text:
požadavky přílohy 3 bodu 5.
 5.3. Zkouška odolnosti proti záření
 5.3.1. Obecné požadavky
 Tato zkouška se provede jen tehdy, pokud ji zkušebna uzná za účelnou s ohledem na informace o mezivrstvě, které má k dispozici.
 5.3.2. Počet vzorků nebo zkušebních kusů
 Použijí se požadavky přílohy 3 bodu 6.3.
 5.4. Zkouška odolnosti proti vlhkosti
 Použijí se požadavky přílohy 3 bodu 7.
 6. OPTICKÉ VLASTNOSTI
 Pro normální prostup světla skleněnými tabulemi jinými než čelní skla nebo částmi skleněných tabulí jinými než čelní skla umístěnými v místech podstatných pro řidičův výhled se použije ustanovení přílohy 3 bodu 9.1.
 PŘÍLOHA 8
 ČELNÍ SKLA Z UPRAVENÉHO VRSTVENÉHO SKLA
 1. DEFINICE TYPU
 Čelní skla vyrobená z upraveného vrstveného skla jsou považována za skla náležející k různým typům, jestliže se liší alespoň v jedné z následujících hlavních nebo vedlejších vlastností.
 1.1.
 Hlavní vlastnosti jsou:
 1.1.1.
 obchodní názvy nebo značky;
 1.1.2.
 tvar a rozměry.
 Upravovaná vrstvená čelní skla se pro účely zkoušek fragmentace, mechanických vlastností a odolnosti proti vlivům prostředí považují za součást jedné skupiny;
 1.1.3.
 počet vrstev skla;
 1.1.4.
 jmenovitá tloušťka „e“ čelního skla, přičemž se povoluje výrobní tolerance 0,2 n mm nad a pod jmenovitou hodnotu: („n“ je počet vrstev skla v čelním skle);
 1.1.5.
 speciální úprava, jíž byla případně podrobena jedna nebo několik vrstev skla;
 1.1.6.
 jmenovitá tloušťka mezivrstvy nebo mezivrstev;
 1.1.7.
 druh a typ mezivrstvy nebo mezivrstev (např. z PVB nebo jiného plastu).
 1.2.
 Vedlejší vlastnosti jsou:
 1.2.1.
 druh materiálu (leštěné (ploché) sklo, plavené sklo, tabulové sklo);
 1.2.2.
 zbarvení (celkové nebo částečné) mezivrstvy nebo mezivrstev (bezbarvá nebo zbarvená);
 1.2.3.
 zbarvení skla (bezbarvé nebo zbarvené);
 1.2.4.
 vložení nebo jiný způsob instalace vodičů;
 1.2.5.
 vložení nebo jiný způsob instalace neprůhledného zatemnění.
 2. OBECNĚ
 2.1.
 U upravených vrstvených čelních skel se zkoušky, s výjimkou zkoušek úplného čelního skla maketou hlavy a zkoušek optických vlastností, provedou se vzorky nebo plochými zkušebními kusy, které jsou zvlášť zhotoveny pro tento účel. Zkušební kusy však musí ve všech ohledech přesně odpovídat sériově vyráběným čelním sklům, pro něž se žádá o schválení.
 2.2.
 Před každou zkouškou musí zkušební kusy nebo vzorky být uchovávány po dobu nejméně čtyř hodin za teploty 23 ± 2 °C. Zkoušky se provedou ihned po vyjmutí zkušebních kusů nebo vzorků ze schránky, v níž byly uchovávány.
 3. PŘEDEPSANÉ ZKOUŠKY
 U čelních skel vyrobených z upraveného vrstveného skla se provedou tyto zkoušky:
 3.1.
 zkoušky předepsané v příloze 6 pro čelní skla z normálního vrstveného skla,
 3.2.
 zkouška fragmentace popsaná níže v bodu 4.
 4. ZKOUŠKA FRAGMENTACE
 4.1. Indexy obtížnosti vedlejších vlastností
 Materiál
 Index obtížnosti
 Ploché sklo
 2
 Plavené sklo
 1
 Tabulové sklo
 1
 4.2. Počet zkušebních kusů nebo vzorků
 Pro každý bod nárazu se zkouší jeden zkušební kus o rozměrech (1 100 × 500 mm) nebo jeden vzorek.
 4.3. Zkušební metoda
 Použije se metoda popsaná v příloze 3 v bodu 1.
 4.4. Bod nebo body nárazu
 Na skleněnou tabuli se narazí na každou z vnějších upravených ploch ve středu zkušebního kusu nebo vzorku.
 4.5. Interpretace výsledků
 4.5.1.
 Výsledek zkoušky fragmentace se považuje za vyhovující pro každý bod nárazu, jestliže


text:
celková plocha povrchu úlomků přesahujících v obdélníku podle přílohy 4 bodu 2.3.2 plochu 2 cm2 tvoří nejméně 15 % plochy tohoto obdélníka.
 4.5.1.1.
 V případě vzorku:
 4.5.1.1.1.
 U vozidel kategorie M1 musí střed obdélníku ležet uvnitř kružnice s poloměrem 10 cm, se středem na průmětu středu segmentu V1 V2.
 4.5.1.1.2.
 U vozidel kategorií M a N jiných než M1 musí střed obdélníku ležet uvnitř kružnice s poloměrem 10 cm a středem na průmětu bodu 0.
 4.5.1.1.3.
 U zemědělských a lesnických traktorů a u stavebních vozidel se poloha oblasti viditelnosti uvede ve zkušebním protokolu.
 4.5.1.1.4.
 Výška výše uvedeného obdélníku může být snížena na 15 cm u čelních skel, která jsou nižší než 44 cm, nebo jejichž úhel instalace je menší než 15 ° od svislice; procento viditelnosti musí být alespoň 10 % plochy odpovídajícího obdélníku.
 4.5.1.2.
 V případě zkušebního kusu se střed obdélníku musí nacházet na delší ose kusu ve vzdálenosti 450 mm od jednoho z okrajů.
 4.5.2.
 Zkušební kus (kusy) nebo vzorek (vzorky) předložené ke schválení se považují za vyhovující, pokud jde o fragmentaci, jestliže je splněna jedna z následujících podmínek:
 4.5.2.1.
 výsledek zkoušky v každém bodě nárazu je uspokojivý, nebo
 4.5.2.2.
 výsledky opakované zkoušky provedené s novou sadou čtyř zkušebních kusů pro každý bod nárazu, pro který byl původní výsledek neuspokojivý, jsou při všech čtyřech nových zkouškách s týmiž body nárazu uspokojivé.
 PŘÍLOHA 9
 BEZPEČNOSTNÍ SKLENĚNÉ TABULE S PLASTOVÝM POVLAKEM
 (na vnitřní straně)
 1. DEFINICE TYPU
 Materiály bezpečnostního zasklení podle definice v přílohách 4 až 8, jsou-li potaženy na vnitřní straně vrstvou plastu, musí splňovat nejen požadavky příslušných příloh, ale i tyto požadavky:
 2. ZKOUŠKA ODOLNOSTI PROTI ODĚRU
 2.1. Indexy obtížnosti a zkušební metoda
 Povlak z plastu se podrobí zkoušce zahrnující 100 cyklů podle požadavků uvedených v příloze 3 v bodu 4.
 2.2. Interpretace výsledků
 Povlak z plastu se pokládá za vyhovující, pokud jde o odolnost proti oděru, jestliže rozptyl světla způsobený odíráním zkušebního kusu nepřekročí 4 %.
 3. ZKOUŠKA ODOLNOSTI PROTI VLHKOSTI
 3.1.
 U tvrzeného bezpečnostního zasklívacího materiálu s plastovým povlakem se provede zkouška odolnosti proti vlhkosti.
 3.2.
 Použijí se požadavky přílohy 3 bodu 7.
 4. ZKOUŠKA ODOLNOSTI PROTI TEPELNÝM ZMĚNÁM
 Použijí se požadavky přílohy 3 bodu 8.
 5. ZKOUŠKA OHNIVZDORNOSTI
 Použijí se požadavky přílohy 3 bodu 10.
 6. ZKOUŠKA ODOLNOSTI PROTI CHEMIKÁLIÍM
 Použijí se požadavky přílohy 3 bodu 11.2.1.
 PŘÍLOHA 10
 SKLOPLASTOVÁ ČELNÍ SKLA
 1. DEFINICE TYPU
 Skloplastová čelní skla jsou považována za skla náležející k různým typům, jestliže se liší alespoň v jedné z následujících hlavních nebo vedlejších vlastností:
 1.1.
 Hlavní vlastnosti jsou:
 1.1.1.
 Obchodní názvy nebo značky;
 1.1.2.
 tvar a rozměry.
 Skloplastová čelní skla patří z hlediska zkoušek mechanické pevnosti, odolnosti proti vlivům prostředí, odolnosti proti tepelným změnám a odolnosti proti chemikáliím do jedné skupiny;
 1.1.3.
 počet vrstev plastu;
 1.1.4.
 jmenovitá tloušťka „e“ čelního skla, přičemž se připouští výrobní tolerance ± 0,2 mm;
 1.1.5.
 jmenovitá tloušťka vrstvy skla;
 1.1.6.
 jmenovitá tloušťka vrstvy (vrstev) plastu použité (použitých) jako mezivrstva (mezivrstvy);
 1.1.7.
 druh a typ vrstvy (vrstev) plastu použité (použitých) jako mezivrstva (mezivrstvy) (např. PVB nebo jiný

type: contracts

jurisdiction: EU


text:
materiál) a plastové vrstvy umístěné na vnitřní straně;
 1.1.8.
 skleněná tabule může podstoupit jakékoliv zvláštní zpracování.
 1.2.
 Vedlejší vlastnosti jsou:
 1.2.1
 druh materiálu (leštěné (ploché) sklo, plavené sklo, tabulové sklo);
 1.2.2.
 zbarvení (celkové nebo částečné) plastové mezivrstvy nebo mezivrstev (bezbarvé nebo zbarvené);
 1.2.3.
 zbarvení skla (bezbarvé nebo zbarvené);
 1.2.4.
 vložení nebo jiný způsob instalace vodičů;
 1.2.5.
 vložení nebo jiný způsob instalace neprůhledného zatemnění.
 2. OBECNĚ
 2.1.
 U skloplastových čelních skel se zkoušky, s výjimkou zkoušek s maketou hlavy (podle bodu 3.2) a zkoušek optických vlastností, provedou s plochými zkušebními kusy buď vyříznutými ze skutečných čelních skel nebo pro tento účel zvlášť zhotovenými. V obou případech musí zkušební kusy ve všech ohledech přesně odpovídat sériově vyráběným čelním sklům, pro něž se žádá o schválení.
 2.2.
 Před každou zkouškou musí být zkušební kusy uchovávány po dobu nejméně čtyř hodin za teploty 23 ± 2 °C. Zkoušky se provedou ihned po vyjmutí zkušebních kusů ze schránky, v níž byly uchovávány.
 3. ZKOUŠKA MAKETOU HLAVY
 3.1. Indexy obtížnosti vedlejších vlastností
 Žádné vedlejší vlastnosti se neuvažují.
 3.2. Zkouška úplného čelního skla maketou hlavy
 3.2.1. Počet vzorků
 Zkouší se čtyři vzorky ze sérií, které mají nejmenší rozvinutou plochu a čtyři vzorky ze sérií, které mají největší rozvinutou plochu, vybrané podle ustanovení přílohy 13.
 3.2.2. Zkušební metoda
 3.2.2.1.
 Použije se metoda popsaná v příloze 3 v bodu 3.1.
 3.2.2.2.
 Výška pádu je 1,50 m
 .
 3.2.3. Interpretace výsledků
 3.2.3.1.
 Výsledek této zkoušky se považuje za uspokojivý, jsou-li splněny tyto podmínky:
 3.2.3.1.1.
 vrstva skla praskne, přičemž se vytvoří četné kruhové trhliny se středem přibližně v bodu nárazu, přičemž nejbližší trhliny nejsou dále než 80 mm od bodu nárazu;
 3.2.3.1.2.
 vrstva skla zůstává přilnutá na mezivrstvě z plastu. Připouští se oddělení jednoho či více úlomků od mezivrstvy o šířce nejvýše 4 mm na každé straně trhliny vně kružnice o poloměru 60 mm se středem v bodě nárazu;
 3.2.3.1.3.
 na straně nárazu se připouští trhlina v mezivrstvě o délce až 35 mm.
 3.2.3.2.
 Sada zkušebních kusů předložených ke schválení se považuje za vyhovující, pokud jde o zkoušku maketou hlavy, je-li splněna některá z těchto dvou podmínek:
 3.2.3.2.1.
 výsledky všech zkoušek jsou uspokojivé, nebo
 3.2.3.2.2.
 výsledek jedné zkoušky je neuspokojivý, avšak výsledky další řady zkoušek provedených s novou sadou zkušebních kusů jsou uspokojivé.
 3.3. Zkouška plochých zkušebních kusů maketou hlavy
 3.3.1. Počet zkušebních kusů
 Zkouší se šest plochých zkušebních kusů o rozměrech (1 100 mm × 500 mm) .
 3.3.2. Zkušební metoda
 3.3.2.1.
 Použije se metoda popsaná v příloze 3 v bodu 3.1.
 3.3.2.2.
 Výška pádu je 4 m
 .
 3.3.3. Interpretace výsledků
 3.3.3.1.
 Výsledek této zkoušky se považuje za uspokojivý, jsou-li splněny tyto podmínky:
 3.3.3.1.1.
 vrstva skla povolí a praskne, přičemž se vytvoří četné kruhové trhliny se středem zhruba v bodu nárazu;
 3.3.3.1.2.
 připouštějí se trhliny v mezivrstvě, avšak maketa hlavy nesmí propadnout;
 3.3.3.1.3.
 od mezivrstvy se neoddělí žádný velký úlomek skla.
 3.3.3.2.
 Sada zkušebních kusů předložených ke schválení se považuje za vyhovující, pokud jde o zkoušku maketou hlavy, je-li splněna jedna z následujících podmínek:
 3.3.3.2.1.
 výsledky všech zkoušek jsou


text:
uspokojivé, nebo
 3.3.3.2.2.
 výsledek jedné zkoušky je neuspokojivý, avšak výsledky další řady zkoušek provedených s novou sadou zkušebních kusů jsou uspokojivé.
 4. ZKOUŠKA MECHANICKÉ PEVNOSTI
 4.1. Indexy obtížnosti, zkušební metoda a interpretace výsledků
 Použijí se požadavky přílohy 6 bodu 4.
 4.2. Třetí požadavek uvedený v bodu 4.3.4.1 přílohy 6 se však nepoužije.
 5. ZKOUŠKA ODOLNOSTI PROTI VLIVŮM PROSTŘEDÍ
 5.1. Zkouška odolnosti proti oděru
 5.1.1. Zkouška odolnosti proti oděru na vnější straně
 5.1.1.1.
 Použijí se požadavky přílohy 6 bodu 5.1.
 5.1.2. Zkouška odolnosti proti oděru na vnitřní straně
 5.1.2.1.
 Použijí se požadavky přílohy 9 bodu 2.
 5.2. Zkouška odolnosti proti vysoké teplotě
 Použijí se požadavky přílohy 3 bodu 5.
 5.3. Zkouška odolnosti proti záření
 Použijí se požadavky přílohy 3 bodu 6.3.
 5.4. Zkouška odolnosti proti vlhkosti
 Použijí se požadavky přílohy 3 bodu 7.
 5.5. Zkouška odolnosti proti tepelným změnám
 Použijí se požadavky přílohy 3 bodu 8.
 6. OPTICKÉ VLASTNOSTI
 Pro každý typ čelního skla se použijí požadavky na optické vlastnosti stanovené v příloze 3 v bodu 9.
 7. ZKOUŠKA OHNIVZDORNOSTI
 Použijí se požadavky přílohy 3 bodu 10.
 8. ZKOUŠKA ODOLNOSTI PROTI CHEMIKÁLIÍM
 Použijí se požadavky přílohy 3 bodu 11.2.1.
 PŘÍLOHA 11
 SKLOPLASTOVÉ TABULE JINÉ NEŽ ČELNÍ SKLA
 1. DEFINICE TYPU
 Skloplastové tabule jiné než čelní skla jsou považovány za tabule náležející k různým typům, jestliže se liší alespoň v jedné z následujících hlavních nebo vedlejších vlastností:
 1.1.
 Hlavní vlastnosti jsou:
 1.1.1.
 obchodní názvy nebo značky;
 1.1.2.
 kategorie tloušťky pro jmenovitou tloušťku „e“, přičemž se připouští výrobní tolerance ± 0,2 mm:
 kategorie I
 e ≤ 3,5 mm
 kategorie II
 3,5 mm < e ≤ 4,5 mm
 kategorie III
 4,5 mm < e
 1.1.3.
 jmenovitá tloušťka vrstvy (vrstev) plastu použité (použitých) jako mezivrstva (mezivrstvy);
 1.1.4.
 jmenovitá tloušťka skleněné tabule;
 1.1.5.
 druh a typ vrstvy (vrstev) plastu použité (použitých) jako mezivrstva (mezivrstvy) (např. PVB nebo jiný materiál) a plastové vrstvy umístěné na vnitřní straně;
 1.1.6.
 jakákoliv speciální úprava, jíž byla vrstva skla případně podrobena.
 1.2.
 Vedlejší vlastnosti jsou:
 1.2.1.
 druh materiálu (leštěné (ploché) sklo, plavené sklo, tabulové sklo);
 1.2.2.
 zbarvení (celkové nebo částečné) plastové mezivrstvy nebo mezivrstev (bezbarvé nebo zbarvené);
 1.2.3.
 zbarvení skla (bezbarvé nebo zbarvené);
 1.2.4.
 vložení nebo jiný způsob instalace neprůhledného zatemnění.
 2. OBECNĚ
 2.1.
 V případě skloplastových tabulí jiných než čelní skla se zkouší na plochých zkušebních kusech, které jsou buď vyříznuty z normálních skleněných tabulí nebo jsou k tomuto účelu zvlášť vyrobeny. V obou případech musí zkušební kusy ve všech ohledech přesně odpovídat vyráběným skleněným tabulím, pro které se požaduje schválení typu.
 2.2.
 Před každou zkouškou musí být zkušební kusy skloplastových tabulí uchovávány po dobu nejméně čtyř hodin za teploty 23 ± 2 °C. Zkoušky se provedou ihned po vyjmutí zkušebních kusů ze schránky, v níž byly uchovávány.
 2.3.
 Ustanovení této přílohy považují se za splněná, jestliže skleněná tabule předložená ke schválení má stejné složení jako čelní sklo již schválené podle ustanovení přílohy 10.
 3. ZKOUŠKA MAKETOU HLAVY
 3.1. Indexy obtížnosti vedlejších vlastností
 Žádné vedlejší vlastnosti se neuvažují.
 3.2. Počet zkušebních kusů
 Zkouší se šest plochých zkušebních kusů o rozměrech


text:
(1 100 mm × 500 mm) .
 3.3. Zkušební metoda
 3.3.1.
 Použije se metoda popsaná v příloze 3 v bodu 3.1.
 3.3.2.
 Výška pádu je 1,50 m
 .
 3.4. Interpretace výsledků
 3.4.1.
 Výsledek této zkoušky se považuje za uspokojivý, jsou-li splněny tyto podmínky:
 3.4.1.1.
 vrstva skla praskne, přičemž se vytvoří četné trhliny;
 3.4.1.2.
 připouštějí se trhliny v mezivrstvě, avšak maketa hlavy nesmí zkušebním kusem propadnout;
 3.4.1.3.
 od mezivrstvy se neoddělí žádný velký úlomek skla.
 3.4.2.
 Sada zkušebních kusů předložených ke schválení se považuje za vyhovující, pokud jde o zkoušku maketou hlavy, je-li splněna jedna z následujících podmínek:
 3.4.2.1.
 výsledky všech zkoušek jsou uspokojivé, nebo
 3.4.2.2.
 výsledek jedné zkoušky je neuspokojivý, avšak výsledky další řady zkoušek provedených s novou sadou zkušebních kusů jsou uspokojivé.
 4. ZKOUŠKA MECHANICKÉ PEVNOSTI – ZKOUŠKA KOULÍ O HMOTNOSTI 227 g
 4.1.
 Použijí se ustanovení přílohy 7 bodu 4, s výjimkou tabulky v bodě 4.3.2, která se nahradí touto tabulkou:
 Jmenovitá tloušťka
 Výška pádu
 e ≤ 3,5 mm
 5 m
 3,5 mm < e ≤ 4,5 mm
 6 m
 e > 4,5 mm
 7 m
 4.2.
 Ustanovení přílohy 7 bodu 4.4.1.2 se však nepoužije.
 5. ZKOUŠKA ODOLNOSTI PROTI VLIVŮM PROSTŘEDÍ
 5.1 Zkouška odolnosti proti oděru
 5.1.1. Zkouška odolnosti proti oděru na vnější straně
 Použijí se požadavky přílohy 7 bodu 5.1.
 5.1.2. Zkouška odolnosti proti oděru na vnitřní straně
 Použijí se požadavky přílohy 9 bodu 2.1.
 5.2. Zkouška odolnosti proti vysoké teplotě
 Použijí se požadavky přílohy 3 bodu 5.
 5.3. Zkouška odolnosti proti záření
 Použijí se požadavky přílohy 3 bodu 6.3.
 5.4. Zkouška odolnosti proti vlhkosti
 Použijí se požadavky přílohy 3 bodu 7.
 5.5. Zkouška odolnosti proti tepelným změnám
 Použijí se požadavky přílohy 3 bodu 8.
 6. OPTICKÉ VLASTNOSTI
 Pro normální prostup světla skleněnými tabulemi nebo částmi skleněných tabulí jinými než čelní skla umístěnými v místech podstatných pro řidičův výhled se použije ustanovení přílohy 3 bodu 9.1.
 7. ZKOUŠKA OHNIVZDORNOSTI
 Použijí se požadavky přílohy 3 bodu 10.
 8. ZKOUŠKA ODOLNOSTI PROTI CHEMIKÁLIÍM
 Použijí se požadavky přílohy 3 bodu 11.
 PŘÍLOHA 12
 CELKY S DVOJITÝM ZASKLENÍM
 1. DEFINICE TYPU
 Celky s dvojitým zasklením jsou považovány za celky náležející k různým typům, jestliže se liší alespoň v jedné z následujících hlavních nebo vedlejších vlastností:
 1.1.
 Hlavní vlastnosti jsou:
 1.1.1.
 obchodní názvy nebo značky;
 1.1.2.
 složení celku s dvojitým zasklením (symetrické, asymetrické);
 1.1.3.
 typ každé skleněné tabule, která je složkou celku, podle definice v bodu 1 přílohy 5, 7 nebo 11 tohoto předpisu;
 1.1.4.
 jmenovitá šířka mezery mezi dvěma skleněnými tabulemi;
 1.1.5.
 typ těsnění.
 1.2.
 Vedlejší vlastnosti jsou:
 1.2.1.
 vedlejší vlastnosti každé skleněné tabule, která je složkou celku, podle definice v bodu 1.2 přílohy 5, 7 nebo 11 tohoto předpisu.
 2. OBECNĚ
 2.1.
 Každá skleněná tabule, která je složkou celku s dvojitým zasklením, musí být buď schválena jako typ konstrukční části, nebo musí být podrobena požadavkům uvedeným v příslušných přílohách tohoto předpisu (přílohy 5, 7 nebo 11).
 2.2.
 Zkoušky celků s dvojitým zasklením s jmenovitou šířkou mezery „e“ se považují za použitelné pro všechny celky s dvojitým zasklením s týmiž vlastnostmi


text:
a jmenovitou šířkou mezery e ± 3 mm. Žadatelé o schválení mohou však předložit ke schválení typu konstrukční části vzorek s nejmenší mezerou a vzorek s největší mezerou.
 2.3.
 V případě celků s dvojitým zasklením, které obsahují alespoň jednu vrstvenou skleněnou tabuli nebo jednu skloplastovou tabuli, se zkušební kusy uchovávají po dobu nejméně 4 hodiny před zkouškou za teploty 23 °C ± 2 °C. Zkoušky se provedou ihned po vyjmutí zkušebních kusů ze schránky, v níž byly uchovávány.
 3. ZKOUŠKA MAKETOU HLAVY
 3.1. Index obtížnosti vedlejších vlastností
 Žádné vedlejší vlastnosti se neuvažují.
 3.2. Počet zkušebních kusů
 Zkouší se šest zkušebních kusů o rozměrech (1 100 mm × 500 mm) pro každou kategorii tloušťky skleněné tabule, která je složkou celku, a pro každou šířku mezery podle definice v bodě 1.1.4.
 3.3. Zkušební metoda
 3.3.1.
 Použije se metoda popsaná v příloze 3 v bodu 3.1.
 3.3.2.
 Výška pádu je 1,50 m
 .
 3.3.3.
 U asymetrického celku s dvojitým zasklením se provedou tři zkoušky na jedné straně a tři zkoušky na druhé straně.
 3.4. Interpretace výsledků
 3.4.1.
 Dvojité zasklení sestávající ze dvou tabulí rovnoměrně tvrzeného skla:
 výsledek zkoušky maketou hlavy se považuje za uspokojivý, jestliže obě složky prasknou.
 3.4.2.
 Dvojité zasklení sestávající se z vrstvených skleněných tabulí a/nebo skloplastových tabulí jiných než čelní skla:
 Výsledek zkoušky se považuje za vyhovující, jsou-li splněny tyto podmínky:
 3.4.2.1.
 obě složky zkušebního kusu povolí a prasknou, přičemž se vytvoří četné kruhové trhliny se středem přibližně v bodu nárazu;
 3.4.2.2.
 připouštějí se trhliny v mezivrstvě (mezivrstvách), avšak maketa hlavy nesmí zkušebním kusem propadnout;
 3.4.2.3.
 žádný velký úlomek skla se neoddělí od mezivrstvy.
 3.4.3.
 Dvojité zasklení sestávající z tabule rovnoměrně tvrzeného skla a vrstvené skleněné tabule nebo skloplastové tabule jiné než čelní sklo:
 3.4.3.1.
 tvrzená skleněná tabule praskne;
 3.4.3.2.
 tabule vrstveného skla nebo skloplastová tabule povolí a praskne, přičemž se tvoří četné kruhové trhliny se středem přibližně v bodu nárazu;
 3.4.3.3.
 připouštějí se trhliny v mezivrstvě (mezivrstvách), avšak maketa hlavy nesmí zkušebním kusem propadnout;
 3.4.3.4.
 žádný velký úlomek skla se neoddělí od mezivrstvy.
 3.4.4.
 Sada zkušebních kusů předložených ke schválení se považuje za vyhovující, pokud jde o chování při nárazu maketou hlavy, je-li splněna některá z těchto dvou podmínek:
 3.4.4.1.
 výsledky všech zkoušek jsou uspokojivé;
 3.4.4.2.
 výsledek jedné zkoušky je neuspokojivý, avšak výsledky další řady zkoušek provedených s novou sadou zkušebních kusů jsou uspokojivé.
 4. OPTICKÉ VLASTNOSTI
 Pro normální prostup světla celky s dvojitým zasklením nebo částmi celků s dvojitým zasklením umístěnými v místech podstatných pro řidičův výhled se použije ustanovení přílohy 3 bodu 9.1.
 PŘÍLOHA 13
 ZAŘAZOVÁNÍ ČELNÍCH SKEL DO SKUPIN KE ZKOUŠKÁM PRO SCHVÁLENÍ TYPU
 1. ZOHLEDŇUJÍ SE TYTO PARAMETRY ČELNÍCH SKEL:
 1.1.
 Rozvinutá plocha
 1.2.
 Výška segmentu
 1.3.
 Zakřivení
 2. SKUPINA JE TVOŘENA TŘÍDOU TLOUŠŤKY
 3. KLASIFIKUJE SE VZESTUPNĚ PODLE VELIKOSTI ROZVINUTÉ PLOCHY
 Zvolí se pět největších a pět nejmenších rozvinutých ploch a přidělí se jim tato čísla:
 1 pro největší
 2 pro nejblíže větší než 1
 3 pro nejblíže větší než 2
 4 pro nejblíže větší než 3
 5 pro nejblíže větší než 4
 1


text:
pro nejmenší
 2 pro nejblíže menší než 1
 3 pro nejblíže menší než 2
 4 pro nejblíže menší než 3
 5 pro nejblíže menší než 4
 4. V OBOU SÉRIÍCH PODLE BODU 3 VÝŠE SE VYZNAČÍ VÝŠKY SEGMENTU TAKTO:
 1 pro největší výšku segmentu,
 2 pro nejbližší větší,
 3 pro nejbližší větší,
 atd.
 5. V OBOU SÉRIÍCH PODLE BODU 3 VÝŠE SE VYZNAČÍ ZAKŘIVENÍ TAKTO:
 1 pro nejmenší zakřivení,
 2 pro nejbližší menší,
 3 pro nejbližší menší,
 atd.
 6. ČÍSLA PŘIDĚLENÁ KAŽDÉMU ČELNÍMU SKLU V OBOU SÉRIÍCH PODLE BODU 3 VÝŠE SE SEČTOU
 6.1.
 Čelní sklo ze série skel s pěti největšími plochami, které má nejmenší součet, a čelní sklo ze série skel s pěti nejmenšími plochami, které má nejmenší součet, se podrobí kompletním zkouškám podle definice v jedné z příloh 4, 6, 8, 9 a 10.
 6.2.
 Jiná čelní skla týchž sérií se podrobí zkouškám optických vlastností popsaným v příloze 3 v bodu 9.
 7. Lze rovněž zkoušet několik čelních skel s tvarem nebo poloměrem zakřivení výrazně odlišným od extrémních hodnot vybraných skupin, jestliže technická zkušebna usoudí, že by tyto parametry mohly mít znatelně nepříznivé účinky.
 8. Vymezení skupiny se určí podle rozvinuté plochy čelního skla. Jestliže má čelní sklo předložené k schválení typu rozvinutou plochu o velikosti mimo schválené rozmezí nebo má výrazně větší výšku segmentu nebo výrazně menší zakřivení, je považováno za nový typ a musí se podrobit dalším zkouškám, jestliže technická zkušebna usoudí, že takové zkoušky jsou technicky nutné s ohledem na informace o výrobku a použitém materiálu, které má již k dispozici.
 9. Pokud by držitel schválení typu později vyráběl jiný typ čelního skla v již schválené třídě tloušťky:
 9.1.
 je nutno ověřit, zda tento model může být zahrnut mezi pět nejmenších nebo pět největších vybraných pro schválení dotyčné skupiny;
 9.2.
 je nutno znovu přiřadit hodnotu čísla postupem podle bodu 3, 4 a 5;
 9.3.
 je-li součet čísel přiřazených čelnímu sklu nově zahrnutému mezi pět největších nebo pět nejmenších čelních skel;
 9.3.1.
 zjištěn jako nejmenší, provedou se tyto zkoušky:
 9.3.1.1.
 u tvrzených čelních skel:
 9.3.1.1.1.
 fragmentace;
 9.3.1.1.2.
 zkouška maketou hlavy;
 9.3.1.1.3.
 optické zkreslení;
 9.3.1.1.4.
 oddělení sekundárního obrazu;
 9.3.1.1.5.
 prostup světla;
 9.3.1.2.
 u normálních vrstvených čelních skel a skloplastových čelních skel:
 9.3.1.2.1.
 zkouška maketou hlavy;
 9.3.1.2.2.
 optické zkreslení;
 9.3.1.2.3.
 oddělení sekundárního obrazu;
 9.3.1.2.4.
 prostup světla;
 9.3.1.3.
 U upravených vrstvených čelních skel zkoušky předepsané v bodech 9.3.1.1.1, 9.3.1.1.2 a 9.3.1.2.
 9.3.1.4.
 U čelních skel s plastovým povlakem zkoušky předepsané v bodu 9.3.1.1 nebo 9.3.1.2.
 9.3.2.
 pokud tomu tak není, ověří se pouze optické vlastnosti způsobem popsaným v příloze 3 v bodu 9.
 PŘÍLOHA 14
 TUHÉ PLASTOVÉ ZASKLENÍ JINÉ NEŽ ČELNÍ SKLA
 1. DEFINICE TYPU
 Tuhá plastová zasklení se považují za náležející k různým typům, liší-li se alespoň v jedné z následujících hlavních nebo vedlejších vlastností.
 1.1.
 Hlavní vlastnosti jsou:
 1.1.1.
 obchodní názvy nebo značky;
 1.1.2.
 chemické označení materiálu;
 1.1.3.
 klasifikace materiálu výrobcem;
 1.1.4.
 výrobní postup;
 1.1.5.
 tvar a rozměry;
 1.1.6.
 jmenovitá tloušťka. Tolerance tloušťky pro plastové výrobky vyráběné protlačováním je ± 10 % jmenovité tloušťky. Pro plastové


text:
výrobky vyrobené jinou technologií (např. lité akrylátové tabule) je přípustná tolerance tloušťky dána rovnicí: tolerance tloušťky (mm) = ± (0,4 + 0,1 e), kde e je tloušťka tabule v mm. Referenční normou je ISO 7823/1;
 1.1.7.
 zabarvení plastového výrobku;
 1.1.8.
 druh a typ povrchového povlaku.
 1.2.
 Vedlejší vlastnosti jsou:
 1.2.1.
 Přítomnost nebo nepřítomnost elektrických vodičů nebo topných těles.
 2. OBECNĚ
 2.1.
 Zkoušky tuhých plastových tabulí se provádějí buď na plochých zkušebních kusech, které přesně odpovídají konečnému výrobku, nebo na dokončených součástech. Veškerá optická měření se musí provádět na skutečných součástech.
 2.2.
 Před zkouškou je nutno zkušební kusy zbavit ochranných obalů a pečlivě vyčistit.
 2.2.1.
 Je nutno je uchovávat po dobu 48 hodin při teplotě 23 ° ± 2 °C a relativní vlhkosti 50 % ± 5 %.
 2.3.
 Aby bylo možno popsat způsob destrukce při dynamickém namáhání, vytvoří se v závislosti na použití plastů jednotlivé třídy. Tyto třídy se vztahují k pravděpodobnému kontaktu lidské hlavy s plastovým zasklením a obsahují různé požadavky týkající se zkoušky maketou hlavy.
 3. ZKOUŠKA PRUŽNOSTI
 3.1. Indexy obtížnosti vedlejších vlastností
 Žádné vedlejší vlastnosti se neuvažují.
 3.2. Počet zkušebních kusů
 Zkoušce se podrobí jeden plochý zkušební kus o rozměrech 300 mm × 25 mm.
 3.3. Zkušební metoda
 3.3.1.
 Použije se metoda popsaná v příloze 3 v bodu 12.
 3.4. Interpretace výsledků
 Aby byl zkušební kus nebo vzorek považován za tuhý plast, musí mít po 60 sekundách svislý průhyb menší nebo roven 50 mm.
 4. ZKOUŠKA MAKETOU HLAVY
 4.1. Indexy obtížnosti vedlejších vlastností
 Žádné vedlejší vlastnosti se neuvažují.
 4.2. Počet zkušebních kusů
 Zkouší se šest plochých zkušebních kusů (o rozměrech 1 170 × 570 +0/–2 mm) nebo šest úplných součástí.
 4.3. Zkušební metoda
 4.3.1.
 Použije se metoda popsaná v příloze 3 v bodu 3.2.
 4.3.2.
 Pro tabule jako přepážky nebo oddělovací okna s pravděpodobností nárazu hlavy (klasifikace VIII/A) je výška pádu 3 m. Je třeba změřit i hodnotu HIC.
 4.3.3.
 Pro tabule jako boční okna, zadní okna a střešní okna s menší pravděpodobností nárazu hlavy (klasifikace VIII/B) je výška pádu 1,5 m. Je třeba změřit i hodnotu HIC.
 4.3.4.
 U tabulí, u kterých není možnost dotyku, jakož i u malých oken ve vozidle a všech oken v přívěsech (klasifikace VIII/C) se neprovádí zkouška maketou hlavy. Za malé okno se považuje takové, do kterého není možné vepsat kružnici o průměru 150 mm.
 4.4. Interpretace výsledků
 Výsledek zkoušky se považuje za uspokojivý, pokud jsou splněny tyto podmínky:
 4.4.1.
 zkušební kus nebo vzorek se neprorazí ani neroztříští na velké, úplně oddělené kusy;
 4.4.2.
 hodnota HIC je menší než 1 000;
 4.4.3.
 sada zkušebních kusů předložených ke schválení se považuje za vyhovující, pokud jde o zkoušku maketou hlavy, je-li splněna jedna z následujících podmínek:
 4.4.3.1.
 výsledky všech zkoušek jsou uspokojivé, nebo
 4.4.3.2.
 výsledek jedné zkoušky je neuspokojivý, avšak výsledky další řady zkoušek provedených s novou sadou zkušebních kusů jsou uspokojivé.
 5. ZKOUŠKA MECHANICKÉ PEVNOSTI KOULÍ O HMOTNOSTI 227 g
 5.1. Indexy obtížnosti vedlejších vlastností:
 1)
 bez vodičů nebo topných těles;
 2)
 s vodiči nebo topnými tělesy.
 5.2. Počet zkušebních kusů
 Zkouší


text:
se deset plochých čtvercových kusů o straně 300 +10/–0 mm nebo deset v podstatě plochých dokončených součástí.
 5.3. Zkušební metoda
 5.3.1.
 Použije se metoda popsaná v příloze 3 bodu 2.1.
 5.3.2.
 Výška pádu pro různé hodnoty tloušťky je uvedena v následující tabulce:
 Tloušťka tabule (mm)
 Výška pádu (m)
 < 3
 2
 4
 3
 5
 4
 > 6
 5
 Pro tloušťky zkušebních kusů od 3 mm do 6 mm se výška pádu musí interpolovat.
 5.4. Interpretace výsledků
 5.4.1.
 Výsledek zkoušky koulí se pokládá za uspokojivý, pokud jsou splněny následující podmínky:
 —
 koule nepronikne zkušebním kusem,
 —
 zkušební kus se nerozbije na samostatné kusy.
 Trhliny a praskliny tabule způsobené nárazem jsou však přípustné.
 5.4.2.
 Sada zkušebních kusů předložená ke schválení se považuje za vyhovující, pokud jde o zkoušku koulí o hmotnosti 227 g, jestliže je splněna jedna z následujících podmínek:
 5.4.2.1.
 výsledky osmi nebo více jednotlivých zkoušek, jsou při dané výšce pádu uspokojivé;
 5.4.2.2.
 výsledky tří nebo více zkoušek jsou neuspokojivé, avšak výsledky další série zkoušek provedené s novou sadou zkušebních kusů jsou uspokojivé.
 5.5. Zkouška koulí o hmotnosti 227 g při teplotě –18 °C ± 2 °C
 5.5.1.
 S cílem minimalizovat teplotní změny zkušebního kusu se zkouška provede do 30 sekund od vyjmutí zkušebního kusu z klimatizační komory.
 5.5.2.
 Použije se zkušební metoda popsaná v bodě 5.3 této přílohy, avšak zkušební teplota musí být –18 °C ± 2 °C.
 5.5.3.
 Interpretace výsledků je stejná jako v bodě 5.4 této přílohy.
 6. ZKOUŠKA ODOLNOSTI PROTI VLIVŮM PROSTŘEDÍ
 6.1. Zkouška odolnosti proti oděru
 6.1.1. Indexy obtížnosti a zkušební metoda
 Použijí se požadavky přílohy 3 bodu 4; zkouška, při níž se měří oděr povrchu výrobku, zahrnuje 1 000, 500 nebo 100 cyklů.
 6.1.2. Pro každý typ povrchu se zkouší tři ploché zkušební kusy čtvercového tvaru o straně 100 mm.
 6.1.3. Interpretace výsledků
 6.1.3.1.
 U zasklení třídy L se výsledky zkoušky odolnosti proti oděru považují za uspokojivé, pokud celkový rozptyl světla po zkoušce odolnosti proti oděru nepřesáhne 2 % po 1 000 cyklech na vnějším povrchu zkušebního vzorku a 4 % po 100 cyklech na vnitřním povrchu zkušebního vzorku.
 6.1.3.2.
 U zasklení třídy M se výsledky zkoušky odolnosti proti oděru považují za uspokojivé, pokud celkový rozptyl světla po zkoušce odolnosti proti oděru nepřesáhne 10 % po 500 cyklech na vnějším povrchu zkušebního vzorku a 4 % po 100 cyklech na vnitřním povrchu zkušebního vzorku.
 6.1.3.3.
 Pro střešní okna se zkouška odolnosti proti oděru nepožaduje.
 6.1.4. Sada vzorků předložených ke schválení se považuje za vyhovující, pokud je splněna některá z následujících podmínek:
 —
 všechny vzorky splňují požadavky nebo
 —
 jeden vzorek je nesplňuje, avšak výsledky opakovaných zkoušek s novou sadou vzorků jsou uspokojivé.
 6.2. Zkouška odolnosti proti simulovanému stárnutí
 6.2.1. Indexy obtížnosti a zkušební metoda
 Použijí se požadavky přílohy 3 bodu 6.4. Celková expozice ultrafialovým záření xenonovou lampou s dlouhým obloukem musí být 500 MJ/m2. Během ozařování je zkušební kus sprchován vodou v nepřetržitých cyklech. Při 120minutovém cyklu je zkušební kus vystaven světlu po dobu 102 minut bez vodní sprchy a po dobu 18 minut s


text:
vodní sprchou.
 6.2.1.1.
 Přípustné jsou i jiné metody s rovnocennými výsledky.
 6.2.2. Počet zkušebních kusů
 Zkouší se tři ploché zkušební kusy o rozměrech 130 × 40 mm, které jsou vyříznuté z ploché tabule vzorku.
 6.2.3. Interpretace výsledků
 6.2.3.1.
 Výsledek zkoušky odolnosti proti simulovanému stárnutí se považuje za uspokojivý, pokud:
 6.2.3.1.1.
 prostup světla měřený podle přílohy 3 bodu 9.1 neklesne pod 95 % hodnoty před stárnutím. Kromě toho pro okna požadovaná pro výhled řidiče nesmí hodnota klesnout pod 70 %;
 6.2.3.1.2.
 během stárnutí se neobjeví žádné bubliny nebo jiné viditelné poruchy, barevné skvrny, mléčné zakalení nebo trhliny.
 6.2.4. Sada zkušebních kusů nebo vzorků předložených ke schválení se z hlediska odolnosti proti simulovanému stárnutí považují za vyhovující, pokud je splněna jedna z následujících podmínek:
 6.2.4.1.
 výsledky zkoušek všech zkušebních kusů jsou uspokojivé;
 6.2.4.2.
 výsledek zkoušky jednoho zkušebního kusu není uspokojivý, avšak výsledky další série zkoušek provedené s novou sadou zkušebních kusů nebo vzorků jsou uspokojivé.
 6.3. Zkouška křížovým řezem
 6.3.1. Indexy obtížnosti a zkušební metoda
 Požadavky přílohy 3 bodu 13 se použijí pouze pro potažené tuhé výrobky.
 6.3.2. Zkouška křížovým řezem se provede na jednom ze zkušebních kusů z bodu 6.2.
 6.3.3. Interpretace výsledků
 6.3.3.1.
 Výsledek zkoušky křížovým řezem se pokládá za uspokojivý, pokud:
 6.3.3.1.1.
 je splněna hodnota křížového řezu Gt1.
 6.3.3.2.
 Zkušební kus se z hlediska schválení považuje za vyhovující, pokud je splněna jedna z následujících podmínek:
 6.3.3.2.1.
 výsledky zkoušky jsou uspokojivé;
 6.3.3.2.2.
 výsledek zkoušky není uspokojivý, avšak výsledek další zkoušky provedené s jiným zkušebním kusem, zbylým ze zkoušek podle bodu 6.2, je uspokojivý.
 6.4. Zkouška odolnosti proti vlhkosti
 6.4.1. Indexy obtížnosti a zkušební metoda
 Použijí se požadavky přílohy 3 bodu 7.
 6.4.2. Zkoušce se podrobí deset zkušebních kusů čtvercového tvaru o straně 300 mm.
 6.4.3. Interpretace výsledků
 6.4.3.1.
 Výsledek zkoušky odolnosti proti vlhkosti se považuje uspokojivý, pokud:
 6.4.3.1.1.
 se na žádném vzorku nevyskytují viditelné poruchy jako bubliny nebo mléčné zakalení
 6.4.3.1.2
 a pokud prostup světla měřený podle přílohy 3 bodu 9.1 neklesne pod 95 % hodnoty před zkouškou a dále neklesne pod 70 % pro jakékoli okno požadované pro výhled řidiče.
 6.4.4. Po zkoušce se zkušební kusy uchovávají nejméně 48 hodin při teplotě 23 °C ± 2 °C a relativní vlhkosti 50 % ± 5 % a následně se podrobí zkoušce koulí o hmotnosti 227 g popsané v bodě 5 této přílohy.
 7. OPTICKÉ VLASTNOSTI
 Požadavky přílohy 3 bodu 9.1 se použijí pro výrobky, které jsou nutné pro výhled řidiče.
 7.1. Interpretace výsledků
 Sada vzorků se považuje za vyhovující, pokud je splněna jedna z následujících podmínek:
 7.1.1.
 výsledky všech vzorků jsou uspokojivé;
 7.1.2.
 výsledek jednoho vzorku není uspokojivý, avšak výsledky další sady vzorků jsou uspokojivé.
 8. ZKOUŠKA OHNIVZDORNOSTI
 8.1. Indexy obtížnosti a zkušební metoda
 Použijí se požadavky přílohy 3 bodu 10.
 8.2. Interpretace výsledků
 Výsledek zkoušky ohnivzdornosti se považuje uspokojivý, pokud je rychlost hoření menší než 110 mm/min.
 8.2.1.
 Pro účely schválení se sada vzorků považuje za vyhovující, pokud je splněna jedna z následujících podmínek:
 8.2.1.1.
 výsledky všech vzorků jsou uspokojivé;
 8.2.1.2.
 výsledek jednoho vzorku není uspokojivý, avšak výsledky další


text:
sady vzorků jsou uspokojivé.
 9. ZKOUŠKA ODOLNOSTI PROTI CHEMIKÁLIÍM
 9.1. Indexy obtížnosti a zkušební metoda
 Použijí se požadavky přílohy 3 bodu 11.
 9.2. Interpretace výsledků
 Sada vzorků se považuje za vyhovující, pokud je splněna jedna z následujících podmínek:
 9.2.1.
 výsledky všech vzorků jsou uspokojivé;
 9.2.2.
 výsledek jednoho vzorku není uspokojivý, avšak výsledky další sady vzorků jsou uspokojivé.
 PŘÍLOHA 15
 PRUŽNÉ PLASTOVÉ ZASKLENÍ JINÉ NEŽ ČELNÍ SKLA
 1. DEFINICE TYPU
 Pružná plastová zasklení se považují za náležející k různým typům, liší-li se alespoň v jedné z následujících hlavních nebo vedlejších vlastností.
 1.1.
 Hlavní vlastnosti jsou:
 1.1.1.
 obchodní názvy nebo značka;
 1.1.2.
 chemické označení materiálu;
 1.1.3.
 klasifikace materiálu výrobcem;
 1.1.4.
 výrobní postup;
 1.1.5.
 jmenovitá tloušťka (e), přičemž se povoluje tato výrobní tolerance: ± (0,1 mm + 0,1 e); d > 0,1 mm.
 1.1.6.
 zabarvení plastového výrobku;
 1.1.7.
 druh a typ povrchové vrstvy / povrchových vrstev.
 1.2.
 Vedlejší vlastnosti jsou:
 1.2.1.
 Žádné vedlejší vlastnosti se neuvažují.
 2. OBECNĚ
 2.1.
 V případě pružných plastových tabulí se zkoušky provádějí na plochých zkušebních kusech, které jsou buď vyříznuty z konečných výrobků nebo jsou pro tento účel zvlášť vyrobeny. V obou případech musí zkušební kus po všech stránkách přesně odpovídat vyráběným tabulím, pro které se žádá o schválení.
 2.2.
 Před zkouškou je nutno zkušební kusy zbavit ochranných obalů a pečlivě vyčistit.
 2.2.1.
 Je nutno je uchovávat po dobu 48 hodin při teplotě 23° ± 2 °C a relativní vlhkosti 50 % ± 5 %
 3. ZKOUŠKA PRUŽNOSTI A ODOLNOSTI V PŘEHÝBÁNÍ
 3.1. Indexy obtížnosti vedlejších vlastností
 Žádné vedlejší vlastnosti se neuvažují.
 3.2. Počet zkušebních kusů
 Zkouší se jeden plochý zkušební kus o rozměrech 300 mm × 25 mm.
 3.3. Zkušební metoda
 3.3.1.
 Použije se metoda popsaná v příloze 3 v bodu 12.
 3.4. Interpretace výsledků
 Aby byl zkušební kus nebo vzorek považován za pružný, musí být jeho svislý průhyb po 60 sekundách větší než 50 mm.
 Po 10 sekundách nesmí materiál přehýbaný o 180° vykazovat žádné praskliny nebo poškození v bodě přehybu.
 4. ZKOUŠKY MECHANICKÉ PEVNOSTI
 4.1. Indexy obtížnosti vedlejších vlastností
 Žádné vedlejší vlastnosti se neuvažují.
 4.2. Zkouška koulí o hmotnosti 227 g při teplotě 20 °C ± 5 °C
 4.2.1. Počet zkušebních kusů
 Zkouší se deset plochých čtvercových kusů o straně 300 + 10/– 0 mm.
 4.2.2. Zkušební metoda
 4.2.2.1.
 Použije se metoda popsaná v příloze 3 bodu 2.1.
 4.2.2.2.
 Pro všechny tloušťky je výška pádu 2 m.
 4.2.3. Interpretace výsledků
 4.2.3.1.
 Výsledek zkoušky koulí se považuje uspokojivý, pokud koule nepronikne zkušebním kusem.
 4.2.3.2.
 Sada zkušebních kusů předložená ke schválení se považuje za vyhovující, pokud jde o zkoušku koulí o hmotnosti 227 g, jestliže je splněna některá z následujících podmínek:
 4.2.3.2.1.
 výsledek osmi nebo více zkoušek z dané výšky pádu je uspokojivý;
 4.2.3.2.2.
 výsledky více než dvou zkoušek provedené z minimální výšky pádu jsou neuspokojivé, avšak výsledky další série zkoušek provedené s novou sadou zkušebních kusů jsou uspokojivé.
 4.3. Zkouška koulí o hmotnosti 227 g při teplotě – 18 °C ± 2 °C
 4.3.1.
 S cílem minimalizovat teplotní změny zkušebního kusu se zkouška provede do 30


text:
sekund od vyjmutí zkušebního kusu z klimatizační komory.
 4.3.2.
 Použije se zkušební metoda popsaná v bodě 4.2.2 této přílohy, avšak zkušební teplota musí být – 18 °C ± 2 °C.
 4.3.3.
 Interpretace výsledků jako v bodě 4.2.3 této přílohy.
 5. ZKOUŠKA ODOLNOSTI PROTI VLIVŮM PROSTŘEDÍ
 5.1. Zkouška odolnosti proti simulovanému stárnutí
 5.1.1. Indexy obtížnosti a zkušební metoda
 Použijí se požadavky přílohy 3 bodu 6.4. Celková expozice ultrafialovým záření xenonovou lampou s dlouhým obloukem musí být 500 MJ/m2. Během ozařování je zkušební kus sprchován vodou v nepřetržitých cyklech. Při 120minutovém cyklu je zkušební kus vystaven světlu po dobu 102 minut bez vodní sprchy a po dobu 18 minut s vodní sprchou.
 5.1.1.1.
 Přípustné jsou i jiné metody s rovnocennými výsledky.
 5.1.2. Počet zkušebních kusů
 Zkouší se tři ploché zkušební kusy o rozměrech 130 × 40 mm, které jsou vyříznuté z ploché tabule vzorku.
 5.1.3. Interpretace výsledků
 Výsledek zkoušky odolnosti proti simulovanému stárnutí se považuje za uspokojivý, pokud:
 5.1.3.1.
 prostup světla měřený podle přílohy 3 bodu 9.1 neklesne pod 95 % hodnoty před stárnutím. Kromě toho pro okna požadovaná pro výhled řidiče nesmí hodnota klesnout pod 70 %.
 5.1.3.2.
 během stárnutí se neobjeví žádné bubliny nebo jiné viditelné poruchy, barevné skvrny, mléčné zakalení nebo popraskání.
 5.1.4. Sada zkušebních kusů nebo vzorků předložených ke schválení se z hlediska odolnosti proti simulovanému stárnutí považují za vyhovující, pokud je splněna některá z následujících podmínek:
 5.1.4.1.
 výsledky zkoušek všech zkušebních kusů jsou uspokojivé;
 5.1.4.2.
 výsledek zkoušky jednoho zkušebního kusu není uspokojivý, avšak výsledky další série zkoušek provedené s novou sadou zkušebních kusů nebo vzorků jsou uspokojivé.
 6. OPTICKÉ VLASTNOSTI
 Požadavky přílohy 3 bodu 9.1 se použijí pro výrobky, které jsou nutné pro výhled řidiče.
 6.1. Interpretace výsledků
 Sada vzorků se považuje za vyhovující, pokud je splněna některá z následujících podmínek:
 6.1.1.
 výsledky všech vzorků jsou uspokojivé;
 6.1.2.
 výsledek jednoho vzorku není uspokojivý, avšak výsledky další sady vzorků jsou uspokojivé.
 7. ZKOUŠKA OHNIVZDORNOSTI
 7.1. Indexy obtížnosti a zkušební metoda
 Použijí se požadavky přílohy 3 bodu 10.
 7.2. Interpretace výsledků
 Výsledek zkoušky ohnivzdornosti se považuje uspokojivý, pokud je rychlost hoření menší než 110 mm/min.
 7.2.1.
 Pro účely schválení se sada vzorků považuje za vyhovující, pokud je splněna jedna z následujících podmínek:
 7.2.1.1.
 výsledky všech vzorků jsou uspokojivé;
 7.2.1.2.
 výsledek jednoho vzorku není uspokojivý, avšak výsledky další sady vzorků jsou uspokojivé.
 8. ZKOUŠKA ODOLNOSTI PROTI CHEMIKÁLIÍM
 8.1. Indexy obtížnosti a zkušební metoda
 Použijí se požadavky přílohy 3 bodu 11.2.1.
 8.2. Interpretace výsledků
 Sada vzorků se považuje za vyhovující, pokud je splněna jedna z následujících podmínek:
 8.2.1.
 výsledky všech vzorků jsou uspokojivé;
 8.2.2.
 výsledek jednoho vzorku není uspokojivý, avšak výsledky další sady vzorků jsou uspokojivé.
 PŘÍLOHA 16
 TUHÉ PLASTOVÉ CELKY S DVOJITÝM ZASKLENÍM
 1. DEFINICE TYPU
 Celky s dvojitým zasklením se považují za rozdílné typy, pokud se liší v nejméně jedné z následujících hlavních nebo vedlejších vlastností.
 1.1.
 Hlavní vlastnosti jsou:
 1.1.1.
 obchodní názvy nebo značky;
 1.1.2.
 chemické označení jednotlivých tabulí;
 1.1.3.
 klasifikace tabulí výrobcem;
 1.1.4.
 tloušťka jednotlivých tabulí;
 1.1.5.
 postup výroby oken;
 1.1.6.
 šířka vzduchové mezery mezi jednotlivými plastovými


text:
tabulemi;
 1.1.7.
 zbarvení plastových tabulí;
 1.1.8.
 Druh a typ povlaku.
 1.2.
 Vedlejší vlastnosti jsou:
 1.2.1.
 Žádné vedlejší vlastnosti se neuvažují.
 2. OBECNĚ
 2.1.
 Zkoušky tuhých plastových celků s dvojitým zasklením se provádějí buď na plochých zkušebních kusech nebo na dokončených dílech, přičemž tato volba závisí na požadavcích na zkoušku.
 2.2.
 Před zkouškou se musí zkušební kusy zbavit ochranných obalů a pečlivě vyčistit. Je nutno je uchovávat po dobu 24 hodin při teplotě 23 °C± 2 °C a relativní vlhkosti 50 % ± 5 %.
 2.3.
 Tolerance jmenovité tloušťky pro plastové výrobky vyráběné protlačováním je ±10 % jmenovité tloušťky. U plastových výrobků vyrobených jinou technologií (např. lité akrylátové tabule) je přípustná tolerance tloušťky dána rovnicí:
 tolerance tloušťky (mm) = ±(0,4 + 0,1 e)
 kde e je jmenovitá tloušťka tabule v mm.
 Referenční normou je ISO 7823/1.
 Poznámka: není-li v důsledku výrobní technologie tloušťka konstantní, provede se měření tloušťky v geometrickém středu celku.
 2.4.
 Zkoušku provedenou s tuhým plastovým celkem s dvojitým zasklením, kde se jmenovitá šířka mezery e měřila v geometrickém středu, lze použít pro všechny tuhé plastové celky s dvojitým zasklením mající stejné vlastnosti a jmenovitou šířku mezery e ± 5 mm.
 Žadatel o schválení může případně předložit vzorek s největší a nejmenší jmenovitou mezerou.
 3. ZKOUŠKA PRUŽNOSTI
 3.1. Indexy obtížnosti vedlejších vlastností
 Žádné vedlejší vlastnosti se neuvažují.
 3.2. Počet zkušebních kusů
 Zkouší se jeden zkušební kus pro každou jednotlivou tabuli okna o rozměrech 300 mm × 25 mm.
 3.3. Zkušební metoda
 3.3.1.
 Použije se metoda popsaná v příloze 3 v bodu 12.
 3.4. Interpretace výsledků
 Svislý průhyb obou jednotlivých tabulí musí být po 60 sekundách menší než 50 mm.
 4. ZKOUŠKA MAKETOU HLAVY
 4.1. Indexy obtížnosti vedlejších vlastností
 Žádné vedlejší vlastnosti se neuvažují.
 4.2. Počet zkušebních kusů
 Zkouší se šest vzorových oken o rozměrech 1 170 × 570 mm (+0/–2 mm v obou směrech). Vzorky musí být možno upnout za okraje.
 4.3. Zkušební metoda
 4.3.1.
 Použije se metoda popsaná v příloze 3 v bodu 3.2. Náraz se povede na vnitřní stranu okna.
 4.3.2.
 Pro tabule jako přepážky a oddělující okna, u kterých je velká pravděpodobnost nárazu, je výška pádu 3 m.
 Je nutno také změřit hodnotu HIC.
 4.3.3.
 Pro tabule jako boční okna, zadní a střešní okna, u kterých je snížená možnost nárazu, je výška pádu 1,5 m.
 Je nutno také změřit hodnotu HIC.
 4.3.4.
 Zkouška maketou hlavy se neprovádí u tabulí, u kterých není možnost kontaktu, jako jsou okna obytných přívěsů a malá okna. Za malé okno se považuje takové, do kterého není možné vepsat kružnici o průměru 150 mm.
 4.4. Interpretace výsledků
 Výsledek zkoušky se považuje za uspokojivý, pokud jsou splněny tyto podmínky:
 4.4.1.
 zkušební kus nebo vzorek se neprorazí ani neroztříští na velké, úplně oddělené kusy;
 4.4.2.
 hodnota HIC je menší než 1 000;
 4.4.3.
 sada zkušebních kusů předložených ke schválení se považuje za vyhovující, pokud jde o zkoušku maketou hlavy, je-li splněna některá z následujících podmínek:
 4.4.3.1.
 výsledky všech zkoušek jsou uspokojivé, nebo
 4.4.3.2.
 výsledek jedné zkoušky je neuspokojivý, avšak výsledky další řady zkoušek provedených


text:
s novou sadou zkušebních kusů jsou uspokojivé.
 5. ZKOUŠKA MECHANICKÉ PEVNOSTI KOULÍ O HMOTNOSTI 227 g
 5.1. Indexy obtížnosti vedlejších vlastností:
 Žádné vedlejší vlastnosti se neuvažují.
 5.2. Počet zkušebních kusů
 Zkouší se deset plochých zkušebních kusů vnějších součástí nebo deset dokončených dílů o rozměrech 300 × 300 mm +10/–0 mm.
 5.3. Zkušební metoda
 5.3.1.
 Použije se metoda popsaná v příloze 3 v bodu 2.1.
 Náraz se povede na vnější stranu zkoušeného okna.
 5.3.2.
 Výška pádu pro různé hodnoty tloušťky vnější součásti okna je uvedena v následující tabulce:
 Tloušťka vnější tabule (mm)
 Výška pádu (m)
 < 3
 2
 4
 3
 5
 4
 > 6
 5
 Pro tloušťky zkušebních kusů od 3 mm do 6 mm se výška pádu musí interpolovat.
 5.4. Interpretace výsledků
 5.4.1.
 Výsledek zkoušky koulí se pokládá za uspokojivý, pokud jsou splněny následující podmínky:
 —
 koule nepronikne zkušebním kusem,
 —
 zkušební kus se nerozbije na samostatné kusy.
 5.4.2.
 Sada zkušebních kusů předložená ke schválení se považuje za vyhovující, pokud jde o zkoušku koulí o hmotnosti 227 g, jestliže je splněna některá z následujících podmínek:
 5.4.2.1.
 výsledky osmi nebo více jednotlivých zkoušek jsou při dané výšce pádu uspokojivé;
 5.4.2.2.
 výsledky třech nebo více zkoušek jsou neuspokojivé, avšak výsledky další série zkoušek provedené s novou sadou zkušebních kusů jsou uspokojivé.
 5.5. Zkouška koulí o hmotnosti 227 g při teplotě –18 °C ± 2 °C
 5.5.1.
 S cílem minimalizovat teplotní změny zkušebního kusu se zkouška provede do 30 sekund od vyjmutí zkušebního kusu z klimatizační komory.
 5.5.2.
 Použije se zkušební metoda popsaná v bodě 5.3 této přílohy, avšak zkušební teplota musí být –18 °C ± 2 °C.
 5.5.3.
 Interpretace výsledků je stejná jako v bodě 5.4 této přílohy.
 6. ZKOUŠKA ODOLNOSTI PROTI VLIVŮM PROSTŘEDÍ
 6.1. Zkouška odolnosti proti oděru
 6.1.1. Indexy obtížnosti a zkušební metoda
 Použijí se požadavky přílohy 3 bodu 4; zkouška, při níž se měří oděr povrchu výrobku, zahrnuje 1 000, 500 nebo 100 cyklů.
 6.1.2. Pro každý typ povrchu se zkouší tři ploché čtvercové zkušební kusy o straně 100 mm.
 6.1.3. Interpretace výsledků
 6.1.3.1.
 U zasklení třídy L se výsledky zkoušky odolnosti proti oděru považují za uspokojivé, pokud celkový rozptyl světla po zkoušce nepřesáhne 2 % po 1 000 cyklech na vnějším povrchu zkušebního vzorku a 4 % po 100 cyklech na vnitřním povrchu zkušebního vzorku.
 6.1.3.2.
 U zasklení třídy M se výsledky zkoušky odolnosti proti oděru považují za uspokojivé, pokud celkový rozptyl světla po zkoušce nepřesáhne 10 % po 500 cyklech na vnějším povrchu zkušebního vzorku a 4 % po 100 cyklech na vnitřním povrchu zkušebního vzorku.
 6.1.3.3.
 Pro střešní okna se zkouška odolnosti proti oděru nepožaduje.
 6.1.4. Sada vzorků ke schválení se považuje za vyhovující, pokud je splněna některá z následujících podmínek:
 —
 všechny vzorky splňují požadavky nebo
 —
 jeden vzorek je nesplňuje, avšak výsledky opakovaných zkoušek s novou sadou vzorků jsou uspokojivé.
 6.2. Zkouška odolnosti proti simulovanému stárnutí
 6.2.1. Indexy obtížnosti a zkušební metoda
 Použijí se požadavky přílohy 3 bodu 6.4. Celková expozice ultrafialovým záření xenonovou lampou s dlouhým obloukem musí být 500 MJ/m2. Během ozařování


text:
je zkušební kus sprchován vodou v nepřetržitých cyklech. Při 120minutovém cyklu je zkušební kus vystaven světlu po dobu 102 minut bez vodní sprchy a po dobu 18 minut s vodní sprchou.
 6.2.1.1.
 Přípustné jsou i jiné metody s rovnocennými výsledky.
 6.2.2. Počet zkušebních kusů
 Zkouší se tři ploché zkušební kusy o rozměrech 130 × 40 mm vyříznuté z vnější vrstvy okna.
 6.2.3. Interpretace výsledků
 6.2.3.1.
 Výsledek zkoušky odolnosti proti simulovanému stárnutí se považuje za uspokojivý, pokud:
 6.2.3.1.1.
 prostup světla měřený podle přílohy 3 bodu 9.1 neklesne pod 95 % hodnoty před stárnutím. Kromě toho pro okna požadovaná pro výhled řidiče nesmí hodnota klesnout pod 70 %.
 6.2.3.1.2.
 během stárnutí se neobjeví žádné bubliny nebo jiné viditelné poruchy, barevné skvrny, mléčné zakalení nebo trhliny.
 6.2.4. Sada zkušebních kusů nebo vzorků předložených ke schválení se z hlediska odolnosti proti simulovanému stárnutí považují za vyhovující, pokud je splněna některá z následujících podmínek:
 6.2.4.1.
 výsledky zkoušek všech zkušebních kusů jsou uspokojivé;
 6.2.4.2.
 výsledek zkoušky jednoho zkušebního kusu není uspokojivý, avšak výsledky další série zkoušek provedené s novou sadou zkušebních kusů nebo vzorků jsou uspokojivé.
 6.3. Zkouška křížovým řezem
 6.3.1. Indexy obtížnosti a zkušební metoda
 Požadavky přílohy 3 bodu 13 se použijí pouze pro potažené tuhé výrobky.
 6.3.2. Zkouška křížovým řezem se provede na jednom ze zkušebních kusů z bodu 6.2.
 6.3.3. Interpretace výsledků
 6.3.3.1.
 Výsledek zkoušky křížovým řezem se pokládá za uspokojivý, pokud:
 je splněna hodnota křížového řezu Gt1.
 6.3.3.2.
 Zkušební kus se z hlediska schválení považuje za vyhovující, pokud je splněna jedna z následujících podmínek:
 6.3.3.2.1.
 výsledky zkoušky jsou uspokojivé;
 6.3.3.2.2.
 výsledek zkoušky není uspokojivý, avšak výsledek další zkoušky provedené s jiným zkušebním kusem, zbylým ze zkoušek podle bodu 6.2, je uspokojivý.
 6.4. Zkouška odolnosti proti vlhkosti
 6.4.1. Indexy obtížnosti a zkušební metoda
 Použijí se požadavky přílohy 3 bodu 7.
 6.4.2. Zkouší se deset čtvercových kusů nebo zkušebních oken o rozměrech 300 × 300 mm.
 6.4.3. Interpretace výsledků
 6.4.3.1.
 Výsledek zkoušky odolnosti proti vlhkosti se považuje uspokojivý, pokud:
 6.4.3.1.1.
 se na žádném vzorku nevyskytují viditelné poruchy jako bubliny nebo mléčné zakalení
 6.4.3.1.2.
 a pokud prostup světla měřený podle přílohy 3 bodu 9.1 neklesne pod 95 % hodnoty před zkouškou a dále neklesne pod 70 % pro jakékoli okno požadované pro výhled řidiče.
 6.4.4. Po zkoušce se zkušební kusy uchovávají nejméně 48 hodin při teplotě 23 °C ± 2 °C a relativní vlhkosti 50 % ± 5 % a následně se podrobí zkoušce koulí o hmotnosti 227 g popsané v bodě 5 této přílohy.
 7. OPTICKÉ VLASTNOSTI
 Požadavky přílohy 3 bodu 9.1 se použijí pro výrobky, které jsou nutné pro výhled řidiče.
 7.1 Interpretace výsledků
 Sada vzorků se považuje za vyhovující, pokud je splněna některá z následujících podmínek:
 7.1.1.
 výsledky všech vzorků jsou uspokojivé;
 7.1.2.
 výsledek jednoho vzorku není uspokojivý, avšak výsledky další sady vzorků jsou uspokojivé.
 8. ZKOUŠKA OHNIVZDORNOSTI
 8.1. Indexy obtížnosti a zkušební metoda
 Použijí se požadavky přílohy 3 bodu 10.
 8.2. Interpretace výsledků
 Zkoušku je nutné provádět odděleně pro oba povrchy celku s dvojitým zasklením.
 Výsledek zkoušky ohnivzdornosti se považuje uspokojivý,


text:
pokud je rychlost hoření menší než 110 mm/min.
 8.2.1.
 Pro účely schválení se sada vzorků považuje za vyhovující, pokud je splněna jedna z následujících podmínek:
 8.2.1.1.
 výsledky všech vzorků jsou uspokojivé;
 8.2.1.2.
 výsledek jednoho vzorku není uspokojivý, avšak výsledky další sady vzorků jsou uspokojivé.
 9. ZKOUŠKA ODOLNOSTI PROTI CHEMIKÁLIÍM
 9.1. Indexy obtížnosti a zkušební metoda
 Použijí se požadavky přílohy 3 bodu 11.
 Zkouší se pouze vzorky odpovídající vnější straně celku s dvojitým zasklením.
 9.2. Interpretace výsledků
 Sada vzorků se považuje za vyhovující, pokud je splněna jedna z následujících podmínek:
 9.2.1.
 výsledky všech vzorků jsou uspokojivé;
 9.2.2.
 výsledek jednoho vzorku není uspokojivý, avšak výsledky další sady vzorků jsou uspokojivé.
 PŘÍLOHA 17
 Měření výšky segmentu a poloha bodů nárazu
 Obrázek 1
 Stanovení výšky segmentu „h“
 V případě tabule bezpečnostního zasklení s jednoduchým zakřivením je výška segmentu rovna: maximálně h1.
 V případě tabule bezpečnostního zasklení s dvojitým zakřivením je výška segmentu rovna: h1 maximum + h2 maximum.
 Obrázek 2
 Předepsané body nárazu pro čelní skla
 Obrázky 3a, 3b a 3c:
 Předepsané body nárazu pro tabule rovnoměrně tvrzeného skla
 Obrázek 3a
 Ploché sklo
 Obrázek 3b
 Ploché sklo
 Obrázek 3c
 Zakřivené sklo
 Body „2“ na obrázcích 3a), 3b) a 3c) jsou příklady poloh pro bod „2“ předepsaný v příloze 5 v bodu 2.5.
 PŘÍLOHA 18
 Postup stanovení zkušebních oblastí na čelních sklech vozidel ve vztahu k bodům „V“
 1. POLOHA BODŮ „V“
 1.1. Poloha bodů „V“ ve vztahu k bodu „R“ (viz příloha 19 tohoto předpisu), daná souřadnicemi X, Y a Z v trojrozměrné vztažné soustavě, je uvedena v tabulkách 1 a 2.
 1.2. Tabulka 1 uvádí základní souřadnice pro konstrukční úhel sklonu opěradla 25°. Kladný směr souřadnic je uveden v této příloze na obrázku 3.
 Tabulka 1
 Bod „V“
 a
 b
 c (d)
 V1
 68 mm
 –5 mm
 665 mm
 V2
 68 mm
 –5 mm
 589 mm
 1.3. Korekce pro konstrukční úhly sklonu opěradla jiné než 25°
 1.3.1.
 Tabulka 2 uvádí další korekce souřadnic X a Z každého bodu „V“, není-li konstrukční úhel sklonu opěradla 25°. Kladný směr souřadnic je uveden v této příloze na obrázku 3.
 Tabulka 2
 Úhel opěradla
 (ve °)
 Vodorovné souřadnice
 X
 Svislé souřadnice
 Z
 5
 – 186 mm
 28 mm
 6
 – 176 mm
 27 mm
 7
 – 167 mm
 27 mm
 8
 – 157 mm
 26 mm
 9
 – 147 mm
 26 mm
 10
 – 137 mm
 25 mm
 11
 – 128 mm
 24 mm
 12
 – 118 mm
 23 mm
 13
 – 109 mm
 22 mm
 14
 –99 mm
 21 mm
 15
 –90 mm
 20 mm
 16
 –81 mm
 18 mm
 17
 –71 mm
 17 mm
 18
 –62 mm
 15 mm
 19
 –53 mm
 13 mm
 20
 –44 mm
 11 mm
 21
 –35 mm
 9 mm
 22
 –26 mm
 7 mm
 23
 –17 mm
 5 mm
 24
 –9 mm
 2 mm
 25
 0 mm
 0 mm
 26
 9 mm
 –3 mm
 27
 17 mm
 –5 mm
 28
 26 mm
 –8 mm
 29
 34 mm
 –11 mm
 30
 43 mm
 –14 mm
 31
 51 mm
 –17 mm
 32


text:
59 mm
 –21 mm
 33
 67 mm
 –24 mm
 34
 76 mm
 –28 mm
 35
 84 mm
 –31 mm
 36
 92 mm
 –35 mm
 37
 100 mm
 –39 mm
 38
 107 mm
 –43 mm
 39
 115 mm
 –47 mm
 40
 123 mm
 –52 mm
 2. ZKUŠEBNÍ OBLASTI
 2.1.
 Pomocí bodů „V“ se stanoví dvě zkušební oblasti.
 2.2.
 „Zkušební oblast A“ je oblast vnějšího povrchu čelního skla ohraničená průsečnicemi následujících čtyř rovin (viz obrázek 1):
 a)
 rovinou nakloněnou o 3° nahoru od osy X, procházející bodem V1 a rovnoběžnou s osou Y (rovina 1);
 b)
 rovinou nakloněnou o 1° dolů od osy X, procházející bodem V2 a rovnoběžnou s osou Y (rovina 2);
 c)
 svislou rovinou procházející body V1 a V2 a nakloněnou o 13° vlevo od osy X u vozidel s levostranným řízením a vpravo od osy X u vozidel s pravostranným řízením (rovina 3);
 d)
 svislou rovinou procházející body V1 a V2 a nakloněnou o 20° vpravo od osy X u vozidel s levostranným řízením a vlevo od osy X u vozidel s pravostranným řízením (rovina 4).
 2.3.
 „zkušební oblast B“ je oblast vnějšího povrchu čelního skla ohraničená průsečnicemi následujících čtyř rovin:
 a)
 rovinou nakloněnou o 7° nahoru od osy X, procházející bodem V1 a rovnoběžnou s osou Y (rovina 5);
 b)
 rovinou nakloněnou o 5° dolů od osy X, procházející bodem V2 a rovnoběžnou s osou Y (rovina 6);
 c)
 svislou rovinou procházející body V1 a V2 a nakloněnou o 17° vlevo od osy X u vozidel s levostranným řízením a vpravo od osy X u vozidel s pravostranným řízením (rovina 7);
 d)
 rovinou symetrickou k rovině 7 vzhledem k podélné střední rovině vozidla (rovina 8).
 2.4.
 „Zmenšená zkušební oblast B“ je zkušební oblast B s výjimkou následujících ploch (1) (viz obrázky 2 a 3).
 2.4.1.
 zkušební oblast A, definovaná v bodě 2.2, rozšířená podle bodu 9.2.2.1 přílohy 3;
 2.4.2.
 podle rozhodnutí výrobce vozidla se může použít jeden ze dvou následujících odstavců:
 2.4.2.1.
 jakékoli neprůhledné zatemnění ohraničené rovinou 1 směrem dolů a příčně rovinou 4 a symetrické vzhledem k podélné střední rovině vozidla (rovina 4');
 2.4.2.2.
 jakékoli neprůhledné zatemnění ohraničené směrem dolů rovinou 1, jestliže je vepsána do oblasti široké 300 mm se středem v podélné střední rovině vozidla, a jestliže neprůhledné zatemnění pod stopou roviny 5 je vepsáno do oblasti příčně ohraničené stopami rovin procházejících ohraničením 150 mm širokého segmentu (2) a rovnoběžných ke stopám rovin 4 a 4'.
 2.4.3.
 jakékoli neprůhledné zatemnění ohraničené průsečnicí vnějšího povrchu čelního skla:
 a)
 s rovinou nakloněnou o 4° dolů od osy X, procházející bodem V2 a rovnoběžnou s osou Y (rovina 9);
 b)
 s rovinou 6;
 c)
 s rovinou 7 a 8 nebo s hranou vnějšího povrchu čelního skla, jestliže průsečnice roviny 6 s rovinou 7 (rovina 6 s rovinou 8) neprotne vnější povrch čelního skla;
 2.4.4.
 jakékoli neprůhledné zatemnění ohraničené průsečnicí vnějšího povrchu čelního skla:
 a)
 s vodorovnou rovinou procházející bodem V1 (rovina 10);
 b)
 s rovinou 3 (3);
 c)
 s rovinou 7 (4) nebo s hranou vnějšího povrchu


text:
čelního skla, jestliže průsečnice roviny 6 s rovinou 7 (rovina 6 s rovinou 8) neprotne vnější povrch čelního skla;
 d)
 s rovinou 9;
 2.4.5.
 oblast ve vzdálenosti do 25 mm od hrany vnějšího povrchu čelního skla nebo od jakéhokoli neprůhledného zatemnění. Tato oblast nesmí zasahovat do rozšířené zkušební oblasti A.
 2.5.
 Definice výchozích bodů (viz obrázek 3)
 Výchozí body jsou nacházející se v průsečících vnějšího povrchu čelního skla s přímkami vycházejících dopředu z bodů V:
 2.5.1.
 horní svislý výchozí bod dopředu od V1 a 7° nad horizontálou (Pr1);
 2.5.2.
 spodní svislý výchozí bod dopředu od V2 a 5° pod horizontálou (Pr2);
 2.5.3
 vodorovný výchozí bod dopředu od V1 a 17° vlevo (Pr3);
 2.5.4.
 tři další výchozí body symetrické k bodům definovaným v bodech 2.5.1 až 2.5.3 vzhledem k podélné střední rovině vozidla (P'r1, P'r2, P'r3).
 Obrázek 1
 Zkušební oblast „A“ (příklad vozidla s levostranným řízením)
 Obrázek 2a
 Zmenšená zkušební oblast „B“ (příklad vozidla s levostranným řízením) horní neprůhledné zatemnění definované v bodě 2.4.2.2.
 Obrázek 2b
 Zmenšená zkušební oblast B (příklad vozidla s levostranným řízením) horní plocha neprůhledného zatmění definovaného v bodě 2.4.2.1.
 Obrázek 3
 Stanovení výchozích bodů (příklad vozidla s levostranným řízením)
 (1) Je však nutno brát v úvahu, že výchozí body definované v bodě 2.5 musí být umístěny v průhledné oblasti.
 (2) Měřeno na vnějším povrchu čelního skla a na stopě roviny 1.
 (3) Pro druhou stranu čelního skla s rovinou souměrnosti vzhledem k rovině 3 vůči podélné střední rovině vozidla.
 (4) Pro druhou stranu čelního skla, s rovinou 8.
 PŘÍLOHA 19
 Postup stanovení bodu „H“ a skutečného úhlu trupu pro místa k sezení v motorovém vozidle
 1. ÚČEL
 Postup předepsaný v této příloze se použije pro stanovení polohy bodu „H“ a skutečného úhlu trupu pro jedno nebo několik míst k sezení v motorových vozidlech a k ověření vztahu naměřených hodnot ke konstrukčním specifikacím poskytnutým výrobcem vozidla. (1)
 2. DEFINICE
 Pro účely této přílohy se rozumí:
 2.1.
 „vztažnými údaji“ jeden nebo více následujících parametrů místa k sezení:
 2.1.1.
 bod „H“ a bod „R“ a jejich vztah;
 2.1.2.
 skutečný úhel trupu a konstrukční úhel trupu a jejich vztah;
 2.2.
 „zařízením 3 DH pro stanovení bodu H“ zařízení používané ke stanovení bodů H a skutečných úhlů trupu. Toto zařízení je popsáno v dodatku 1 této přílohy;
 2.3.
 „bodem“„H“ střed otáčení trupu a stehna zařízení 3 DH umístěného na sedadle vozidla v souladu s postupem popsaným v bodu 3. Bod H se nachází ve středu osy zařízení mezi terčíky bodu H na obou stranách zařízení DH. Bod H teoreticky odpovídá bodu R (tolerance viz bod 3.2.2). Jakmile je bod H stanoven postupem popsaným v bodě 4, považuje se za pevný vzhledem ke konstrukci sedáku a pohybuje se při úpravě polohy sedadla spolu s ním;
 2.4.
 „bodem“„R“ nebo „vztažným bodem místa k sezení“ konstrukční bod určený výrobcem vozidla pro každé místo k sezení a stanovený s ohledem na trojrozměrnou vztažnou soustavu;
 2.5.
 „čárou trupu“ střednice sondy zařízení 3 DH se sondou ve zcela zadní poloze;
 2.6.
 „skutečným úhlem trupu“ úhel, který svírá svislice


text:
procházející H-bodem s čárou trupu, změřený pomocí úhloměrné stupnice sklonu zad na zařízení 3 DH. Skutečný úhel trupu teoreticky odpovídá konstrukčnímu úhlu trupu (tolerance viz bod 3.2.2);
 2.7.
 „konstrukčním úhlem trupu“ úhel mezi svislicí vedoucí bodem „R“ a linií trupu v poloze, která odpovídá konstrukční poloze opěradla stanovené výrobcem vozidla;
 2.8.
 „střední rovinou sedící osoby“ (CPO) střední rovina zařízení 3DH umístěného v každém navrženém místě k sezení; je určena souřadnicemi bodu H na ose Y. U samostatných sedadel je střední rovina sedadla totožná se střední rovinou sedící osoby. U ostatních sedadel je střední rovina sedící osoby udávána výrobcem;
 2.9.
 „trojrozměrnou vztažnou soustavou“ soustava popsaná v dodatku 2 této přílohy;
 2.10.
 „výchozími značkami“ fyzické body (otvory, povrchy, značky nebo vruby) na karoserii vozidla určené výrobcem;
 2.11.
 „polohou vozidla pro měření“ poloha vozidla určená souřadnicemi výchozích značek v trojrozměrné vztažné soustavě.
 3. POŽADAVKY
 3.1. Uvedení údajů
 Pro každé místo k sedění, kde jsou požadovány referenční údaje pro prokázání shody s ustanovením současného předpisu, se musí předložit následující údaje nebo vhodný výběr následujících údajů na formuláři, který je dodatkem 3 této přílohy:
 3.1.1.
 souřadnice bodu R ve vztahu k trojrozměrné vztažné soustavě;
 3.1.2.
 konstrukční úhel trupu;
 3.1.3.
 všechny údaje nutné pro seřízení sedadla (je-li seřiditelné) do polohy měření podle bodu 4.3.
 3.2. Vztah mezi měřenými údaji a konstrukčními specifikacemi
 3.2.1.
 Souřadnice bodu H a hodnota skutečného úhlu trupu získané postupem stanoveným v bodě 4 se postupně porovnají se souřadnicemi bodu R a s hodnotou konstrukčního úhlu trupu uváděnými výrobcem vozidla.
 3.2.2.
 Vzájemné polohy bodů R a H a vztah mezi konstrukčním a skutečným úhlem trupu se pro dané místo k sezení považují za vyhovující, jestliže bod H, určený svými souřadnicemi, leží ve čtverci se svislými a vodorovnými stranami o délce 50 mm, jehož úhlopříčky se protínají v bodě R, a jestliže skutečný úhel trupu se od konstrukčního úhlu trupu liší nejvýše o 5°.
 3.2.3.
 Jsou-li splněny tyto podmínky, bod R a konstrukční úhel trupu se použijí jako důkaz splnění ustanovení tohoto předpisu..
 3.2.4.
 Jestliže bod H nebo skutečný úhel trupu nesplňují požadavky výše uvedeného bodu 3.2.2, stanoví se bod H a skutečný úhel trupu ještě dvakrát (celkem třikrát). Pokud výsledky dvou z těchto tří úkonů splňují požadavky, platí podmínky výše uvedeného bodu 3.2.3.
 3.2.5.
 Jestliže výsledky nejméně dvou ze tří úkonů popsaných v bodě 3.2.4 nevyhovují požadavkům bodu 3.2.2 nebo jestliže ověření nemůže být provedeno, protože výrobce vozidla nedodal informace týkající se polohy bodu R nebo údaje o konstrukčním úhlu trupu, použije se těžiště tří naměřených bodů nebo průměr tří naměřených úhlů a tyto výsledky se považují za použitelné ve všech případech, kdy je v tomto předpise zmíněn bod R nebo konstrukční úhel trupu.
 4. POSTUP STANOVENÍ BODU H A SKUTEČNÉHO ÚHLU TRUPU
 4.1.
 Vozidlo se podle úvahy výrobce stabilizuje při teplotě 20 ±10 °C, aby se zajistilo, že materiál sedadel dosáhne pokojové teploty. Jestliže sedadlo, které má být zkoušeno, nebylo ještě nikdy použito, usadí se na něj dvakrát po dobu jedné minuty osoba nebo zařízení o hmotnosti 70 až 80 kg, aby


text:
se prohnul sedák a opěradlo. Na žádost výrobce se sestavy všech sedadel ponechají nezatížené po dobu minimálně 30 minut před instalací zařízení 3 DH.
 4.2.
 Vozidlo musí být v poloze pro měření stanovené v bodě 2.11.
 4.3.
 Je-li sedadlo seřiditelné, nastaví se nejprve do nejzazší normální polohy pro řízení či jízdu podle údajů výrobce vozidla, přičemž se bere v úvahu pouze podélné seřízení sedadla s vyloučením posuvu sedadla používaného pro jiné účely, než je normální poloha pro řízení nebo jízdu. Existují-li jiné způsoby seřízení (seřízení výšky, úhlu sklonu, opěradla apod.), nastaví se sedadlo do polohy určené výrobcem vozidla. U odpružených sedadel se svislá poloha ustaví napevno, aby odpovídala normální poloze pro řízení podle údajů výrobce.
 4.4.
 Oblast místa k sezení, která přijde do styku se zařízením 3 DH, se pokryje bavlněnou textilií dostatečných rozměrů a vhodné struktury, čímž se rozumí hladká bavlněná tkanina o hustotě 18,9 vlákna na cm2 a plošné hmotnosti 0,228 kg/m2 nebo pletená či netkaná textilie rovnocenných vlastností. Pokud se zkouška provádí na sedadle mimo vozidlo, musí mít podlaha, na níž je sedadlo umístěno, tytéž základní vlastnosti (2) jako podlaha vozidla, ve kterém má být sedadlo použito.
 4.5.
 Sestava sedací a zádové části zařízení 3 DH se umístí tak, aby střední rovina sedící osoby (CPO) byla totožná se střední rovinou zařízení 3 DH. Na žádost výrobce může být zařízení 3 DH posunuto směrem dovnitř vzhledem k CPO, pokud je zařízení 3 DH umístěno tak daleko vně, že hrana sedadla neumožňuje vyrovnání zařízení 3 DH.
 4.6.
 K sestavě sedací části se připevní sestavy chodidla a bérce, buď jednotlivě, nebo s použitím tyče T a sestavy bérce. Přímka vedená terčíky bodu H musí být rovnoběžná se základnou a kolmá k podélné střední rovině sedadla.
 4.7.
 Poloha chodidel a nohou zařízení 3 DH se nastaví takto:
 4.7.1.
 sedadla pro řidiče a spolujezdce na vnějším předním sedadle:
 4.7.1.1.
 obě sestavy chodidel a bérců se posunou dopředu tak, aby chodidla zaujala přirozenou polohu na podlaze, v případě nutnosti mezi ovládacími pedály. Pokud je to možné, umístí se levé chodidlo přibližně stejně daleko vlevo od střední roviny zařízení 3 DH, jako je pravé chodidlo od střední roviny vpravo. V případě potřeby se nastaví vodováha ověřující příčnou polohu zařízení 3 DH do vodorovné polohy přestavením sedací části nebo nastavením sestav nohou a chodidel směrem vzad. Přímka procházející terčíky bodu H musí zůstat kolmá ke střední podélné rovině sedadla.
 4.7.1.2.
 Jestliže levá noha nemůže být udržena v poloze rovnoběžné s pravou nohou a levé chodidlo nelze opřít o nosnou konstrukci, posune se levé chodidlo tak, aby bylo podepřeno. Vzájemná poloha terčíků musí být zachována;
 4.7.2.
 vnější zadní sedadla:
 Na zadních nebo přídavných sedadlech je poloha nohou určena výrobcem. Pokud v takovém případě chodidla spočívají na částech podlahy, které jsou různě vysoko, chodidlo, které jako první přijde do styku s předním sedadlem, slouží jako vztažné a druhé chodidlo se nastaví tak, aby vodováha udávající příčnou orientaci sedací části zařízení ukazovala vodorovnou polohu;
 4.7.3.
 ostatní sedadla:
 použije se obecný postup podle bodu 4.7.1 s výjimkou toho, že


text:
se chodidla umístí podle určení výrobce vozidla.
 4.8.
 Nasadí se závaží bérců a stehen a zařízení 3 DH se vyrovná.
 4.9.
 Skořepina zádové části se sklopí dopředu k přednímu dorazu a zařízení 3 DH se pomocí tyče T odtáhne od opěradla sedadla. Zařízení 3 DH se usadí do nové polohy na sedadle jedním z následujících způsobů:
 4.9.1.
 jestliže má zařízení 3 DH tendenci klouzat dozadu, použije se následující postup: Zařízení 3 DH se nechá klouzat dozadu do okamžiku, kdy již není zapotřebí vyvíjet vodorovnou zadržovací sílu na tyč T, tj. až se skořepina zádové části dotkne opěradla. V případě potřeby se upraví poloha bérce;
 4.9.2.
 jestliže zařízení 3-D H nemá tendenci klouzat dozadu, použije se následující postup: zařízení 3 DH se posune směrem dozadu působením vodorovné síly na tyč T, až se skořepina sedací části dotkne opěradla sedadla (viz obrázek 2 dodatku 1 k této příloze);
 4.10.
 Na sestavu zádové a sedací části zařízení 3-D H se v místě průsečíku úhloměrné stupnice kyčelního úhlu a uložení tyče T působí silou 100 ± 10 N. Síla musí působit ve směru přímky procházející výše uvedeným průsečíkem do bodu těsně nad uložením stehenní tyče (viz obrázek 2 v dodatku 1 k této příloze). Skořepina zádové části se pak opatrně vrátí k opěradlu. Po zbývající část postupu je potřeba postupovat opatrně a zabránit sklouznutí zařízení 3 DH směrem dopředu.
 4.11.
 Nasadí se pravé a levé závaží hýždí a potom střídavě osm závaží trupu. Polohu zařízení 3 DH je třeba zachovat.
 4.12.
 Skořepina zádové části se nakloní dopředu, aby se uvolnil tlak na opěradlo. Zařízením 3 DH se třikrát kývne ze strany na stranu v úhlu 10° (5° na každou stranu od svislé roviny), aby se uvolnilo nahromaděné tření mezi zařízením 3 DH a sedadlem.
 Během kývání by se mohla tyč T zařízení 3 DH odchýlit od určeného vodorovného a svislého nastavení. Proto je nutno tyč T během kývavých pohybů přiměřenou boční silou přidržet. Při přidržování tyče T a kývání zařízením 3 DH je nutno zajistit, aby ve svislém směru nebo ve směru dopředu a dozadu neúmyslně nepůsobily žádné vnější síly.
 Během tohoto kroku se chodidla zařízení 3 DH nesmí přidržovat. Změní-li chodidla svou polohu, mělo by jim být umožněno zůstat v této poloze.
 Skořepina zádové části se opatrně vrátí k opěradlu a zkontroluje se, zda jsou obě vodováhy v nulové poloze. Pokud během kývání zařízením 3 DH došlo ke změně polohy chodidel, je třeba polohu znovu nastavit pomocí následujícího postupu:
 Střídavě se mírně nadzvedávají obě chodidla od podlahy, až přestane docházet k dalšímu pohybu chodidel. V průběhu tohoto zvedání se chodidla volně otáčejí, nesmí působit žádné síly zepředu ani z boku. Jakmile se chodidla umístí zpět do spodní polohy, musí se pata dotýkat konstrukce k tomu určené.
 Zkontroluje se, zda je boční vodováha v nulové poloze; v případě potřeby se na horní část skořepiny zádové části zatlačí ze strany tak, aby se sedací část zařízení 3 DH na sedadle vyrovnala.
 4.13.
 Tyč T je přidržována, aby zařízení 3 DH neklouzalo po sedáku směrem vpřed,


text:
a postupuje se takto:
 a)
 skořepina zádové části se vrátí k opěradlu;
 b)
 na tyč úhlu zad se přibližně ve výšce středu závaží trupu směrem dozadu střídavě aplikuje a uvolňuje vodorovné zatížení nepřesahující 25 N, dokud úhloměrná stupnice kyčelního úhlu neukáže, že bylo po uvolnění zatížení dosaženo stabilní polohy. Je třeba zajistit, aby na zařízení 3 DH nepůsobily žádné vnější síly směrem dolů nebo z boku. Pokud je nutná další úprava rovnovážné polohy zařízení 3 DH, sklopí se skořepina zádové části směrem dopředu, zařízení se znovu vyrovná a opakuje se postup od bodu 4.12.
 4.14.
 Provedou se všechna měření:
 4.14.1.
 souřadnice bodu H se měří vzhledem k trojrozměrné vztažné soustavě;
 4.14.2.
 skutečný úhel trupu se odečte na úhloměrné stupnici sklonu zad zařízení 3 DH se sondou ve zcela zadní poloze.
 4.15.
 Je-li třeba zařízení 3 DH instalovat znovu, musí před novou instalací zůstat sestava sedadla nezatížená nejméně po dobu 30 minut. Zařízení 3 DH by nemělo zatěžovat sedadlo déle, než je doba požadovaná pro zkoušku.
 4.16.
 Pokud je možno sedadla ve stejné řadě považovat za podobná (lavicové sedadlo, stejná sedadla atd.), stanoví se jen jeden bod H a jeden skutečný úhel trupu pro každou řadu sedadel, přičemž zařízení 3 DH popsané v dodatku 1 k této příloze je usazeno na místo pro danou řadu typické. Tímto místem je:
 4.16.1.
 v případě přední řady – sedadlo řidiče;
 4.16.2.
 v případě zadní řady nebo řad – vnější sedadlo.
 (1) U míst k sezení jiných než přední sedadla, u nichž nelze bod „H“ stanovit pomocí postupu za použití trojrozměrného zařízení nebo jinými postupy, může být podle uvážení příslušného orgánu jako vztažný bod použit bod „R“ označený výrobcem vozidla.
 (2) Úhel sklonu, výškový rozdíl vůči upevnění sedadla, struktura povrchu atd.
 DODATEK 1
 Popis trojrozměrného zařízení pro stanovení bodu h
 (1)
 (zařízení 3 DH)
 1. SKOŘEPINY ZÁDOVÉ A SEDACÍ ČÁSTI
 TSkořepiny zádové a sedací části jsou vyrobeny z vyztužených plastů a kovu; simulují lidský trup a stehna a jsou mechanicky otočně spojeny v bodu H. K sondě otočně upevněné v bodu H je připevněna úhloměrná stupnice k měření skutečného úhlu trupu. Seřiditelná stehenní tyč připojená ke skořepině sedací části určuje osu stehna a slouží jako základní přímka pro úhloměrnou stupnici kyčelního úhlu.
 2. PRVKY TĚLA A DOLNÍCH KONČETIN
 Segmenty bérců jsou připojeny k sestavě skořepiny sedací části tyčí T spojující kolena, která je příčným prodloužením seřiditelné stehenní tyče. V segmentech bérců jsou zabudovány úhloměrné stupnice pro měření kolenních úhlů. Sestavy bot a chodidel jsou kalibrovány pro měření úhlu chodidla. Ke stanovení polohy zařízení v prostoru slouží dvě vodováhy. V příslušných těžištích jsou umístěna závaží jednotlivých prvků těla, s jejichž pomocí lze vyvolat průhyb sedadla odpovídající muži o hmotnosti 76 kg. Všechny spoje zařízení 3 DH je třeba kontrolovat, zda se pohybují volně bez znatelného tření.
 Obrázek 1
 Označení částí zařízení 3 DH
 Obrázek 2
 Rozměry prvků zařízení 3 DH a rozložení zatížení
 (1) Podrobnosti ohledně konstrukce zařízení 3 DH může poskytnout Society of Automotive Engineers (SAE), 400 Conmonwealth Drive, Warrendale, Pennsylvania/15096, USA.
 Uvedené zařízení odpovídá


text:
popisu dle normy ISO 6549:1980.
 DODATEK 2
 TROJROZMĚRNÁ VZTAŽNÁ SOUSTAVA
 1.
 Trojrozměrná vztažná soustava je definována třemi pravoúhlými rovinami stanovenými výrobcem vozidla (viz obrázek) (1).
 2.
 Poloha vozidla pro měření se stanoví takovým umístěním vozidla na nosnou plochu, aby souřadnice výchozích značek odpovídaly hodnotám uvedeným výrobcem.
 3.
 Souřadnice bodu R a bodu H se stanoví vůči výchozím značkám určeným výrobcem vozidla.
 Obrázek 1
 Trojrozměrný vztažný systém
 (1) Vztažný systém odpovídá normě ISO 4130 – 1978.
 DODATEK 3
 VZTAŽNÉ ÚDAJE TÝKAJÍCÍ SE MÍST K SEZENÍ
 1. KÓDOVÁNÍ VZTAŽNÝCH ÚDAJŮ
 Vztažné údaje se zaznamenávají do seznamu postupně pro každé místo k sezení. Místa k sezení jsou označena dvoumístným kódem. Prvním znakem je arabská číslice určující řadu sedadel, počítáno směrem zepředu dozadu. Druhým znakem je velké písmeno označující umístění místa k sezení v řadě při pohledu ve směru jízdy vozidla; používají se tato písmena:
 L = levé,
 C = střední,
 R = pravé.
 2. POPIS POLOHY VOZIDLA PRO MĚŘENÍ
 2.1. Souřadnice výchozích značek
 X ...
 Y ...
 Z ...
 3. SEZNAM VZTAŽNÝCH ÚDAJŮ
 3.1. Místo k sezení: ...
 3.1.1. Souřadnice bodu R:
 X ...
 Y ...
 Z ...
 3.1.2. Konstrukční úhel trupu: ...
 3.1.3. Specifikace pro seřízení sedadla (1)
 vodorovné: ...
 svislé: ...
 úhlové: ...
 úhel trupu: ...
 Poznámk:
 vztažné údaje pro další místa k sezení uveďte v bodech 3.2, 3.3 atd.
 (1) Nehodící se škrtněte.
 PŘÍLOHA 20
 KONTROLY SHODNOSTI VÝROBY
 1. DEFINICE
 Pro účely tohoto nařízení se rozumí:
 1.1.
 „typem výrobku“ všechny skleněné tabule, které mají tytéž hlavní vlastnosti;
 1.2.
 „třídou tloušťky“ všechny skleněné tabule, jejichž složky mají tutéž tloušťku v mezích přípustných odchylek;
 1.3.
 „výrobní jednotkou“ soubor výrobních prostředků pro jeden nebo více typů skleněných tabulí umístěných na stejném místě; může zahrnovat více výrobních linek;
 1.4.
 „směnou“ období výroby jedné výrobní linky v průběhu denní pracovní doby;
 1.5.
 „výrobním obdobím“ období nepřetržité výroby téhož typu výrobku toutéž výrobní linkou;
 1.6.
 „Ps“ počet skleněných tabulí téhož typu výrobku z téže směny;
 1.7.
 „Pr“ počet skleněných tabulí téhož typu výrobku vyrobených ve výrobním období.
 2. ZKOUŠKY
 Skleněné tabule se podrobí následujícím zkouškám:
 2.1. Tvrzená čelní skla
 2.1.1.
 Zkouška fragmentace podle požadavků přílohy 4 bodu 2.
 2.1.2.
 Měření prostupu světla podle požadavků přílohy 3 bodu 9.1.
 2.1.3.
 Zkouška optického zkreslení podle požadavků přílohy 3 bodu 9.2.
 2.1.4.
 Zkouška oddělování sekundárního obrazu podle požadavků přílohy 3 bodu 9.3.
 2.2. Tabule rovnoměrně tvrzeného skla
 2.2.1.
 Zkouška fragmentace podle požadavků přílohy 5 bodu 2.
 2.2.2.
 Měření prostupu světla podle požadavků přílohy 3 bodu 9.1.
 2.2.3.
 V případě skleněných tabulí používaných jako čelní skla:
 2.2.3.1.
 Zkouška optického zkreslení podle požadavků přílohy 3 bodu 9.2.
 2.2.3.2.
 Zkouška oddělování sekundárního obrazu podle požadavků přílohy 3 bodu 9.3.
 2.3. Normální vrstvená čelní skla a skloplastová čelní skla
 2.3.1.
 Zkouška maketou hlavy podle požadavků přílohy 6 bodu 3.
 2.3.2.
 Zkouška koulí o hmotnosti 2 260 g podle požadavků přílohy 6 bodu 4.2 a přílohy 3 bodu. 2.2.
 2.3.3.
 Zkouška odolnosti proti vysoké teplotě podle požadavků přílohy 3 bodu 5.
 2.3.4.
 Měření prostupu světla podle požadavků přílohy 3 bodu 9.1.
 2.3.5.
 Zkouška optického


text:
zkreslení podle požadavků přílohy 3 bodu 9.2.
 2.3.6.
 Zkouška oddělování sekundárního obrazu podle požadavků přílohy 3 bodu 9.3.
 2.3.7.
 Pouze v případě skloplastových čelních skel:
 2.3.7.1.
 Zkouška odolnosti proti oděru podle požadavků přílohy 9 bodu 2.1.
 2.3.7.2.
 Zkouška odolnosti proti vlhkosti podle požadavků přílohy 9 bodu 3.
 2.3.7.3.
 Zkouška odolnosti proti chemikáliím podle požadavků přílohy 3 bodu 11.2.1.
 2.4. Normální vrstvené sklo a skloplastové tabule jiné než čelní skla
 2.4.1.
 Zkouška koulí o hmotnosti 227 g podle požadavků přílohy 7 bodu 4.
 2.4.2.
 Zkouška odolnosti proti vysoké teplotě podle požadavků přílohy 3 bodu 5.
 2.4.3.
 Měření prostupu světla podle požadavků přílohy 3 bodu 9.1.
 2.4.4.
 Pouze v případě skloplastových tabulí:
 2.4.4.1.
 Zkouška odolnosti proti oděru podle požadavků přílohy 9 bodu 2.1.
 2.4.4.2.
 Zkouška odolnosti proti vlhkosti podle požadavků přílohy 9 bodu 3.
 2.4.4.3.
 Zkouška odolnosti proti chemikáliím podle požadavků přílohy 3 bodu 11.2.1.
 2.4.5.
 Výše uvedená ustanovení se považují za splněná, jestliže byly příslušné zkoušky provedeny na čelním skle téhož složení.
 2.5. Čelní skla z upraveného vrstveného skla
 2.5.1.
 Kromě zkoušek stanovených v bodu 2.3 této přílohy se provede zkouška fragmentace podle požadavků přílohy 8 bodu 4.
 2.6. Skleněné tabule s plastovým povlakem
 Kromě zkoušek popsaných v různých bodech této přílohy se provádějí tyto zkoušky:
 2.6.1.
 Zkouška odolnosti proti oděru podle požadavků přílohy 9 bodu 2.1.
 2.6.2.
 Zkouška odolnosti proti vlhkosti podle požadavků přílohy 9 bodu 3.
 2.6.3.
 Zkouška odolnosti proti chemikáliím podle požadavků přílohy 3 bodu 11.2.1.
 2.7. Celky s dvojitým zasklením
 2.7.1.
 Pro každou tabuli celku s dvojitým zasklením se s toutéž četností a s týmiž požadavky provedou zkoušky, které jsou popsány v této příloze.
 2.7.2.
 V případě celků s dvojitým zasklením se prostup světla měří podle požadavků přílohy 3 bodu 9.1.
 2.8. Tuhé plastové tabule jiné než čelní skla
 2.8.1.
 Zkouška koulí o hmotnosti 227g podle přílohy 14 bodu 5.
 2.8.2.
 Měření prostupu světla podle přílohy 3 bodu 9.1.
 2.8.3.
 Zkouška odolnosti proti oděru podle přílohy 14 bodu 6.1.
 2.8.4.
 Zkouška křížovým řezem podle přílohy 14 bodu 6.3.
 Poznámka: Zkouška uvedená výše v bodě 2.8.2 se použije pouze tehdy, pokud je zasklení určeno k použití v místě vyžadujícím viditelnost při řízení.
 Zkouška uvedená výše v bodě 2.8.4 se provede u vzorků, které nebyly podrobeny zkoušce podle bodu 6.2 přílohy 14.
 2.8.5.
 Zkouška odolnosti proti chemikáliím podle přílohy 3 bodu 11.
 2.9. Pružné plastové tabule jiné než čelní skla
 2.9.1.
 Zkouška koulí o hmotnosti 227 g podle přílohy 15 bodu 4.
 2.9.2.
 Měření prostupu světla podle přílohy 3 bodu 9.1.
 Poznámka: Zkouška uvedená výše v bodě 2.9.2 se použije pouze tehdy, pokud je zasklení určeno k použití v místě vyžadujícím viditelnost při řízení.
 2.9.3.
 Zkouška odolnosti proti chemikáliím podle přílohy 3 bodu 11.2.1.
 2.10. Tuhé plastové celky s dvojitým zasklením
 2.10.1.
 Zkouška koulí o hmotnosti 227 g podle přílohy 16 bodu 5.
 2.10.2.
 Měření prostupu světla podle přílohy 3 bodu 9.1.
 Poznámka: Zkouška uvedená výše v bodě 2.10.2 se použije pouze tehdy, pokud je zasklení určeno k použití v místě vyžadujícím viditelnost při řízení.
 2.10.3.
 Zkouška odolnosti proti


text:
chemikáliím podle přílohy 3 bodu 11.
 3. ČETNOST A VÝSLEDKY ZKOUŠEK
 3.1. Zkouška fragmentace
 3.1.1. Zkoušky
 3.1.1.1.
 První série zkoušek spočívající v rozbití v každém bodě nárazu uvedeném v tomto předpise se provede na začátku výroby každého nového typu skleněné tabule, s cílem stanovit nejzávažnější bod rozbití. Výsledky zkoušek je nutno zaznamenat.
 U tvrzených čelních skel se však první série zkoušek provede pouze tehdy, přesahuje-li roční výroba tohoto typu skleněné tabule 200 kusů.
 3.1.1.2.
 V průběhu výrobního období se provede kontrolní zkouška v bodu rozbití zjištěném podle bodu 3.1.1.1.
 3.1.1.3.
 Kontrolní zkouška se provede na začátku každého výrobního období nebo po změně barvy.
 3.1.1.4.
 V průběhu výrobního období se provedou kontrolní zkoušky s následující minimální četností:
 Tvrzená čelní skla
 Tvrzené tabule čelního skla jiné než čelní skla
 Čelní skla z upraveného vrstveného skla
 Ps ≤ 200: jedno rozbití za výrobní období
 Pr ≤ 500: jedna za směnu
 0,1 % na typ
 Ps > 200: jedno rozbití za každé čtyři hodiny výroby
 Pr > 500: dvě za směnu
 3.1.1.5.
 Jedna kontrolní zkouška se provede na konci výrobního období u jedné z posledních vyrobených skleněných tabulí.
 3.1.1.6.
 Pro Pr < 20 je zapotřebí pouze jedna zkouška fragmentace za výrobní období.
 3.1.2. Výsledky
 Všechny výsledky se zaznamenají, včetně výsledků bez trvalých záznamů fragmentačního obrazce.
 Navíc se jednou za směnu provede zkouška s trvalým záznamem fragmentačního obrazce, s výjimkou Pr ≤ 500. v tomto případě se provede pouze jedna zkouška s trvalým záznamem fragmentačního obrazce na výrobní období.
 3.2. Zkouška maketou hlavy
 3.2.1. Zkoušky
 Kontrolují se vzorky odpovídající alespoň 0,5 % denní produkce vrstvených čelních skel z jedné výrobní linky. Zkouší se maximálně 15 čelních skel za den.
 Výběr vzorků musí být reprezentativní pro různé vyráběné typy čelního skla.
 Po dohodě s příslušným správním orgánem mohou být tyto zkoušky nahrazeny zkouškou nárazem koulí o hmotnosti 2 260 g (viz bod 3.3 níže). V každém případě se zkouší nárazem maketou hlavy alespoň na dvou vzorcích ročně pro každou třídu tloušťky.
 3.2.2. Výsledky
 Všechny výsledky se zaznamenají.
 3.3. Zkouška nárazem koulí o hmotnosti 2 260 g
 3.3.1. Zkoušky
 Kontrola musí pro třídu kategorii tloušťky proběhnout alespoň jednou za měsíc.
 3.3.2. Výsledky
 Všechny výsledky se zaznamenají.
 3.4. Zkouška nárazem koulí o hmotnosti 227 g
 3.4.1. Zkoušky
 Zkušební kusy se vyříznou ze vzorků. Z praktických důvodů však lze zkoušet na dokončených výrobcích nebo na jejich částech.
 Provádí se u vzorku odpovídajícím alespoň 0,5 % výroby jedné směny, s maximálně 10 vzorky denně.
 3.4.2. Výsledky
 Všechny výsledky se zaznamenají.
 3.5. Zkouška odolnosti proti vysoké teplotě
 3.5.1. Zkoušky
 Zkušební kusy se vyříznou ze vzorků. Z praktických důvodů však lze zkoušet na dokončených výrobcích nebo na jejich částech. Ty se vyberou tak, aby všechny mezivrstvy byly zkoušeny přiměřeně k jejich použití.
 Kontrolují se nejméně tři vzorky pro každou barvu mezivrstvy odebrané z denní produkce.
 3.5.2. Výsledky
 Všechny výsledky se zaznamenají.
 3.6. Prostup světla
 3.6.1. Zkoušky
 Této zkoušce se podrobí reprezentativní vzorky zabarvených dokončených výrobků.
 Kontroly se provedou alespoň na počátku každého výrobního období, ve kterém dojde ke změně ve vlastnostech skleněné


text:
tabule, které ovlivňují výsledky zkoušky.
 Čelní skla a jiné tabule zasklení s normálním prostupem světla, jež při měření pro schválení typu mají hodnotu nejméně 75 %, a skleněné tabule kategorie V, se této zkoušce nepodrobují (viz bod 5.2.2 tohoto předpisu).
 Dodavatel skla může také předložit pro tabule tvrzeného skla certifikát shody, z něhož vyplývá splnění výše uvedených požadavků.
 3.6.2. Výsledky
 Zaznamená se hodnota normálního prostupu světla. Navíc u čelních skel s neprůhledným zatemněním se podle kategorie vozidla, pro kterou je čelní sklo určeno, ověří na výkresech uvedených v bodě 3.2.1.2.2.4 tohoto předpisu, zda jsou tato zatemnění vně zkušební oblasti B nebo oblasti I. Každé neprůhledné zatemnění musí být v souladu s ustanoveními přílohy 18.
 3.7. Optické zkreslení a oddělování sekundárního obrazu
 3.7.1. Zkoušky
 Každé čelní sklo se zkontroluje z hlediska vizuálních vad. S užitím postupů stanovených v tomto předpisu nebo jakékoli metody s podobnými výsledky se dále zkouší v různých polích výhledu s těmito minimálními četnostmi:
 buď Ps ≤ 200, jeden vzorek na směnu,
 nebo kde Ps > 200, dva vzorky na směnu
 nebo 1 % z celé produkce, přičemž vybrané vzorky reprezentují veškerou produkci.
 3.7.2. Výsledky
 Všechny výsledky se zaznamenají.
 3.8. Zkouška odolnosti proti oděru
 3.8.1. Zkoušky
 Této zkoušce se podrobí pouze tabule s plastovým povlakem, skloplastové tabule a tabule plastového zasklení. Kontrola se provádí nejméně jednou měsíčně pro každý druh plastového povlaku nebo plastové mezivrstvy.
 3.8.2. Výsledky
 Výsledek měření rozptylu světla se zaznamená.
 3.9. Zkouška odolnosti proti vlhkosti
 3.9.1. Zkoušky
 Této zkoušce se podrobí pouze tabule s plastovým povlakem a skloplastové tabule. Kontrola se provádí nejméně jednou měsíčně pro každý druh plastového povlaku nebo plastové mezivrstvy.
 3.9.2. Výsledky
 Všechny výsledky se zaznamenají.
 3.10. Zkouška odolnosti proti chemikáliím
 3.10.1. Zkoušky
 Této zkoušce se podrobí pouze tabule s plastovým povlakem, skloplastové tabule a tabule plastového zasklení. Kontrola se provádí nejméně jednou měsíčně pro každý druh plastového povlaku nebo plastové mezivrstvy.
 3.10.2. Výsledky
 Všechny výsledky se zaznamenají.
 3.11. Zkouška křížovým řezem
 3.11.1. Zkoušky
 Této zkoušce se podrobí pouze tuhé plastové zasklení s povlakem odolným proti oděru. Alespoň jednou týdně se provede kontrola pro každý typ plastového materiálu a jeho povlaku; použijí se vzorky, které nebyly podrobeny zkoušce simulovaného stárnutí (příloha 14 bod 6.2).
 Vzorky podrobené stárnutí se zkouší každé tři měsíce.
 3.11.2. Výsledky
 Všechny výsledky se zaznamenají.
 PŘÍLOHA 21
 Ustanovení týkající se montáže bezpečnostních zasklívacích materiálů ve vozidlech
 1. OBLAST PŮSOBNOSTI
 Tato příloha uvádí ustanovení týkající se montáže bezpečnostního zasklení ve vozidlech kategorie M, N a O (1) s cílem zajistit vysokou úroveň bezpečnosti pro cestující, a zejména poskytnout řidiči vysoký stupeň viditelnosti za všech dopravních podmínek, a to nejen dopředu, ale také dozadu a do stran.
 Nevztahuje na pancéřová vozidla definovaná v bodě 2.3.
 2. DEFINICE
 Pro účely této přílohy:
 2.1.
 se „vozidlem“ rozumí motorové vozidlo a jeho přípojné vozidlo určené pro použití na silnici, které má nejméně čtyři kola a maximální konstrukční rychlost přesahující 25 km/hod, s výjimkou vozidel pohybujících se po kolejích a všech pracovních strojů;
 2.2.
 se „kategorií vozidel“ rozumí soubor vozidel vstupující do odpovídající kategorie klasifikace


text:
přijaté v příloze 7 úplného usnesení o konstrukci vozidel (R.E.3) (1);
 2.3.
 „vozidla pro zvláštní účely“„motorová obytná vozidla“, „pancéřová vozidla“, „sanitky“, „pohřební vozidla“, „kabriolety“ jsou jednotlivě definovány v příloze 7 úplného usnesení o konstrukci vozidel (R.E.3) (1);
 2.4.
 „dvoupodlažní vozidlo“ je definováno v bodě 2.1.2 předpisu č. 107.
 3. OBECNÁ USTANOVENÍ PRO KATEGORIE VOZIDEL M, N A O
 3.1.
 Bezpečnostní zasklení se namontuje takovým způsobem, aby navzdory namáhání, kterému je vozidlo za normálních podmínek používání vystaveno, zůstalo ve stávající poloze a dále poskytovalo bezpečnost a viditelnost cestujícím ve vozidle.
 3.2.
 Bezpečnostní zasklení musí být označeno příslušnou značkou schválení typu konstrukční části specifikovanou v bodě 5.4 tohoto předpisu, která je v případě potřeby doplněna jedním z doplňkových symbolů podle bodu 5.5.
 4. ZVLÁŠTNÍ USTANOVENÍ PRO KATEGORIE VOZIDEL M A N (1)
 4.1. Čelní skla
 4.1.1.
 Normální prostup světla nesmí být menší než 70 %.
 4.1.2.
 Typ čelního skla musí odpovídat typu schválenému pro typ vozidla, do kterého má být namontováno.
 4.1.3.
 Čelní sklo musí být správně namontováno vzhledem k bodu R řidiče.
 4.1.4.
 Vozidlo, které má maximální konstrukční rychlost vyšší než 40 km/hod, nesmí být vybaveno tvrzeným čelním sklem.
 4.2. Bezpečnostní zasklení jiná než čelní skla a zasklení přepážek
 4.2.1. Bezpečnostní zasklení požadované pro výhled řidiče směrem dopředu
 4.2.1.1.
 Bezpečnostní zasklení, kterým má řidič výhled směrem dopředu, jak je definováno v bodě 2.18.1 tohoto předpisu, musí mít normální prostup světla nejméně 70 %.
 4.2.1.2.
 Plastové bezpečnostní zasklení musí být označeno doplňkovým symbolem /B/L, který je definován v bodech 5.5.5 a 5.5.7 tohoto předpisu.
 4.2.2. Bezpečnostní zasklení požadované pro výhled řidiče dozadu
 4.2.2.1.
 Bezpečnostní zasklení definované v bodě 2.18.2 tohoto předpisu musí mít prostup světla nejméně 70 %, avšak tam, kde jsou namontována dvě vnější zrcátka, je povoleno zasklení se světelným prostupem pod 70 % za předpokladu, že je označeno doplňkovým symbolem V určeným v bodě 5.5.2 tohoto předpisu.
 4.2.2.2.
 Plastové bezpečnostní zasklení musí být označeno doplňkovým symbolem A/L nebo B/L, který je definován v bodech 5.5.5 a 5.5.7 tohoto předpisu.
 Zadní zasklení ve skládacích střechách kabrioletů může být označeno doplňkovým symbolem /B/M.
 Zadní zasklení ve skládacích střechách kabrioletů může být vyrobeno z ohebných plastových tabulí.
 4.2.3. Jiné bezpečnostní zasklení
 4.2.3.1.
 Bezpečnostní zasklení, které nezahrnují definice v bodech 2.18.1 a 2.18.2 tohoto předpisu, musí být označena doplňkovým symbolem V určeným v bodu 5.5.2 tohoto předpisu, pokud je světelný prostup nižší než 70 %.
 4.2.3.2.
 Plastová bezpečnostní zasklení musí být označena doplňkovými symboly definovanými v bodech 5.5.5, 5.5.6 a 5.5.7 tohoto předpisu Je-li však vozidlo určeno pro přepravu cestujících, není zasklení s doplňkovými symboly /C/L nebo /C/M povoleno v místech, kde existuje riziko nárazu hlavy.
 4.2.4. Výjimky
 U plastového bezpečnostního zasklení se ustanovení týkající se odolnosti proti oděru, jak je uvedeno v bodech 4.2.2.2 a 4.2.3.2 této přílohy, nevztahují na vozidla a místa zasklení uvedená v následujícím seznamu:
 a)
 sanitky;
 b)
 pohřební vozy;
 c)
 přívěsy včetně obytných vozidel;
 d)
 střešní okna a zasklení umístěná na střeše vozidla;
 e)
 všechna zasklení na horní palubě dvoupodlažního vozidla.
 Není vyžadována zkouška/symbol odolnosti proti oděru.
 4.3. Zvláštní