
 Směrodatná chyba odhadu (SEE) y z veličiny x
 nejvýše 1 % jmenovitých otáček
 nejvýše 2 % maximálního točivého momentu motoru
 nejvýše 2 % maximálního výkonu motoru
 Sklon regresní přímky, a
 1
 0,99–1,01
 0,98–1,02
 0,98–1,02
 Koeficient určení, r
 2
 min. 0,990
 min. 0,950
 min. 0,950
 Průsečík regresní přímky s osou y, a
 0
 ± 1 % jmenovitých otáček
 ± 20 Nm nebo ± 2 % max. točivého momentu, podle toho, která hodnota je větší
 ± 4 kW nebo ± 2 % max. výkonu, podle toho, která hodnota je větší
 Pokud se zkouška RMC neprovádí na zkušebním stavu určeném pro zkoušky v neustáleném stavu, ale na zařízení, které nedává po sekundách měnící se hodnoty otáček a točivého momentu, platí následující kritéria validace.
 Požadavky na dovolené odchylky otáček a točivého momentu pro každý režim uvádí bod 7.8.1.3 této přílohy. V případě lineárních přechodů otáček a točivého momentu mezi režimy v trvání 20 sekund u zkoušky RMC v ustáleném stavu (bod 7.4.1.2 této přílohy) se pro přechod otáček a zatížení použijí následující dovolené odchylky; otáčky se musí udržovat lineární v rozmezí ±2 % jmenovitých otáček. Točivý moment se musí udržovat lineární v rozmezí ± 5 % maximálního točivého momentu při jmenovitých otáčkách.
 7.8.3 Zkušební cyklus v neustáleném stavu (NRTC a LSI-NRTC)
 Cykly NRTC a LSI-NRTC se provádí sekvenčním vykonáváním příkazů pro referenční otáčky a točivé momenty. Příkazy pro otáčky a točivé momenty se vydávají s frekvencí


text:
nejméně 5 Hz. Jelikož má referenční zkušební cyklus specifikaci pro frekvenci 1 Hz, mezilehlé hodnoty mezi příkazy pro otáčky a točivé momenty se lineárně interpolují z hodnot referenčního točivého momentu generovaných z generování cyklu.
 Nízké hodnoty denormalizovaných otáček v blízkosti volnoběžných otáček zahřátého motoru mohou způsobit aktivaci regulátoru dolních volnoběžných otáček a překročení hodnot referenčního točivého momentu, přestože požadavkem operátora je minimum. V těchto případech se doporučuje ovládat dynamometr tak, aby prioritně sledoval referenční točivý moment místo referenčních otáček a řízení otáček ponechal na motoru.
 V případě startu za studena mohou motory používat zařízení zvyšující volnoběžné otáčky za účelem rychlého zahřátí motoru a zařízení následného zpracování. Za těchto podmínek velmi nízké normalizované otáčky generují referenční otáčky, které jsou pod úrovní těchto zvýšených volnoběžných otáček. V těchto případech se doporučuje ovládat dynamometr tak, aby prioritně sledoval referenční točivý moment místo referenčních otáček a, když je požadavek operátora minimum, řízení otáček ponechal na motoru.
 Během zkoušky emisí se referenční otáčky a točivé momenty a naměřené otáčky a točivé momenty zaznamenávají s minimální frekvencí 1 Hz, přednostně však s frekvencí 5 Hz či dokonce 10 Hz. Tato vyšší frekvence záznamu je důležitá, neboť pomáhá minimalizovat zkreslení způsobené časovou prodlevou mezi referenčními a naměřenými hodnotami otáček a točivého momentu.
 Referenční a naměřené otáčky a točivé momenty lze zaznamenávat v nižších frekvencích (jako 1 Hz), jsou-li zaznamenávány průměrné hodnoty v časovém intervalu mezi zaznamenávanými hodnotami. Průměrné hodnoty se vypočítají z naměřených hodnot aktualizovaných s frekvencí nejméně 5 Hz. Tyto zaznamenané hodnoty slouží k výpočtu statistických údajů k validaci cyklu a celkové vykonané práce.
 7.8.3.1 Provedení zkušebního cyklu NRTC v neustáleném stavu
 Provedou se postupy před zkouškou podle bodu 7.3.1 této přílohy, včetně provedení kalibrace analyzátoru.
 Zkouška začne takto:
 Sled zkoušky je v případě NRTC se startem za studena zahájen bezprostředně po nastartování motoru ochlazeného podle bodu 7.3.1.2 této přílohy, nebo v případě zkoušky NRTC se startem za tepla je zahájen ze stavu odstavení za tepla. Provede se sled podle bodu 7.4.2.1 této přílohy.
 Záznam údajů, odběr vzorků výfukového plynu a integrace naměřených hodnot se zahájí souběžně s nastartováním motoru. Zkušební cyklus se zahájí při nastartování motoru a provede se podle harmonogramu v dodatku A.6 k této příloze.
 Na konci cyklu pokračuje odběr vzorků a všechny systémy jsou v provozu za účelem poskytnutí času na odezvu systému. Následně se veškerý odběr vzorků a záznamů zastaví, včetně záznamu vzorků pozadí. Pak se zastaví všechna integrační zařízení a v záznamu údajů se vyznačí konec zkušebního cyklu.
 Provede se postup po zkoušce podle bodu 7.3.2 této přílohy.
 7.8.3.2 Provedení zkoušky LSI-NRTC
 Provedou se postupy před zkouškou podle bodu 7.3.1 této přílohy, včetně stabilizace a kalibrace analyzátoru.
 Zkouška začne takto:
 Zkouška se zahájí ve sledu uvedeném v bodě 7.4.2.2 této přílohy.
 Se záznamem údajů, odběrem vzorků výfukového plynu a integrací naměřených hodnot se začne souběžně se zahájením cyklu LSI-NRTC na konci 30sekundové fáze na volnoběh uvedené v bodě 7.4.2.2 písm. b) této přílohy. Zkušební cyklus se provede podle harmonogramu v dodatku A.6 k této příloze.
 Na konci cyklu pokračuje odběr


text:
vzorků a všechny systémy jsou v provozu za účelem poskytnutí času na odezvu systému. Následně se veškerý odběr vzorků a záznamů zastaví, včetně záznamu vzorků pozadí. Pak se zastaví všechna integrační zařízení a v záznamu údajů se vyznačí konec zkušebního cyklu.
 Provede se postup po zkoušce podle bodu 7.3.2 této přílohy.
 7.8.3.3 Kritéria validace u zkušebního cyklu v neustáleném stavu (NRTC a LSI-NRTC)
 Aby se ověřila platnost zkoušky, použijí se na referenční a naměřené hodnoty otáček, točivého momentu, výkonu a celkové vykonané práce kritéria platnosti cyklu uvedená v tomto bodě.
 7.8.3.4 Výpočet práce vykonané v cyklu
 Před vypočtením práce vykonané v cyklu se vypustí všechny hodnoty otáček a točivého momentu zaznamenané během startování motoru. Body se zápornými hodnotami točivého momentu se musí započítat jako nulová práce. Skutečná práce v cyklu W
 act (kWh) se vypočte z naměřených otáček motoru a hodnot točivého momentu. Referenční práce v cyklu W
 ref (kWh) se vypočte z referenčních otáček motoru a hodnot točivého momentu. Skutečná práce v cyklu W
 act slouží k porovnání s referenční prací v cyklu W
 ref a k výpočtu emisí specifických pro brzdění (viz bod 7.2 této přílohy).
 W
 act musí mít hodnotu v rozmezí 85 % a 105 % hodnoty W
 ref.
 7.8.3.5 Statistické údaje týkající se validace (viz příloha 5 dodatek A.3)
 U otáček, točivého momentu a výkonu se provede lineární regrese vztahu mezi referenčními a naměřenými hodnotami.
 K minimalizování zkreslujícího účinku časové prodlevy mezi hodnotami referenčního cyklu a naměřenými hodnotami se může celý sled zpětnovazebních signálů naměřených otáček a točivého momentu časově posunout před sled referenčních otáček a točivého momentu nebo za něj. Při posunu signálů naměřených hodnot se posunou otáčky a točivý moment ve stejném rozsahu a ve stejném směru.
 Použije se metoda nejmenších čtverců s nejvhodnější rovnicí, která má tvar:
 y = a
 1
 x + a0
 (A.4-19)
 (A.4-19)
 kde:
 y
 =
 naměřená hodnota otáček (min–1), točivého momentu (Nm) nebo výkonu (kW)
 a1
 =
 sklon regresní přímky
 x
 =
 referenční hodnota otáček (min–1), točivého momentu (Nm) nebo výkonu (kW)
 a0
 =
 průsečík regresní přímky s osou y
 Pro každou regresní přímku se vypočte směrodatná chyba odhadu (SEE) y v závislosti na x a koeficient určení (r
 2) (příloha 4 dodatek A.2).
 Doporučuje se, aby se tato analýza vykonala při 1 Hz. Aby se zkouška mohla pokládat za platnou, musí splňovat kritéria tabulky A.4-2.
 Tabulka A.4-2
 Dovolené odchylky regresní přímky
 Otáčky
 Točivý moment
 Výkon
 Směrodatná chyba odhadu (SEE) y z veličiny x
 ≤ 5,0 % maximálních otáček při zkoušce
 ≤ 10,0 % maximálního zmapovaného točivého momentu
 ≤ 10,0 % maximálního zmapovaného výkonu
 Sklon regresní přímky, a
 1
 0,95–1,03
 0,83–1,03
 0,89–1,03
 Koeficient určení, r
 2
 nejméně 0,970
 nejméně 0,850
 nejméně 0,910
 Průsečík regresní přímky s osou y, a
 0
 ≤ 10 % volnoběžných otáček
 ± 20 Nm nebo ± 2 % maximálního točivého momentu podle toho, která hodnota je větší
 ± 4 kW nebo ± 2 % maximálního výkonu podle toho, která hodnota je větší
 Pouze pro účely regrese je dovoleno vypustit před regresními výpočty některé body


text:
podle tabulky A.4-3. Tyto body však nesmí být vypuštěny při výpočtech práce cyklu a emisí. Bod volnoběhu je vymezen jako bod, jehož normalizovaný referenční točivý moment je 0 % a normalizované referenční otáčky také 0 %. Vypuštění bodu je přípustné použít na celý cyklus nebo jakoukoli jeho část; body, které se vypouštějí, musí být specifikovány.
 Tabulka A.4-3
 Přípustná vypuštění bodů z regresní analýzy
 Případ
 Podmínky (n = otáčky motoru, T = točivý moment)
 Přípustná vypuštění bodů měření
 Minimální požadavek operátora (bod volnoběhu)
 n
 ref = n
 idle
 a
 T
 ref = 0
 a
 T
 act > (T
 ref – 0,02 T
 maxmappedtorque)
 a
 T
 act < (T
 ref + 0,02 T
 maxmappedtorque)
 otáčky a výkon
 Minimální požadavek operátora
 n
 act ≤ 1,02 n
 ref a T
 act > T
 ref
 nebo
 n
 act > n
 ref a T
 act ≤ T
 ref
 nebo
 n
 act > 1,02 n
 ref a T
 ref < T
 act ≤ (T
 ref + 0,02 T
 maxmappedtorque)
 výkon a buď točivý moment, nebo otáčky
 Maximální požadavek operátora
 n
 act < n
 ref a T
 act ≥ T
 ref
 nebo
 n
 act ≥ 0,98 n
 ref a T
 act < T
 ref
 nebo
 n
 act < 0,98 n
 ref a T
 ref > T
 act ≥ (T
 ref – 0,02 T
 maxmappedtorque)
 výkon a buď točivý moment, nebo otáčky
 kde:
 nref
 jsou referenční otáčky (viz bod 7.7.2 této přílohy),
 nidle
 jsou volnoběžné otáčky,
 nact
 jsou skutečné (naměřené) otáčky,
 Tref
 je referenční točivý moment (viz bod 7.7.2 této přílohy),
 Tact
 je skutečný (naměřený) točivý moment,
 Tmaxmappedtorque
 je nejvyšší hodnota točivého momentu na křivce točivého momentu při plném zatížení sestavené podle bodu 7.6 této přílohy.
 8. POSTUPY MĚŘENÍ
 8.1 Kontroly kalibrace a vlastností
 8.1.1 Úvod
 Tento bod popisuje nutné kalibrace a ověření měřicích systémů. Specifikace, které se vztahují na konkrétní přístroje, viz bod 9.4 této přílohy.
 Jako obecné pravidlo platí, že kalibrace nebo ověření se provedou pro úplný řetězec měření.
 Nejsou-li kalibrace nebo ověření specifikovány pro část měřicího systému, pak se tato část kalibruje a její vlastnosti se ověřují s četností odpovídající veškerým doporučením výrobce měřicího systému a vyhovující osvědčenému technickému úsudku.
 Pro účely dodržení dovolených odchylek u kalibrace a ověření se použijí mezinárodně známé a uznávané normy.
 8.1.2 Shrnutí kalibrace a ověření
 Tabulka A.4-4 shrnuje kalibrace a ověření popsaná v tomto bodě a uvádí, kdy se mají provádět.
 Tabulka A.4-4
 Shrnutí kalibrace a ověření
 Druh kalibrace nebo ověření
 Minimální četnost (1)
 8.1.3: Přesnost, opakovatelnost a šum
 Přesnost: nepožaduje se, avšak doporučuje se u počáteční instalace.
 Opakovatelnost: nepožaduje se, avšak doporučuje se u počáteční instalace.
 Šum: nepožaduje se, avšak doporučuje se u počáteční instalace.
 8.1.4: Ověřování linearity
 Otáčky: při počáteční instalaci, v období 370 dnů před zkoušením a po větší údržbě.
 Točivý moment: při počáteční instalaci, v období 370 dnů před zkoušením a po větší údržbě.
 Čistý plyn a průtok zředěného výfukového plynu: při počáteční instalaci, v období 370 dnů před zkoušením a po větší údržbě, pokud není průtok ověřován kontrolou propanem nebo metodou bilance uhlíku nebo kyslíku.


text:
Průtok surového výfukového plynu: při počáteční instalaci, v období 185 dnů před zkoušením a po větší údržbě, pokud není průtok ověřován kontrolou propanem nebo metodou bilance uhlíku nebo kyslíku.
 Analyzátory plynu: při počáteční instalaci, v období 35 dnů před zkoušením a po větší údržbě.
 Váhy na částice: při počáteční instalaci, v období 370 dnů před zkoušením a po větší údržbě.
 Nezávislý tlak a teplota: při počáteční instalaci, v období 370 dnů před zkoušením a po větší údržbě.
 8.1.5: Ověření odezvy a funkce aktualizace/záznamu systému pro kontinuální analýzu plynů – v případě analyzátorů plynu s kontinuální kompenzací s ohledem na jiné druhy plynu
 Při počáteční instalaci nebo po změně systému, která by ovlivnila odezvu.
 8.1.6: Ověření odezvy a funkce aktualizace/záznamu systému pro kontinuální analýzu plynů – v případě analyzátorů plynu s kontinuální kompenzací s ohledem na jiné druhy plynu
 Při počáteční instalaci nebo po změně systému, která by ovlivnila odezvu.
 8.1.7.1 : Točivý moment
 Při počáteční instalaci a po větší údržbě.
 8.1.7.2 : Tlak, teplota, rosný bod
 Při počáteční instalaci a po větší údržbě.
 8.1.8.1 : Průtok paliva
 Při počáteční instalaci a po větší údržbě.
 8.1.8.2 : Průtok sání
 Při počáteční instalaci a po větší údržbě.
 8.1.8.3 : Průtok výfukového plynu
 Při počáteční instalaci a po větší údržbě.
 8.1.8.4 : Průtok zředěného výfukového plynu (CVS a PFD)
 Při počáteční instalaci a po větší údržbě.
 8.1.8.5 : CVS/PFD a ověření zařízení k odběru vzorků v dávkách (2)
 Při počáteční instalaci, v období 35 dnů před zkoušením a po větší údržbě (kontrola propanem).
 8.1.8.5.8: Ověření vysoušeče vzorků
 U termálních chladičů: při instalaci a po větší údržbě. U osmotických membrán: při instalaci, v období 35 dnů před zkoušením a po větší údržbě.
 8.1.8.8: Netěsnost podtlaku
 Před každým laboratorním zkoušením podle bodu 7.1.
 8.1.9.1 : Rušivý vliv H2O na NDIR u CO2
 Při počáteční instalaci a po větší údržbě.
 8.1.9.2 : Rušivý vliv CO2 a H2O na NDIR u CO
 Při počáteční instalaci a po větší údržbě.
 8.1.10.1 : Kalibrace FID
 optimalizace THC FID a ověření THC FID
 Kalibrace, optimalizace a určení odezvy na CH4: při počáteční instalaci a po větší údržbě.
 Ověření odezvy na CH4: při počáteční instalaci, v období 185 dnů před zkoušením a po větší údržbě.
 8.1.10.2 : Rušivý vliv O2 na FID při měření surového výfukového plynu
 Pro všechny analyzátory FID: při počáteční instalaci a po větší údržbě.
 Pro analyzátory THC FID: při počáteční instalaci, po větší údržbě a po optimalizaci FID podle bodu 8.1.10.1.
 8.1.11.1: Utlumující rušivý vliv CO2 a H2O na CLD
 Při počáteční instalaci a po větší údržbě.
 8.1.11.3: Rušivý vliv HC a H2O na NDUV
 Při počáteční instalaci a po větší údržbě.
 8.1.11.4: Penetrace NO2 do vysoušeče vzorků (chladiče)
 Při počáteční instalaci a po větší údržbě.
 8.1.11.5: Konverze NO2 na NO konvertorem
 Při počáteční instalaci, v období 35 dnů před zkoušením a po větší údržbě.
 8.1.12.1: Váhy na částice a vážení
 Nezávislé ověření: při počáteční instalaci, v období 370 dnů před zkoušením a po větší údržbě.
 Ověření nuly, rozsahu a referenčního vzorku: v průběhu dvanácti hodin před


text:
vážením a po větší údržbě.
 8.1.3 Ověření přesnosti, opakovatelnosti a šumu
 Hodnoty vlastností jednotlivých přístrojů uvedených v tabulce 8 slouží jako základ k určení přesnosti, opakovatelnosti a šumu jednotlivého přístroje.
 Není vyžadováno ověření přesnosti, opakovatelnosti nebo šumu přístroje. Může však být užitečné uvážit tato ověření, když se vymezují specifikace pro nový přístroj, ověřují vlastnosti nového přístroje při jeho dodávce, případně odstraňují nedostatky u existujících přístrojů.
 8.1.4 Ověřování linearity
 8.1.4.1 Rozsah a frekvence
 U každého měřicího systému uvedeného v tabulce A.4-5 se ověřuje linearita nejméně s takovou frekvencí, jaká je uvedena v tabulce, v souladu s doporučeními výrobce měřicího systému a osvědčeným technickým úsudkem. Cílem ověřování linearity je stanovit, že měřicí systém proporcionálně odpovídá požadovanému rozsahu měření. Není-li uvedeno jinak, skládá se ověření linearity ze zanesení série nejméně 10 referenčních hodnot do měřicího systému. Měřicí systém každou referenční hodnotu kvantifikuje. Naměřené hodnoty se kolektivně porovnají s referenčními hodnotami použitím lineární regrese metodou nejmenších čtverců a kritérií linearity v tabulce A.4-5.
 8.1.4.2 Požadavky na výkonnost
 Nesplňuje-li měřicí systém příslušná kritéria linearity z tabulky A.4-5, odstraní se případné nedostatky opětnou kalibrací, opravou, případně výměnou součásti. Po odstranění nedostatků se zopakuje ověření linearity za účelem potvrzení, že měřicí systém vyhovuje kritériím linearity.
 8.1.4.3 Postup
 K ověření linearity se použije následující postup:
 a)
 s měřicím systémem se pracuje při pro něj stanovených teplotách, tlacích a průtocích;
 b)
 přístroj se vynuluje zavedením nulovacího signálu (jako by byl před zkouškami emisí). Pro analyzátory plynu se použije nulovací plyn, který vyhovuje specifikacím bodu 9.5.1 této přílohy, a zavede se přímo do ústí analyzátoru;
 c)
 přístroj se kalibruje pro plný rozsah (jako by byl před zkouškami emisí) zavedením signálu plného rozsahu. Pro analyzátory plynu se použije kalibrační plyn pro plný rozsah, který vyhovuje specifikacím bodu 9.5.1 této přílohy, a zavede se přímo do ústí analyzátoru;
 d)
 po provedení kalibrace přístroje pro plný rozsah se musí zkontrolovat nula stejným signálem, který byl použit v písm. b) tohoto bodu. Použije se osvědčený technický úsudek, aby se na základě údaje o nule určilo, zda je nutné opětovně přístroj vynulovat nebo kalibrovat pro plný rozsah před dalším krokem;
 e)
 u všech měřených veličin se použijí doporučení výrobce a osvědčený technický úsudek při výběru referenčních hodnot (y
 refi
 ), které pokrývají úplný rozsah hodnot, jež se očekávají během zkoušky emisí, a tudíž nebude nutné za tyto hodnoty extrapolovat. Za jednu z referenčních hodnot ověření linearity se zvolí referenční signál nuly. Pro ověření linearity nezávislého tlaku a teploty se zvolí nejméně tři referenční hodnoty. Pro všechna ostatní ověření linearity se zvolí nejméně deset referenčních hodnot;
 f)
 podle doporučení výrobce přístroje a osvědčeného technického úsudku se provede výběr pořadí, ve kterém se bude zavádět série referenčních hodnot;
 g)
 referenční veličiny se generují a zavádějí podle instrukcí v bodě 8.1.4.4 této přílohy. Pro analyzátory plynu se použijí koncentrace plynů, o kterých se ví, že vyhovují specifikacím bodu 9.5.1 této přílohy, a zavedou se přímo do ústí analyzátoru;
 h)
 přístroji, když měří referenční hodnotu, je nutné poskytnout čas na stabilizaci;
 i)
 při frekvenci záznamu odpovídající nejméně minimální frekvenci


text:
uvedené v tabulce 7 se měří referenční hodnota po dobu 30 sekund a zaznamená se aritmetický průměr zaznamenaných hodnot;
 j)
 kroky pod písm. g) až i) tohoto bodu se opakují, dokud nejsou změřeny všechny referenční veličiny;
 k)
 aritmetické průměry
 a referenční hodnoty y
 refi
 slouží k výpočtu regresních parametrů metodou nejmenších čtverců a statistických hodnot pro porovnání s kritérii minimálních vlastností vymezených v tabulce 5. Použijí se výpočty popsané v dodatku A.3 k příloze 5.
 8.1.4.4 Referenční signály
 Tento bod popisuje doporučené metody pro generování referenčních hodnot pro účely ověřování linearity uvedené v bodě 8.1.4.3 této přílohy. Je nutné použít referenční hodnoty, které simulují skutečné hodnoty, nebo se vloží skutečná hodnota a změří měřicím systémem pro referenční hodnoty. V tomto druhém případě je referenční hodnotou hodnota udaná měřicím systémem pro referenční hodnoty. Referenční hodnoty a měřicí systémy pro referenční hodnoty musí splňovat mezinárodní požadavky.
 V případě systémů k měření teplot s čidly, např. termočlánky, odporovým teploměrným zařízením a termistory, lze linearitu ověřit vyjmutím čidla ze systému a použitím simulátoru místo něj. Je nutné použít simulátor, který je nezávisle kalibrován a případně kompenzován studeným spojem. Odchylka simulátoru, který splňuje mezinárodní požadavky, vyjádřená na teplotní stupnici, musí být menší než 0,5 % maximální provozní teploty T
 max. Zvolí-li se tato možnost, je nutné použít čidla, která mají podle prohlášení dodavatele přesnost lepší než 0,5 % T
 max ve srovnání s jejich standardní kalibrační křivkou.
 8.1.4.5. Měřicí systémy vyžadující ověření linearity
 Tabulka A.4-5 uvádí měřicí systémy, u kterých se vyžaduje ověření linearity. Pro tuto tabulku platí následující:
 a)
 ověření linearity se provádí častěji, je-li to doporučeno výrobcem nebo vyplývá-li to z osvědčeného technického úsudku;
 b)
 výraz „min“odkazuje na minimální referenční hodnotu použitou v průběhu ověření linearity.
 Tato hodnota může být nula nebo záporná hodnota v závislosti na signálu;
 c)
 výraz „max“obecně odkazuje na maximální referenční hodnotu použitou v průběhu ověření linearity. Například u děličů plynu představuje x
 max koncentraci kalibračního plynu pro plný rozsah, neděleného a nezředěného. Toto jsou zvláštní případy, v nichž výraz „max“odkazuje na odlišnou hodnotu:
 i)
 při ověřování linearity vah na částice odkazuje m
 max na typickou hmotnost filtru částic;
 ii)
 při ověřování linearity točivého momentu T
 max odkazuje na špičkovou hodnotu točivého momentu motoru uvedenou výrobcem u motoru s nejvyšším točivým momentem, který se má zkoušet;
 d)
 specifikované rozsahy jsou inkluzivní. Např. specifikovaný rozsah 0,98–1,02 pro sklon a
 1 znamená 0,98 ≤ a
 1 ≤ 1,02;
 e)
 tato ověření linearity nejsou vyžadována u systémů, u nichž se ověřuje průtok zředěného výfukového plynu podle bodu 8.1.8.5 pro kontrolu propanem, nebo u systémů, které se shodují v rozmezí ± 2 % z hlediska chemické bilance uhlíku nebo kyslíku nasávaného vzduchu, paliva a výfukového plynu;
 f)
 u těchto veličin se musí splnit kritéria a
 1 pouze tehdy, pokud je vyžadována absolutní hodnota konkrétní veličiny, na rozdíl od signálu, který je pouze lineárně úměrný skutečné hodnotě;
 g)
 mezi nezávislé teploty patří: teploty motoru a podmínky okolí, které se použijí k nastavení nebo ověření podmínek motoru, teploty použité pro nastavení nebo ověření kritických podmínek


text:
ve zkušebním systému a teploty použité při výpočtech emisí:
 i)
 povinné jsou tyto kontroly linearity teploty: nasávání vzduchu; zkušební stav (stavy) pro následné zpracování (v případě motorů zkoušených se zařízeními následného zpracování výfukových plynů v cyklech se startem za studena), ředicí vzduch pro odběr vzorků částic (CVS, dvojité ředění a systémy s částí toku), vzorek částic a vzorek z chladiče (v případě systémů s odběrem vzorků plynných látek, které používají chladiče k vysoušení vzorků);
 ii)
 tyto kontroly linearity teploty jsou povinné, pouze pokud je stanoví výrobce motoru: přívod paliva, výstup vzduchu z chladiče plnicího vzduchu zkušební komory (v případě motorů zkoušených s výměníkem tepla pro zkušební komoru simulujícího chladič plnicího vzduchu vozidla / nesilničního mobilního stroje), přívod chladiva do chladiče plnicího vzduchu zkušební komory (v případě motorů zkoušených s výměníkem tepla pro zkušební komoru simulujícího chladič plnicího vzduchu vozidla / nesilničního mobilního stroje) a olej v olejové vaně/pánvi; chladivo před termostatem (u motorů chlazených kapalinou);
 h)
 mezi nezávislé tlaky patří: tlaky v motoru a podmínky okolí, které se použijí k nastavení nebo ověření podmínek motoru, tlaky použité pro nastavení nebo ověření kritických podmínek ve zkušebním systému, a tlaky použité při výpočtech emisí:
 i)
 povinné jsou tyto kontroly linearity tlaku: omezení tlaku nasávaného vzduchu, protitlak výfukového plynu, barometr, manometr na vstupu CVS (použije-li se při měření CVS), vzorek z chladiče (v případě systémů s odběrem vzorků plynných látek, které používají chladiče k vysoušení vzorků);
 ii)
 tyto kontroly linearity tlaku jsou povinné, pouze pokud je stanoví výrobce motoru: chladič plnicího vzduchu zkušební komory a pokles tlaku v propojovacím potrubí (v případě motorů přeplňovaných turbodmychadlem zkoušených s výměníkem tepla pro zkušební komoru simulujícím chladič plnicího vzduchu vozidla / nesilničního mobilního stroje), přívod paliva a odvod paliva.
 Tabulka A.4-5
 Měřicí systémy vyžadující ověření linearity
 Měřicí systém
 Veličina
 Minimální frekvence ověřování
 Kritéria linearity
 a
 SEE
 r
 2
 Otáčky motoru
 n
 Do 370 dnů před zkoušením
 ≤ 0,05 % n
 max
 0,98–1,02
 ≤ 2 % n
 max
 ≥ 0,990
 Točivý moment motoru
 T
 Do 370 dnů před zkoušením
 ≤ 1 % T
 max
 0,98–1,02
 ≤ 2 % T
 max
 ≥ 0,990
 Průtok paliva
 q
 m
 Do 370 dnů před zkoušením
 ≤ 1 %q
 m, max
 0,98–1,02
 ≤ 2 %q
 m, max
 ≥ 0,990
 Průtok nasávaného vzduchu (3)
 q
 V
 Do 370 dnů před zkoušením
 ≤ 1 %q
 V, max
 0,98–1,02
 ≤ 2 %q
 V, max
 ≥ 0,990
 Průtok ředicího vzduchu (3)
 q
 V
 Do 370 dnů před zkoušením
 ≤ 1 %q
 V, max
 0,98–1,02
 ≤ 2 %q
 V, max
 ≥ 0,990
 Průtok zředěného výfukového plynu (3)
 q
 V
 Do 370 dnů před zkoušením
 ≤ 1 %q
 V, max
 0,98–1,02
 ≤ 2 %q
 V, max
 ≥ 0,990
 Průtok surového výfukového plynu (3)
 q
 V
 Do 185 dnů před zkoušením
 ≤ 1 %q
 V, max
 0,98–1,02
 ≤ 2 %q
 V, max
 ≥ 0,990
 Průtoky vzorků odebraných v dávkách (3)
 q
 V
 Do 370 dnů před zkoušením
 ≤ 1 %q
 V, max
 0,98–1,02
 ≤ 2 %q
 V, max
 ≥ 0,990
 Děliče plynů
 Do 370 dnů před zkoušením
 ≤ 0,5


text:
% x
 max
 0,98–1,02
 ≤ 2 % x
 max
 ≥ 0,990
 Analyzátory plynu
 x
 Do 35 dnů před zkoušením
 ≤ 0,5 % x
 max
 0,99–1,01
 ≤ 1 % x
 max
 ≥ 0,998
 Váhy na částice
 m
 Do 370 dnů před zkoušením
 ≤ 1 % m
 max
 0,99–1,01
 ≤ 1 % m
 max
 ≥ 0,998
 Nezávislé tlaky
 p
 Do 370 dnů před zkoušením
 ≤ 1 % p
 max
 0,99–1,01
 ≤ 1 % p
 max
 ≥ 0,998
 Převod signálů nezávislých teplot z analogových na digitální
 T
 Do 370 dnů před zkoušením
 ≤ 1 % T
 max
 0,99–1,01
 ≤ 1 % T
 max
 ≥ 0,998
 8.1.5 Ověření odezvy a funkce aktualizace/záznamu systému pro kontinuální analýzu plynů
 Tento bod popisuje obecný postup ověřování u systému pro kontinuální analýzu plynů z hlediska odezvy a aktualizace/záznamu. Ověřování u analyzátorů s kompenzací viz bod 8.1.6.
 8.1.5.1 Rozsah a frekvence
 Toto ověření se provádí po instalaci nebo výměně analyzátoru plynu používaného pro kontinuální odběr vzorků. Toto ověření se rovněž provádí, pokud je systém znovu nakonfigurován takovým způsobem, že by mohla být změněna odezva systému. Toto ověření je nutné pro kontinuální analyzátory plynu používané ke zkušebním cyklům v neustáleném stavu (NRTC a LSI- NRTC) nebo s lineárními přechody mezi režimy, není však nutné pro systémy analyzátorů plynu pracujících s dávkami nebo pro systémy analyzátorů plynu pracujících kontinuálně, které jsou používány pouze pro NRSC s diskrétními režimy.
 8.1.5.2 Principy měření
 Tato zkouška ověřuje, že frekvence aktualizace a záznamu odpovídají celkové odezvě systému na rychlé změny hodnot koncentrací v odběrné sondě vzorků. Systémy analyzátorů plynu se optimalizují, aby jejich celková odezva na rychlé změny koncentrace byla aktualizována a zaznamenávala se vhodnou frekvencí zabraňující ztrátě informací. Tato zkouška rovněž ověřuje, že systémy kontinuálních analyzátorů plynu dodržují minimální dobu odezvy.
 Nastavení systému pro vyhodnocení doby odezvy musí být naprosto stejné jako při měření ve skutečné zkoušce (tj. tlak, průtoky, seřízení filtrů na analyzátorech a všechny další činitele ovlivňující dobu odezvy). Doba odezvy se určí změnou plynu přímo na vstupu odběrné sondy. Zařízení k přepnutí plynu musí být schopno provést přepnutí v době kratší než 0,1 sekundy. Plyny použité ke zkoušce musí vyvolat změnu koncentrace nejméně 60 % plného rozsahu stupnice.
 Zaznamená se průběh koncentrace každé jednotlivé složky plynu.
 8.1.5.3 Požadavky na systém
 a)
 doba odezvy systému musí být ≤ 10 sekund při době náběhu ≤ 5 sekund nebo při době náběhu a poklesu ≤ 5 sekund pro každou ze všech měřených složek (CO, NOX, CO2 a HC) a pro všechny použité rozsahy.
 Všechny údaje (koncentrace, průtoky paliva a vzduchu) se musí posunout o naměřené doby jejich odezvy před vypočtením emisí podle přílohy 5.
 b)
 k doložení, že dochází k přijatelné aktualizaci a záznamu celkové odezvy systému, je nutné, aby systém splňoval jedno z následujících kritérií:
 i)
 součin průměrné doby náběhu a frekvence, se kterou systém zaznamenává aktualizovanou koncentraci, musí být nejméně 5. V žádném případě nesmí průměrná doba náběhu překračovat 10 sekund;
 ii)
 frekvence záznamu koncentrace musí být nejméně 2 Hz (viz také tabulka 7).
 8.1.5.4 Postup
 Pro ověření odezvy každého systému kontinuálního


text:
analyzátoru plynu platí tento postup:
 a)
 při zapojení přístroje se postupuje podle instrukcí výrobce systému analyzátoru pro nastartování a provoz. Měřicí systém se nastaví pro optimalizaci vlastností. Toto ověření se provede s analyzátorem pracujícím stejným způsobem, jaký je použit u zkoušky emisí. Pokud analyzátor sdílí odběrný systém s jinými analyzátory a pokud tok plynu do jiných analyzátorů ovlivní dobu odezvy systému, pak se ostatní analyzátory nastartují a jsou v provozu během tohoto ověřování. Tato ověřovací zkouška může být realizována zároveň na několika analyzátorech sdílejících stejný odběrný systém. Pokud se při zkoušce emisí použijí analogové filtry nebo digitální filtry pracující v reálném čase, musí tyto filtry v průběhu tohoto ověření fungovat stejným způsobem;
 b)
 pro zařízení používané k validaci doby odezvy systému se doporučuje nejkratší délka přenosového plynového potrubí mezi všemi připojeními, přičemž zdroj nulovacího plynu musí být připojen k jednomu vstupu rychločinného třícestného ventilu (2 vstupy a 1 výstup) za účelem řízení toku nulovacích a kalibračních plynů pro plný rozsah ke vstupu sondy odběrného systému nebo k tvarovce T v blízkosti výstupu ze sondy. Průtok plynu je obvykle větší než průtok vzorku sondou, přičemž přebytek proteče mimo vstup do sondy. Pokud je průtok plynu menší než průtok sondou, upraví se koncentrace plynu, aby se zohlednilo ředění okolním vzduchem nasávaným sondou. Lze použít dvousložkové nebo vícesložkové kalibrační plyny pro plný rozsah. Směs kalibračních plynů pro plný rozsah lze vytvořit pomocí zařízení ke směšování nebo mísení plynů. Pro vytvoření směsi kalibračních plynů pro plný rozsah zředěných N2 s kalibračními plyny pro plný rozsah zředěnými vzduchem se doporučuje použít zařízení ke směšování nebo mísení plynů.
 Použitím děliče plynů se kalibrační plyn pro plný rozsah NO–CO–CO2–C3H8–CH4 (zbytek N2) rovnoměrně smísí s kalibračním plynem pro plný rozsah N2 (doplněný čištěným syntetickým vzduchem). Ve vhodných případech lze místo směsi kalibračního plynu pro plný rozsah NO-CO-CO2-C3H8-CH4 (zbytek N2) použít standardní dvousložkové kalibrační plyny pro plný rozsah. V takovém případě se musí pro každý analyzátor provést samostatná zkouška odezvy. Výstup děliče plynů se napojí na jiný vstup třícestného ventilu. Výstup ventilu se připojí k přetoku u sondy systému analyzátoru plynu nebo k přepadové armatuře mezi sondou a potrubím vedoucím ke všem ověřovaným analyzátorům. Zapojení musí bránit pulsacím tlaku z důvodu zastavení toku zařízením ke směšování plynů. Každá z těchto složek plynu, která není relevantní pro účely ověření analyzátorů, se vynechá. Alternativně lze použít láhve s jednotlivými plyny a dobu odezvy měřit odděleně;
 c)
 sběr údajů se provádí takto:
 i)
 ventil se přepne k nastartování toku nulovacího plynu;
 ii)
 umožní se stabilizace zohledňující transportní zpoždění a nejpomalejší plnou odezvu analyzátoru;
 iii)
 zahájí se záznam údajů s frekvencí používanou při zkoušce emisí. Každá zaznamenaná hodnota musí být jedinečná aktualizovaná koncentrace naměřená analyzátorem, zaznamenané hodnoty se nesmí měnit interpolací nebo filtrováním;
 iv)
 ventil se přepne, aby umožňoval tok směsi kalibračních plynů pro plný rozsah do analyzátorů. Tento čas se zaznamená jako t
 0;
 v)
 zohlední se transportní zpoždění a nejpomalejší plná odezva analyzátoru;
 vi)
 průtok se přepne tak, aby do analyzátoru vtékal nulovací plyn. Tento čas se zaznamená jako t
 100;


text:
vii)
 zohlední se transportní zpoždění a nejpomalejší plná odezva analyzátoru;
 viii)
 kroky uvedené pod písm. c) iv) až vii) tohoto bodu se opakují k zaznamenání sedmi cyklů s tím, že nakonec do analyzátorů vteče nulovací plyn;
 ix)
 zaznamenávání se zastaví.
 8.1.5.5 Hodnocení výkonnosti
 Údaje získané podle bodu 8.1.5.4 písm. c) této přílohy slouží k výpočtu průměrné doby náběhu T
 10–90 pro každý z analyzátorů.
 a)
 pokud se na základě volby prokazuje vyhovění požadavkům bodu 8.1.5.3 písm. b) podbodu i) této přílohy, postupuje se takto: doby náběhu (v sekundách) se vynásobí příslušnými frekvencemi záznamu Hz (1/s). Hodnota každého výsledku musí činit nejméně 5. Je-li tato hodnota menší než 5, je nutné zvětšit frekvenci záznamu, nebo přizpůsobit průtoky, případně se musí změnit uspořádání odběrného systému za účelem prodloužení doby náběhu. Rovněž je možné nakonfigurovat digitální filtry za účelem prodloužení doby náběhu;
 b)
 pokud se na základě volby prokazuje dodržení požadavků bodu 8.1.5.3 písm. b) podbodu ii), postačuje prokázání, že se vyhovělo požadavkům bodu 8.1.5.3 písm. b) podbodu ii).
 8.1.6 Ověření doby odezvy u kompenzačních analyzátorů
 8.1.6.1 Rozsah a frekvence
 Ověření se provádí k určení odezvy systému u kontinuální analýzy plynů, kde odezvu jednoho analyzátoru kompenzuje odezva jiného za účelem kvantifikování plynných emisí. Pro účely této kontroly se vodní pára považuje za plynnou složku. Toto ověření je povinné pro kontinuální analyzátory plynu, které se používají u zkušebních cyklů v neustáleném stavu (NRTC a LSI-NRTC) nebo cyklu RMC. Ověření není nutné pro analyzátory plynu pracující s dávkami nebo pro kontinuální analyzátory plynu používané pouze u zkoušek NRSC s diskrétními režimy. Toto ověření se nevztahuje na korekce vody odstraněné ze vzorku, které byly provedeny po zkoušce. Toto ověření se provádí po počáteční instalaci (tj. uvedení zkušební komory do provozu). Po větší údržbě lze použít bod 8.1.5 k ověření jednotné odezvy, pokud u všech vyměněných součástí byla někdy ověřena jednotná odezva za vlhka.
 8.1.6.2 Principy měření
 Tímto postupem se ověřuje synchronizace a jednotná odezva při kontinuálních měřeních kombinovaných plynů. U tohoto postupu je nutné zajistit, aby byly v činnosti všechny kompenzační algoritmy a korekce vlhkosti.
 8.1.6.3 Požadavky na systém
 Požadavky na celkovou dobu odezvy a na náběh uvedené v bodě 8.1.5.3 písm. a) platí rovněž pro kompenzační analyzátory. Navíc liší-li se frekvence záznamu od frekvence aktualizace kontinuálně kombinovaného / kompenzovaného signálu, použije se pro ověření vyžadované v bodě 8.1.5.3 písm. b) podbodě i) této přílohy nižší z těchto dvou frekvencí.
 8.1.6.4 Postup
 Musí se použít všechny postupy uvedené v bodě 8.1.5.4 písm. a) až c) této přílohy. Navíc se rovněž musí změřit doba odezvy a náběh vodní páry, pokud je kompenzační algoritmus založený na měření vodní páry. V takovém případě se nejméně jeden z použitých kalibračních plynů (avšak nikoliv NO2) zvlhčí tímto způsobem:
 Pokud systém nepoužívá vysoušeč odebraného vzorku k odstranění vody ze vzorku plynu, zvlhčí se kalibrační plyn průtokem směsi plynu skrze utěsněnou nádobu (probubláváním destilovanou vodou), v níž se zvlhčí plyn na nejvyšší rosný bod vzorku, který se odhaduje v průběhu odběru emisí. Pokud systém během zkoušky používá kontrolou ověřený vysoušeč odebraného vzorku, lze


text:
připojit zvlhčenou směs plynů v místě za vysoušečem vzorku tak, že směs bude probublávat destilovanou vodou v utěsněné nádobě při 298 ± 10 K (25 ± 10 °C), nebo při teplotě vyšší, než je rosný bod. V každém případě musí být zvlhčený plyn za nádobou ve směru proudění udržován při teplotě nejméně o 5 K (5 °C) vyšší, než je jeho lokální rosný bod v potrubí. Kteroukoli z těchto složek plynu je možné vypustit, není-li relevantní pro toto ověření analyzátorů. Pokud u některé z těchto složek plynu není možná kompenzace vody, je možné u těchto analyzátorů provést kontrolu odezvy bez zvlhčení.
 8.1.7 Měření parametrů motoru a podmínky okolí
 Použijí se interní postupy kontroly kvality vyhovující uznávaným vnitrostátním nebo mezinárodním normám. Mimoto platí následující postupy.
 8.1.7.1 Kalibrace točivého momentu
 8.1.7.1.1 Rozsah a frekvence
 Všechny systémy pro měření točivého momentu, včetně měřicích systémů a snímačů točivého momentu dynamometru, se kalibrují po počáteční instalaci a po větší údržbě za použití kromě jiného referenční síly nebo ramena páky o referenční délce se závažím. Pro opakování kalibrace se použije osvědčený technický úsudek. U linearizace výstupu snímače točivého momentu se postupuje podle instrukcí výrobce snímače. Jsou přípustné jiné metody kalibrace.
 8.1.7.1.2 Kalibrace závažím
 Při této technice se využívá známá síla vyplývající ze zavěšení určitého závaží na rameno páky v určité vzdálenosti. Je třeba zajistit, aby rameno páky se závažími bylo kolmo ke směru tíže (tj. aby bylo ve vodorovné poloze) a kolmo k rotační ose dynamometru. Nejméně šest kombinací kalibračních závaží se použije pro každý použitelný rozsah měření točivého momentu a hmotnosti závaží se rozmístí přibližně rovnoměrně v rozsahu měření. Během kalibrace je nutné, aby dynamometr osciloval nebo rotoval, a došlo tak ke zmenšení statické třecí hystereze. Síla, kterou vyvíjí konkrétní závaží, se určí vynásobením jeho hmotnosti podle mezinárodních norem hodnotou místního tíhového zrychlení.
 8.1.7.1.3 Kalibrace tenzometry nebo prstencovým siloměrem
 Při této technice se využívá síla vyplývající buď ze zavěšení závaží na rameno páky (závaží a délka ramene páky se nepoužijí pro určení referenčního točivého momentu) nebo se dynamometr provozuje při různých točivých momentech. Nejméně šest kombinací sil se použije pro každý použitelný rozsah měření točivého momentu a síly se rozmístí přibližně rovnoměrně v rozsahu měření. Během kalibrace je nutné, aby dynamometr osciloval nebo rotoval, a došlo tak ke zmenšení statické třecí hystereze. V tomto případě se referenční točivý moment určí vynásobením výstupní síly referenčního měřidla (např. tenzometr nebo prstencový siloměr) efektivní délkou ramena jeho páky, měřené od bodu měření síly k rotační ose dynamometru. Je třeba zajistit, aby se tato délka měřila kolmo k měřicí ose referenčního měřidla a byla kolmo k rotační ose dynamometru.
 8.1.7.2 Kalibrace tlaku, teploty, rosného bodu
 Po počáteční instalaci se kalibrují přístroje pro měření tlaku, teploty a rosného bodu. Opakování kalibrace přístrojů se provádí podle instrukcí výrobce a osvědčeného úsudku.
 U systémů k měření teploty s termočlánky, odporovými teploměrnými zařízeními nebo termistorovými čidly se kalibrace systému provádí podle popisu v bodě 8.1.4.4 této přílohy ohledně ověření linearity.
 8.1.8 Měření průtoku
 8.1.8.1 Kalibrace průtoku paliva
 Průtokoměry paliva se kalibrují po počáteční


text:
kalibraci. Opakování kalibrace přístrojů se provádí podle instrukcí výrobce a osvědčeného úsudku.
 8.1.8.2 Kalibrace průtoku nasávaného vzduchu
 Průtokoměry nasávaného vzduchu se kalibrují po počáteční kalibraci. Opakování kalibrace přístrojů se provádí podle instrukcí výrobce a osvědčeného úsudku.
 8.1.8.3 Kalibrace průtoku výfukového plynu
 Průtokoměry výfukového plynu se kalibrují po počáteční kalibraci. Opakování kalibrace přístrojů se provádí podle instrukcí výrobce a osvědčeného úsudku.
 8.1.8.4 Kalibrace průtoku zředěného výfukového plynu (CVS)
 8.1.8.4.1 Přehled
 a)
 tento bod popisuje, jak kalibrovat průtokoměry pro systémy odběru vzorků výfukového plynu s konstantním objemem;
 b)
 kalibrace se provede, když je průtokoměr namontován do své trvalé pozice. Tuto kalibraci je nutné provést vždy, když se změní jakákoliv část konfigurace toku v místě před průtokoměrem nebo za ním, která může ovlivnit kalibraci průtokoměru. Tato kalibrace se provede po počáteční instalaci systému CVS a po každé nápravné akci, která neodstraní nesplnění ověření průtoku zředěného výfukového plynu (tj. kontrole propanem) v bodě 8.1.8.5 této přílohy;
 c)
 průtokoměr CVS se kalibruje referenčním průtokoměrem, např. průtokoměrem Venturiho trubicí s podzvukovým prouděním, průtokovou tryskou zakřivenou dlouhým poloměrem, clonou s pozvolnou změnou průměru, prvkem s laminárním prouděním, sadou Venturiho trubic s kritickým prouděním nebo ultrazvukovým průtokoměrem. Musí se použít referenční průtokoměr, který udává množství s tolerancí ± 1 % podle mezinárodně uznávaných norem. Odezva tohoto referenčního průtokoměru na průtok se použije jako referenční hodnota pro kalibraci průtokoměru CVS;
 d)
 před referenčním průtokoměrem se nesmí použít clona nebo jiné omezení, které by mohly ovlivnit průtok před průtokoměrem, vyjma případu, kdy se průtokoměr kalibruje s tímto omezením;
 e)
 sled kalibrace uvedený v bodě 8.1.8.4 této přílohy je založen na molárním přístupu. Pro odpovídající sled používaný při hmotnostním přístupu viz dodatek A.1 k příloze 5;
 f)
 alternativně lze při kalibraci přesunout Venturiho trubici s kritickým prouděním (CFV) nebo Venturiho trubici s podzvukovým prouděním (SSV) z jejího stálého umístění, jestliže jsou při instalaci do systému CVS splněny tyto podmínky:
 i)
 Po instalaci CFV nebo SSV do systému CVS je třeba uplatnit osvědčený technický úsudek k ověření toho, že mezi vstupem CVS a Venturiho trubicí nevznikly netěsnosti.
 ii)
 Po kalibraci Venturiho trubice ex situ se musí v případě CFV ověřit veškeré kombinace průtoku Venturiho trubicí, nebo v případě SSV minimálně v 10 bodech průtoku pomocí kontroly propanem, jak je popsáno v bodě 8.1.8.5 této přílohy. Výsledek kontroly propanem nesmí v žádném bodě průtoku Venturiho trubicí překračovat dovolenou odchylku uvedenou v bodě 8.1.8.5.6 této přílohy.
 iii)
 K ověření kalibrace systému CVS ex-situ s více než jednou CFV se provede následující kontrola:
 a)
 k zajištění konstantního toku propanu do ředicího tunelu se použije zařízení zajišťující konstantní průtok;
 b)
 v případě průtokoměru SSV se koncentrace uhlovodíků měří nejméně u 10 různých průtoků, nebo v případě průtokoměru CFV u veškerých možných kombinací průtoku, přičemž průtok propanu musí být konstantní;
 c)
 koncentrace pozadí uhlovodíků v ředicím vzduchu se měří na začátku a na konci zkoušky. Před provedením regresní analýzy podle bodu iv) se odečte průměrná koncentrace pozadí z každého měření v každém bodě průtoku;
 d)
 s použitím všech párových hodnot průtoku a korigované koncentrace se musí provést


text:
regrese výkonu, aby vznikl vztah ve tvaru y = a × xb, přičemž koncentrace se použije jako nezávislá proměnná a průtok jako závislá proměnná. Pro každý datový bod je třeba vypočítat rozdíl mezi změřeným průtokem a hodnotou, kterou představuje přizpůsobení křivky. Rozdíl v každém bodě musí být menší než příslušná regresní hodnota ± 1 %. Hodnota b musí být mezi –1,005 a –0,995. Jestliže výsledky nejsou v těchto mezích, je třeba provést nápravné kroky v souladu s bodem 8.1.8.5.1 písm. a) této přílohy.
 8.1.8.4.2 Kalibrace PDP
 Objemové dávkovací čerpadlo (PDP) se kalibruje, aby se stanovila rovnice průtoku v závislosti na otáčkách PDP zohledňující únik toku těsnicími plochami v PDP jako funkce vstupního tlaku PDP. Pro tuto rovnici se stanoví koeficienty specifické pro každé otáčky, při kterých PDP pracuje. Průtokoměr PDP se kalibruje takto:
 a)
 systém se zapojí podle obrázku A.4-4;
 b)
 úniky mezi kalibračním průtokoměrem a PDP musí být menší než 0,3 % celkového průtoku v nejnižším kalibrovaném průtokovém bodě; například v bodě největšího omezení a nejnižších otáček PDP;
 c)
 během činnosti PDP je nutné udržovat konstantní teplotu na vstupu PDP v rozmezí ± 2 % od střední absolutní teploty na vstupu T
 in;
 d)
 otáčky PDP se nastaví na první bod otáček kalibrace;
 e)
 variabilní omezovač se nastaví do polohy úplného otevření;
 f)
 PDP je v činnosti po dobu nejméně 3 minut, aby se systém stabilizoval. Následně se při kontinuálně pracujícím PDP zaznamenávají po dobu nejméně 30 sekund střední hodnoty nashromážděných údajů každé z těchto veličin:
 i)
 střední průtok referenčního průtokoměru,
 ii)
 střední teplota na vstupu PDP, T
 in;
 iii)
 střední statický absolutní tlak na vstupu PDP, p
 in;
 iv)
 střední statický absolutní tlak na výstupu PDP, p
 out;
 v)
 střední otáčky PDP, n
 PDP;
 g)
 ventil omezovače se postupně zavře, aby se snížil absolutní tlak na vstupu PDP, p
 in;
 h)
 postup v písm. f) a g) tohoto bodu se opakuje za účelem zaznamenání údajů v nejméně šesti polohách otevření ventilu omezovače představujících úplný rozsah možných provozních tlaků ve vstupu PDP;
 i)
 za použití nashromážděných dat a rovnic uvedených v příloze 5 se PDP kalibruje;
 j)
 postup v písm. f) až i) tohoto bodu se opakuje pro každé otáčky provozu PDP;
 k)
 rovnice uvedené v dodatku A.2 k příloze 5 (molární přístup) nebo A.1 (hmotnostní přístup) se použijí pro stanovení rovnice pro průtok PDP pro zkoušky emisí;
 l)
 kalibrace se ověří ověřením CVS (tj. kontrolou propanem) podle popisu v bodě 8.1.8.5;
 m)
 PDP se nesmí používat při hodnotách tlaku nižších, než je nejnižší tlak na vstupu, který byl zkoušen při kalibraci.
 8.1.8.4.3 Kalibrace CFV
 Venturiho trubice s kritickým prouděním (CFV) se kalibruje, aby se ověřil její výtokový koeficient C
 d při nejmenším očekávaném rozdílu statických tlaků mezi jejím vstupem a výstupem. Průtokoměr CFV se kalibruje takto:
 a)
 systém se zapojí podle obrázku A.4-4;
 b)
 nastartuje se dmychadlo v místě za CFV;
 c)
 během činnosti CFV je nutné udržovat konstantní teplotu na vstupu CFV v rozmezí ±2 % od střední absolutní teploty na vstupu T
 in;
 d)
 úniky mezi


text:
kalibračním průtokoměrem a CFV musí být menší než 0,3 % celkového průtoku při největším omezení;
 e)
 variabilní omezovač se nastaví do polohy úplného otevření. Místo variabilního omezovače lze měnit tlak v místě za CFV změnou otáček dmychadla nebo zavedením řízeného úniku. Některá dmychadla však mají omezení při provozu bez zatížení;
 f)
 po dobu nejméně 3 minut je CFV v činnosti, aby se systém stabilizoval. Následně se při trvale pracující CFV zaznamenávají po dobu nejméně 30 sekund střední hodnoty nashromážděných dat každé z těchto veličin:
 i)
 střední průtok referenčního průtokoměru,
 ii)
 volitelně střední rosný bod kalibračního vzduchu, T
 dew. Přípustné předpoklady během měření emisí viz příloha 5;
 iii)
 střední teplota na vstupu do Venturiho trubice, T
 in;
 iv)
 střední statický absolutní tlak na vstupu do Venturiho trubice, p
 in;
 v)
 střední rozdíl statických tlaků mezi vstupem a výstupem CFV, Δp
 CFV;
 g)
 ventil omezovače se postupně zavře, aby se snížil absolutní tlak na vstupu do CFV, p
 in;
 h)
 postup v písm. f) a g) tohoto bodu se opakuje za účelem zaznamenání středních hodnot údajů v nejméně deseti polohách omezovače, aby se během zkoušení vyzkoušel očekávaný nejúplnější rozsah Δp
 CFV. Pro kalibraci při nejmenších možných omezeních není nutné odstraňovat komponenty kalibrace nebo komponenty CVS;
 i)
 C
 d a nejnižší přípustný poměr tlaků r se určí postupem popsaným v příloze 5;
 j)
 C
 d se použije k určení průtoku CFV během zkoušky emisí. CFV se nesmí používat při hodnotách nižších, než je přípustný poměr r určený v příloze 5;
 k)
 kalibrace se ověří ověřením CVS (tj. kontrolou propanem) podle popisu v bodě 8.1.8.5 této přílohy;
 l)
 pokud je CVS nakonfigurován, aby působil současně na více CFV, musí být CVS kalibrován jedním z následujících způsobů:
 i)
 veškeré kombinace systémů CFV musí být kalibrovány podle tohoto bodu a přílohy 5. Instrukce k výpočtu průtoku pro tuto možnost viz příloha 5;
 ii)
 každá CFV se musí kalibrovat podle tohoto bodu a přílohy 5. Instrukce k výpočtu průtoku pro tuto možnost viz příloha 5.
 8.1.8.4.4 Kalibrace SSV
 Venturiho trubice s podzvukovým prouděním (SSV) se kalibruje, aby se stanovil její kalibrační koeficient C
 d při očekávaném rozpětí tlaků na vstupu. Průtokoměr SSV se kalibruje takto:
 a)
 systém se zapojí podle obrázku A.4-4;
 b)
 nastartuje se dmychadlo v místě za SSV;
 c)
 úniky mezi kalibračním průtokoměrem a SSV musí být menší než 0,3 % celkového průtoku při největším omezení;
 d)
 během činnosti SSV je nutné udržovat konstantní teplotu na vstupu SSV v rozmezí ±2 % od střední absolutní teploty na vstupu T
 in;
 e)
 variabilní omezovač nebo dmychadlo s proměnnými otáčkami se nastaví na průtok větší, než je největší průtok, který se očekává v průběhu zkoušky. Průtoky se nesmějí extrapolovat za kalibrované hodnoty, takže je vhodné zabezpečit, aby Reynoldsovo číslo Re v hrdle SSV při největším kalibrovaném průtoku bylo větší než maximální Re, které se očekává během zkoušky;
 f)
 SSV se ponechá v chodu po dobu nejméně 3 minut, aby se systém stabilizoval. Následně se při trvale pracující SSV zaznamenávají po dobu nejméně 30 sekund střední hodnoty nashromážděných


text:
dat každé z těchto veličin:
 i)
 střední průtok referenčního průtokoměru,
 ii)
 volitelně střední rosný bod kalibračního vzduchu, T
 dew. Přípustné předpoklady viz příloha 5;
 iii)
 střední teplota na vstupu do Venturiho trubice, T
 in;
 iv)
 střední statický absolutní tlak na vstupu do Venturiho trubice, p
 in;
 v)
 rozdíl statických tlaků mezi statickým tlakem na vstupu Venturiho trubice a statickým tlakem v hrdle Venturiho trubice, Δp
 SSV;
 g)
 ventil omezovače se postupně zavře nebo se sníží rychlost turbodmychadla s cílem snížit průtok;
 h)
 postup v písm. f) a g) tohoto bodu se opakuje za účelem zaznamenání údajů o nejméně deseti průtocích;
 i)
 stanoví se funkce C
 d v závislosti na Re za použití nashromážděných údajů a rovnic v dodatcích A.1 a A.2 k příloze 5;
 j)
 kalibrace se ověří ověřením CVS (tj. kontrolou propanem) podle popisu v bodě 8.1.8.5 této přílohy za použití nové rovnice pro C
 d v závislosti na Re;
 k)
 SSV se použije pouze mezi minimálním a maximálním kalibrovaným průtokem;
 l)
 rovnice uvedené dodatku A.1 (hmotnostní přístup) k příloze 5 nebo dodatku A.2 (molární přístup) k příloze 5 se použijí pro stanovení průtoku SSV během zkoušky.
 8.1.8.4.5 Kalibrace nadzvukového přístroje (vyhrazeno)
 Obrázek A.4-4
 Schematická vyobrazení kalibrace CVS s průtokem zředěného výfukového plynu
 reference flow meter
 variable restrictor
 downstream pressure control
 reference flow meter
 variable restrictor
 blower
 reference flow meter
 variable speed blower
 8.1.8.5 Ověření CVS a zařízení k odběru vzorků v dávkách (kontrola propanem)
 8.1.8.5.1 Úvod
 a)
 kontrola propanem slouží k ověření CVS, aby se stanovilo, zda existují nesrovnalosti mezi naměřenými hodnotami zředěného výfukového plynu. Kontrola propanem rovněž pomáhá ověřit zařízení k odběru vzorků v dávkách, aby se zjistilo, zda existují nesrovnalosti v systému odběru vzorků v dávkách odebírajícím vzorek z CVS, jak popisuje písmeno f) tohoto bodu. Podle osvědčeného technického úsudku a bezpečných postupů lze tuto kontrolu provést pomocí jiného plynu, než je propan, např. CO2 nebo CO. Negativní výsledek kontroly propanem může indikovat problém či více problémů vyžadujících nápravná opatření, viz níže:
 i)
 nesprávná kalibrace analyzátoru. Analyzátor FID je nutné znovu kalibrovat, opravit, nebo vyměnit;
 ii)
 zkontrolovat, zda nedochází k únikům v tunelu CVS, spojeních, spojovacích prvcích a odběrném systému HC podle bodu 8.1.8.7 této přílohy;
 iii)
 ověřit, zda nedošlo k nesprávnému smísení, jak je popsáno v bodě 9.2.2 této přílohy;
 iv)
 ověřit, zda nedošlo ke kontaminaci odběrného systému uhlovodíky, jak je popsáno v bodě 7.3.1.3 této přílohy;
 v)
 změna v kalibraci CVS. V daném místě se kalibruje průtokoměr CVS, jak popisuje bod 8.1.8.4 této přílohy;
 vi)
 jiné problémy s CVS nebo s technickým či programovým vybavením sloužícím k ověření odběru vzorků. Zkontrolovat systém CVS a technické a programové vybavení k ověření CVS, aby se zjistilo, zda existují nesrovnalosti;
 b)
 při kontrole propanem se použije buď referenční hmotnost, nebo referenční průtok C3H8 coby sledovacího plynu v CVS. Pokud se použije referenční průtok, je třeba zohlednit každé neideální chování plynu C3H8 v referenčním průtokoměru. Viz dodatek A.1 k příloze 5 (hmotnostní přístup) nebo dodatek A.2 k příloze 5 (molární přístup), které popisují kalibraci a používání některých průtokoměrů.


text:
V bodě 8.1.8.5 a příloze 5 nelze pracovat s předpokladem ideálního plynu. Při kontrole propanem se porovnává vypočtená hmotnost vstříknutého C3H8 s referenční hodnotou pomocí měření HC a měření průtoků CVS.
 8.1.8.5.2 Metoda zavedení známého množství propanu do systému CVS
 Celková přesnost odběrného systému CVS a analytického systému se určí zavedením známého množství znečišťujícího plynu do systému během jeho normální činnosti. Znečišťující látka se podrobí analýze a její hmotnost se vypočítá podle přílohy 5. Použije se některá z dvou níže uvedených metod.
 a)
 měření gravimetrickou technikou se provádí takto: změří se hmotnost malé láhve naplněné oxidem uhelnatým nebo propanem s přesností ± 0,01 g. Systém CVS je v činnosti jako při normální zkoušce výfukových emisí po dobu 5 až 10 minut, přičemž se oxid uhelnatý nebo propan vpouští do systému. Množství vypuštěného čistého plynu se určí měřením rozdílu hmotnosti. Vzorek plynu se analyzuje obvyklým zařízením (vak k odběru vzorků nebo metoda integrace) a vypočte se hmotnost plynu;
 b)
 měření clonou s kritickým prouděním se provádí takto: známé množství čistého plynu (oxid uhelnatý nebo propan) se vpustí do systému CVS kalibrovanou clonou s kritickým prouděním. Je-li vstupní tlak dostatečně vysoký, je průtok, nastavený pomocí clony s kritickým prouděním, nezávislý na tlaku na výstupu clony (kritický průtok). Systém CVS musí být v činnosti jako při normální zkoušce výfukových emisí po dobu 5 až 10 minut. Pomocí běžného zařízení (pomocí vaku pro jímání vzorku nebo metodou integrace) se analyzuje vzorek plynu a vypočítá hmotnost plynu.
 8.1.8.5.3 Příprava kontroly propanem
 Kontrola propanem se připraví následovně:
 a)
 pokud se místo referenčního průtoku použije referenční hmotnost C3H8, pracuje se s lahví naplněnou C3H8. Referenční hmotnost C3H8 v láhvi se určí s přesností ±0,5 % množství C3H8, které má být použito;
 b)
 zvolí se vhodné průtoky CVS a C3H8;
 c)
 zvolí se místo zavedení C3H8 do CVS. Místo zavedení se zvolí tak, aby bylo co nejblíže místu, kde se do CVS zavádí výfuk motoru. Lahev s C3H8 se připojí k systému vstřikování plynu;
 d)
 CVS je v činnosti a je stabilizován;
 e)
 všechny výměníky tepla v odběrném systému se předehřejí nebo předchladí;
 f)
 vyhřívané a chlazené součásti, jako jsou odběrná potrubí, filtry, chladiče a čerpadla se stabilizují na své provozní teploty;
 g)
 případně se ověří strana podtlaku odběrného systému HC na netěsnosti podle popisu v bodě 8.1.8.7.
 8.1.8.5.4 Příprava odběrného systému HC na kontrolu propanem
 Lze provést ověření strany podtlaku odběrného systému HC na netěsnosti podle písm. g) tohoto bodu. Pokud se použije tento postup, lze použít postup kontaminace HC v bodě 7.3.1.3. Pokud se neprovádí ověření strany podtlaku odběrného systému HC na netěsnosti podle písmene g), pak je nutné odběrný systém HC vynulovat, kalibrovat pro plný rozsah a ověřit kontaminaci následujícím způsobem:
 a)
 zvolí se nejnižší rozsah analyzátoru HC, při kterém lze měřit koncentraci C3H8 očekávanou pro CVS, a zvolí se průtoky C3H8;
 b)
 analyzátor HC se vynuluje nulovacím vzduchem zavedeným do vstupu analyzátoru;
 c)
 analyzátor HC se kalibruje pro plný rozsah kalibračním plynem C3H8 zavedeným do vstupu analyzátoru;
 d)
 proud nulovacího vzduchu směřuje na sondu


text:
HC nebo do trubky mezi sondou HC a dopravním potrubím;
 e)
 stabilní koncentrace HC v odběrném systému HC se měří při průtoku nulovacího vzduchu. V případě měření HC v dávkách je nutné naplnit zásobník na dávku (jako je jímací vak) a změřit koncentraci HC v protékajícím médiu;
 f)
 přesahuje-li koncentrace HC v toku 2 μmol/mol, nesmí se do odstranění kontaminace postupovat dále. Je nutné určit zdroj kontaminace a odstranit ji, např. systém vyčistit nebo vyměnit kontaminované části;
 g)
 pokud koncentrace HC v toku nepřesahuje 2 μmol/mol, zaznamená se tato hodnota jako x
 HCinit a použije se ke korigování kontaminací HC podle popisu v dodatku A.1 (hmotnostní přístup) k příloze 5 nebo v dodatku A.2 (molární přístup) k příloze 5.
 8.1.8.5.5 Provedení kontroly propanem
 a)
 kontrola propanem se provede následovně:
 i)
 pro odběr vzorků HC v dávkách se připojí čisté prostředky k ukládání, jako jsou vyprázdněné vaky;
 ii)
 přístroje k měření HC se používají podle instrukcí výrobce;
 iii)
 pokud se plánuje korekce koncentrací HC v pozadí ředicího vzduchu, měří se a zaznamená se pozadí HC v ředicím vzduchu;
 iv)
 všechna integrační zařízení se vynulují;
 v)
 zahájí se odběr vzorků a všechny integrátory průtoku se uvedou do provozu;
 vi)
 vpustí se C3H8 ve zvoleném průtoku. Pokud se použije referenční průtok C3H8, zahájí se integrace tohoto průtoku;
 vii)
 C3H8 se dále vpouští, dokud nebylo vpuštěno dostatečné množství C3H8 pro zajištění přesného kvantifikování referenčního C3H8 a změřeného C3H8;
 viii)
 láhev s C3H8 se uzavře, přičemž odběr vzorků pokračuje, dokud nejsou zohledněny časové prodlevy z důvodu dopravy vzorku a odezvy analyzátoru;
 ix)
 odběr vzorků se zastaví a všechny integrátory průtoku se vypnou;
 b)
 v případě měření clonou s kritickým prouděním lze pro kontrolu propanem použít jako alternativní metodu k metodě uvedené v předchozím písmeni následující postup:
 i)
 pro odběr vzorků HC v dávkách se připojí čisté prostředky k ukládání, jako jsou vyprázdněné vaky;
 ii)
 přístroje k měření HC se používají podle instrukcí výrobce;
 iii)
 pokud se plánuje korekce koncentrací HC v pozadí ředicího vzduchu, měří se a zaznamená se pozadí HC v ředicím vzduchu;
 iv)
 všechna integrační zařízení se vynulují;
 v)
 z referenční láhve se vypouští obsah C3H8 se zvoleným průtokem;
 vi)
 zahájí se odběr vzorků, přičemž všechny integrátory průtoku se uvedou do provozu poté, co se potvrdí stabilní koncentrace HC;
 vii)
 obsah láhve se dále vpouští, dokud nebylo vpuštěno dostatečné množství C3H8 pro zajištění přesného kvantifikování referenčního C3H8 a změřeného C3H8;
 viii)
 všechny integrátory se vypnou;
 ix)
 referenční láhev s C3H8 se uzavře.
 8.1.8.5.6 Vyhodnocení kontroly propanem
 Po provedení kontroly se provede následující:
 a)
 pokud se prováděl odběr vzorků v dávkách, podrobí se vzorky analýze co nejdříve;
 b)
 po analýze HC následuje korekce kontaminace a pozadí;
 c)
 vypočte se celková hmotnost C3H8 na základě údajů CVS a HC podle popisu v příloze 5, přičemž se použije molární hmotnost C3H8 (M
 C3H8) místo efektivní molární hmotnosti HC (M
 HC);
 d)
 pokud se pracuje s referenční hmotností (gravimetrická metoda), určí se hmotnost propanu v láhvi s přesností ±0,5 % a referenční hmotnost C3H8 se určí odečtením


text:
hmotnosti prázdné láhve na propan od hmotnosti plné láhve na propan. Pokud se použije clona s kritickým prouděním (měření clonou s kritickým prouděním), určí se hmotnost propanu jako součin průtoku a doby zkoušky;
 e)
 referenční hmotnost C3H8 se odečte od vypočtené hmotnosti. Pokud je výsledný rozdíl v rozmezí ±3,0 % referenční hmotnosti, CVS v tomto ověření obstál.
 8.1.8.5.7 Ověření sekundárního ředicího systému částic
 Když se kontrola propanem musí opakovat k ověření sekundárního ředicího systému částic, platí pro toto ověření následující postup podle písmen a) až d):
 a)
 odběrný systém HC se nastaví tak, aby odebral vzorek v blízkosti umístění jímacího prostředku při odběru v dávkách (jako je filtr částic). Je-li absolutní tlak v tomto místě příliš nízký pro odběr vzorku HC, lze vzorek HC odebrat z výstupu odběrného čerpadla dávek. Vzorek z výstupu čerpadla je nutno odebírat opatrně, neboť jinak při přijatelném úniku z čerpadla v místě za průtokoměrem zařízení k odběru vzorků v dávkách vznikne chybný výsledek kontroly propanem;
 b)
 kontrola propanem popsaná v tomto bodě se opakuje, avšak HC se odebírá ze zařízení k odběru vzorků v dávkách;
 c)
 vypočte se hmotnost C3H8 při zohlednění každého sekundárního zředění ze zařízení k odběru vzorků v dávkách;
 d)
 referenční hmotnost C3H8 se odečte od vypočtené hmotnosti. Pokud je výsledný rozdíl v rozmezí ±5 % referenční hmotnosti, zařízení k odběru vzorků v dávkách v tomto ověření obstálo. V opačném případě je nutná korekce.
 8.1.8.5.8 Ověření vysoušeče vzorků
 Je-li na výstupu vysoušeče vzorků plynu umístěn snímač vlhkosti ke kontinuálnímu monitorování rosného bodu, nemusí se tato kontrola provádět, dokud je zajištěna vlhkost na výstupu vysoušeče pod minimálními hodnotami, které se používají při kontrolách utlumujícího rušivého vlivu, rušivého vlivu a kompenzace.
 a)
 Je-li k odstranění vody ze vzorku plynu použit vysoušeč vzorků plynu, jak povoluje bod 9.3.2.3.1 této přílohy, ověřují se jeho vlastnosti z hlediska ochlazování po jeho instalaci a větší údržbě. U vysoušečů s osmotickými membránami se vlastnosti ověřují po instalaci, po větší údržbě a v období 35 dnů před zkoušením.
 b)
 Schopnost analyzátoru správně měřit sledovanou složku výfukového plynu může být ovlivněna vodou, proto se voda někdy odstraňuje ze vzorku plynu před průchodem analyzátorem. Voda může například u chemiluminiscenčního detektoru negativně ovlivnit odezvu na NOx kolizním utlumujícím rušivým vlivem a u analyzátoru NDIR může mít pozitivní rušivý vliv vyvoláním odezvy obdobné jako na CO.
 c)
 Vysoušeč vzorků musí vyhovovat specifikacím stanoveným v bodě 9.3.2.3.1 této přílohy pro rosný bod (T
 dew) a absolutní tlak (p
 total) v místě za vysoušečem s osmotickou membránou nebo termálním chladičem ve směru proudění.
 d)
 Vlastnosti vysoušeče vzorků plynu se ověřují podle následujícího postupu, případně se použije osvědčený technický úsudek k sestavení jiného postupu:
 i)
 propojení se vytvoří z potrubí z polytetrafluorethylenu (PTFE) nebo z nerezavějící oceli;
 ii)
 N2 nebo čištěný vzduch se zvlhčí probubláváním destilovanou vodou v utěsněné nádobě, kde se zvlhčuje plyn na nejvyšší rosný bod vzorku odhadovaný v průběhu odběru vzorků;
 iii)
 zvlhčený plyn se zavede v místě před vysoušečem vzorku plynu;
 iv)
 teplota zvlhčeného plynu v místě za nádobou se udržuje nejméně o


text:
5 K (5 °C) nad jeho rosným bodem;
 v)
 rosný bod (T
 dew) a tlak (p
 total) zvlhčeného plynu se měří co nejblíže vstupu vysoušeče vzorků plynu, aby se ověřilo, že tento rosný bod je nejvyšší, který byl odhadnut pro průběh odběru vzorku emisí;
 vi)
 rosný bod (T
 dew) a tlak (p
 total) zvlhčeného plynu se měří co nejblíže výstupu vysoušeče vzorků plynu;
 vii)
 vysoušeč vzorků vyhověl při ověření, pokud výsledek podle písm. d) podbodu vi) tohoto bodu je nižší než rosný bod odpovídající specifikacím vysoušeče vzorků plynu určeným podle bodu 9.3.2.3.1 této přílohy zvýšeným o 2 K (+2 °C) nebo pokud molární zlomek podle písm. d) podbodu vi) je menší než odpovídající specifikace vysoušeče vzorků zvýšené o 0,002 mol/mol, nebo 0,2 % objemových. U tohoto ověření je rosný bod vzorku plynu vyjádřen v absolutní teplotě, tj. v kelvinech.
 8.1.8.6 Periodická kalibrace části toku částic a přidružené měřicí systémy surového výfukového plynu
 8.1.8.6.1 Specifikace měření toku z rozdílů průtoků
 U systémů s ředěním části toku k odběru proporcionálního vzorku surového výfukového plynu má zvláštní význam přesnost toku vzorku q
 mp, pokud se neměří přímo, ale určuje se diferenciálním měřením toku, jak stanoví rovnice (A.4-20):
 q
 mp = q
 mdew – q
 mdw
 (A.4-20)
 kde:
 qmp
 =
 hmotnostní průtok vzorku výfukového plynu do systému s ředěním části toku
 qmdw
 =
 hmotnostní průtok ředicího vzduchu (ve vlhkém stavu)
 qmdew
 =
 hmotnostní průtok zředěného výfukového plynu ve vlhkém stavu
 V tomto případě musí být maximální chyba rozdílu taková, aby hodnota q
 mp byla přesně v rozmezí ±5 %, je-li ředicí poměr menší než 15. Tuto chybu je možné vypočítat metodou střední kvadratické odchylky chyb každého přístroje.
 Přijatelnou přesnost q
 mp lze získat některou z těchto metod:
 a)
 absolutní přesnost q
 mdew a q
 mdw je ±0,2 %, čímž je zaručena přesnost q
 mp £5 % při ředicím poměru 15. Při vyšších ředicích poměrech však dochází k větším chybám;
 b)
 kalibrace q
 mdw vztažená k q
 mdew se provádí tak, že je dosaženo stejné přesnosti q
 mp jako podle písm. a). Podrobnosti viz bod 8.1.8.6.2 této přílohy;
 c)
 přesnost q
 mp se určuje nepřímo z přesnosti ředicího poměru určeného sledovacím plynem, např. CO2. Vyžaduje se přesnost pro q
 mp rovnocenná postupu podle písm. a);
 d)
 absolutní přesnost q
 mdew a q
 mdw je v rozmezí ±2 % plného rozsahu stupnice, maximální chyba rozdílu mezi q
 mdew a q
 mdw je v rozmezí 0,2 % a chyba linearity je v rozmezí ±0,2 % nejvyšší hodnoty q
 mdew pozorované během zkoušky.
 8.1.8.6.2 Kalibrace měření toku z rozdílů průtoků
 Systém s ředěním části toku pro odběr proporcionálního vzorku surového výfukového plynu musí být periodicky kalibrován přesným průtokoměrem, který odpovídá mezinárodním a/nebo vnitrostátním normám. Průtokoměr nebo přístroje k měření průtoku musí být kalibrovány jedním z následujících postupů, aby průtok sondou q
 mp do tunelu splňoval požadavky na přesnost podle bodu 8.1.8.6.1 této přílohy.
 a)
 průtokoměr pro q
 mdw se zapojí v sérii s průtokoměrem pro q
 mdew, rozdíl mezi dvěma průtokoměry se kalibruje pro nejméně 5 nastavených hodnot,


text:
přičemž hodnoty průtoku jsou rovnoměrně rozloženy mezi nejnižší hodnotou q
 mdw použitou při zkoušce a hodnotou q
 mdew použitou při zkoušce. Ředicí tunel může být obtékán;
 b)
 kalibrovaný přístroj k měření průtoku se zapojí v sérii s průtokoměrem q
 mdew a zkontroluje se přesnost hodnoty použité pro zkoušku. Poté se kalibrovaný přístroj k měření průtoku zapojí v sérii s průtokoměrem q
 mdw a zkontroluje se přesnost pro nejméně 5 nastavení odpovídajících ředicímu poměru mezi 3 a 15, vztaženo na hodnotu q
 mdew použitou při zkoušce;
 c)
 přenosové potrubí TL (viz obrázek A.4-5) se odpojí od výfukového systému a připojí se k němu kalibrované zařízení na měření průtoku s vhodným rozsahem pro měření q
 mp. Hodnota q
 mdew se nastaví na hodnotu použitou při zkoušce a q
 mdw se postupně nastaví nejméně na pět hodnot odpovídajících ředicím poměrům mezi 3 a 15. Nebo je možno použít speciální kalibrační proudovou dráhu, v níž je tunel obtečen, ale celkový a ředicí vzduch proudí příslušnými průtokoměry jako při skutečné zkoušce;
 d)
 do přenosového potrubí TL se přivede sledovací plyn. Tímto sledovacím plynem může být některá ze složek výfukového plynu, např. CO2 nebo NOx. Po ředění v tunelu se měří složka, kterou je sledovací plyn. Měření se provádí pro 5 ředicích poměrů mezi 3 a 15. Přesnost průtoku vzorku se určí z ředicího poměru r
 d pomocí rovnice (A.4-21):
 q
 mp = q
 mdew/r
 d
 (A.4-21)
 Přesnost analyzátorů plynu je nutno vzít v úvahu při záruce přesnosti q
 mp.
 8.1.8.6.3 Zvláštní požadavky na měření toku z rozdílů průtoků
 Rozhodně se doporučuje provést kontrolu průtoku uhlíku ve skutečném výfukovém plynu, aby se zjistily problémy týkající se měření a regulace a aby se ověřila správná činnost systému s ředěním části toku. Kontrola průtoku uhlíku by měla být provedena nejméně při každé instalaci nového motoru nebo po významné změně konfigurace zkušební komory.
 Motor musí běžet při plném zatížení s maximálním točivým momentem a jemu příslušných otáčkách nebo v jiném ustáleném režimu, při němž vzniká 5 % nebo více emisí CO2. Systém odběru vzorků s ředěním části toku musí pracovat s faktorem ředění přibližně 15:1.
 Provádí-li se kontrola průtoku uhlíku, použije se postup uvedený v dodatku A.4 k příloze 4. Průtoky uhlíku se vypočítají podle rovnic v dodatku A.4 k příloze 4. Všechny průtoky uhlíku se musí shodovat v mezích 5 %.
 8.1.8.6.3.1 Kontrola před zkouškou
 Kontrola před zkouškou se provádí v rozmezí dvou hodin před zkouškou následujícím způsobem.
 Přesnost průtokoměrů se zkontroluje u nejméně dvou bodů stejným způsobem, jaký se používá pro kalibraci (viz bod 8.1.8.6.2 této přílohy), včetně hodnot průtoku q
 mdw, které odpovídají ředicím poměrům mezi 5 a 15 pro hodnotu q
 mdew použitou při zkoušce.
 Pokud lze na základě záznamů postupu kalibrace podle bodu 8.1.8.6.2 této přílohy prokázat, že kalibrace průtokoměru je stabilní po delší dobu, je možno kontrolu před zkouškou vynechat.
 8.1.8.6.3.2 Určení doby transformace
 Seřízení systému pro určení doby transformace je stejné jako při měření během zkoušky. Doba transformace, vymezená na obrázku A.5-1, se určí touto metodou:
 Nezávislý referenční průtokoměr s měřicím rozsahem


text:
vhodným pro průtok sondou se zapojí v sérii se sondou a spojí se s ní. Tento průtokoměr musí mít dobu transformace kratší než 100 ms pro velikosti průtoku použité při měření doby odezvy a dostatečně malé omezení toku, aby neovlivňovalo dynamický výkon systému s ředěním části toku, a musí být v souladu s osvědčeným technickým úsudkem. Do průtoku výfukových plynů (nebo průtoku vzduchu, pokud se průtok výfukových plynů stanovuje výpočtem) systémem s částečným ředěním toku se zavede skoková změna, z nízkého průtoku na nejméně 90 % plného rozsahu stupnice. Spouštěč skokové změny musí být stejný jako spouštěč použitý ke spuštění regulace předem stanoveného průběhu při skutečné zkoušce. Signál ke skokové změně průtoku a odezva průtokoměru se zaznamenávají s frekvencí záznamu nejméně 10 Hz.
 Na základě těchto údajů se určí doba transformace pro systém s ředěním části toku, což je doba od počátku signálu ke skokové změně průtoku do bodu 50 % odezvy průtokoměru. Obdobným způsobem se určí doby transformace signálu q
 mp (tj. toku vzorku výfukového plynu do systému s ředěním části toku) a signálu q
 mew,i (tj. hmotnostního průtoku výfukového plynu ve vlhkém stavu proudícího z průtokoměru výfukového plynu). Tyto signály se používají při regresních kontrolách prováděných po každé zkoušce (viz bod 8.2.1.2 této přílohy).
 Výpočet se opakuje pro nejméně pět signálů ke zvýšení a poklesu průtoku a z výsledků se vypočte průměrná hodnota. Od této hodnoty se odečte vnitřní doba transformace (<100 ms) referenčního průtokoměru. Vyžaduje-li se kontrola „předem stanoveného průběhu“, použije se v souladu s bodem 8.2.1.2 této přílohy „předem stanovená“hodnota systému s ředěním části toku.
 8.1.8.7 Ověření těsnosti na straně podtlaku
 8.1.8.7.1 Rozsah a frekvence
 Po počáteční instalaci systému pro odběru vzorků, po větší údržbě, např. po výměnách předsazených filtrů, a do 8 hodin před každým sledem zkušebního cyklu se musí ověřit, že nedochází k žádnému znatelnému úniku na straně podtlaku, a to za použití některé ze zkoušek netěsnosti, které popisuje tento bod. Toto ověření se nevztahuje na žádnou část s plným tokem u ředicího systému CVS.
 8.1.8.7.2 Principy měření
 Netěsnost lze odhalit naměřením malého průtoku, když by průtok měl být nulový, zjištěním naředění známé koncentrace kalibračního plynu pro plný rozsah při průtoku stranou podtlaku v systému pro odběr vzorků nebo naměřením nárůstu tlaku v systému s podtlakem.
 8.1.8.7.3 Zkouška netěsnosti při malém průtoku
 Netěsnost systému k odběru vzorků při malém průtoku se zkouší takto:
 a)
 konec sondy systému se utěsní některým z těchto postupů:
 i)
 nasazením krytky nebo ucpáním;
 ii)
 sonda se odpojí od přenosového potrubí, které se uzavře krytkou nebo se ucpe;
 iii)
 zavře se těsnící ventil sériově řazený mezi sondou a přenosovým potrubím;
 b)
 všechny vývěvy se uvedou do provozu. Po provedení stabilizace je nutné ověřit, že průtok stranou podtlaku systému k odběru vzorků je menší než 0,5 % normálního průtoku systémem při jeho používání. Jako aproximaci normálního průtoku systémem při jeho používání lze odhadnout typické průtoky analyzátorem a obtokem.
 8.1.8.7.4 Zkouška netěsnosti zředěním kalibračního plynu pro plný rozsah
 Pro tuto zkoušku lze použít jakýkoliv analyzátor plynu. Použije-li se k této zkoušce FID,


text:
musí se veškerá kontaminace systému k odběru vzorků uhlovodíky korigovat podle dodatků A.1 a A.2 k příloze 5 o stanovení uhlovodíků. Zkreslení výsledků se vyloučí tím, že se použijí pouze analyzátory s opakovatelností 0,5 % nebo lepší při koncentraci kalibračního plynu pro plný rozsah, který se použije k této zkoušce. Zkouška netěsnosti na straně podtlaku se provede následovně:
 a)
 analyzátor plynu se připraví jako pro zkoušku emisí;
 b)
 kalibrační plyn pro plný rozsah se zavede do vstupu analyzátoru a ověří se, že je jeho koncentrace měřena v rozsahu očekávané přesnosti a opakovatelnosti měření;
 c)
 přetok kalibračního plynu pro plný rozsah se směruje k jednomu z následujících míst systému k odběru vzorků:
 i)
 konec odběrné sondy;
 ii)
 přenosové potrubí se rozpojí ve spoji se sondou a kalibrační plyn pro plný rozsah vytéká v otevřeném konci přenosového potrubí;
 iii)
 třícestný ventil sériově řazený mezi odběrnou sondu a její přenosové potrubí;
 d)
 ověří se, že naměřená koncentrace protékajícího kalibračního plynu pro plný rozsah je v rozmezí ±0,5 % koncentrace kalibračního plynu pro plný rozsah. Je-li naměřená hodnota menší než očekávaná, ukazuje to na netěsnost, je-li však naměřená hodnota větší než očekávaná, může to signalizovat problém s kalibračním plynem pro plný rozsah nebo s analyzátorem samým. Vyšší naměřená hodnota než očekávaná neukazuje na netěsnost.
 8.1.8.7.5 Zkouška netěsnosti při zániku podtlaku
 K provedení této zkoušky se vytvoří v odběrném systému na straně podtlaku podtlak a sleduje se míra úniku ze systému jako zánik vytvořeného podtlaku. K provedení této zkoušky je nutné znát objem odběrného systému na straně podtlaku s přesností ±10 % skutečného objemu. Zkoušku je nutné provést s měřicími přístroji, které splňují specifikace bodů 8.1 a 9.4.
 Zkouška netěsnosti zánikem podtlaku se provede následovně:
 a)
 konec sondy systému se utěsní co nejblíže k otvoru sondy některým z těchto postupů:
 i)
 nasazením krytky nebo ucpáním;
 ii)
 sonda se odpojí od přenosového potrubí, které se uzavře krytkou nebo se ucpe;
 iii)
 zavře se těsnící ventil sériově řazený mezi sondou a přenosovým potrubím;
 b)
 všechny vývěvy se uvedou do provozu. Vytvoří se podtlak, který odpovídá obvyklým provozním podmínkám. V případě použití vaků k jímání vzorků by se měl obvyklý postup vyprázdnění vaků k jímání vzorků opakovat dvakrát s cílem minimalizovat případné zachyceniny;
 c)
 vypnou se odběrná čerpadla a systém se zaslepí. Změří a zaznamená se absolutní tlak zachyceného plynu a volitelně rovněž absolutní teplota v systému. Poskytne se dostatečná doba na vyrovnání všech přechodových jevů, která je dostatečně dlouhá na to, aby únik o hodnotě 0,5 % změnil tlak o nejméně desetinásobek rozlišovací schopnosti snímače tlaku. Znovu se zaznamenají tlak a volitelně teplota;
 d)
 vypočte se únik průtoku v závislosti na předpokládané hodnotě nula pro objemy vyprázdněných vaků k jímání vzorků a v závislosti na známých hodnotách objemu systému k odběru vzorků, počátečních a konečných tlaků, volitelných teplot a uplynulého času. Pomocí rovnice (A.4-22) je nutné ověřit, že průtok při zániku podtlaku netěsností je menší než 0,5 % normálního průtoku systémem při jeho provozu:
 (A.4-22)
 kde:
 qVleak
 =
 míra zániku podtlaku [mol/s]
 Vvac
 =
 geometrický objem strany


text:
podtlaku v systému odběru vzorků [m3]
 R
 =
 molární plynová konstanta [J/(mol·K)]
 p2
 =
 absolutní tlak na straně podtlaku v časet
 2 [Pa]
 T2
 =
 absolutní teplota na straně podtlaku v čase t
 2 [K]
 p1
 =
 absolutní tlak na straně podtlaku v čase t
 1 [Pa]
 T1
 =
 absolutní teplota na straně podtlaku v čase t
 1 [K]
 t2
 =
 čas ukončení ověřovací zkoušky netěsnosti při zániku podtlaku [s]
 t1
 =
 čas zahájení ověřovací zkoušky netěsnosti při zániku podtlaku [s]
 8.1.9 Měření CO a CO2
 8.1.9.1 Ověření rušivých vlivů H2O u analyzátorů NDIR pro CO2
 8.1.9.1.1 Rozsah a frekvence
 Používá-li se k měření CO2 analyzátor NDIR, musí se ověřit míra rušivého vlivu H2O po počáteční instalaci analyzátoru a po větší údržbě.
 8.1.9.1.2 Principy měření
 H2O může rušit odezvu analyzátoru NDIR na CO2. Jestliže analyzátor NDIR pracuje s kompenzačními algoritmy, které k ověření tohoto rušivého vlivu používají měření jiných plynů, musí se taková měření provádět současně, aby mohly být odzkoušeny kompenzační algoritmy v průběhu ověřování rušivých vlivů působících na analyzátor.
 8.1.9.1.3 Požadavky na systém
 Na analyzátor NDIR pro CO2 může působit rušivý vliv H2O, který je v rozmezí (0,0 ± 0,4) mmol/mol (očekávaná střední koncentrace CO2).
 8.1.9.1.4 Postup
 Kontrola rušivého vlivu se provede následovně:
 a)
 analyzátor NDIR pro CO2 se nastartuje, uvede v činnost, vynuluje a kalibruje pro plný rozsah stejně jako před zkouškou emisí;
 b)
 v utěsněné nádobě se v destilované vodě vytvoří zvlhčený zkušební plyn pomocí probublávání nulovacího vzduchu, který splňuje specifikace v bodě 9.5.1 této přílohy. Pokud odebraný vzorek neprochází vysoušečem, reguluje se teplota v nádobě tak, aby vznikl obsah H2O ve zkušebním plynu přinejmenším tak vysoký, jako je maximum očekávané v průběhu zkoušky. Pokud odebraný vzorek během zkoušení vysoušečem prochází, reguluje se teplota v nádobě tak, aby vznikl obsah H2O ve zkušebním plynu přinejmenším tak vysoký, jako je maximum očekávané na výstupu z vysoušeče podle požadavků v bodě 9.3.2.3.1.1 této přílohy;
 c)
 teplota zvlhčeného zkušebního plynu v místě za nádobou se udržuje nejméně o 5 K (5 °C) nad jeho rosným bodem;
 d)
 do odběrného systému se zavede zvlhčený zkušební plyn. Zvlhčený zkušební plyn je možné zavést v místě za (ve směru průtoku) jakýmkoli vysoušečem vzorku, pokud se takový vysoušeč použije během zkoušky;
 e)
 pokud možno co nejblíže vstupu do analyzátoru se změří molární zlomek vody (x
 H2O) ve zvlhčeném zkušebním plynu. Například pro výpočet x
 H2O se změří rosný bod (T
 dew) a absolutní tlak (p
 total);
 f)
 kondenzaci v přenosových potrubích, armaturách nebo ventilech z bodu, ve kterém se měří x
 H2O, k analyzátoru, se zabrání použitím osvědčeného technického úsudku;
 g)
 ponechá se určitý čas, aby se odezva analyzátoru stabilizovala. Doba stabilizace zahrnuje čas k pročištění přenosového potrubí a čas potřebný k odezvě analyzátoru;
 h)
 když analyzátor měří koncentraci vzorku, zaznamenají se údaje shromažďované v průběhu 30 sekund. Z těchto údajů se vypočítá aritmetický průměr. Pokud je tato hodnota v rozmezí (0,0 ± 0,4) mmol/mol, vyhověl analyzátor ověření z hlediska rušivého vlivu.
 8.1.9.2 Ověření rušivých vlivů H2O a CO2 u analyzátorů NDIR pro CO