text:
hlavou. Spojené království stanoví mandát svého styčného státního zástupce a jeho asistentů jednat
 se zahraničními justičními orgány.
 5. Styčný státní zástupce a jeho asistenti mají přístup k informacím obsaženým ve vnitrostátním
 rejstříku trestů nebo v jakémkoli jiném rejstříku Spojeného království v souladu s vnitrostátním
 právem v případě státního zástupce nebo osoby s rovnocennými pravomocemi.
 6. Styčný státní zástupce a jeho asistenti jsou oprávněni přímo kontaktovat příslušné orgány
 Spojeného království.
 7. Počet asistentů uvedených v odstavci 3, podrobnosti o úkolech styčného státního zástupce a
 jeho asistentů, jejich práva a povinnosti a související náklady jsou upraveny pracovním ujednáním
 uzavřeným mezi Eurojustem a příslušnými orgány Spojeného království podle článku
 LAW.EUROJUST.75 [Pracovní ujednání].
 8. Pracovní dokumenty styčného státního zástupce a jeho asistentů považuje Eurojust za
 nedotknutelné.
 317
 ---pagebreak--- Článek LAW.EUROJUST.67: Styčný soudce nebo státní zástupce
 1. Pro účely usnadnění justiční spolupráce se Spojeným královstvím v případech, kdy Eurojust
 poskytuje pomoc, může Eurojust do Spojeného království vyslat styčného soudce nebo státního
 zástupce v souladu s článkem 53 nařízení o Eurojustu.
 2. Podrobnosti o úkolech styčného soudce nebo státního zástupce uvedeného v odstavci 1
 tohoto článku, jeho práva a povinnosti a související náklady jsou upraveny pracovním ujednáním
 uzavřeným mezi Eurojustem a příslušnými orgány Spojeného království podle článku
 LAW.EUROJUST.75 [Pracovní ujednání].
 Článek LAW.EUROJUST.68: Operativní a strategické schůze
 1. Styčný státní zástupce, asistenti styčného státního zástupce a zástupci dalších příslušných
 orgánů Spojeného království, včetně kontaktního místa pro Eurojust, se mohou na pozvání předsedy
 Eurojustu účastnit schůzí týkajících se strategických záležitostí a se souhlasem dotčených národních
 členů se mohou účastnit schůzí týkajících se operativních záležitostí.
 2. Národní členové, jejich zástupci a asistenti, správní ředitel Eurojustu a zaměstnanci Eurojustu
 se mohou účastnit schůzí pořádaných styčným státním zástupcem, asistenty styčného státního
 zástupce nebo jinými příslušnými orgány Spojeného království, včetně kontaktního místa pro
 Eurojust.
 Článek LAW.EUROJUST.69: Výměna neosobních údajů
 Eurojust a příslušné orgány Spojeného království si mohou vyměňovat jakékoli neosobní údaje,
 pokud jsou tyto údaje relevantní pro spolupráci podle této hlavy, a s výhradou omezení podle článku
 LAW.EUROJUST.74 [Výměna utajovaných a citlivých neutajovaných informací].
 Článek LAW.EUROJUST.70: Výměna osobních údajů
 1. Osobní údaje, které příslušné orgány požadují a obdrží podle této hlavy, zpracovávají tyto
 orgány pouze pro účely stanovené v článku LAW.EUROJUST.61 [Cíl], pro konkrétní účely uvedené v
 odstavci 2 tohoto článku a s výhradou omezení přístupu nebo dalšího použití uvedených v odstavci 3
 tohoto článku.
 2. Předávající příslušný orgán nejpozději v okamžiku předání osobních údajů jasně uvede
 konkrétní účel nebo účely, pro které se tyto údaje předávají.
 3. Předávající příslušný orgán může při předání osobních údajů uvést obecná či konkrétní
 omezení přístupu k nim nebo jejich použití, a to též pokud jde o jejich další předávání, výmaz nebo
 zničení po určité době nebo jejich další zpracování. Pokud potřeba takových omezení vyvstane po
 poskytnutí osobních údajů, předávající orgán o tom informuje přijímající orgán.
 4. Přijímající příslušný orgán dodržuje veškerá omezení přístupu k osobním údajům nebo jejich
 dalšího použití uvedená předávajícím příslušným orgánem podle odstavce 3.
 Článek LAW.EUROJUST.71: Kanály pro předávání informací
 1. Informace se vyměňují:
 318
 ---pagebreak--- (a) buď mezi styčným státním zástupcem


text:
nebo jeho asistenty, nebo není-li nikdo z nich jmenován
 či jinak dostupný, kontaktním místem Spojeného království pro Eurojust a dotčenými
 národními členy nebo kolegiem,
 (b) pokud Eurojust vyslal do Spojeného království styčného soudce nebo státního zástupce, mezi
 tímto styčným soudcem nebo státním zástupcem a kterýmkoli příslušným orgánem Spojeného
 království; v tom případě je o každé takové výměně informací informován styčný státní
 zástupce, nebo
 (c) přímo mezi příslušným orgánem ve Spojeném království a dotčenými národními členy nebo
 kolegiem; v tom případě je o každé takové výměně informací informován styčný státní
 zástupce a v příslušných případech styčný soudce nebo státní zástupce.
 2. Eurojust a příslušné orgány Spojeného království se mohou v konkrétních případech
 dohodnout na použití jiných kanálů pro výměnu informací.
 3. Eurojust i příslušné orgány Spojeného království zajistí, aby jejich zástupci byli oprávněni
 vyměňovat si informace na příslušné úrovni a v souladu s právem Spojeného království a s nařízením
 o Eurojustu a aby byli náležitě prověřeni.
 Článek LAW.EUROJUST.72: Další předávání
 Příslušné orgány Spojeného království a Eurojust nesdělují žádné informace poskytnuté druhou
 stranou žádné třetí zemi nebo mezinárodní organizaci bez souhlasu toho z příslušných orgánů
 Spojeného království nebo Eurojustu, který tyto informace poskytl, a bez vhodných záruk týkajících
 se ochrany osobních údajů.
 Článek LAW.EUROJUST.73: Odpovědnost za neoprávněné nebo nesprávné zpracování osobních
 údajů
 1. Příslušné orgány odpovídají v souladu se svými příslušnými právními rámci za jakoukoli
 škodu způsobenou jednotlivci v důsledku právních nebo věcných chyb u vyměňovaných informací.
 Eurojust ani příslušné orgány Spojeného království se nemohou dovolávat toho, že jim druhý
 příslušný orgán předal nepřesné informace, aby se vyhnuly odpovědnosti vůči poškozenému podle
 svých příslušných právních rámců.
 2. Je-li některému příslušnému orgánu uloženo zaplatit náhradu škody z důvodu použití
 informací, které byly druhým orgánem sděleny chybně nebo byly sděleny v důsledku nesplnění
 povinností ze strany druhého orgánu, proplatí tento druhý orgán částku vyplacenou tímto
 příslušným orgánem jako náhrada škody podle odstavce 1, pokud nebyly dané informace použity v
 rozporu s touto hlavou.
 3. Eurojust a příslušné orgány Spojeného království po sobě vzájemně nepožadují podle
 odstavců 1 a 2 úhradu náhrady škody s represivní funkcí nebo nekompenzační náhrady škody.
 Článek LAW.EUROJUST.74: Výměna utajovaných a citlivých neutajovaných informací
 Výměna a ochrana utajovaných a citlivých neutajovaných informací, jsou-li podle této hlavy
 nezbytné, se řídí pracovním ujednáním podle článku LAW.EUROJUST.75 [Pracovní ujednání]
 uzavřeným mezi Eurojustem a příslušnými orgány Spojeného království.
 319
 ---pagebreak--- Článek LAW.EUROJUST.75: Pracovní ujednání
 Způsoby spolupráce mezi stranami za účelem provádění této hlavy jsou předmětem pracovního
 ujednání uzavřeného mezi Eurojustem a příslušnými orgány Spojeného království v souladu s čl. 47
 odst. 3 a čl. 56 odst. 3 nařízení o Eurojustu.
 Článek LAW.EUROJUST.76: Pravomoci Eurojustu
 Žádné ustanovení této hlavy nelze vykládat tak, že Eurojustu ukládá povinnost spolupracovat s
 příslušnými orgány Spojeného království nad rámec pravomocí Eurojustu, jež jsou stanoveny v
 příslušných právních předpisech Unie.
 HLAVA VII: PŘEDÁVÁNÍ OSOB
 Článek LAW.SURR.76: Cíl
 Cílem této hlavy je zajistit, aby systém vydávání osob mezi členskými státy na jedné straně a
 Spojeným královstvím na straně druhé byl založen na mechanismu předávání osob na základě
 zatýkacího rozkazu v souladu s podmínkami

type: contracts

jurisdiction: EU


text:
této hlavy.
 Článek LAW.SURR.77: Zásada proporcionality
 Spolupráce prostřednictvím zatýkacího rozkazu musí být nezbytná a přiměřená s ohledem na práva
 vyžádané osoby a zájmy obětí, přičemž se zohlední závažnost činu, pravděpodobný trest, který by byl
 uložen, a možnost, aby stát přijal mírnější donucovací opatření, než je předání vyžádané osoby,
 zejména s cílem vyhnout se zbytečně dlouhému trvání vazby.
 Článek LAW.SURR.78: Definice
 Pro účely této hlavy se rozumí:
 (a) „zatýkacím rozkazem“ soudní rozhodnutí, které vydal některý stát proto, aby jiný stát zatkl a
 předal vyžádanou osobu za účelem trestního stíhání nebo výkonu trestu odnětí svobody nebo
 ochranného opatření spojeného s odnětím osobní svobody;
 (b) „justičním orgánem“ se rozumí orgán, který je podle vnitrostátního práva soudcem, soudem
 nebo státním zástupcem. Státní zástupce je považován za justiční orgán pouze v rozsahu, v
 jakém tak stanoví vnitrostátní právo;
 (c) „vykonávajícím justičním orgánem“ justiční orgán vykonávajícího státu, který je podle
 vnitrostátního práva tohoto státu příslušný k výkonu zatýkacího rozkazu;
 (d) „vystavujícím justičním orgánem“ justiční orgán vystavujícího státu, který je podle
 vnitrostátního práva tohoto státu příslušný k vydání zatýkacího rozkazu;
 Článek LAW.SURR.79: Oblast působnosti
 1. Zatýkací rozkaz lze vydat v případech jednání, které lze podle práva vystavujícího státu
 potrestat trestem odnětí svobody nebo ochranným opatřením spojeným s odnětím osobní svobody s
 horní hranicí sazby v délce nejméně dvanácti měsíců, nebo byl-li již rozsudkem uložen trest nebo
 nařízeno ochranné opatření, v případě trestu nebo ochranného opatření v délce nejméně čtyř
 měsíců.
 320
 ---pagebreak--- 2. Aniž jsou dotčeny odstavce 3 a 4, může být předání podmíněno tím, že jednání, kvůli
 kterému byl zatýkací rozkaz vydán, představuje trestný čin podle práva vykonávajícího státu,
 nezávisle na znacích skutkové podstaty nebo popisu trestného činu.
 3. S výhradou článku LAW.SURR.80 [Důvody pro povinné odmítnutí výkonu zatýkacího
 rozkazu], čl. LAW.SURR.81 odst. 1 písm. b) až h) [Jiné důvody pro odmítnutí výkonu zatýkacího
 rozkazu], článku LAW.SURR.82 [Výjimka v případě politických trestných činů], článku LAW.SURR.83
 [Výjimka založená na státní příslušnosti] a článku LAW.SURR.84 [Záruky, které musí v určitých
 případech poskytnout vystavující stát] nesmí stát odmítnout výkon zatýkacího rozkazu vydaného v
 souvislosti s následujícím chováním, lze-li toto chování potrestat trestem odnětí svobody nebo
 ochranným opatřením spojeným s odnětím osobní svobody s horní hranicí sazby v délce nejméně
 dvanácti měsíců:
 (a) chováním jakékoli osoby, která přispívá k tomu, že skupina osob sledujících společný cíl spáchá
 jeden nebo více trestných činů v oblasti terorismu uvedených v článcích 1 a 2 Evropské úmluvy
 o potlačování terorismu, podepsané ve Štrasburku dne 27. ledna 1977, nebo v souvislosti s
 nedovoleným obchodem s omamnými a psychotropními látkami nebo vraždou, těžkým
 ublížením na zdraví, únosem, nezákonným omezováním osobní svobody, braním rukojmí či
 znásilněním, a to i v případě, že se tato osoba vlastního provedení dotyčného trestného činu či
 trestných činů neúčastní; toto přispění musí být úmyslné, přičemž je dané osobě známo, že její
 účast přispěje k uskutečnění trestné činnosti skupiny; nebo
 (b) terorismem ve smyslu definice v příloze LAW-7.
 4. Spojené království i Unie jednající jménem kteréhokoli ze svých členských států mohou
 oznámit specializovanému výboru pro spolupráci v oblasti prosazování práva a justiční spolupráci,


text:
že
 na základě vzájemnosti se podmínka oboustranné trestnosti uvedená v odstavci 2 neuplatní, pokud
 trestný čin, pro který je zatýkací rozkaz vydán:
 (a) je jedním z trestných činů uvedených v odstavci 5, jak jsou vymezeny právními předpisy
 vystavujícího státu, a
 (b) lze jej podle vnitrostátního práva potrestat trestem odnětí svobody nebo ochranným
 opatřením spojeným s odnětím osobní svobody s horní hranicí sazby v délce nejméně tří let.
 5. Trestnými činy uvedenými v odstavci 4 jsou:
  účast na zločinném spolčení;
  terorismem ve smyslu definice v příloze LAW-7;
  obchodování s lidmi;
  sexuální vykořisťování dětí a dětská pornografie,
  nedovolený obchod s omamnými a psychotropními látkami,
  nedovolený obchod se zbraněmi, střelivem a výbušninami,
  korupce, včetně úplatkářství;
 321
 ---pagebreak---  podvody, včetně podvodů postihujících finanční zájmy Spojeného království, členského státu
 nebo Unie;
  praní výnosů z trestné činnosti,
  padělání měny;
  počítačová trestná činnost;
  trestná činnost proti životnímu prostředí, včetně nedovoleného obchodu s ohroženými druhy
 živočichů a ohroženými druhy a odrůdami rostlin;
  napomáhání při nedovoleném překročení státní hranice a při nedovoleném pobytu,
  vražda;
  těžké ublížení na zdraví;
  nedovolený obchod s lidskými orgány a tkáněmi,
  únos, nezákonné omezování osobní svobody a braní rukojmí,
  rasismus a xenofobie;
  organizovaná nebo ozbrojená loupež;
  nedovolený obchod s kulturními statky, včetně starožitností a uměleckých děl,
  podvodná jednání;
  vydírání a vymáhání peněz za ochranu;
  padělání a produktové pirátství;
  padělání veřejných listin a obchodování s nimi,
  padělání platebních prostředků;
  nedovolený obchod s hormonálními látkami a jinými prostředky na podporu růstu,
  nedovolený obchod s jadernými nebo radioaktivními materiály,
  obchodování s odcizenými vozidly;
  znásilnění;
  žhářství;
 322
 ---pagebreak---  trestné činy spadající do pravomoci Mezinárodního trestního soudu,
  únos letadla, plavidla nebo kosmické lodě, a
  sabotáž.
 Článek LAW.SURR.80: Důvody pro povinné odmítnutí výkonu zatýkacího rozkazu
 Výkon zatýkacího rozkazu se odmítne:
 (a) pokud se na trestný čin, pro který je zatýkací rozkaz vydán, vztahuje ve vykonávajícím státě
 amnestie, byl-li tento stát příslušný ke stíhání tohoto trestného činu podle svého vlastního
 trestního práva;
 (b) pokud je vykonávající justiční orgán informován, že vyžádaná osoba byla za stejný čin
 pravomocně odsouzena jiným státem, za předpokladu, že v případě odsouzení byl trest
 vykonán, právě je vykonáván nebo podle práva státu, který vynesl rozsudek, ho již nelze
 vykonat; nebo
 (c) pokud osoba, na niž byl zatýkací rozkaz vydán, není podle práva vykonávajícího státu vzhledem
 ke svému věku trestně odpovědná za jednání, pro které je zatýkací rozkaz vydán.
 Článek LAW.SURR.81: Jiné důvody pro odmítnutí výkonu zatýkacího rozkazu
 1. Výkon zatýkacího rozkazu lze odmítnout:
 (a) pokud v některém z případů uvedených v čl. LAW.SURR.79 odst. 2 [Oblast působnosti]
 nepředstavuje jednání, pro které je zatýkací rozkaz vydán, trestný čin podle práva
 vykonávajícího státu; avšak v případě daní či poplatků, cel nebo měny nelze odmítnout výkon
 zatýkacího rozkazu z toho důvodu, že právo vykonávajícího státu neukládá tentýž druh daní či
 poplatků nebo neobsahuje stejnou úpravu, pokud jde o daně, poplatky, cla a měny, jako právo
 vystavujícího státu;
 (b)


text:
je-li osoba, na kterou byl vydán zatýkací rozkaz, ve vykonávajícím státě stíhána za stejný čin
 jako ten, pro který byl zatýkací rozkaz vydán;
 (c) pokud justiční orgány vykonávajícího státu rozhodly buď nezahájit trestní stíhání kvůli
 trestnému činu, pro který byl zatýkací rozkaz vydán, nebo takové řízení zastavit, nebo byl-li v
 některém státě vynesen proti vyžádané osobě za stejné jednání pravomocný rozsudek, který
 zamezuje dalšímu trestnímu stíhání;
 (d) jsou-li trestní stíhání vyžádané osoby nebo výkon trestu podle práva vykonávajícího státu
 promlčeny a dané jednání spadá do příslušnosti tohoto státu na základě jeho vlastního
 trestního práva;
 (e) je-li vykonávající justiční orgán informován, že vyžádaná osoba byla za stejný čin pravomocně
 odsouzena třetí zemí, za předpokladu, že v případě odsouzení byl trest vykonán, právě je
 vykonáván nebo podle práva země, která vynesla rozsudek, ho již nelze vykonat;
 (f) byl-li zatýkací rozkaz vydán za účelem výkonu trestu odnětí svobody nebo ochranného
 opatření spojeného s odnětím osobní svobody a vyžádaná osoba se zdržuje ve vykonávajícím
 státě, je jeho státním příslušníkem nebo zde má trvalý pobyt a tento stát se zaváže provést
 323
 ---pagebreak--- výkon trestu odnětí svobody nebo ochranného opatření spojeného s odnětím osobní svobody
 v souladu se svým vnitrostátním právem; je-li nutný souhlas vyžádané osoby s předáním
 výkonu trestu nebo ochranného opatření spojeného s odnětím osobní svobody do
 vykonávajícího státu, může vykonávající stát odmítnout výkon zatýkacího rozkazu pouze poté,
 co vyžádaná osoba souhlasí s předáním výkonu trestu nebo ochranného opatření spojeného s
 odnětím osobní svobody;
 (g) pokud se zatýkací rozkaz vztahuje na trestné činy, které:
 (i) byly podle práva vykonávajícího státu spáchány zcela nebo zčásti na území
 vykonávajícího státu nebo na místě, které se za toto území považuje, nebo
 (ii) byly spáchány mimo území vydávajícího státu a právo vykonávajícího státu nepřipouští
 stíhání za stejné činy, jsou-li spáchány mimo jeho území;
 (h) existují-li důvody se na základě objektivních skutečností domnívat, že zatýkací rozkaz byl vydán
 za účelem stíhání nebo potrestání osoby z důvodu jejího pohlaví, rasy, náboženství, etnického
 původu, státní příslušnosti, jazyka, politického přesvědčení nebo sexuální orientace nebo že by
 postavení této osoby mohlo být pro některý z těchto důvodů zhoršeno;
 (i) byl-li zatýkací rozkaz vydán za účelem výkonu trestu odnětí svobody nebo ochranného
 opatření spojeného s odnětím osobní svobody a vyžádaná osoba se osobně nezúčastnila
 hlavního líčení, v němž bylo dané rozhodnutí vydáno, pokud zatýkací rozkaz neuvádí, že daná
 osoba v souladu s dalšími procesními požadavky vymezenými ve vnitrostátním právu
 vystavujícího státu:
 (iii) byla včas:
 (A) osobně předvolána, a tudíž informována o plánovaném datu a místu konání
 hlavního líčení, v němž bylo dané rozhodnutí vydáno, nebo jiným způsobem
 skutečně převzala úřední informaci o plánovaném datu a místu konání
 hlavního líčení tak, aby bylo možné jednoznačně určit, že o plánovaném
 hlavním líčení věděla,
 a
 (B) informována, že může být vydáno rozhodnutí, pokud se hlavního líčení
 nezúčastní,
 nebo
 (iv) o datu a místu konání plánovaného hlavního líčení věděla a zmocnila svého právního
 zástupce, kterého si buď sama zvolila, nebo který jí byl ustanoven státem, aby ji v
 hlavním líčení obhajoval, a byla tímto zástupcem skutečně v


text:
hlavním líčení
 obhajována,
 nebo
 (v) poté, co obdržela rozhodnutí a byla výslovně informována o svém právu na obnovu
 řízení nebo odvolání, které umožňují opětovné přezkoumání skutkové podstaty věci
 včetně nových důkazů a které mohou vést ke změně původního rozhodnutí:
 324
 ---pagebreak--- (A) výslovně uvedla, že rozhodnutí nenapadne,
 nebo
 (B) nepodala návrh na obnovu řízení nebo odvolání v příslušné lhůtě,
 nebo
 (vi) rozhodnutí osobně neobdržela, avšak:
 (A) toto rozhodnutí jí bude osobně doručeno neprodleně po jejím předání a
 bude výslovně informována o svém právu na obnovu řízení nebo odvolání,
 které umožňují opětovné přezkoumání skutkové podstaty věci včetně
 nových důkazů a které mohou vést ke změně původního rozhodnutí,
 a
 (B) bude informována o lhůtě, ve které musí podat návrh na obnovu řízení nebo
 odvolání, jak stanoví příslušný zatýkací rozkaz.
 2. Pokud byl zatýkací rozkaz vydán za účelem výkonu trestu odnětí svobody nebo ochranného
 opatření spojeného s odnětím osobní svobody za podmínek uvedených v odst. 1 písm. i) bodu iv) a
 dotyčná osoba předtím neobdržela žádné úřední informace o tom, že je proti ní vedeno trestní
 řízení, může tato osoba poté, co byla o obsahu zatýkacího rozkazu informována, požádat, aby ještě
 před svým předáním obdržela kopii rozsudku. Vydávající orgán poskytne dotyčné osobě kopii
 rozsudku okamžitě poté, co byl o její žádosti informován, a to prostřednictvím vykonávajícího
 orgánu. V souvislosti s žádostí dotyčné osoby nedojde ke zdržení postupu předávání ani ke zdržení
 rozhodnutí o výkonu zatýkacího rozkazu. Rozsudek se dotyčné osobě poskytne pouze pro informaci;
 nepovažuje se to za formální doručení rozsudku ani za počátek lhůty pro podání návrhu na obnovu
 řízení nebo odvolání.
 3. Pokud je osoba předávána za podmínek uvedených v odst. 1 písm. i) bodu iv) a podala návrh
 na obnovu řízení nebo odvolání, až do ukončení příslušného řízení se vazba osoby čekající na obnovu
 řízení nebo odvolací řízení přezkoumává podle vnitrostátního práva vystavujícího státu, a to buď
 pravidelně, nebo na žádost dotyčné osoby. Tento přezkum zahrnuje zejména možnost pozastavení
 nebo přerušení vazby. Obnovené nebo odvolací řízení se zahájí v přiměřené lhůtě po předání.
 Článek LAW.SURR.82: Výjimka v případě politických trestných činů
 1. Výkon zatýkacího rozkazu nelze odmítnout z důvodu, že vykonávající stát může daný trestný
 čin považovat za politický trestný čin, za trestný čin související s politickým trestným činem nebo za
 politicky motivovaný trestný čin.
 2. Spojené království i Unie jednající jménem kteréhokoli ze svých členských států však mohou
 oznámit specializovanému výboru pro spolupráci v oblasti prosazování práva a justiční spolupráci, že
 odstavec 1 se bude uplatňovat pouze v souvislosti s:
 (a) trestnými činy uvedenými v článcích 1 a 2 Evropské úmluvy o potlačování terorismu;
 (b) trestnými činy založení organizované zločinecké skupiny nebo účasti na organizované
 zločinecké skupině za účelem spáchání jednoho nebo více trestných činů uvedených v článcích
 325
 ---pagebreak--- 1 a 2 Evropské úmluvy o potlačování terorismu, pokud tyto trestné činy založení organizované
 zločinecké skupiny nebo účasti na organizované zločinecké skupině odpovídají popisu chování
 uvedenému v čl. LAW.SURR.79 odst. 3 [Oblast působnosti] této dohody, a
 (c) terorismus podle definice obsažené v příloze LAW-7 této dohody,
 3. Pokud byl


text:
zatýkací rozkaz vydán státem, který učinil oznámení uvedené v odstavci 2, nebo
 státem, jehož jménem bylo takové oznámení učiněno, může stát vykonávající zatýkací rozkaz
 uplatnit reciprocitu.
 Článek LAW.SURR.83: Výjimka založená na státní příslušnosti
 1. Výkon zatýkacího rozkazu nelze odmítnout z důvodu, že vyžádaná osoba je státním
 příslušníkem vykonávajícího státu.
 2. Spojené království i Unie jednající jménem kteréhokoli ze svých členských států mohou
 oznámit specializovanému výboru pro spolupráci v oblasti prosazování práva a justiční spolupráci, že
 vlastní státní příslušníci daného státu nebudou předáváni nebo že předávání jejich vlastních státních
 příslušníků bude povoleno pouze za určitých stanovených podmínek. Oznámení se zakládá na
 důvodech souvisejících se základními zásadami nebo praxí vnitrostátního právního řádu Spojeného
 království nebo státu, jehož jménem bylo oznámení učiněno. V takovém případě může Unie jménem
 kteréhokoli ze svých členských států nebo případně Spojené království v přiměřené lhůtě po
 obdržení oznámení druhé strany oznámit specializovanému výboru pro spolupráci v oblasti
 prosazování práva a justiční spolupráci, že vykonávající justiční orgány daného členského státu nebo
 případně Spojeného království mohou odmítnout předávání svých státních příslušníků do tohoto
 státu nebo že toto předávání bude povoleno pouze za určitých stanovených podmínek.
 3. V situaci, kdy stát odmítne vykonat zatýkací rozkaz z důvodu, že v případě Spojeného
 království učinilo Spojené království oznámení nebo v případě členského státu učinila Unie jeho
 jménem oznámení podle odstavce 2, zváží tento stát po zohlednění stanoviska vystavujícího státu
 zahájení řízení proti svému státnímu příslušníkovi, které by bylo souměřitelné s předmětu daného
 rozkazu. V situaci, kdy se justiční orgán rozhodne takové řízení nezahájit, má oběť trestného činu,
 pro který je zatýkací rozkaz vydán, možnost získat informace o tomto rozhodnutí v souladu s
 použitelným vnitrostátním právem.
 4. Pokud příslušné orgány státu zahájí v souladu s odstavcem 3 řízení proti svému vlastnímu
 státnímu příslušníkovi, zajistí tento stát, aby jeho příslušné orgány mohly přijmout vhodná opatření
 na pomoc obětem a svědkům v situacích, kdy mají trvalý pobyt v jiném státě, zejména pokud jde o
 způsob vedení řízení.
 Článek LAW.SURR.84: Záruky, které musí v určitých případech poskytnout vystavující stát
 Výkon zatýkacího rozkazu vykonávajícím justičním orgánem může podléhat těmto zárukám:
 (a) lze-li trestný čin, pro který je zatýkací rozkaz vydán, ve vystavujícím státě potrestat doživotním
 trestem odnětí svobody nebo doživotním ochranným opatřením spojeným s odnětím osobní
 svobody, může vykonávající stát výkon tohoto zatýkacího rozkazu podmínit tím, že vystavující
 stát poskytne záruku pokládanou vykonávajícím státem za dostatečnou, že vystavující stát
 uložený trest nebo nařízené opatření na žádost nebo nejpozději po 20 letech přezkoumá nebo
 že podpoří žádost o udělení milosti, o kterou může osoba požádat na základě práva nebo
 praxe vystavujícího státu, za účelem upuštění od výkonu tohoto trestu nebo opatření;
 326
 ---pagebreak--- (b) je-li osoba, na kterou se vztahuje zatýkací rozkaz za účelem trestního stíhání, státním
 příslušníkem vykonávajícího státu nebo zde má trvalý pobyt, může být předání této osoby
 podmíněno tím, že daná osoba bude po vyslechnutí navrácena do vykonávajícího státu, aby
 zde vykonala trest odnětí svobody nebo ochranné opatření spojené s odnětím osobní svobody
 uložené ve vystavujícím státě; je-li nutný souhlas vyžádané osoby s předáním výkonu trestu


text:
nebo ochranného opatření spojeného s odnětím osobní svobody do vykonávajícího státu, je
 záruka, že tato osoba bude za účelem výkonu trestu navrácena do vykonávajícího státu,
 podmíněna tím, že vyžádaná osoba po vyslechnutí s navrácením do vykonávajícího státu
 souhlasí;
 (c) jsou-li závažné důvody domnívat se, že existuje reálné riziko z hlediska ochrany základních
 práv vyžádané osoby, může vykonávající justiční orgán případně předtím, než rozhodne o
 výkonu zatýkacího rozkazu, případně požadovat doplňující záruky ohledně zacházení s
 vyžádanou osobou po jejím předání.
 Článek LAW.SURR.85: Účast ústředního orgánu
 1. Spojené království a Unie mohou jménem kteréhokoli ze svých členských států oznámit
 specializovanému výboru pro vymáhání práva a justiční spolupráci v případě Spojeného království
 jeho ústřední orgán a v případě Unie ústřední orgán každého státu, který takový orgán určil, nebo,
 pokud tak stanoví právní systém příslušného státu, více ústředních orgánů, které jsou nápomocny
 příslušným justičním orgánům.
 2. Při oznamování specializovanému výboru pro vymáhání práva a justiční spolupráci podle
 odstavce 1 může Spojené království i Unie jednající jménem kteréhokoli ze svých členských států,
 sdělit, že v důsledku organizace vnitřního justičního systému příslušných států je tento ústřední
 orgán odpovědný nebo jsou tyto ústřední orgány odpovědné za správní doručení a převzetí
 zatýkacích rozkazů a za veškerý další úřední písemný styk související se správním doručením a
 převzetím zatýkacích rozkazů. Tyto údaje jsou závazné pro všechny orgány vydávajícího státu.
 Článek LAW.SURR.86: Obsah a forma zatýkacího rozkazu
 1. Zatýkací rozkaz obsahuje v souladu s formulářem uvedeným v příloze LAW-5 tyto informace:
 (a) totožnost a státní příslušnost vyžádané osoby;
 (b) název, adresu, telefonní číslo, číslo faxu a e-mailovou adresu vystavujícího justičního orgánu;
 (c) doklad toho, že existuje vykonatelný rozsudek, zatýkací rozkaz nebo jiné vykonatelné soudní
 rozhodnutí se stejným účinkem spadající do oblasti působnosti článku LAW.SURR.79 [Oblast
 působnosti];
 (d) povahu a právní kvalifikaci trestného činu, zejména s ohledem na článek LAW.SURR.79 [Oblast
 působnosti];
 (e) popis okolností, za kterých byl trestný čin spáchán, včetně doby, místa a míry účasti vyžádané
 osoby na trestném činu;
 (f) uložený trest, existuje-li pravomocný rozsudek, nebo stanovené trestní sazby pro daný trestný
 čin podle práva vystavujícího státu, a
 (g) pokud možno, jiné následky trestného činu.
 327
 ---pagebreak--- 2. Zatýkací rozkaz musí být přeložen do úředního jazyka nebo jednoho z úředních jazyků
 vykonávajícího státu. Spojené království i Unie jednající jménem kteréhokoli ze svých členských států
 mohou oznámit specializovanému výboru pro spolupráci v oblasti prosazování práva a justiční
 spolupráci, že budou přijímány překlady do jednoho nebo více jiných úředních jazyků některého
 státu.
 Článek LAW.SURR.87: Doručení zatýkacího rozkazu
 Je-li známo místo pobytu vyžádané osoby, může vystavující justiční orgán doručit zatýkací rozkaz
 přímo vykonávajícímu justičnímu orgánu.
 Článek LAW.SURR.88: Podrobné postupy doručování zatýkacího rozkazu
 1. Neví-li vystavující justiční orgán, který orgán je příslušným vykonávajícím justičním orgánem,
 provede potřebná šetření za účelem získání těchto informací z vykonávajícího státu.
 2. Vystavující justiční orgán může o doručení zatýkacího rozkazu požádat Mezinárodní
 organizaci kriminální policie (Interpol).
 3. Vystavující justiční orgán může zatýkací rozkaz doručit jakýmkoli bezpečným prostředkem,
 který umožňuje vyhotovit písemný záznam, za podmínek umožňujících vykonávajícímu státu ověřit
 pravost zatýkacího rozkazu.
 4. Veškeré obtíže týkající se doručení nebo


text:
pravosti jakéhokoli dokumentu potřebného pro
 výkon zatýkacího příkazu se projednají přímo mezi dotyčnými justičními orgány nebo popřípadě
 prostřednictvím ústředních orgánů daných států.
 5. Není-li orgán, který obdrží zatýkací rozkaz, orgánem příslušným k jeho provedení, postoupí
 jej bez dalšího příslušnému orgánu ve svém státě a informuje o tom vystavující justiční orgán.
 Článek LAW.SURR.89: Práva vyžádané osoby
 1. Je-li vyžádaná osoba zatčena za účelem výkonu zatýkacího rozkazu, vykonávající justiční
 orgán ji v souladu se svým vnitrostátním právem informuje o zatýkacím rozkazu a jeho obsahu a
 rovněž o tom, že může souhlasit s předáním vystavujícímu státu.
 2. Vyžádaná osoba, která je zatčena za účelem výkonu zatýkacího rozkazu a která nemluví
 jazykem řízení týkajícího se daného zatýkacího rozkazu nebo mu nerozumí, má právo na pomoc
 tlumočníka a na písemný překlad do rodného jazyka vyžádané osoby nebo do jakéhokoli jiného
 jazyka, kterým tato osoba mluví nebo kterému rozumí, v souladu s vnitrostátním právem
 vykonávajícího státu.
 3. Vyžádaná osoba má po zatčení právo na pomoc právního zástupce v souladu s vnitrostátním
 právem vykonávajícího státu.
 4. Vyžádaná osoba je informována o svém právu jmenovat právního zástupce ve vystavujícím
 státě za účelem napomáhat právnímu zástupci ve vykonávajícím státě v řízení týkajícím se daného
 zatýkacího rozkazu. Tímto odstavcem nejsou dotčeny lhůty stanovené v článku LAW.SURR.101 [Lhůty
 pro předání osoby].
 5. Vyžádaná osoba, která je zatčena, má právo nechat o svém zatčení vyrozumět bez
 zbytečného prodlení konzulární úřady státu, jehož je státním příslušníkem, nebo je-li tato osoba bez
 328
 ---pagebreak--- státní příslušnosti, konzulární úřady státu, v němž obvykle pobývá, a s těmito úřady komunikovat,
 pokud si to daná osoba přeje.
 Článek LAW.SURR.90: Držení vyžádané osoby ve vazbě
 Při zatčení osoby na základě zatýkacího rozkazu rozhodne v souladu s právem vykonávajícího státu
 vykonávající justiční orgán o tom, zda by měla být vyžádaná osoba ponechána ve vazbě. Tuto osobu
 lze v souladu s vnitrostátním právem vykonávajícího státu kdykoli předběžně propustit z vazby za
 podmínky, že příslušný orgán daného státu učiní veškerá opatření nezbytná k tomu, aby tato osoba
 nemohla uprchnout.
 Článek LAW.SURR.91: Souhlas s předáním
 1. Uvede-li zatčená osoba, že souhlasí s předáním, musí být tento souhlas a popřípadě výslovné
 zřeknutí se nároku na zásadu speciality uvedenou v čl. LAW.SURR.105 odst. 2 [Případné stíhání za
 jiné trestné činy] vyjádřeny před vykonávajícím justičním orgánem v souladu s vnitrostátním právem
 vykonávajícího státu.
 2. Každý stát přijme nezbytná opatření, aby bylo zajištěno, že souhlas a popřípadě zřeknutí se
 podle odstavce 1 jsou vyjádřeny takovým způsobem, aby bylo zřejmé, že je tato osoba učinila
 dobrovolně a s plným vědomím důsledků. Za tímto účelem má vyžádaná osoba právo na právního
 zástupce.
 3. Souhlas a popřípadě zřeknutí se podle odstavce 1 se formálně zaznamenají v souladu s
 postupem stanoveným vnitrostátním právem vykonávajícího státu.
 4. Souhlas nelze v zásadě odvolat. Každý stát může stanovit, že souhlas a popřípadě zřeknutí se
 podle odstavce 1 tohoto článku lze odvolat v souladu s pravidly použitelnými na základě jeho
 vnitrostátního práva. V tom případě se při stanovení lhůt stanovených v článku LAW.SURR.101
 [Lhůty pro předání osoby] nebere v úvahu doba mezi dnem, kdy


text:
byl souhlas vysloven, a dnem, kdy
 byl tento souhlas odvolán. Spojené království i Unie jednající jménem kteréhokoli ze svých členských
 států mohou oznámit specializovanému výboru pro spolupráci v oblasti prosazování práva a justiční
 spolupráci, že si přejí tuto možnost využít, přičemž uvedou postupy, kterými lze souhlas odvolat, a
 případné změny těchto postupů.
 Článek LAW.SURR.92: Výslech vyžádané osoby
 Nesouhlasí-li zatčená osoba se svým předáním podle článku LAW.SURR.91 [Souhlas s předáním], má
 právo být vyslechnuta vykonávajícím justičním orgánem v souladu s právem vykonávajícího státu.
 Článek LAW.SURR.93: Rozhodnutí o předání
 1. Vykonávající justiční orgán rozhodne o předání osoby ve lhůtách a za podmínek stanovených
 v této hlavě, a zejména v souladu se zásadou proporcionality stanovenou v článku LAW.SURR.77
 [Zásada proporcionality].
 2. Považuje-li vykonávající justiční orgán informace, které mu sdělil vystavující stát, za
 nedostatečné pro to, aby mohl o předání rozhodnout, požádá o neprodlené poskytnutí potřebných
 doplňujících informací, zejména s ohledem na článek LAW.SURR.77 [Zásada proporcionality], články
 LAW.SURR.80 [Důvody pro povinné odmítnutí výkonu zatýkacího rozkazu] až LAW.SURR.82 [Výjimka
 v případě politických trestných činů], článek LAW.SURR.84 [Záruky, které musí v určitých případech
 poskytnout vystavující stát] a článek LAW.SURR.86 [Obsah a forma zatýkacího rozkazu], a může
 329
 ---pagebreak--- stanovit lhůtu, ve které mají být tyto informace dodány, přičemž vezme v úvahu nutnost dodržet
 lhůty stanovené v článku LAW.SURR.95 [Lhůty a postupy pro rozhodnutí o výkonu zatýkacího
 rozkazu].
 3. Vystavující justiční orgán může vykonávajícímu justičnímu orgánu kdykoli předat další
 užitečné informace.
 Článek LAW.SURR.94: Rozhodnutí v případě vícenásobných žádostí
 1. Pokud byl na tutéž osobu vydán evropský zatýkací rozkaz nebo zatýkací rozkaz dvěma nebo
 více státy, rozhodne vykonávající justiční orgán o tom, který zatýkací rozkaz bude vykonán, přičemž
 náležitě zohlední všechny okolnosti, zejména relativní závažnost trestných činů a místo jejich
 spáchání, datum vydání jednotlivých zatýkacích rozkazů či evropských zatýkacích rozkazů a
 skutečnost, zda byly vydány za účelem trestního stíhání nebo výkonu trestu odnětí svobody či
 ochranného opatření spojeného s odnětím osobní svobody, a dále právní závazky členských států
 vyplývající z práva Unie, zejména pokud jde o zásady svobody pohybu a zákazu diskriminace na
 základě státní příslušnosti.
 2. Vykonávající justiční orgán členského státu může při rozhodování podle odstavce 1 požádat
 o stanovisko Eurojust.
 3. Existuje-li současně zatýkací rozkaz a žádost o vydání podaná třetí zemí, rozhodne příslušný
 orgán vykonávajícího státu o tom, zda má přednost zatýkací rozkaz, nebo žádost o vydání, přičemž
 náležitě zohlední všechny okolnosti, zejména okolnosti uvedené v odstavci 1 a v použitelné úmluvě.
 4. Tímto článkem nejsou dotčeny závazky států vyplývající ze statutu Mezinárodního trestního
 soudu.
 Článek LAW.SURR.95: Lhůty a postupy pro rozhodnutí o výkonu zatýkacího rozkazu
 1. Zatýkací rozkaz se projednává a vykonává jako neodkladná záležitost.
 2. Souhlasí-li vyžádaná osoba se svým předáním, musí být pravomocné rozhodnutí o výkonu
 zatýkacího rozkazu přijato do deseti dnů od vyjádření tohoto souhlasu.
 3. V ostatních případech musí být pravomocné rozhodnutí o výkonu zatýkacího rozkazu přijato
 do 60 dnů od zatčení vyžádané osoby.
 4. Nelze-li v konkrétních případech vykonat zatýkací rozkaz ve lhůtách stanovených v odstavci 2
 nebo 3, vykonávající justiční orgán o této skutečnosti ihned uvědomí vystavující justiční


text:
orgán s
 uvedením důvodů prodlení. V těchto případech lze lhůty prodloužit o dalších 30 dnů.
 5. Dokud vykonávající justiční orgán nepřijme pravomocné rozhodnutí o zatýkacím rozkazu,
 zajistí, aby byly nadále splněny hmotné podmínky pro účinné předání osoby.
 6. Každé odmítnutí výkonu zatýkacího rozkazu musí obsahovat odůvodnění.
 Článek LAW.SURR.96: Situace do přijetí rozhodnutí
 1. Byl-li zatýkací rozkaz vydán za účelem trestního stíhání, musí vykonávající justiční orgán buď:
 330
 ---pagebreak--- (a) souhlasit s tím, že vyžádaná osoba bude vyslechnuta podle článku LAW.SURR.97 [Výslech
 osoby do přijetí rozhodnutí], nebo
 (b) souhlasit s dočasným přemístěním vyžádané osoby.
 2. Podmínky a doba trvání dočasného přemístění jsou stanoveny vzájemnou dohodou mezi
 vystavujícím a vykonávajícím justičním orgánem.
 3. V případě dočasného přemístění musí mít tato osoba možnost vrátit se do vykonávajícího
 státu, aby se účastnila jednání, která se jí týkají a která se konají v rámci postupu předávání.
 Článek LAW.SURR.97: Výslech osoby do přijetí rozhodnutí
 1. Vyžádanou osobu vyslechne justiční orgán. Za tímto účelem je vyžádané osobě nápomocen
 právní zástupce jmenovaný v souladu s právem vystavujícího státu.
 2. Vyžádaná osoba je vyslechnuta v souladu s právem vykonávajícího státu a podmínkami
 stanovenými vzájemnou dohodou mezi vystavujícím a vykonávajícím justičním orgánem.
 3. Příslušný vykonávající justiční orgán může ve svém státě určit jiný justiční orgán, aby se
 účastnil výslechu vyžádané osoby, a to za účelem zajištění řádného použití tohoto článku.
 Článek LAW.SURR.98: Výsady a imunity
 1. Požívá-li vyžádaná osoba ve vykonávajícím státě výsady nebo imunity, pokud jde o
 příslušnost nebo výkon, začínají lhůty uvedené v článku LAW.SURR.95 [Lhůty a postupy pro
 rozhodnutí o výkonu zatýkacího rozkazu] běžet, teprve když (nebo pokud) je vykonávající justiční
 orgán informován o tom, že došlo ke zbavení této výsady nebo imunity.
 2. Vykonávající stát zajistí, aby byly splněny hmotné podmínky nezbytné pro účinné předání,
 nepožívá-li tato osoba již nadále této výsady nebo imunity.
 3. Je-li ke zbavení výsady nebo imunity zmocněn orgán vykonávajícího státu, vykonávající
 justiční orgán neprodleně požádá daný orgán o výkon této pravomoci. Je-li ke zbavení výsady nebo
 imunity zmocněn orgán jiného státu, třetí země nebo mezinárodní organizace, vystavující justiční
 orgán požádá daný orgán o výkon této pravomoci.
 Článek LAW.SURR.99: Souběžné mezinárodní závazky
 1. Touto dohodou nejsou dotčeny závazky vykonávajícího státu v případech, byla-li vyžádaná
 osoba vydána do tohoto státu z třetí země a je-li tato osoba chráněna podle ustanovení ujednání,
 podle kterého byla vydána, týkajících se zásady speciality. Vykonávající stát přijme veškerá nezbytná
 opatření, aby neprodleně požádal o souhlas třetí země, ze které byla vyžádaná osoba vydána, aby
 mohla být vyžádaná osoba předána do státu, který vydal zatýkací rozkaz. Lhůty uvedené v článku
 LAW.SURR.95 [Lhůty a postupy pro rozhodnutí o výkonu zatýkacího rozkazu] začínají běžet až ode
 dne, ke kterému přestane platit tato zásada speciality.
 2. Až do rozhodnutí třetí země, ze které byla vyžádaná osoba vydána, zajistí vykonávající stát,
 aby byly nadále splněny hmotné podmínky nezbytné k účinnému předání.
 331
 ---pagebreak--- Článek LAW.SURR.100: Oznámení rozhodnutí
 Vykonávající justiční orgán oznámí rozhodnutí o způsobu vyřízení zatýkacího rozkazu neprodleně
 vystavujícímu justičnímu orgánu.
 Článek LAW.SURR.101: Lhůty pro předání osoby
 1. Vyžádaná osoba je předána co


text:
nejdříve v den, který dohodnou dotyčné orgány.
 2. Vyžádaná osoba je předána nejpozději do deseti dnů po přijetí pravomocného rozhodnutí o
 výkonu zatýkacího rozkazu.
 3. Brání-li předání vyžádané osoby ve lhůtě uvedené v odstavci 2 okolnosti, které jsou mimo
 kontrolu dotyčných států, vykonávající a vystavující justiční orgán se neprodleně vzájemně kontaktují
 a dohodnou nové datum předání. V tom případě se předání uskuteční do deseti dnů od nového
 dohodnutého data.
 4. Předání lze výjimečně dočasně odložit ze závažných humanitárních důvodů, například
 existují-li závažné důvody domnívat se, že by předání zřejmě ohrozilo život nebo zdraví vyžádané
 osoby. Výkon zatýkacího rozkazu se uskuteční, jakmile tyto důvody pominou. Vykonávající justiční
 orgán neprodleně informuje vystavující justiční orgán a dohodne s ním nové datum předání. V tom
 případě se předání uskuteční do deseti dnů od nového dohodnutého data.
 5. Nachází-li se vyžádaná osoba po uplynutí lhůt uvedených v odstavcích 2 až 4 ještě ve vazbě,
 musí být propuštěna. Vykonávající a vystavující justiční orgány se vzájemně kontaktují, jakmile vyjde
 najevo, že osoba má být propuštěna podle tohoto odstavce, a dohodnou postup pro předání této
 osoby.
 Článek LAW.SURR.102: Odložené nebo podmíněné předání
 1. Vykonávající justiční orgán může poté, co rozhodne o výkonu zatýkacího rozkazu, odložit
 předání vyžádané osoby, aby mohla být stíhána ve vykonávajícím státě, nebo byla-li již vyžádaná
 osoba odsouzena, aby mohla na jeho území vykonat trest, který jí byl uložen za jiný trestný čin, než
 který je uveden v zatýkacím rozkaze.
 2. Místo odložení předání může vykonávající justiční orgán dočasně předat vyžádanou osobu
 vystavujícímu státu za podmínek stanovených vzájemnou dohodou mezi vykonávajícím a
 vystavujícím justičním orgánem. Tato dohoda musí být písemná a její podmínky jsou závazné pro
 všechny orgány vystavujícího státu.
 Článek LAW.SURR.103: Průvoz
 1. Každý stát povolí průvoz vyžádané osoby, která je předávána, přes své území za podmínky,
 že je informován o:
 (a) totožnosti a státní příslušnosti osoby, na kterou se zatýkací rozkaz vztahuje;
 (b) existenci zatýkacího rozkazu;
 (c) povaze a právní kvalifikaci trestného činu a
 (d) okolnostech spáchání trestného činu, včetně doby a místa.
 332
 ---pagebreak--- 2. Stát, jehož jménem bylo učiněno oznámení podle čl. LAW.SURR.83 odst. 2 [Výjimka založená
 na státní příslušnosti] v tom smyslu, že jeho vlastní státní příslušníci nebudou předáváni nebo že
 jejich předávání bude povoleno pouze za určitých stanovených podmínek, může za stejných
 podmínek odmítnout průvoz svých vlastních státních příslušníků přes své území nebo jej podmínit
 stejnými podmínkami.
 3. Státy určí orgán odpovědný za přijímání žádostí o průvoz a nezbytných dokladů a za veškerý
 další úřední písemný styk související se žádostmi o průvoz.
 4. Žádost o průvoz a informace uvedené v odstavci 1 mohou být zaslány orgánu určenému
 podle odstavce 3 jakýmkoli prostředkem, který umožňuje vyhotovit písemný záznam. Stát průvozu
 oznámí své rozhodnutí stejným postupem.
 5. Tento článek se nepoužije v případě letecké přepravy bez plánovaného mezipřistání. Dojde-li
 však k neplánovanému přistání, poskytne vystavující stát orgánu určenému podle odstavce 3
 informace uvedené v odstavci 1.
 6. Týká-li se průvoz osoby, která má být vydána do některého státu z třetí země, použije se
 tento článek obdobně. Konkrétně odkazy na „zatýkací rozkaz“


text:
se považují za odkazy na „žádost o
 vydání“.
 Článek LAW.SURR.104: Započtení doby vazby nebo odnětí svobody ve vykonávajícím státě
 1. Vystavující stát započítá všechny doby vazby nebo odnětí svobody v souvislosti s výkonem
 zatýkacího rozkazu do celkové doby odnětí svobody, která má být vykonána ve vystavujícím státě v
 důsledku uložení trestu odnětí svobody nebo ochranného opatření spojeného s odnětím osobní
 svobody.
 2. Vykonávající justiční orgán nebo ústřední orgán určený podle článku LAW.SURR.85 [Účast
 ústředního orgánu] poskytne vystavujícímu justičnímu orgánu při předání všechny informace o délce
 trvání vazby nebo odnětí svobody vyžádané osoby na základě zatýkacího rozkazu.
 Článek LAW.SURR.105: Případné stíhání za jiné trestné činy
 1. Spojené království i Unie jednající jménem kteréhokoli ze svých členských států mohou
 oznámit specializovanému výboru pro spolupráci v oblasti prosazování práva a justiční spolupráci, že
 ve vztazích s jinými státy, pro něž platí stejné oznámení, se předpokládá, že byl udělen souhlas s tím,
 aby osoba byla stíhána, odsouzena nebo držena ve vazbě za účelem výkonu trestu odnětí svobody
 nebo ochranného opatření spojeného s odnětím osobní svobody za jiný trestný čin, než kvůli
 kterému byla tato osoba předána a kterého se dopustila před svým předáním, neuvede-li v
 konkrétním případě vykonávající justiční orgán ve svém rozhodnutí o předání něco jiného.
 2. Kromě případů uvedených v odstavcích 1 a 3 nelze osobu, která byla předána, stíhat,
 odsoudit nebo jinak zbavit svobody za jiný trestný čin, než kvůli kterému byla tato osoba předána a
 kterého se dopustila před svým předáním.
 3. Odstavec 2 tohoto článku se nepoužije na tyto případy:
 (a) daná osoba neopustila území státu, kterému byla předána, ve lhůtě do 45 dnů od svého
 konečného propuštění, i když k tomu měla příležitost, nebo se vrátila na území tohoto státu
 poté, co ho opustila;
 333
 ---pagebreak--- (b) trestný čin nelze potrestat trestem odnětí svobody nebo ochranným opatřením spojeným s
 odnětím osobní svobody;
 (c) trestní řízení nevede k uplatnění opatření omezujícího osobní svobodu;
 (d) dané osobě by mohl být uložen trest nebo opatření, které nezahrnují odnětí osobní svobody,
 zejména peněžitý trest nebo opatření místo peněžitého trestu, i když tento trest nebo
 opatření mohou omezit její osobní svobodu;
 (e) daná osoba souhlasila se svým předáním a popřípadě se současně zřekla uplatnění zásady
 speciality podle článku LAW.SURR.91 [Souhlas s předáním];
 (f) daná osoba se po svém předání výslovně zřekla nároku na zásadu speciality, pokud jde o určité
 trestné činy spáchané před jejím předáním; prohlášení o zřeknutí se musí být učiněno před
 příslušným justičním orgánem vystavujícího státu a zaznamenáno v souladu s vnitrostátním
 právem tohoto státu; prohlášení o zřeknutí se musí být vyjádřeno takovým způsobem, aby
 bylo zřejmé, že je dotčená osoba učinila dobrovolně a s plným vědomím důsledků; za tímto
 účelem má tato osoba právo na právního zástupce; a
 (g) vykonávající justiční orgán, který osobu předal, udělí svůj souhlas v souladu s odstavcem 4
 tohoto článku.
 4. Žádost o souhlas musí být předložena vykonávajícímu justičnímu orgánu spolu s informacemi
 uvedenými v čl. LAW.SURR.86 odst. 1 [Obsah a forma zatýkacího rozkazu] a překladem podle čl.
 LAW.SURR.86 odst. 2 [Obsah a forma zatýkacího


text:
rozkazu]. Souhlas se udělí, podléhá-li trestný čin,
 kvůli němuž se o souhlas žádá, předání v souladu s ustanoveními této hlavy. Souhlas se odmítne z
 důvodů uvedených v článku LAW.SURR.80 [Důvody pro povinné odmítnutí výkonu zatýkacího
 rozkazu], jinak může být odmítnut pouze z důvodů uvedených v článku LAW.SURR.81 [Jiné důvody
 pro odmítnutí výkonu zatýkacího rozkazu] nebo čl. LAW.SURR.82 odst. 2 [Výjimka v případě
 politických trestných činů] a čl. LAW.SURR.83 odst. 2 [Výjimka založená na státní příslušnosti].
 Rozhodnutí musí být přijato do 30 dnů od obdržení žádosti. V případě situací uvedených v článku
 LAW.SURR.84 [Záruky, které musí v určitých případech poskytnout vystavující stát] musí vystavující
 stát poskytnout záruky, které jsou v něm stanoveny.
 Článek LAW.SURR.106: Další předání nebo vydání
 1. Spojené království i Unie jednající jménem kteréhokoli ze svých členských států mohou
 oznámit specializovanému výboru pro spolupráci v oblasti prosazování práva a justiční spolupráci, že
 ve vztazích s jinými státy, pro něž platí stejné oznámení, se předpokládá, že byl udělen souhlas s tím,
 aby osoba byla předána jinému státu, než je vykonávající stát, na základě zatýkacího rozkazu nebo
 evropského zatýkacího rozkazu vydaného kvůli trestnému činu, kterého se tato osoba dopustila před
 svým předáním, neuvede-li v konkrétním případě vykonávající justiční orgán ve svém rozhodnutí o
 předání něco jiného.
 2. V každém případě může být osoba, která byla předána vystavujícímu státu na základě
 zatýkacího rozkazu nebo evropského zatýkacího rozkazu, předána jinému státu, než je tento
 vykonávající stát, na základě zatýkacího rozkazu nebo evropského zatýkacího rozkazu vydaného kvůli
 trestnému činu, kterého se dopustila před svým předáním, bez souhlasu vykonávajícího státu v
 těchto případech:
 334
 ---pagebreak--- (a) vyžádaná osoba neopustila území státu, kterému byla předána, ve lhůtě do 45 dnů od svého
 konečného propuštění, i když k tomu měla příležitost, nebo se vrátila na území tohoto státu
 poté, co ho opustila;
 (b) vyžádaná osoba souhlasí s předáním do jiného státu, než je vykonávající stát, na základě
 zatýkacího rozkazu nebo evropského zatýkacího rozkazu; prohlášení o souhlasu musí být
 učiněno před příslušnými justičními orgány vystavujícího státu a zaznamenáno v souladu s
 vnitrostátním právem tohoto státu; prohlášení o souhlasu musí být vyjádřeno takovým
 způsobem, aby bylo zřejmé, že ho tato osoba učinila dobrovolně a s plným vědomím důsledků;
 za tímto účelem má vyžádaná osoba právo na právního zástupce; a
 (c) na vyžádanou osobu se nevztahuje zásada speciality v souladu s čl. LAW.SURR.105 odst. 3
 písm. a), e), f) nebo g) [Případné stíhání za jiné trestné činy].
 3. Vykonávající justiční orgán souhlasí s předáním do jiného státu v souladu s těmito pravidly:
 (a) žádost o souhlas musí být předložena v souladu s článkem LAW.SURR.87 [Doručení zatýkacího
 rozkazu] spolu s informacemi uvedenými v čl. LAW.SURR.86 odst. 1 [Obsah a forma zatýkacího
 rozkazu] a překladem uvedeným v čl. odst. 2 LAW.SURR.86 [Obsah a forma zatýkacího
 rozkazu];
 (b) souhlas se udělí, podléhá-li trestný čin, kvůli němuž se o souhlas žádá, předání v souladu s
 ustanoveními této dohody;
 (c) rozhodnutí musí být přijato nejpozději do 30 dnů od obdržení žádosti; a
 (d) souhlas se odmítne z důvodů uvedených v článku LAW.SURR.80 [Důvody pro povinné


text:
odmítnutí výkonu zatýkacího rozkazu], jinak může být odmítnut pouze z důvodů uvedených v
 článku LAW.SURR.81 [Jiné důvody pro odmítnutí výkonu zatýkacího rozkazu], čl. LAW.SURR.82
 odst. 2 [Výjimka v případě politických trestných činů] a čl. LAW.SURR.83 odst. 2 [Výjimka
 založená na státní příslušnosti].
 4. V případě situací uvedených v článku LAW.SURR.84 [Záruky, které musí v určitých případech
 poskytnout vystavující stát] poskytne vystavující stát záruky, které jsou v něm stanoveny.
 5. Bez ohledu na odstavec 1 nesmí být osoba, která byla předána na základě zatýkacího
 rozkazu, vydána do třetí země bez souhlasu příslušného orgánu státu, který tuto osobu předal. Tento
 souhlas se udělí v souladu s úmluvami, kterými je daný stát vázán, jakož i s jeho vnitrostátním
 právem.
 Článek LAW.SURR.107: Předání předmětů
 1. Vykonávající justiční orgán na žádost vystavujícího justičního orgánu nebo z vlastního
 podnětu zajistí a předá v souladu se svým vnitrostátním právem předměty, které:
 (a) mohou sloužit jako důkaz nebo
 (b) byly vyžádanou osobou získány v důsledku daného trestného činu.
 2. Předměty uvedené v odstavci 1 se předají i v případě, že zatýkací rozkaz nelze provést kvůli
 úmrtí nebo útěku vyžádané osoby.
 335
 ---pagebreak--- 3. Podléhají-li předměty uvedené v odstavci 1 na území vykonávajícího státu zajištění nebo
 konfiskaci a jsou-li potřebné pro probíhající trestní řízení, může je tento stát dočasně zadržet nebo je
 předat vystavujícímu státu pod podmínkou, že budou vráceny.
 4. Případná práva vykonávajícího státu nebo třetích osob na předměty uvedené v odstavci 1
 jsou zachována. Existují-li tato práva, vrátí vystavující stát předměty bezúplatně vykonávajícímu státu
 neprodleně po skončení trestního řízení.
 Článek LAW.SURR.108: Náklady
 1. Náklady vzniklé na území vykonávajícího státu v souvislosti s výkonem zatýkacího rozkazu
 hradí tento stát.
 2. Všechny ostatní náklady hradí vystavující stát.
 Článek LAW.SURR.109: Vztah k jiným právním nástrojům
 1. Tato hlava nahrazuje ode dne vstupu v platnost této dohody odpovídající ustanovení
 následujících úmluv použitelných v oblasti vydávání ve vztazích mezi Spojeným královstvím na jedné
 straně a členskými státy na straně druhé, aniž je dotčeno jejich uplatňování ve vztazích mezi státy a
 třetími zeměmi:
 (a) Evropská úmluva o vydávání uzavřené v Paříži dne 13. prosince 1957 a jejích dodatkových
 protokolů a
 (b) Evropská úmluva o potlačování terorismu, pokud jde o vydávání.
 2. Uplatňují-li se úmluvy uvedené v odstavci 1 na území států nebo na území, za jejichž
 zahraniční vztahy je některý stát zodpovědný, na která se tato hlava nevztahuje, vztahy mezi těmito
 územími a ostatními státy se nadále řídí uvedenými úmluvami.
 Článek LAW.SURR.110: Přezkum oznámení
 Při provádění společného přezkumu této hlavy podle čl. LAW.OTHER.135 odst. 1 [Přezkum a
 hodnocení] strany rovněž zváží potřebu zachovat oznámení podle čl. LAW.SURR.79 odst. 4 [Oblast
 působnosti], čl. LAW.SURR.82 odst. 2 [Výjimka v případě politických trestných činů] a čl.
 LAW.SURR.83 odst. 2 [Výjimka založená na státní příslušnosti]. Pokud oznámení uvedená v čl.
 LAW.SURR.83 odst. 2 [Výjimka založená na státní příslušnosti] nebudou obnovena, jejich platnost
 skončí pět let ode dne vstupu této dohody v platnost. Oznámení uvedená v čl. LAW.SURR.83 odst. 2
 [Výjimka založená na státní příslušnosti] lze obnovit nebo nově učinit pouze během tří měsíců
 předcházejících pátému výročí vstupu


text:
této dohody v platnost a poté každých pět let za předpokladu,
 že jsou v dané době splněny podmínky stanovené v čl. LAW.SURR.83 odst. 2 [Výjimka založená na
 státní příslušnosti].
 Článek LAW.SURR.111: Vydané zatýkací rozkazy v případě nepoužívání
 Bez ohledu na článek LAW.GEN.5 [Rozsah spolupráce v případě, že členský stát přestane být
 účastníkem obdobných opatření podle práva Unie]; článek LAW.OTHER.136 [Vypovězení] a článek
 LAW.OTHER.137 [Pozastavení a nepoužívání] se ustanovení této hlavy použijí na zatýkací rozkazy,
 pokud byla vyžádaná osoba zatčena před koncem používání této hlavy pro účely výkonu zatýkacího
 rozkazu, a to bez ohledu na rozhodnutí vykonávajícího justičního orgánu, zda má být vyžádaná osoba
 ponechána ve vazbě, nebo předběžně propuštěna.
 336
 ---pagebreak--- Článek LAW.SURR.112: Použití na stávající evropské zatýkací rozkazy
 Tato hlava se použije na evropské zatýkací rozkazy, které v souladu s rámcovým rozhodnutím Rady
 2002/584/SVV81 vydal některý stát před koncem přechodného období, pokud vyžádaná osoba nebyla
 zatčena za účelem výkonu daného rozkazu před koncem přechodného období.
 HLAVA VIII: VZÁJEMNÁ POMOC
 Článek LAW.MUTAS.113: Cíl
 1. Cílem této hlavy je doplnit ustanovení a usnadnit uplatňování mezi členskými státy na jedné
 straně a Spojeným královstvím na straně druhé, pokud jde o:
 (a) Evropskou úmluvu o vzájemné pomoci ve věcech trestních, uzavřenou ve Štrasburku dne 20.
 dubna 1959 (dále jen „Evropská úmluva o vzájemné pomoci“);
 (b) dodatkový protokol k Evropské úmluvě o vzájemné pomoci, uzavřený ve Štrasburku dne 17.
 března 1978, a
 (c) druhý dodatkový protokol k Evropské úmluvě o vzájemné pomoci, uzavřený ve Štrasburku dne
 8. listopadu 2001.
 2. Touto hlavou nejsou dotčena ustanovení hlavy IX [Výměna informací z rejstříku trestů], která
 má před touto hlavou přednost.
 Článek LAW.MUTAS.114: Definice příslušného orgánu
 Pro účely této hlavy se „příslušným orgánem“ rozumí jakýkoli orgán, který je příslušný k zasílání nebo
 přijímání žádostí o vzájemnou pomoc v souladu s ustanoveními Evropské úmluvy o vzájemné pomoci
 a jejích protokolů a jejž vymezují státy ve svých prohlášeních adresovaných generálnímu tajemníkovi
 Rady Evropy. Pojem „příslušný orgán“ zahrnuje rovněž subjekty Unie oznámené v souladu s čl.
 LAW.OTHER.134 odst. 7 písm. c) [Oznamování]; pokud jde o tyto subjekty Unie, použijí se ustanovení
 této hlavy odpovídajícím způsobem.
 Článek LAW.MUTAS.115: Formulář žádosti o vzájemnou pomoc
 1. Specializovaný výbor pro spolupráci v oblasti prosazování práva a justiční spolupráci se
 zavazuje stanovit přijetím přílohy k této dohodě standardní formulář pro žádosti o vzájemnou
 pomoc.
 2. Pokud specializovaný výbor pro spolupráci v oblasti prosazování práva a justiční spolupráci
 přijme rozhodnutí v souladu s odstavcem 1, podávají se žádosti o vzájemnou pomoc za použití
 standardního formuláře.
 3. Specializovaný výbor pro spolupráci v oblasti prosazování práva a justiční spolupráci může
 standardní formulář pro žádosti o vzájemnou pomoc podle potřeby změnit.
 81
 Rámcové rozhodnutí Rady 2002/584/SVV ze dne 13. června 2002 o evropském zatýkacím rozkazu a
 postupech předávání mezi členskými státy (Úř. věst. EU L 190, 18.7.2002, s. 1).
 337
 ---pagebreak--- Článek LAW.MUTAS.116: Podmínky žádosti o vzájemnou pomoc
 1. Příslušný orgán žádajícího státu může požádat o vzájemnou pomoc pouze tehdy, je-li
 přesvědčen, že jsou splněny tyto podmínky:
 (a) žádost je pro účely řízení nezbytná a přiměřená s ohledem na


text:
práva podezřelé nebo obviněné
 osoby a
 (b) vyšetřovací úkon či vyšetřovací úkony uvedené v žádosti by za stejných podmínek bylo možné
 nařídit u obdobného vnitrostátního případu.
 2. Jestliže se příslušný orgán dožádaného státu domnívá, že podmínky uvedené v odstavci 1
 splněny nejsou, může dožádaný stát žádající stát konzultovat. Po této konzultaci může příslušný
 orgán žádajícího státu rozhodnout o stažení žádosti o vzájemnou pomoc.
 Článek LAW.MUTAS.117: Využití jiného druhu vyšetřovacího úkonu
 1. Kdykoli je to možné, zváží příslušný orgán dožádaného státu využití jiného vyšetřovacího
 úkonu, než který je uveden v žádosti o vzájemnou pomoc, pokud:
 (a) vyšetřovací úkon uvedený v žádosti v právním řádu dožádaného státu neexistuje nebo
 (b) vyšetřovací úkon uvedený v žádosti by nebyl v obdobném vnitrostátním případu dostupný.
 2. Aniž jsou dotčeny důvody pro odmítnutí dostupné podle Evropské úmluvy o vzájemné
 pomoci a jejích protokolů a/nebo podle článku LAW.MUTAS.119 [Zásada ne bis in idem], nevztahuje
 se odstavec 1 tohoto článku na tyto vyšetřovací úkony, které musí být v právním řádu dožádaného
 státu vždy dostupné:
 (a) získávání informací obsažených v databázích policejních nebo justičních orgánů a přímo
 přístupných příslušnému orgánu dožádaného státu v rámci trestního řízení;
 (b) výslech svědka, znalce, oběti, podezřelé nebo obviněné osoby či třetí strany na území
 dožádaného státu;
 (c) jakýkoli jiný než invazivní vyšetřovací úkon vymezený podle práva vykonávajícího státu a
 (d) identifikaci osob zaregistrovaných pod určitým telefonním číslem nebo IP adresou.
 3. Příslušný orgán dožádaného státu může rovněž využít jiný vyšetřovací úkon, než který je
 uveden v žádosti o vzájemnou pomoc, pokud by vyšetřovacím úkonem vybraným příslušným
 orgánem dožádaného státu mohlo být dosaženo stejného výsledku jako vyšetřovacím úkonem
 uvedeným v žádosti za použití mírnějších prostředků.
 4. Pokud se příslušný orgán dožádaného státu rozhodne využít podle odstavce 1 nebo 3 jiný
 vyšetřovací úkon, než který je uveden v žádosti o vzájemnou pomoc, uvědomí nejprve příslušný
 orgán žádajícího státu, který může rozhodnout o stažení nebo doplnění žádosti.
 5. Pokud vyšetřovací úkon uvedený v žádosti v právním řádu vykonávajícího státu neexistuje
 nebo by v obdobném vnitrostátním případu nebyl dostupný a pokud neexistuje jiný vyšetřovací
 úkon, který by měl stejný výsledek jako požadovaný vyšetřovací úkon, informuje příslušný orgán
 338
 ---pagebreak--- dožádaného státu příslušný orgán žádajícího státu o tom, že není možné požadovanou pomoc
 poskytnout.
 Článek LAW.MUTAS.118: Informační povinnost
 Příslušný orgán dožádaného státu jakýmikoli dostupnými prostředky a bez zbytečného prodlení
 informuje příslušný orgán žádajícího státu, jestliže:
 (a) není možné žádost o vzájemnou pomoc vyřídit z toho důvodu, že je neúplná nebo zjevně
 nesprávná, nebo
 (b) příslušný orgán dožádaného státu v průběhu vyřizování žádosti o vzájemnou pomoc bez
 dalšího šetření usoudí, že může být vhodné provést vyšetřovací úkony, které nebyly zpočátku
 předvídány nebo nemohly být v době podání žádosti o vzájemnou pomoc blíže určeny, s cílem
 umožnit příslušnému orgánu žádajícího státu, aby v daném případě přijal další opatření.
 Článek LAW.MUTAS.119: Zásada ne bis in idem
 Vzájemnou pomoc lze kromě důvodů odmítnutí stanovených v Evropské úmluvě o vzájemné pomoci
 a jejích protokolech odmítnout z toho důvodu, že osoba, jíž se žádost o pomoc týká a která je v
 žádajícím státě předmětem


text:
vyšetřování, stíhání nebo jiného řízení, včetně soudního řízení, byla za
 stejný čin pravomocně odsouzena jiným státem, za podmínky, že v případě odsouzení byl trest
 vykonán, právě je vykonáván nebo podle práva státu, který vynesl rozsudek, ho již nelze vykonat.
 Článek LAW.MUTAS.120: Lhůty
 1. Dožádaný stát rozhodne o vyřízení žádosti o vzájemnou pomoc co nejdříve a v každém
 případě nejpozději do 45 dnů od obdržení žádosti a uvědomí o svém rozhodnutí žádající stát.
 2. Žádost o vzájemnou pomoc se vyřídí co nejdříve a v každém případě nejpozději do 90 dnů od
 přijetí rozhodnutí uvedeného v odstavci 1 tohoto článku nebo od konzultace podle čl. LAW.MUTAS
 116 odst. 2 [Podmínky žádosti o vzájemnou pomoc].
 3. Je-li v žádosti o vzájemnou pomoc uvedeno, že vzhledem k procesním lhůtám, závažnosti
 činu nebo jiným zvláště naléhavým okolnostem je nezbytné stanovit kratší lhůtu, než je stanoveno v
 článku 1 nebo 2, nebo je-li v žádosti uvedeno, že úkon vzájemné pomoci je třeba provést k určitému
 datu, dožádaný stát tento požadavek v nejvyšší možné míře zohlední.
 4. Je-li podána žádost o vzájemnou pomoc za účelem přijetí předběžných opatření podle článku
 24 druhého dodatkového protokolu k Evropské úmluvě o vzájemné pomoci, příslušný orgán
 dožádaného státu o předběžném opatření rozhodne a sdělí toto rozhodnutí příslušnému orgánu
 žádajícího státu co nejdříve po obdržení žádosti. Před zrušením jakéhokoli předběžného opatření
 přijatého podle tohoto článku poskytne příslušný orgán dožádaného státu příslušnému orgánu
 žádajícího státu pokud možno příležitost předložit své důvody pro pokračování daného opatření.
 5. Pokud v konkrétním případě nelze dodržet lhůtu stanovenou v odstavci 1 nebo 2 nebo lhůtu
 či konkrétní datum uvedené v odstavci 3 nebo je-li rozhodnutí o přijetí prozatímních opatření v
 souladu s odstavcem 4 odloženo, příslušný orgán dožádaného státu neprodleně jakýmikoli
 dostupnými prostředky informuje příslušný orgán žádajícího státu, uvede důvody prodlení a
 konzultuje s příslušným orgánem žádajícího státu vhodný časový rámec pro vyřízení dané žádosti o
 vzájemnou pomoc.
 339
 ---pagebreak--- 6. Lhůty uvedené v tomto článku se nepoužijí, pokud je žádost o vzájemnou pomoc podána v
 souvislosti s kterýmkoliv z následujících trestných činů a porušeními předpisů, které spadají do
 oblasti působnosti Evropské úmluvy o vzájemné pomoci a jejích protokolů, jak jsou vymezeny
 právem žádajícího státu:
 (a) překročením povolené rychlosti, pokud nedošlo k újmě na zdraví nebo usmrcení jiné osoby a
 pokud překročení rychlosti nebylo vysoké;
 (b) jízdou bez bezpečnostních pásů;
 (c) nezastavení na červenou nebo jiný závazný pokyn k zastavení;
 (d) nepoužití ochranné přilby; nebo
 (e) jízda v zakázaném jízdním pruhu (např. neoprávněná jízda v pruhu pro průjezd vozidel s
 právem přednostní jízdy, pruhu vyhrazeném pro veřejnou dopravu nebo pruhu uzavřeném z
 důvodu práce na silnici).
 7. Specializovaný výbor pro spolupráci v oblasti prosazování práva a justiční spolupráci
 uplatňování odstavce 6 průběžně sleduje. Zavazuje se stanovit lhůty pro žádosti, na něž se vztahuje
 odstavec 6, do tří let od vstupu této dohody v platnost, přičemž přihlédne k objemu žádostí. Může
 rovněž rozhodnout, že odstavec 6 se přestane používat.
 Článek LAW.MUTAS.121: Předávání žádostí o vzájemnou pomoc
 1. Kromě komunikačních kanálů stanovených v Evropské úmluvě o vzájemné pomoci a


text:
jejích
 protokolech, pokud jejich příslušná ustanovení stanoví přímé předávání, mohou být žádosti o
 vzájemnou pomoc rovněž přímo předávány státními zástupci ve Spojeném království příslušným
 orgánům členských států.
 2. Kromě komunikačních kanálů stanovených v Evropské úmluvě o vzájemné pomoci a jejích
 protokolech lze v naléhavých případech veškeré žádosti o vzájemnou pomoc, jakož i informace z
 vlastního podnětu předávat prostřednictvím Europolu nebo Eurojustu v souladu s ustanoveními
 příslušných hlav této dohody.
 Článek LAW.MUTAS.122: Společné vyšetřovací týmy
 Pokud příslušné orgány států zřídí společný vyšetřovací tým, řídí se vztah mezi členskými státy v
 rámci společného vyšetřovacího týmu právem Unie, bez ohledu na právní základ uvedený v dohodě
 o zřízení společného vyšetřovacího týmu.
 HLAVA IX: VÝMĚNA INFORMACÍ Z REJSTŘÍKŮ TRESTŮ
 Článek LAW.EXINF.120: Cíl
 1. Cílem této hlavy je umožnit výměnu informací z rejstříku trestů mezi členskými státy na
 jedné straně a Spojeným královstvím na straně druhé.
 2. V rámci vztahů mezi Spojeným královstvím a členskými státy tato hlava:
 (a) doplňuje článek 13 a čl. 22 odst. 2 Evropské úmluvy o vzájemné pomoci ve věcech trestních a
 její dodatkové protokoly ze dne 17. března 1978 a 8. listopadu 2001 a
 340
 ---pagebreak--- (b) nahrazuje čl. 22 odst. 1 Evropské úmluvy o vzájemné pomoci ve věcech trestních doplněný
 článkem 4 jejího dodatkového protokolu ze dne 17. března 1978.
 3. V rámci vztahů mezi členskými státy na jedné straně a Spojeným královstvím na straně druhé
 se obě strany vzdávají práva dovolávat se svých výhrad vůči článku 13 Evropské úmluvy o vzájemné
 pomoci ve věcech trestních a vůči článku 4 jejího dodatkového protokolu ze dne 17. března 1978.
 Článek LAW.EXINF.121: Definice
 Pro účely této hlavy se rozumí:
 (a) „odsouzením“ jakékoli pravomocné rozhodnutí trestního soudu proti fyzické osobě v
 souvislosti s trestným činem, jestliže se toto rozhodnutí zaznamenává do rejstříku trestů
 odsuzujícího státu;
 (b) „trestním řízením“ přípravné řízení, soudní řízení a výkon odsouzení;
 (c) „rejstříkem trestů“ vnitrostátní rejstřík nebo rejstříky, do nichž se podle vnitrostátního práva
 zaznamenávají odsouzení.
 Článek LAW.EXINF.122: Ústřední orgány
 Každý stát určí jeden nebo více ústředních orgánů, které jsou příslušné pro výměnu informací z
 rejstříku trestů podle této hlavy a pro výměny uvedené v čl. 22 odst. 2 Evropské úmluvy o vzájemné
 pomoci ve věcech trestních.
 Článek LAW.EXINF.123: Oznamování
 1. Každý stát přijme nezbytná opatření, aby u každého odsouzení vydaného na jeho území byly
 při zaznamenávání do rejstříku trestů uvedeny informace o státní příslušnosti nebo státních
 příslušnostech odsouzené osoby, je-li tato osoba státním příslušníkem jiného státu.
 2. Ústřední orgán každého státu informuje ústřední orgán kteréhokoli jiného státu o všech
 odsouzeních za trestné činy vydaných na jeho území proti státním příslušníkům tohoto jiného státu,
 jakož i o všech následných změnách nebo výmazech informací obsažených v rejstříku trestů, jak jsou
 v rejstříku zaznamenány. Ústřední orgány států si tyto informace sdělují nejméně jednou měsíčně.
 3. Pokud ústřední orgán některého státu zjistí, že odsouzená osoba je státním příslušníkem
 dvou nebo více jiných států, předá příslušné informace každému z těchto států, a to i v případě, že
 odsouzená osoba je státním příslušníkem státu, na jehož území byla odsouzena.
 Článek LAW.EXINF.124: Uchovávání informací


text:
o odsouzeních
 1. Ústřední orgán každého státu uchovává veškeré informace oznámené podle článku
 LAW.EXINF.123 [Oznamování].
 2. Ústřední orgán každého státu zajistí, aby v případě, že je oznámena následná změna nebo
 výmaz podle čl. LAW.EXINF.123 odst. 2 [Oznamování], byla provedena stejná změna nebo výmaz
 informací uchovávaných v souladu s odstavcem 1.
 341
 ---pagebreak--- 3. Ústřední orgán každého státu zajistí, aby při odpovědi na žádosti podané podle článku
 LAW.EXINF.125 [Žádosti o informace] byly poskytnuty pouze informace, které byly aktualizovány v
 souladu s odstavcem 2 tohoto článku.
 Článek LAW.EXINF.125: Žádosti o informace
 1. V případě žádosti o informace z rejstříku trestů některého státu pro účely trestního řízení
 proti některé osobě nebo pro účely jiné, než je trestní řízení, může ústřední orgán tohoto státu v
 souladu se svým vnitrostátním právem zaslat ústřednímu orgánu jiného státu žádost o informace a
 související údaje z rejstříku trestů.
 2. Žádá-li osoba o informace z rejstříku trestů, které se jí týkají, ústřední orgán jiného státu, než
 jehož je státním příslušníkem, podá tento ústřední orgán žádost o informace a související údaje z
 rejstříku trestů ústřednímu orgánu státu, jehož je dotčená osoba státním příslušníkem, a zahrne tyto
 informace a související údaje do výpisu, který dotčené osobě vystaví.
 Článek LAW.EXINF.126: Odpovědi na žádosti
 1. Odpovědi na žádosti o informace předává ústřední orgán dožádaného státu ústřednímu
 orgánu žádajícího státu co nejdříve a v každém případě do dvaceti pracovních dnů od data obdržení
 žádosti.
 2. Ústřední orgán každého státu odpovídá na žádosti podané pro účely jiné, než je trestní
 řízení, v souladu se svým vnitrostátním právem.
 3. Bez ohledu na odstavec 2 zahrnují státy při odpovědích na žádosti podané za účelem náboru
 na profesionální nebo organizované dobrovolné činnosti zahrnující přímý a pravidelný kontakt s
 dětmi informace o odsouzeních za trestné činy související s pohlavním zneužíváním nebo pohlavním
 vykořisťováním dětí, dětskou pornografií, navazováním kontaktu s dětmi k sexuálním účelům, včetně
 podněcování, napomáhání nebo pokusu o spáchání některého z těchto trestných činů, jakož i
 informace o zákazech výkonu činností zahrnujících přímý a pravidelný kontakt s dětmi z důvodu
 odsouzení za některý z těchto trestných činů.
 Článek LAW.EXINF.127: Komunikační kanál
 Výměna informací z rejstříku trestů mezi státy probíhá elektronicky v souladu s technickými a
 procesními specifikacemi stanovenými v příloze LAW-6.
 Článek LAW.EXINF.128: Podmínky používání osobních údajů
 1. Osobní údaje obdržené v odpovědi na žádost podle článku LAW.EXINF.126 [Odpovědi na
 žádosti] může každý stát použít pouze k účelům, pro něž byly vyžádány.
 2. Pokud byly informace vyžádány pro účely jiné, než je trestní řízení, může žádající stát použít
 osobní údaje obdržené podle článku LAW.EXINF.126 [Odpovědi na žádosti] v souladu se svým
 vnitrostátním právem pouze v rámci omezení, která uvedl dožádaný stát ve formuláři stanoveném v
 kapitole 2 přílohy LAW-6.
 3. Bez ohledu na odstavce 1 a 2 tohoto článku může žádající stát použít osobní údaje
 poskytnuté jiným státem v odpovědi na žádost podle článku LAW.EXINF.126 [Odpovědi na žádosti] k
 zabránění bezprostřednímu a vážnému ohrožení veřejné bezpečnosti.
 342
 ---pagebreak--- 4. Každý stát zajistí, aby jeho ústřední orgány nesdělovaly osobní údaje oznámené podle článku
 LAW.EXINF.123 [Oznamování] orgánům ve třetích zemích,


text:
pokud nejsou splněny tyto podmínky:
 (a) osobní údaje se poskytují pouze v konkrétních jednotlivých případech;
 (b) osobní údaje se poskytují orgánům, jejichž funkce přímo souvisí s účely, pro něž jsou osobní
 údaje poskytovány podle písmene c) tohoto odstavce;
 (c) osobní údaje se poskytují, pouze pokud je to nezbytné:
 (vii) pro účely trestního řízení;
 (viii) pro účely jiné, než je trestní řízení, nebo
 (ix) k zabránění bezprostřednímu a vážnému ohrožení veřejné bezpečnosti;
 (d) žádající třetí země může osobní údaje použít pouze za účelem, pro který byly informace
 vyžádány, a v rámci omezení uvedených státem, který osobní údaje podle článku
 LAW.EXINF.123 [Oznamování] oznámil, a
 (e) osobní údaje se poskytují, pouze pokud ústřední orgán po posouzení všech okolností
 souvisejících s předáním osobních údajů do třetí země dospěje k závěru, že existují vhodné
 záruky ochrany těchto osobních údajů.
 5. Tento článek se nevztahuje na osobní údaje získané státem podle této hlavy a pocházející z
 tohoto státu.
 HLAVA X: BOJ PROTI PRANÍ PENĚZ A PROTI FINANCOVÁNÍ TERORISMU
 Článek LAW.AML.127: Cíl
 Cílem této hlavy je podpořit a posílit činnost Unie a Spojeného království v oblasti předcházení praní
 peněz a financování terorismu a boje proti nim.
 Článek LAW.AML.128: Opatření pro předcházení praní peněz a financování terorismu a boj proti nim
 1. Strany se dohodly, že budou podporovat mezinárodní úsilí v oblasti předcházení praní peněz
 a financování terorismu a boje proti nim. Strany uznávají nutnost spolupracovat a usilovat o to, aby
 zabránily zneužívání svých finančních systémů k legalizaci výnosů jakékoli trestné činnosti, včetně
 nedovoleného obchodu s drogami a korupce, a financování terorismu.
 2. Strany si podle potřeby vyměňují příslušné informace v rámci svých příslušných právních
 rámců.
 3. Každá strana udržuje komplexní režim pro boj proti praní peněz a financování terorismu a
 pravidelně přezkoumává potřebu posílit tento režim s ohledem na zásady a cíle doporučení
 Finančního akčního výboru.
 Článek LAW.AML.129 Transparentnost skutečného vlastnictví společností a jiných právnických osob
 1. Pro účely tohoto článku se použijí tyto definice:
 343
 ---pagebreak--- (a) „Skutečným majitelem“ se rozumí fyzická osoba ve vztahu ke společnosti, která v souladu s
 právními předpisy strany:
 (x) v konečném důsledku vykonává nebo má právo vykonávat kontrolu právnické osoby;
 (xi) v konečném důsledku v právnické osobě přímo či nepřímo vlastní nebo kontroluje více
 než 25 % hlasovacích práv nebo akcií nebo jiných vlastnických podílů, aniž je dotčeno
 právo každé strany stanovit nižší procentní podíl; nebo
 (xii) právnickou osobu jinak kontroluje nebo ji má právo kontrolovat;
 Pokud jde o právnické osoby, jako jsou nadace, svěřenství řízené místním právem a
 společnosti s ručením omezeným, má každá strana právo stanovit podobná kritéria pro
 identifikaci skutečného majitele, nebo, pokud se rozhodnou, použít definici uvedenou v čl.
 AML.130 odst. 1 písm. a) [Transparentnost skutečného vlastnictví právních uspořádání], s
 ohledem na formu a strukturu těchto právnických osob.
 Pokud jde o ostatní právnické osoby, které nejsou uvedeny výše, každá strana zohlední různé
 formy a struktury těchto právnických osob a úrovně rizik praní peněz a financování terorismu
 spojených s těmito právnickými osobami s cílem rozhodnout o vhodné míře transparentnosti
 skutečného vlastnictví.
 (b) „základními informacemi o skutečném majiteli“


text:
se rozumí jméno skutečného majitele, měsíc a
 rok narození, země bydliště a státní příslušnost, jakož i povaha a rozsah podílu, který skutečný
 majitel v právnické osobě drží, nebo jeho kontroly dotčené právnické osoby;
 (c) „příslušnými orgány“ se rozumějí:
 (xiii) orgány veřejné moci, včetně finančních zpravodajských jednotek, se stanovenou
 odpovědností za boj proti praní peněz nebo proti financování terorismu;
 (xiv) orgány veřejné moci, které vyšetřují nebo trestně stíhají praní peněz, související
 predikativní trestné činy a financování terorismu a sledují a zajišťují nebo zmrazují a
 odnímají majetek pocházející z trestné činnosti;
 (xv) veřejné orgány, které mají povinnosti dohledu nebo sledování zaměřené na zajištění
 souladu s požadavky v oblasti boje proti praní peněz nebo proti financování terorismu.
 Touto definicí není dotčeno právo každé strany určit další příslušné orgány, které mají přístup
 k informacím o skutečných majitelích.
 2. Každá strana zajistí, aby právnické osoby na jejím území uchovávaly přiměřené, přesné a
 aktuální informace o skutečných majitelích. Každá strana zavede mechanismy, které zajistí, aby její
 příslušné orgány měly k těmto informacím včasný přístup.
 3. Každá strana zřídí nebo spravuje centrální registr s adekvátními, aktuálními a přesnými
 informacemi o skutečných majitelích. V případě Unie se centrální registry zřídí na úrovni členských
 států. Tato povinnost se nevztahuje na právnické osoby kotované na burze podléhající požadavkům
 na zveřejnění, pokud jde o přiměřenou úroveň transparentnosti. Není-li ve vztahu k určité právnické
 osobě identifikován žádný skutečný majitel, obsahuje rejstřík alternativní informace, jako je
 prohlášení, že nebyl určen žádný skutečný majitel, nebo údaje o fyzické osobě nebo osobách, které
 zastávají pozici ve vrcholném vedení právnické osoby.
 344
 ---pagebreak--- 4. Každá strana zajistí, aby informace uchovávané v jejím centrálním registru nebo registrech
 byly zpřístupněny jejím příslušným orgánům bez omezení a včas.
 5. Každá strana zajistí, aby základní informace o skutečných majitelích byly k dispozici jakékoliv
 osobě z řad veřejnosti. V případech, kdy by přístup veřejnosti k informacím podle tohoto odstavce
 vystavil skutečného majitele nepřiměřeným rizikům, jako je riziku podvodu, únosu, vydírání,
 obtěžování, násilí nebo zastrašování nebo pokud je skutečným majitelem nezletilá nebo jinak právně
 nezpůsobilá osoba, lze v omezené míře udělit výjimky z přístupu veřejnosti k informacím podle
 tohoto odstavce.
 6. Každá strana zajistí, aby byly zavedeny účinné, přiměřené a odrazující sankce vůči
 právnickým nebo fyzickým osobám, které neplní požadavky, jež jsou na ně kladeny v souvislosti se
 záležitostmi uvedenými v tomto článku.
 7. Každá strana zajistí, aby příslušné orgány byly schopny informace uvedené v odstavcích 2 a 3
 poskytovat příslušným orgánům druhé strany včas a bezplatně. Za tímto účelem strany zváží
 způsoby, jak zajistit bezpečnou výměnu informací.
 Článek LAW.AML.130 Transparentnost skutečného vlastnictví právních uspořádání
 1. Pro účely tohoto článku se použijí tyto definice:
 (a) „skutečným majitelem“ se rozumí zakladatel, případně ochránce práv, svěřenští správci,
 obmyšlený nebo kategorie obmyšlených, jakákoli osoba v rovnocenném postavení ve vztahu k
 právnímu uspořádání se strukturou nebo funkcí podobnou výslovně zřízenému svěřenskému
 fondu a jakákoli jiná fyzická osoba v konečném důsledku vykonávající faktickou kontrolu nad
 svěřenským fondem nebo podobným právním uspořádáním;
 (b) „příslušnými orgány“ se rozumí:
 (xvi) orgány veřejné moci, včetně finančních zpravodajských jednotek, se stanovenou
 odpovědností


text:
za boj proti praní peněz nebo proti financování terorismu;
 (xvii) orgány veřejné moci, které vyšetřují nebo trestně stíhají praní peněz, související
 predikativní trestné činy a financování terorismu a sledují a zajišťují nebo zmrazují a
 odnímají majetek pocházející z trestné činnosti;
 (xviii) veřejné orgány, které mají povinnosti dohledu nebo sledování zaměřené na zajištění
 souladu s požadavky v oblasti boje proti praní peněz nebo proti financování terorismu.
 Touto definicí není dotčeno právo každé strany určit další příslušné orgány, které mají přístup
 k informacím o skutečných majitelích.
 2. Každá strana zajistí, aby svěřenští správci výslovně zřízených svěřenských fondů na jejím
 území uchovávaly přiměřené, přesné a aktuální informace o skutečných majitelích. Tato opatření se
 vztahují rovněž na další právní uspořádání, u nichž každá strana určila, že se jejich struktura nebo
 funkce podobá svěřenským fondům.
 3. Každá strana zavede mechanismy, které zajistí, aby její příslušné orgány měly včasný přístup
 k přiměřeným, přesným a aktuálním informacím o skutečných majitelích výslovně zřízených
 svěřenských fondů a jiných právních uspořádání se strukturou nebo funkcí podobnou svěřenským
 fondům na jejím území.
 345
 ---pagebreak--- 4. Pokud jsou informace o skutečném vlastnictví svěřenských fondů nebo podobných právních
 uspořádání uchovávány v centrálním registru, dotčený stát zajistí, aby tyto informace byly adekvátní,
 přesné a aktuální a aby příslušné orgány měly k těmto informacím včasný a neomezený přístup.
 Strany usilují o zvážení způsobů, jak poskytnout přístup k informacím o skutečných majitelích
 svěřenských fondů a podobných právních uspořádání fyzickým osobám nebo organizacím, které
 mohou osvědčit oprávněný zájem na získání takových informací.
 5. Každá strana zajistí, aby byly zavedeny účinné, přiměřené a odrazující sankce vůči
 právnickým nebo fyzickým osobám, které neplní požadavky, jež jsou na ně kladeny v souvislosti se
 záležitostmi uvedenými v tomto článku.
 6. Každá strana zajistí, aby příslušné orgány byly schopny informace uvedené v odstavci 3
 poskytovat příslušným orgánům druhé strany včas a bezplatně. Za tímto účelem strany zváží
 způsoby, jak zajistit bezpečnou výměnu informací.
 HLAVA XI: ZMRAZENÍ MAJETKU A KONFISKACE
 Článek LAW.CONFISC.1: Cíl a zásady spolupráce
 1. Cílem této hlavy je zajistit co nejširší spolupráci mezi Spojeným královstvím na jedné straně
 a členskými státy na straně druhé, za účelem vyšetřování a řízení zaměřených na zmrazení majetku s
 cílem jeho následné konfiskace a vyšetřování a řízení zaměřených na konfiskaci majetku v rámci
 stíhání trestných činů. To nevylučuje další spolupráci podle čl. LAW.CONFISC 10 odst. 5 a odst. 6
 [Povinnost konfiskace]. Tato hlava rovněž stanoví spolupráci se subjekty Unie určenými Unií pro
 účely této hlavy.
 2. Každý stát za podmínek stanovených v této hlavě vyhoví žádostem jiného státu, jedná-li se o:
 a) konfiskaci konkrétních věcí tvořících součást majetku nebo konfiskaci výnosů spočívajících v
 povinnosti zaplatit peněžní částku odpovídající hodnotě výnosů;
 b) pomoc při vyšetřování a dočasná opatření s cílem kterékoli formy konfiskace uvedené v
 písmenu a).
 3. Pomoc při vyšetřování a dočasná opatření požadovaná v odst. 2 písm. b) se provádějí, jsou-li
 povoleny vnitrostátním právem dožadovaného státu a v souladu s ním. Pokud žádost týkající se
 některého z těchto opatření specifikuje formální náležitosti nebo postupy, které jsou podle
 vnitrostátního práva žádajícího státu nezbytné, i když


text:
je jich dožádaný stát neznalý, dotčený
 dožádaný stát žádosti vyhoví, není-li navrhovaný úkon v rozporu se základními zásadami jeho
 vnitrostátního práva.
 4. Dožádaný stát zajistí, aby žádosti pocházející z jiného státu za účelem identifikace,
 vysledování, zmrazení nebo zajištění výnosů a nástrojů měly stejnou prioritu jako žádosti podané v
 rámci vnitrostátních postupů.
 5. V případě žádostí o konfiskaci, pomoc při vyšetřování a o dočasná opatření za účelem
 konfiskace žádající stát zajistí, aby byly dodrženy zásady nezbytnosti a přiměřenosti.
 6. Ustanovení této hlavy se použijí namísto kapitol o „mezinárodní spolupráci“ Úmluvy Rady
 Evropy o praní, vyhledávání, zadržování a konfiskaci výnosů ze zločinu a o financování terorismu,
 podepsané ve Varšavě dne 16. května 2005 (dále jen „úmluva z roku 2005“) a Úmluvy o praní,
 vyhledávání, zadržování a konfiskaci výnosů ze zločinu, podepsané ve Štrasburku dne 8. listopadu
 346
 ---pagebreak--- 1990 (dále jen „úmluva z roku 1990“). Článek LAW.CONFISC.2 [Definice] nahrazuje odpovídající
 definice v článku 1 úmluvy z roku 2005 a v článku 1 úmluvy z roku 1990. Ustanovení této hlavy se
 nedotýkají závazků států podle ostatních ustanovení úmluvy z roku 2005 a úmluvy z roku 1990.
 Článek LAW.CONFISC.2: Definice
 Pro účely této hlavy se rozumí:
 (a) „konfiskací“ se rozumí sankce nebo opatření nařízené soudem v návaznosti na řízení, které se
 týká jednoho nebo více trestných činů, jež vede k trvalému odnětí majetku;
 (b) „zmrazením“ nebo „zajištěním“ se rozumí dočasný zákaz převodu, zničení či přeměny majetku,
 nakládání s ním či jeho přemístění nebo jeho dočasné převzetí do úschovy či převzetí kontroly
 nad ním na základě příkazu vydaného soudem nebo jiným příslušným orgánem;
 (c) „nástroji“ se rozumí jakýkoli majetek zcela nebo částečně použitý nebo určený k použití
 libovolným způsobem pro spáchání jednoho nebo více trestných činů;
 (d) „justičním orgánem“ se rozumí orgán, který je podle vnitrostátního práva soudcem, soudem
 nebo státním zástupcem. Státní zástupce je považován za justiční orgán pouze v rozsahu, v
 jakém tak stanoví vnitrostátní právo;
 (e) „výnosy“ se rozumí jakýkoli hospodářský prospěch pocházející nebo získaný, přímo či nepřímo,
 z trestných činů, nebo peněžní částka odpovídající tomuto hospodářskému prospěchu. Může
 sestávat z jakéhokoli majetku vymezeného v tomto článku;
 (f) „majetkem“ se rozumí jakýkoli majetek, hmotné nebo nehmotné povahy, movitý nebo
 nemovitý, jakož i právní listiny nebo nástroje dokládající právní nárok na takový majetek nebo
 podíl na něm, který žádající stát považuje za:
 (xix) výnosy z trestného činu nebo jejich ekvivalent buď v jejich celkové, nebo pouze částečné
 hodnotě;
 (xx) nástroje takového trestného činu nebo hodnotu takových nástrojů;
 (xxi) předmět konfiskace podle jakýchkoli jiných ustanovení týkajících se konfiskačních
 pravomocí podle práva žádajícího státu v návaznosti na řízení, které se týká trestného
 činu, včetně konfiskace majetku třetích osob, rozšířené konfiskace a konfiskace bez
 pravomocného odsouzení.
 Článek LAW.CONFISC.3: Povinnost poskytovat pomoc
 Státy si na požádání vzájemně poskytují co nejširší pomoc, aby identifikovaly a vysledovaly nástroje,
 výnosy a jiný majetek podléhající konfiskaci. Tato pomoc zahrnuje jakákoli opatření spočívající v
 předkládání a zajišťování důkazů týkajících se existence výše uvedeného majetku, jeho umístění
 nebo přemístění, povahy, právního statusu nebo hodnoty dotyčných nástrojů, výnosů a jiného
 majetku.
 Článek LAW.CONFISC.4: Žádosti