text:
...kPa
 3.2 Systém vstřikování:
 3.2.1 Čerpadlo
 3.2.1.1 Značka/značky:...
 3.2.1.2 Typ (typy):...
 3.2.1.3 Průtok: ... mm3 / zdvih (2) nebo cyklus při otáčkách čerpadla: ...min–1 při plném vstřiku nebo diagram charakteristiky.
 Uveďte použitou metodu: na motoru / na zkušebním zařízení pro čerpadla (1)
 3.2.1.4 Předvstřik
 3.2.1.4.1 Křivka předvstřiku (2):...
 3.2.1.4.2 Časování (2):...
 3.2.2 Vstřikovací potrubí
 3.2.2.1 Délka: ... mm
 3.2.2.2 Vnitřní průměr: ... mm
 3.2.3 Vstřikovač (vstřikovače):
 3.2.3.1 Značka/značky:...
 3.2.3.2 Typ (typy):...
 3.2.3.3 Otevírací tlak (2) nebo diagram charakteristiky: ... kPa
 3.2.4 Regulátor
 3.2.4.1 Značka/značky:...
 3.2.4.2 Typ (typy):...
 3.2.4.3 Otáčky, při nichž začne při plném zatížení docházet k omezení (2): ... min–1
 3.2.4.4 Maximální otáčky při nulovém zatížení (2): ...min–1
 3.2.4.5 Volnoběžné otáčky (2): ...min–1
 3.3 Systém startu za studena
 3.3.1 Značka/značky:...
 3.3.2 Typ (typy):...
 3.3.3 Popis:...
 4. Vyhrazeno
 5. Časování ventilů
 5.1 Maximální zdvih ventilů a úhly otevření a zavření vzhledem k úvratím nebo rovnocenné údaje:...
 5.2 Referenční nebo seřizovací rozpětí (1)
 5.3 Systém s proměnlivým časováním ventilů (přichází-li v úvahu, a zda sání a/nebo výfuk) (1)
 5.3.1 Typ: plynulý nebo zapnuto/vypnuto (1)
 5.3.2 Úhel fáze vačkového hřídele: ...
 6. Vyhrazeno
 7. Vyhrazeno
 (1) Nehodící se škrtněte.
 (2) Uveďte povolenou odchylku.
 Dodatek 2
 Zásadní vlastnosti rodiny motorů
 1. Společné parametry (1)
 1.1
 Spalovací cyklus:...
 1.2
 Chladicí médium:...
 1.3
 Způsob nasávání vzduchu:...
 1.4
 Druh/konstrukce spalovací komory:...
 1.5
 Uspořádání ventilů a kanálů – konfigurace, rozměr, počet:...
 1.6
 Palivový systém:...
 1.7
 Systémy řízení motoru...
 Prokázání identity podle čísla/čísel výkresů:...
 1.7.1
 Chlazení přeplňovacího vzduchu:...
 1.7.2
 Recirkulace výfukových plynů (2)...
 1.7.3
 Vstřikování vody/emulze (2)...
 1.7.4
 Přípusť vzduchu (2):...
 1.8
 Systém následného zpracování výfukových plynů (3)...
 Důkaz o identickém poměru (nebo u základního motoru o nejnižším poměru): kapacita systému / dodávka paliva na zdvih podle čísla/čísel na diagramu:...
 2. Seznam údajů o rodině motorů
 2.1
 Název rodiny motorů:...
 2.2
 Specifikace motorů v této rodině:
 Základní motor (4)
 Motory v rodině (5)
 Typ motoru
 Počet válců
 Jmenovité otáčky (min–1)
 Dodávka paliva na zdvih (mm3) při jmenovitém netto výkonu
 Jmenovitý netto výkon (kW)
 Otáčky při maximálním výkonu (min–1)
 Maximální netto výkon (kW)
 Otáčky při maximálním točivém momentu (min–1)
 Dodávka paliva na zdvih (mm3) při maximálním točivém momentu
 Maximální točivý moment (Nm)
 Dolní volnoběžné otáčky (min–1)
 Zdvihový objem (v % zdvihového objemu základního motoru)
 100
 2.3
 Schvalovacímu orgánu se navíc předkládají informace požadované v Dodatku 3 přílohy 1B pro každý typ motoru v rodině motorů.
 (1) Nehodící se škrtněte.
 (2) Uveďte povolenou odchylku.
 (3) Nehodí-li se, uveďte „není“.
 (4) Veškeré podrobnosti viz dodatek 1.
 (5) Veškeré podrobnosti viz dodatek 3.
 Dodatek 3
 Základní vlastnosti typů motoru v rodině motorů
 1. Popis motoru
 1.1 Výrobce:...
 1.2 Kód motoru podle výrobce:...
 1.3 Cyklus: čtyřdobý/dvoudobý (1)
 1.4 Vrtání: ... mm
 1.5 Zdvih: ... mm
 1.6 Počet a uspořádání válců:...
 1.7 Zdvihový objem motoru: ... cm3
 1.8 Jmenovité otáčky:...
 1.9 Otáčky maximálního točivého momentu:...
 1.10 Objemový kompresní poměr (2)...
 1.11 Popis spalovacího systému:...
 1.12 Výkres (výkresy) spalovací komory a hlavy pístu...
 1.13 Minimální průřez sacím a výfukovým potrubím:...
 1.14 Chladicí systém
 1.14.1 Kapalinou
 1.14.1.1 Druh kapaliny:...
 1.14.1.2 Oběhové čerpadlo (čerpadla): ano/ne (1)
 1.14.1.3


text:
Vlastnosti nebo značka (značky) a typ (typy) (lze-li uvést):...
 1.14.1.4 Převodový poměr (poměry) (lze-li uvést):...
 1.14.2 Vzduchem
 1.14.2.1 Ventilátor: ano/ne (1)
 1.14.2.2 Vlastnosti nebo značka (značky) a typ (typy) (lze-li uvést):...
 1.14.2.3 Převodový poměr (poměry) (lze-li uvést):...
 1.15 Přípustná teplota podle výrobce
 1.15.1 Chlazení kapalinou: Maximální výstupní teplota. ... K
 1.15.2 Chlazení vzduchem: Vztažný bod: ...
 Max. teplota ve vztažném bodu: ...K
 1.15.3 Maximální teplota přeplňovacího vzduchu na vstupu (případného) mezichladiče: ... K
 1.15.4 Maximální teplota výfukových plynů v místě, kde výfukové potrubí přechází do vnější příruby (přírub) sběrného potrubí: ... K
 1.15.5 Teplota paliva: ... min: K
 ...max: K
 1.15.6 Teplota maziva: ... min: K
 ...max: K
 1.16 Přeplňování: ano/ne (1)
 1.16.1 Značka:...
 1.16.2 Typ:...
 1.16.3 Popis systému (např. maximální plnicí tlak, popřípadě odpouštěcí zařízení):...
 1.16.4 Mezichladič: ano/ne (1)
 1.17 Systém sání: Maximální přípustný podtlak sání při jmenovitých otáčkách a při plném zatížení: ... kPa
 1.18 Výfukový systém: Maximální přípustný protitlak výfuku při jmenovitých otáčkách a při plném zatížení: ... kPa
 2. Opatření proti znečišťování ovzduší
 2.1 Zařízení pro recyklaci plynů z klikové skříně: ano/ne (1)
 2.2 Doplňková zařízení k omezení znečišťujících látek (pokud existují a nejsou uvedena v jiném bodě)
 2.2.1 Katalyzátor: ano/ne (1)
 2.2.1.1 Značka/značky:...
 2.2.1.2 Typ (typy):...
 2.2.1.3 Počet katalyzátorů a prvků:...
 2.2.1.4 Rozměry a objem katalyzátoru (katalyzátorů):...
 2.2.1.5 Druh katalytické činnosti:...
 2.2.1.6 Celková náplň drahých kovů:...
 2.2.1.7 Poměrná koncentrace:...
 2.2.1.8 Nosič (struktura a materiál):...
 2.2.1.9 Hustota komůrek:...
 2.2.1.10 Typ pouzdra katalyzátoru (katalyzátorů):...
 2.2.1.11 Umístění katalyzátoru (katalyzátorů) (místo/místa a maximální/minimální vzdálenost(i) od motoru):...
 2.2.1.12 Normální rozmezí pracovní teploty (K)...
 2.2.1.13 Spotřebitelné činidlo (v případě potřeby):...
 2.2.1.13.1 Typ a koncentrace činidla potřebného pro katalytickou činnost:...
 2.2.1.13.2 Normální rozmezí pracovní teploty činidla:...
 2.2.1.13.3 Mezinárodní norma (v případě potřeby):...
 2.2.1.14 Snímač NOx: ano/ne (1)
 2.2.2 Kyslíkové čidlo: ano/ne (1)
 2.2.2.1 Značka/značky:...
 2.2.2.2 Typ:...
 2.2.2.3 Umístění:...
 2.2.3 Přípusť vzduchu: ano/ne (1)
 2.2.3.1 Typ (pulzující vzduch, vzduchové čerpadlo atd.):...
 2.2.4 Recirkulace výfukových plynů: ano/ne (1)
 2.2.4.1 Vlastnosti (chlazený/nechlazený systém, vysokotlaký/nízkotlaký systém atd.):...
 2.2.5 Filtr částic: ano/ne (1)
 2.2.5.1 Rozměry a objem filtru částic:...
 2.2.5.2 Typ a konstrukce filtru částic:...
 2.2.5.3 Umístění (místo/místa a maximální/minimální vzdálenost(i) od motoru):...
 2.2.5.4 Postup nebo systém regenerace, popis a/nebo výkres:...
 2.2.5.5 Normální rozmezí pracovní teploty (K) a tlaku (kPa):...
 2.2.6 Ostatní systémy: ano/ne (1)
 2.2.6.1 Popis a provoz:...
 3. Přívod paliva
 3.1 Podávací palivové čerpadlo
 Tlak (2) nebo charakteristický diagram: ... kPa
 3.2 Systém vstřikování:
 3.2.1 Čerpadlo
 3.2.1.1 Značka/značky:...
 3.2.1.2 Typ (typy):...
 3.2.1.3 Doručení: ... mm3 na zdvih (2) nebo cyklus při otáčkách čerpadla ... min–1 při plném vstřiku nebo diagram charakteristiky.
 Uveďte použitou metodu: na motoru / na zkušebním zařízení pro čerpadla (1)
 3.2.1.4 Předvstřik
 3.2.1.4.1 Křivka předvstřiku (2):...
 3.2.1.4.2 Časování (2):...
 3.2.2 Vstřikovací potrubí
 3.2.2.1 Délka: ... mm
 3.2.2.2 Vnitřní průměr: ... mm
 3.2.3 Vstřikovač (vstřikovače):
 3.2.3.1 Značka/značky:...
 3.2.3.2 Typ (typy):...
 3.2.3.3 Otevírací tlak (2) nebo diagram charakteristiky: ... kPa
 3.2.4 Regulátor
 3.2.4.1 Značka/značky:...
 3.2.4.2 Typ (typy):...
 3.2.4.3 Otáčky, při nichž začne při plném zatížení docházet k omezení (2): ... min–1
 3.2.4.4 Maximální otáčky při nulovém zatížení (2): ... min–1
 3.2.4.5 Volnoběžné otáčky (2):

type: contracts

jurisdiction: EU


text:
... min–1
 3.3 Systém startu za studena
 3.3.1 Značka/značky:...
 3.3.2 Typ (typy):...
 3.3.3 Popis:...
 4. Vyhrazeno
 5. Časování ventilů
 5.1 Maximální zdvih ventilů a úhly otevření a zavření vzhledem k úvratím nebo rovnocenné údaje:...
 5.2 Referenční nebo seřizovací rozpětí (1)
 5.3 Systém s proměnlivým časováním ventilů (přichází-li v úvahu, a zda sání a/nebo výfuk) (1)
 5.3.1 Typ: plynulý nebo zapnuto/vypnuto (1)
 5.3.2 Úhel fáze vačkového hřídele: ...
 6. Vyhrazeno
 7. Vyhrazeno
 (1) Nehodící se škrtněte.
 (2) Uveďte povolenou odchylku.
 PŘÍLOHA 1B
 VLASTNOSTI RODINY MOTORŮ A VOLBA ZÁKLADNÍHO MOTORU
 1. PARAMETRY VYMEZUJÍCÍ RODINU MOTORŮ
 1.1 Obecné
 Rodina motorů je určena konstrukčními parametry. Ty musí být pro všechny motory jedné rodiny společné. Zda motory patří do stejné rodiny motorů, může rozhodnout výrobce, pokud jsou dodržena kritéria vyjmenovaná v bodě 1.3. Rodina motorů musí být schválena schvalovacím orgánem. Výrobce schvalovacímu orgánu poskytne příslušné informace o hodnotách emisí motorů v rodině motorů.
 1.2 Zvláštní případy
 1.2.1 Interakce mezi parametry
 V některých případech se mohou parametry navzájem ovlivňovat, což může zapříčinit změnu emisí. Tyto vlivy se musí brát v úvahu, aby se zajistilo, že do stejné rodiny motorů jsou zahrnuty pouze motory, které mají z hlediska emisí znečišťujících látek podobné vlastnosti. Tyto případy musí být určeny výrobcem a oznámeny schvalovacímu orgánu. Budou brány v úvahu jako kritérium při stanovování nové rodiny motorů.
 1.2.2 Zařízení nebo prvky, které mají silný vliv na emise
 Zařízení nebo prvky, které nejsou uvedeny v bodě 1.3 a které mají silný vliv na hodnoty emisí, musí být označeny výrobcem na základě osvědčeného odborného úsudku a oznámeny schvalovacímu orgánu. Budou brány v úvahu jako kritérium při stanovování nové rodiny motorů.
 1.2.3 Doplňková kritéria
 Kromě parametrů v odstavci 1.3 může výrobce zavést další kritéria, která umožní vymezení rodin motorů menší velikosti. Takové parametry nemusí nutně ovlivňovat hodnoty emisí.
 1.3 Parametry vymezující rodinu motorů
 1.3.1 Spalovací cyklus:
 a)
 dvoudobý;
 b)
 čtyřdobý;
 c)
 rotační motor;
 d)
 jiný.
 1.3.2 Uspořádání válců
 1.3.2.1 Řazení válců v bloku:
 a)
 do V;
 b)
 v řadě;
 c)
 radiálně;
 d)
 jinak (F, do W, atd.).
 1.3.2.2 Relativní řazení válců
 Motory se stejným blokem mohou patřit do stejné rodiny, pokud jsou rozteče vrtání jejich válců totožné.
 1.3.3 Hlavní chladicí médium:
 a)
 vzduch;
 b)
 voda;
 c)
 olej.
 1.3.4 Zdvihový objem jednotlivých válců
 Mezi 85 % a 100 % největšího zdvihového objemu v rodině motorů v případě motorů se zdvihovým objemem jednotlivého válce ≥ 0,75 dm3.
 Mezi 70 % a 100 % největšího zdvihového objemu v rodině motorů v případě motorů se zdvihovým objemem jednotlivého válce < 0,75 dm3.
 1.3.5 Způsob nasávání vzduchu:
 a)
 atmosférické sání;
 b)
 přeplňování;
 c)
 přeplňování s chladičem.
 1.3.6 Druh/konstrukce spalovací komory:
 a)
 otevřená spalovací komora;
 b)
 rozdělená spalovací komora;
 c)
 jiné druhy.
 1.3.7 Ventily a kanály:
 a)
 uspořádání;
 b)
 počet ventilů na jeden válec.
 1.3.8 Způsob dodávky paliva:
 a)
 čerpadlo (vysokotlaké), potrubí a vstřikovací tryska;
 b)
 řadové čerpadlo nebo čerpadlo s rozdělovačem;
 c)
 sdružená vstřikovací jednotka
 d)
 vstřikování se společným tlakovým potrubím.
 1.3.9 Další zařízení:
 a)
 recirkulace výfukových plynů (EGR);
 b)
 vstřikování vody;
 c)
 přípusť vzduchu;
 d)
 jiné.
 1.3.10


text:
Strategie elektronického řízení
 Vybavení nebo nevybavení motoru elektronickou řídicí jednotkou (ECU) se považuje za základní parametr rodiny motorů.
 V případě elektronicky řízených motorů musí výrobce předložit technické materiály, které zdůvodní seskupení těchto motorů do jedné rodiny, tj. důvody, proč se předpokládá, že tyto motory budou splňovat stejné požadavky na hodnoty emisí.
 Elektronická regulace otáček nemusí patřit do jiné rodiny motorů, než jsou motory s mechanickou regulací. Potřeba oddělovat motory s elektronickou regulací od motorů s mechanickou regulací se uplatní pouze pro charakteristiky vstřikování paliva, jako je časování, tlak, podoba dávky atd.
 1.3.11 Systémy následného zpracování výfukových plynů
 Činnost a kombinace následujících zařízení jsou považovány za kritéria členství v rodině motorů:
 a)
 oxidační katalyzátor;
 b)
 systém ke snížení emisí NOx se selektivní redukcí NOx (přidávání redukčního činidla);
 c)
 ostatní systémy ke snížení emisí NOx;
 d)
 filtr částic s pasivní regenerací;
 e)
 filtr částic s aktivní regenerací;
 f)
 jiné filtry částic;
 g)
 jiná zařízení.
 Byl-li motor schválen bez systému následného zpracování výfukových plynů, ať už jako základní motor nebo jako motor z rodiny motorů, pak tento motor může být zařazen do stejné rodiny motorů, jestliže je vybaven oxidačním katalyzátorem (nikoli se zachycovačem částic) a nevyžaduje jiné palivové vlastnosti.
 Má-li zvláštní palivové požadavky (např. filtry částic vyžadující zvláštní přísady v palivu k zajištění procesu regenerace), rozhodnutí o zařazení do stejné rodiny musí být založeno na technických materiálech poskytnutých výrobcem. Tyto dokumenty doloží, že očekávané hodnoty emisí takto vybaveného motoru jsou v souladu se stejnými mezními hodnotami jako motory, které tak vybavené nejsou.
 Byl-li motor schválen se systémem následného zpracování výfukových plynů, ať už jako základní motor nebo jako motor z rodiny motorů, jejíž základní motor je vybaven stejným systémem následného zpracování výfukových plynů, pak tento motor nesmí být zařazen do stejné rodiny motorů, jestliže není vybaven systémem následného zpracování výfukových plynů.
 2. VOLBA ZÁKLADNÍHO MOTORU
 2.1
 Hlavním kritériem při volbě základního motoru rodiny je největší dodávka paliva na jeden zdvih při deklarovaných otáčkách maximálního točivého momentu. V případě, kdy toto hlavní kritérium splňují zároveň dva nebo více motorů, užije se jako druhé kritérium pro volbu základního motoru největší dodávka paliva na jeden zdvih při jmenovitých otáčkách. Za určitých okolností může schvalovací orgán dojít k závěru, že nejhorší případ emisí rodiny motorů je možno nejlépe určit zkouškou druhého motoru. Schvalovací orgán pak může vybrat ke zkoušce další motor, jehož vlastnosti nasvědčují tomu, že bude pravděpodobně mít nejvyšší úroveň emisí v této rodině motorů.
 2.2
 Jestliže motory rodiny mají další proměnné vlastnosti, které by mohly být pokládány za vlastnosti ovlivňující emise z výfuku, musí se tyto vlastnosti také určit a brát v úvahu při volbě základního motoru.
 PŘÍLOHA 2
 SDĚLENÍ
 (Maximální formát: A4 (210 × 297 mm))
 Dodatek 1
 Zkušební protokol pro výsledky zkoušek vznětových motorů
 Výsledky zkoušek
 (1)
 Informace o zkoušeném motoru
 Typ motoru: ...
 Identifikační číslo motoru: ...
 1. Informace o průběhu zkoušky:
 1.1 Referenční palivo použité pro zkoušku
 1.1.1 Cetanové číslo: ...
 1.1.2 Obsah síry: ...
 1.1.3 Hustota: ...
 1.2 Mazivo
 1.2.1 Značka/značky: ...
 1.2.2 Typ (typy): ...
 (uvést procento oleje v


text:
palivu, je-li palivo a mazivo smíšeno)
 1.3 Motorem poháněná zařízení (přichází-li v úvahu)
 1.3.1 Výčet a identifikační údaje: ...
 1.3.2 Příkon při stanovených otáčkách (podle údajů výrobce):
 Příkon zařízení poháněných motorem při různých otáčkách motoru (2)
 (3), s uvážením přílohy 7
 Zařízení
 Mezilehlé otáčky
 (přicházejí-li v úvahu)
 Otáčky při maximálním výkonu
 (liší-li se od jmenovitých)
 Jmenovité otáčky (4)
 Celkem:
 1.4 Výkon motoru
 1.4.1 Otáčky motoru:
 Volnoběžné: ...min–1
 Mezilehlé: ...min–1
 Maximální výkon: ... min–1
 Jmenovité (5) ... min–1
 1.4.2 Výkon motoru (6)
 Nastavení výkonu (kW) při různých otáčkách motoru
 Podmínka
 Mezilehlé otáčky
 (přicházejí-li v úvahu)
 Otáčky při maximálním výkonu
 (liší-li se od jmenovitých)
 Jmenovité otáčky (7)
 Maximální výkon změřený při specifikovaných zkušebních otáčkách (kW) (a)
 Celkový příkon zařízení poháněných motorem podle bodu 1.3.2 tohoto dodatku, s uvážením přílohy 7 (kW) (b)
 Netto výkon motoru, jak je uveden v bodě 2.1.49 (kW) (c)
 2. Informace o provedení zkoušky NRSC:
 2.1 Nastavení dynamometru (kW)
 Nastavení dynamometru (kW) při různých otáčkách motoru
 Procento zatížení
 Mezilehlé otáčky (jestliže přicházejí v úvahu)
 Jmenovité otáčky (7)
 10 (přichází-li v úvahu)
 25 (přichází-li v úvahu)
 50
 75
 100
 2.2 Výsledné hodnoty emisí z motoru / základního motoru (8)
 Faktor zhoršení (DF): vypočtený/stanovený (8)
 V následující tabulce uveďte hodnoty faktoru zhoršení a výsledné hodnoty emisí (7):
 NRSC Test
 DF
 multiplikační/aditivní (8)
 CO
 HC
 NOx
 PM
 Emise
 CO (g/kWh)
 HC (g/kWh)
 NOx (g/kWh)
 PM (g/kWh)
 CO2 (g/kWh)
 Výsledek zkoušky
 Konečný výsledek zkoušky s použitím DF
 Dodatečné zkušební body v rámci kontrolního rozsahu (přicházejí-li v úvahu)
 Emise ve zkušebním bodě
 Otáčky motoru
 Zatížení (%)
 CO (g/kWh)
 HC (g/kWh)
 NOx (g/kWh)
 PM (g/kWh)
 Výsledek zkoušky 1
 Výsledek zkoušky 2
 Výsledek zkoušky 3
 2.3 Systém odběru vzorků použitý při zkoušce NRSC:
 2.3.1 Plynné emise (9) ...
 2.3.2 PM (9): ...
 2.3.2.1 Metoda (8): jediný filtr / více filtrů
 3. Informace o průběhu zkoušky NRTC (přichází-li v úvahu) (10):
 3.1 Výsledné hodnoty emisí z motoru / základního motoru (8)
 Faktor zhoršení (DF): vypočtený/stanovený (8)
 V následující tabulce uveďte hodnoty faktoru zhoršení a výsledné hodnoty emisí (9):
 Údaje týkající se regenerace se zaznamenávají u motorů výkonových pásem Q a R.
 Zkouška NRTC
 DF
 multiplikační/aditivní (8)
 CO
 HC
 NOx
 PM
 Emise
 CO (g/kWh)
 HC (g/kWh)
 NOx (g/kWh)
 HC+NOx (g/kWh)
 PM (g/kWh)
 Při startu za studena
 Emise
 CO (g/kWh)
 HC (g/kWh)
 NOx (g/kWh)
 HC+NOx (g/kWh)
 PM (g/kWh)
 CO2 (g/kWh)
 Start za tepla bez regenerace
 Start za tepla s regenerací (8)
 k
 r,u (multiplikační/aditivní) (8)
 k
 r,d (multiplikační/aditivní) (8)
 Vážený výsledek zkoušky
 Konečný výsledek zkoušky s použitím DF
 Práce cyklu v případě startu za tepla bez regenerace, kWh
 3.2 Systém odběru vzorků použitý při zkoušce NRTC:
 Plynné emise (9): ...
 Částice (9): ...
 Metoda (8): jediný filtr / více filtrů
 (1) V případě více základních motorů uveďte následující údaje pro každý jednotlivý motor.
 (2) Nehodící se škrtněte.
 (3) Nesmí překročit 10 % výkonu naměřeného při zkoušce.
 (4) Uveďte hodnoty při otáčkách motoru, které odpovídají 100 % normalizovaných hodnot otáček, pracuje-li se při zkoušce NRSC s těmito otáčkami.
 (5) Uveďte hodnoty při otáčkách motoru, které odpovídají 100 % normalizovaných


text:
hodnot otáček, pracuje-li se při zkoušce NRSC s těmito otáčkami
 (6) Nekorigovaný výkon změřený v souladu s bodem 2.1.49.
 (7) Nahraďte hodnotami při otáčkách motoru, které odpovídají 100 % normalizovaných hodnot otáček, pracuje-li se při zkoušce NRSC s těmito otáčkami.
 (8) Nehodící se škrtněte.
 (9) Uveďte čísla obrázků zvoleného systému, jak je uvedeno v dodatku 4 přílohy 4A, nebo v bodě 9 přílohy 4B tohoto předpisu, podle situace.
 (10) V případě více základních motorů uveďte pro každý jednotlivý motor.
 PŘÍLOHA 3
 USPOŘÁDÁNÍ ZNAČEK SCHVÁLENÍ TYPU
 Vzor A
 (Viz bod 4.4 tohoto předpisu)
 a = min. 8 mm
 Výše uvedená značka schválení, která je připevněna k motoru, informuje o tom, že tento typ motoru byl pod číslem 031857 schválen v Nizozemsku (E4) podle předpisu č. 96 (pro hodnoty odpovídající výkonovému pásmu F, jako motor s proměnlivými otáčkami, jak označuje písmeno A). První dvě číslice čísla schválení typu udávají, že při udělení schválení byl již předpis č. 96 pozměněn (série změn 03).
 Vzor B
 (Viz bod 4.5 tohoto předpisu)
 a = min. 8 mm
 Výše uvedená značka schválení, která je připevněna k motoru, informuje o tom, že tento typ motoru byl schválen v Nizozemsku (E4) podle předpisu č. 96 (pro hodnoty odpovídající výkonovému pásmu F, jako motor s proměnlivými otáčkami, jak označuje písmeno A) a podle předpisu č. 120. První dvě číslice čísla schválení typu udávají, že při udělení schválení již předpis č. 96 byl pozměněn (série změn 03) a předpis č. 120 byl v původním znění.
 PŘÍLOHA 4A
 ZPŮSOB STANOVENÍ EMISÍ PLYNNÝCH ZNEČIŠŤUJÍCÍCH LÁTEK A ZNEČIŠŤUJÍCÍCH ČÁSTIC
 1. ÚVOD
 1.1 Tato příloha popisuje způsob stanovení emisí plynných znečisťujících látek a znečisťujících částic z motoru určeného ke zkouškám.
 Použijí se následující zkušební cykly:
 Cyklus NRSC (nesilniční cyklus s ustálenými stavy), který se použije pro měření emisí oxidu uhelnatého, uhlovodíků, oxidů dusíku a částic pro všechna výkonová pásma u motorů popsaných v bodech 1.1, 1.2 a 1.3 tohoto předpisu, a cyklus NRTC (nesilniční cyklus s neustálenými stavy), který se použije pro měření emisí oxidu uhelnatého, uhlovodíků, oxidů dusíku a částic pro výkonové pásmo L a vyšší u motorů popsaných v bodech 1.1 a 1.2 tohoto předpisu.
 Plynné složky a částice emitované z motoru předaného ke zkouškám se měří metodami popsanými v dodatku 4 přílohy 4A.
 Přípustné jsou i jiné systémy nebo analyzátory, jestliže poskytují rovnocenné výsledky k těmto referenčním systémům:
 a)
 pro plynné emise měřené v surovém výfukovém plynu, se systémem znázorněným na obrázku 2 v dodatku 4 přílohy 4A;
 b)
 pro plynné emise měřené ve zředěném výfukovém plynu, se systémem znázorněným na obrázku 3 v dodatku 4 přílohy 4A;
 c)
 pro emise částic, se systémem s ředěním plného toku používajícím samostatný filtr pro každý režim, znázorněným na obrázku 13 v dodatku 4 přílohy 4A.
 Určení rovnocennosti systému musí být založeno na korelační studii, která obsahuje sedm (nebo více) cyklů a která se provede mezi zkoušeným systémem a jedním nebo více z výše uvedených referenčních systémů.
 Kritérium rovnocennosti je definováno jako ± 5 % shoda průměrů vážených hodnot emisí cyklů. Použije se cyklus,


text:
který je uveden v bodě 3.6.1 přílohy 4A.
 K přijetí nového systému do předpisu se musí určení rovnocennosti zakládat na výpočtu opakovatelnosti a reprodukovatelnosti podle normy ISO 5725.
 1.2 Ke zkoušce se motor namontuje na zkušební stav a připojí se k dynamometru.
 1.3 Princip měření:
 Emise z výfuku motoru zahrnují plynné složky (oxid uhelnatý, veškeré uhlovodíky a oxidy dusíku) a částice. Mimo to se často používá oxid uhličitý jako sledovací plyn ke stanovení ředicího poměru u systémů s ředěním části toku nebo plného toku. V souladu se správnou technickou praxí se všeobecně doporučuje provádět měření oxidu uhličitého jako výhodný prostředek k odhalování problémů měření, které vznikají v průběhu zkoušky.
 1.3.1 Zkouška NRSC:
 V průběhu předepsaného sledu provozních podmínek při zahřátém motoru se kontinuálně zjišťuje množství výše uvedených emisí odebíráním vzorků ze surového výfukového plynu. Zkušební cyklus se skládá z řady režimů otáček a točivého momentu (zatížení), které zahrnují typický rozsah provozu vznětového motoru. V průběhu každého režimu se stanoví koncentrace každé plynné znečišťující látky, průtok výfukového plynu a výkon a z výsledků měření se stanoví vážené hodnoty (buď váhovými faktory, nebo dobou odběru). Vzorek částic se ředí stabilizovaným vzduchem z okolí. Jeden vzorek se odebere v průběhu celého zkušebního cyklu a zachytí se na vhodných filtrech.
 Alternativně se v případě cyklů s diskrétním režimem mohou vzorky odebírat na oddělených filtrech, po jednom vzorku pro každý režim, a vypočítávají se vážené hodnoty pro zkušební cyklus.
 Postupem podle dodatku 3 této přílohy se vypočítá množství každé emitované znečišťující látky v gramech na kilowatthodinu.
 1.3.2 Zkouška NRTC:
 Předepsaný zkušební cyklus s neustálenými stavy, který věrně odráží provozní podmínky vznětových motorů instalovaných v nesilničních strojích, se uskutečňuje dvakrát:
 a)
 poprvé (při startu za studena), když je motor ochlazen na pokojovou teplotu a teplota chladiva a oleje motoru, systémů následného zpracování a všech pomocných zařízení pro regulaci emisí se stabilizovala v rozmezí od 20 °C do 30 °C;
 b)
 podruhé (při startu za tepla) po 20 minutách odstavení za tepla, následujícím bezprostředně po cyklu se startem za studena.
 V průběhu této zkušební posloupnosti se zjišťují výše uvedené znečišťující látky. Tato zkušební posloupnost se skládá z cyklu se startem za studena, který následuje po přirozeném nebo uměle vyvolaném vychladnutí motoru, z doby odstavení za tepla a z cyklu se startem za tepla, a výsledkem je kombinovaný výpočet emisí. S použitím signálů naměřených hodnot točivého momentu a otáček motoru vysílaných dynamometrem se integrací výkonu přes celou dobu cyklu stanoví práce, kterou motor během cyklu vykonal. Určí se koncentrace plynných složek za celý cyklus, buď v surovém výfukovém plynu integrací signálu analyzátoru podle dodatku 3 této přílohy, nebo ve zředěném výfukovém plynu ze systému CVS s ředěním plného toku integrací nebo odběrem vzorků do vaků podle dodatku 3 této přílohy. V případě částic se na stanoveném filtru zachycuje proporcionální vzorek zředěného výfukového plynu při ředění buď části toku, nebo plného toku. V závislosti na použité metodě se pro výpočet hmotnostních hodnot emisí znečišťujících látek určí průtok zředěného nebo nezředěného výfukového plynu v průběhu celého cyklu. Vztažením hmotnostních hodnot


text:
emisí k práci motoru se určí množství každé znečišťující látky v gramech na kilowatthodinu.
 Emise (v g/kWh) se měří v průběhu obou cyklů, tj. jak se startem za studena, tak za tepla. Složená hodnota vážených emisí se vypočítá vážením výsledků získaných při startu za studena faktorem 0,10 a výsledků získaných při startu za tepla faktorem 0,90. Vážené kombinované hodnoty musí být v souladu s mezními hodnotami.
 1.4 Značky zkušebních parametrů
 Značka
 Jednotka
 Význam
 Ap
 m2
 Plocha průřezu izokinetické odběrné sondy.
 AT
 m2
 Plocha průřezu výfukové trubky.
 aver
 Vážené průměrné hodnoty pro:
 m3/h
 objemový průtok,
 kg/h
 hmotnostní průtok,
 g/kWh
 Specifické emise.
 α
 —
 Molární poměr vodíku v palivu.
 C1
 —
 Ekvivalent uhlovodíků vyjádřený uhlíkem 1.
 conc
 ppm
 Koncentrace (s indexem % obj. označujícím složku).
 concc
 ppm
 Koncentrace korigovaná pozadím. % obj.
 concd
 ppm
 Koncentrace znečišťující látky měřená v ředicím vzduchu. % obj.
 DF
 —
 Faktor ředění.
 fa
 —
 Faktor ovzduší v laboratoři.
 FFH
 —
 Specifický faktor paliva používaný pro výpočty koncentrací ve vlhkém stavu z koncentrací v suchém stavu poměru dusíku k uhlíku.
 GAIRW
 kg/h
 Hmotnostní průtok nasávaného vzduchu ve vlhkém stavu.
 GAIRD
 kg/h
 Hmotnostní průtok nasávaného vzduchu v suchém stavu.
 GDILW
 kg/h
 Hmotnostní průtok ředicího vzduchu ve vlhkém stavu.
 GEDFW
 kg/h
 Hmotnostní průtok ekvivalentního zředěného výfukového plynu ve vlhkém stavu.
 GEXHW
 kg/h
 Hmotnostní průtok výfukového plynu ve vlhkém stavu.
 GFUEL
 kg/h
 Hmotnostní průtok paliva.
 GTOTW
 kg/h
 Hmotnostní průtok zředěného výfukového plynu ve vlhkém stavu.
 HREF
 g/kg
 Referenční hodnota absolutní vlhkosti 10,71 g/kg pro výpočet NOx a korekčních faktorů vlhkosti pro částice.
 Ha
 g/kg
 Absolutní vlhkost nasávaného vzduchu.
 Hd
 g/kg
 Absolutní vlhkost ředicího vzduchu.
 i
 —
 Index označující jednotlivý režim.
 KH
 —
 Korekční faktor vlhkosti pro NOx.
 Kp
 —
 Korekční faktor vlhkosti pro částice.
 KW,a
 —
 Korekční faktor převodu ze suchého stavu na vlhký stav pro nasávaný vzduch.
 KW,d
 —
 Korekční faktor převodu ze suchého stavu na vlhký stav pro ředicí vzduch.
 KW,e
 —
 Korekční faktor převodu ze suchého stavu na vlhký stav pro ředěný výfukový plyn.
 KW,r
 —
 Korekční faktor převodu ze suchého stavu na vlhký stav pro surový výfukový plyn.
 L
 %
 Procento točivého momentu z maximálního točivého momentu při zkušebních otáčkách.
 mass
 g/h
 Index označující hmotnostní průtok. emisí.
 MDIL
 kg
 Hmotnost vzorku ředicího vzduchu prošlého filtry pro odběr vzorku částic.
 MSAM
 kg
 Hmotnost vzorku zředěných výfukových plynů prošlých filtry pro odběr vzorku částic.
 Md
 mg
 Hmotnost vzorku částic odebraného z ředicího vzduchu.
 Mf
 mg
 Hmotnost odebraného vzorku částic.
 pa
 kPa
 Tlak nasycených par vzduchu nasávaného motorem (ISO 3046 psy = PSY atmosférický tlak okolí při zkoušce).
 pB
 kPa
 Celkový barometrický tlak (ISO 3046: Px = PX celkový atmosférický tlak okolí v dané lokalitě; Px = PY celkový atmosférický tlak okolí při zkoušce).
 pd
 kPa
 Tlak nasycených par ředicího vzduchu.
 ps
 kPa
 Atmosférický tlak vzduchu v suchém stavu.
 P
 kW
 Výkon na brzdě nekorigovaný.
 PAE
 kW
 Deklarovaný celkový příkon pomocných zařízení namontovaných pro zkoušku, která nejsou požadována podle bodu 2.1.49 tohoto předpisu.
 PM
 kW
 Maximální výkon změřený při zkušebních otáčkách za zkušebních podmínek (viz příloha 1A).
 Pm
 kW
 Výkon


text:
změřený při různých zkušebních režimech.
 q
 —
 Ředicí poměr.
 r
 —
 Poměr ploch průřezu izokinetické sondy a výfukového potrubí.
 Ra
 %
 Relativní vlhkost nasávaného vzduchu.
 Rd
 %
 Relativní vlhkost ředicího vzduchu.
 Rf
 —
 Faktor odezvy FID.
 S
 kW
 Seřízení dynamometru.
 Ta
 K
 Absolutní teplota nasávaného vzduchu.
 TDd
 K
 Absolutní teplota rosného bodu.
 TSC
 K
 Teplota vzduchu z mezichladiče.
 Tref
 K
 Referenční teplota (spalovacího vzduchu 298 K (25 °C)).
 TSCRef
 K
 Referenční teplota chlazeného vzduchu.
 VAIRD
 m3/h
 Objemový průtok nasávaného vzduchu v suchém stavu.
 VAIRW
 m3/h
 Objemový průtok nasávaného vzduchu ve vlhkém stavu.
 VDIL
 m3
 Objem vzorku ředicího vzduchu prošlého odběrnými filtry částic.
 VDILW
 m3/h
 Objemový průtok ředicího vzduchu ve vlhkém stavu.
 VEDFW
 m3/h
 Ekvivalentní objemový průtok zředěného výfukového plynu ve vlhkém stavu.
 VEXHD
 m3/h
 Objemový průtok výfukových plynů v suchém stavu.
 VEXHW
 m3/h
 Objemový průtok výfukových plynů ve vlhkém stavu.
 VSAM
 m3
 Objem vzorku procházejícího odběrnými filtry částic.
 VTOTW
 m3/h
 Objemový průtok zředěného výfukového plynu ve vlhkém stavu.
 WF
 —
 Váhový faktor.
 WFE
 —
 Efektivní váhový faktor.
 2. ZKUŠEBNÍ PODMÍNKY
 2.1 Obecné požadavky
 Všechny objemy a objemové průtoky se vždy vztahují k teplotě 273 K (0 °C) a tlaku 101,3 kPa.
 2.2 Podmínky zkoušky motoru
 2.2.1 Změří se absolutní teplota Ta
 v sání vzduchu pro motor vyjádřená v kelvinech a suchý atmosférický tlak ps
 vyjádřený v kPa a podle následujících ustanovení se určí parametr fa
 :
 Motory s atmosférickým sáním a motory mechanicky přeplňované:
 Motory přeplňované turbokompresorem s chlazením nasávaného vzduchu nebo bez tohoto chlazení:
 2.2.2 Platnost zkoušky
 Aby byla zkouška uznána za platnou, musí parametr fa splňovat podmínku:
 0,96 ≤ fa ≤ 1,06
 2.2.3 Motory s chlazením přeplňovacího vzduchu
 Zaznamenává se teplota přeplňovacího vzduchu, která při deklarovaných jmenovitých otáčkách a plném zatížení musí odpovídat v rozmezí ± 5 K maximální teplotě přeplňovacího vzduchu stanovené výrobcem. Teplota chladicího média musí být nejméně 293 K (20 °C).
 Používá-li se zařízení zkušebny nebo vnější dmychadlo, musí teplota přeplňovacího vzduchu odpovídat v rozmezí ± 5 K maximální teplotě přeplňovacího vzduchu stanovené výrobcem při otáčkách při deklarovaném maximální výkonu a plném zatížení. Během celého zkušebního cyklu se nesmí měnit teplota a průtok chladiva v chladiči přeplňovacího vzduchu mimo výše uvedený rozsah. Objem chladiče přeplňovacího vzduchu musí odpovídat správné technické praxi a typickému použití vozidla/stroje.
 Může být zvoleno nastavení chladiče přeplňovacího vzduchu podle normy SAE J 1937 zveřejněné v lednu 1995.
 2.3 Systém sání motoru
 Zkoušený motor musí být opatřen systémem sání se vstupním odporem vzduchu odpovídajícím v rozmezí ± 300 Pa hodnotě stanovené výrobcem pro čistý čistič vzduchu za provozních podmínek motoru stanovené výrobcem, při nichž se dosahuje největšího průtoku vzduchu. Tyto odpory se nastavují při jmenovitých otáčkách a plném zatížení. Může se použít systém zkušebny za podmínky, že odpovídá skutečným provozním podmínkám motoru.
 2.4 Výfuková soustava motoru
 Zkoušený motor musí být opatřen výfukovým systémem, jehož protitlak ve výfuku odpovídá v rozmezí ± 650 Pa hodnotě stanovené výrobcem za provozních podmínek, při nichž se dosahuje největšího deklarovaného výkonu.
 Je-li motor opatřen zařízením pro následné zpracování, musí mít výfuková trubka stejný průměr, jaký je použit


text:
pro nejméně čtyři trubky nacházející se před vstupem do expanzní části, v níž je zařízení pro následné zpracování instalováno. Vzdálenost mezi přírubou sběrného výfukového potrubí nebo výstupem z turbokompresoru a zařízením pro následné zpracování musí být stejná, jaká je v konfiguraci stroje nebo v rozmezí určeném výrobcem. Hodnoty protitlaku nebo odporu ve výfuku musí splňovat stejná kritéria, jaká jsou uvedena výše, a mohou být nastaveny pomocí ventilu. Během slepých zkoušek a pro účely mapování motoru může být modul se zařízením pro následné zpracování odstraněn a nahrazen ekvivalentním modulem s podporou neaktivního katalyzátoru.
 2.5 Chladicí systém
 Systém chlazení motoru s dostatečnou kapacitou k udržení běžných pracovních teplot motoru musí být předepsán výrobcem.
 2.6 Mazací olej
 Specifikace mazacího oleje použitého při zkoušce musí být zapsána a předložena zároveň s výsledky zkoušky.
 2.7 Zkušební palivo:
 Zkušebním palivem musí být referenční palivo uvedené v příloze 6 pro příslušné výkonové pásmo:
 příloha 6, tabulka 1 pro výkonová pásma D až G
 příloha 6, tabulka 2 pro výkonová pásma H až K
 příloha 6, tabulka 3 pro výkonová pásma L až P
 Volitelně lze použít referenční palivo uvedené v tabulce 1 přílohy 6 pro výkonová pásma H až K.
 Cetanové číslo a obsah síry referenčního paliva, které se použilo pro zkoušku, se musí zaznamenat do bodu 1.1 dodatku 1 přílohy 2.
 Teplota paliva na vstupu do vstřikovacího čerpadla musí být v rozsahu od 306 K do 316 K. (33 °C až 43 °C).
 3. PROVEDENÍ ZKOUŠKY (ZKOUŠKA NRSC)
 3.1 Určení nastavení dynamometru
 Základem pro měření specifických emisí je nekorigovaný výkon na brzdě podle předpisu č. 120.
 V průběhu zkoušky musí být pomocná zařízení potřebná k provozu stroje namontována v souladu s požadavky přílohy 7.
 Jestliže pomocná zařízení nebyla odmontována, musí se k výpočtu seřízení dynamometru určit jimi pohlcený výkon, s výjimkou motorů, u nichž taková zařízení tvoří integrální část motoru (např. chladicí ventilátory u vzduchem chlazených motorů).
 Seřízení odporu sání a protitlaku ve výfukové trubce se provede na horní meze určené výrobcem podle bodů 2.3 a 2.4.
 Maximální hodnoty točivého momentu při uvedených zkušebních otáčkách se určí experimentálně, aby se mohly vypočítat hodnoty točivého momentu pro předepsané zkušební režimy. Pro motory, které nejsou určeny k provozu v rozsahu otáček na křivce maximálního točivého momentu při plném zatížení, uvede maximální točivý moment při zkušebních otáčkách výrobce.
 Seřízení motoru pro každý zkušební režim se vypočítá podle následujícího vzorce:
 Je-li poměr
 může být hodnota P
 AE ověřena technickým orgánem, který uděluje schválení typu.
 3.2 Příprava odběrných filtrů
 Nejméně jednu hodinu před zkouškou se vloží každý filtr (dvojice filtrů) do uzavřené, ale neutěsněné Petriho misky a umístí se do vážicí komory ke stabilizaci. Na konci periody stabilizace se každý filtr (dvojice filtrů) zváží a zaznamená se vlastní hmotnost filtrů. Filtr (dvojice filtrů) se pak uloží do Petriho misky, která se uzavře, nebo do utěsněného držáku filtru až do doby, kdy bude potřebný ke zkoušce. Jestliže se filtr (dvojice filtrů) nepoužije během osmi hodin od jeho vyjmutí z vážicí komory, musí se stabilizovat a znovu zvážit před použitím.
 3.3 Instalace měřicího


text:
zařízení
 Přístroje a odběrné sondy se instalují předepsaným způsobem. Použije-li se k ředění výfukových plynů systém s ředěním plného toku, připojí se výfuková trubka k systému.
 3.4 Startování ředicího systému a motoru
 Ředicí systém a motor se nastartují a zahřívají se, až se všechny teploty a tlaky ustálí při maximálním výkonu a jmenovitých otáčkách (bod 3.6.2).
 3.5 Nastavení ředicího poměru
 Systém odběru vzorku částic se spustí a při metodě jediného filtru se použije s obtokem (což je volitelné u metody více filtrů). Hladinu pozadí částic v ředicím vzduchu lze určit vedením ředicího vzduchu přes filtry částic. Jestliže se používá filtrovaný ředicí vzduch, může se provést jedno měření kdykoliv před zkouškou, v průběhu zkoušky nebo po ní. Není-li ředicí vzduch filtrován, provede se měření na jednom vzorku odebraném během doby trvání zkoušky.
 Ředicí vzduch se nastaví tak, aby teplota na vstupu do filtru při kterémkoli režimu byla v rozmezí od 315 K (42 °C) do 325 K (52 °C). Celkový ředicí poměr musí být nejméně čtyři.
 Pozn.: Pro výkonová pásma po pásmo K včetně používající zkušební cykly s diskrétními režimy se může teplota filtru udržovat na maximální teplotě 325 K (52 °C) nebo pod ní, namísto dodržování teplotního rozmezí 42 °C až 52 °C.
 Při metodách jediného filtru nebo více filtrů v systému s ředěním plného toku musí být hmotnostní průtok vzorku filtrem udržován při všech režimech v konstantním poměru k hmotnostnímu průtoku zředěného výfukového plynu. Tento hmotnostní poměr musí být dodržen s odchylkou ± 5 % od průměrné hodnoty pro daný režim, s výjimkou prvních 10 sekund každého režimu u systémů, které nemohou mít obtok. U systémů s ředěním části toku používajících metodu jediného filtru musí být hmotnostní průtok filtrem konstantní s odchylkou ± 5 % od průměrné hodnoty pro daný režim, s výjimkou prvních 10 sekund každého režimu u systémů, které nemohou mít obtok.
 U systémů, které používají k regulaci koncentrace CO2 nebo NOx, se měří obsah CO2 nebo NOx v ředicím vzduchu na začátku a na konci každé zkoušky. Výsledky měření koncentrace CO2 nebo NOx v ředicím vzduchu před zkouškou a po ní se smějí lišit nejvíce o 100 ppm u prvního plynu a o 5 ppm u druhého plynu.
 Použije-li se analytický systém s ředěním výfukového plynu, určí se koncentrace pozadí odebíráním vzorků ředicího vzduchu do odběrného vaku v průběhu celého postupu zkoušky.
 Průběžnou koncentraci pozadí (bez vaku) je možné určit nejméně třikrát, na začátku, na konci a přibližně v polovině zkušebního cyklu a vypočítat průměrnou hodnotu. Na žádost výrobce je možné od měření pozadí upustit.
 3.6 Kontrola analyzátorů
 Analyzátory emisí se nastaví na nulu a zkalibruje se jejich měřicí rozsah.
 3.7 Zkušební cyklus
 3.7.1 Specifikace stroje podle bodů 1.1 až 1.3:
 3.7.1.1 Specifikace A
 V případě motorů, na které se vztahují body 1.1 a 1.2 tohoto předpisu, se zkoušený motor podrobí na dynamometru osmirežimovému cyklu (1) s diskrétními režimy podle písm. a) bodu 1.1 přílohy 5.
 Volitelně lze použít odpovídající devítirežimový cyklus s lineárními přechody mezi režimy podle písm. a) bodu 1.2 přílohy 5. V tomto


text:
případě se cyklus provede v souladu s bodem 7.8.2 přílohy 4B místo postupu v bodech 3.7.2 až 3.7.6.
 3.7.1.2 Specifikace B
 V případě motorů, na které se vztahuje bod 1.3 tohoto předpisu, se zkoušený motor podrobí na dynamometru pětirežimovému cyklu (2) s diskrétními režimy podle písm. b) bodu 1.1 přílohy 5.
 Volitelně lze použít pětirežimový cyklus s lineárními přechody mezi režimy podle písm. b) bodu 1.2 přílohy 5. V tomto případě se cyklus provede v souladu s bodem 7.8.2 přílohy 4B místo postupu v bodech 3.7.2 až 3.7.6.
 Údaje o zatížení jsou procentuální hodnoty točivého momentu odpovídajícího základní hodnotě výkonu, který je definován jako maximální disponibilní výkon v průběhu sledu proměnlivých výkonů v provozu po neomezený počet hodin za rok, mezi udanými intervaly údržby a za udaných podmínek okolí, když se údržba provádí podle předpisu výrobce.
 3.7.2 Stabilizace motoru
 Motor a systém se zahřejí při maximálních otáčkách a maximálním točivém momentu tak, aby se stabilizovaly parametry motoru podle doporučení výrobce.
 Pozn.: Perioda stabilizace také zabrání vlivu úsad ve výfukovém systému pocházejících z předchozí zkoušky. Perioda stabilizování je také požadována mezi jednotlivými režimy zkoušky a byla tam vložena, aby se minimalizovaly vlivy přechodu z jednoho režimu do druhého.
 3.7.3 Postup zkoušky
 Zahájí se zkušební posloupnost. Zkouška musí být provedena v pořadí čísel režimů stanoveném výše pro zkušební cykly.
 Po počáteční přechodné periodě musí být v průběhu každého režimu daného zkušebního cyklu dodrženy specifikované otáčky s přesností ± 1 % jmenovitých otáček nebo ± 3 min–1, podle toho, která hodnota je větší, s výjimkou dolních otáček volnoběhu, u nichž se musí dodržet dovolené odchylky udané výrobcem. Uvedený točivý moment se musí udržovat tak, aby průměr pro časový úsek měření odpovídal s dovolenou odchylkou ± 2 % maximálnímu točivému momentu při zkušebních otáčkách.
 Pro každý měřicí bod je zapotřebí nejméně deset minut času. Jsou-li při zkoušení motoru pro odběr vzorku nezbytné delší časy, aby se na měřicím filtru nashromáždilo dostatečné množství částic, může se doba zkušebního režimu podle potřeby prodloužit.
 Doba zkušebních režimů se musí zaznamenat a uvést v protokolu.
 Hodnoty koncentrace plynných emisí z výfuku se změří a zaznamenají v průběhu posledních tří minut režimu.
 K odběru částic a měření plynných emisí by nemělo dojít před dosažením stabilizace motoru, tak jak je definována výrobcem, a dokončení obou činností proběhne současně.
 Teplota paliva se měří na vstupu palivového vstřikovacího čerpadla nebo podle specifikace výrobce a místo měření se zaznamená.
 3.7.4 Odezva analyzátorů
 Výstup analyzátorů se zapisuje zapisovačem nebo se zaznamenává odpovídajícím systémem záznamu dat, kdy výfukový plyn prochází analyzátory podobu nejméně tří minut v každém režimu. Jestliže se použije k měření zředěného CO a CO2 odběrný vak (viz bod 1.4.4 dodatku 4 přílohy 4A), vzorek se musí odebírat do vaku v průběhu posledních tří minut každého režimu a vzorek z vaku se analyzuje a hodnoty zaznamenají.
 3.7.5 Odběr vzorku částic
 Odběr vzorků částic lze provádět metodou jediného filtru nebo metodou více filtrů (bod 1.5 dodatku 1 přílohy 4A). Protože výsledky těchto metod se mohou poněkud lišit, uvede se spolu s výsledky i použitá


text:
metoda.
 Při metodě jediného filtru se musí při odběru vzorků uvažovat váhové faktory pro jednotlivé režimy uvedené v postupu zkušebního cyklu tím, že se příslušně seřídí průtok vzorku nebo doba odběru.
 Odběr se musí provést v každém režimu co nejpozději. Odběr vzorků trvá v každém režimu při metodě jediného filtru nejméně 20 sekund a při metodě více filtrů nejméně 60 sekund. U systémů, které nemají možnost obtoku, trvá odběr vzorků u každého režimu při metodě jediného filtru i metodě více filtrů nejméně 60 sekund.
 3.7.6 Stav motoru
 Během každého režimu se po stabilizování motoru měří otáčky a zatížení motoru, teplota nasávaného vzduchu a průtok paliva a vzduchu nebo průtok výfukového plynu.
 Jestliže není možné měření průtoku výfukového plynu nebo měření spalovacího vzduchu a spotřeby paliva, mohou se tyto hodnoty vypočítat metodou bilance uhlíku a kyslíku (viz bod 1.2.3 dodatku 1 přílohy 4A).
 Všechna doplňková data nutná k výpočtu se musí zaznamenat (viz body 1.1 a 1.2 dodatku 3 přílohy 4A).
 3.8 Opakované ověření analyzátorů
 Po zkoušce emisí se k opakovanému ověření analyzátorů použije nulovací plyn a shodný kalibrační plyn. Analýza se považuje za přijatelnou, pokud je rozdíl mezi oběma výsledky měření menší než 2 %.
 4. PROVEDENÍ ZKOUŠKY (ZKOUŠKA NRTC)
 4.1 Úvod
 Nesilniční cyklus s neustálenými stavy (NRTC) je uveden v příloze 5 jako po sekundách se měnící sled normalizovaných hodnot otáček a točivého momentu, použitelný pro všechny vznětové motory, na které se vztahuje tento předpis. Před zkouškou motoru na zkušebním stanovišti musí být normalizované hodnoty převedeny pro konkrétní zkoušený motor na základě mapovací křivky na skutečné hodnoty. Tento převod se označuje jako denormalizace a příslušný zkušební cyklus jako referenční cyklus motoru určeného ke zkoušce. S použitím takto získaných referenčních hodnot otáček a točivého momentu se uskuteční zkušební cyklus ve zkušební komoře, přičemž se zaznamenají naměřené hodnoty otáček a točivého momentu. K ověření zkoušky se po jejím skončení provede regresní analýza vztahu mezi referenčními a naměřenými hodnotami otáček a točivého momentu.
 4.1.1 Je zakázáno používat odpojovací zařízení nebo iracionální strategie pro omezení emisí.
 4.2 Postup mapování motoru
 Jako přípravu na zkoušku NRTC ve zkušební komoře je nutno před spuštěním zkušebního cyklu provést mapování motoru ke stanovení křivky otáčky-točivý moment.
 4.2.1 Stanovení rozsahu mapovacích otáček
 Minimální a maximální mapovací otáčky jsou definovány takto:
 Minimální otáčky pro mapování
 =
 volnoběžné otáčky
 Maximální otáčky pro mapování
 =
 n
 h × 1,02 nebo otáčky, při nichž točivý moment za plného zatížení klesne na nulu, podle toho, která hodnota je menší (n
 h jsou horní otáčky, definované jako nejvyšší otáčky motoru, při kterých se dosahuje 70 % jmenovitého výkonu).
 4.2.2 Mapovací křivka motoru
 Motor se zahřeje při maximálním výkonu, aby se stabilizovaly parametry motoru podle doporučení výrobce a osvědčené technické praxe. Když je motor stabilizovaný, provede se mapování vlastností motoru podle následujících postupů:
 4.2.2.1 Mapa přechodných stavů
 a)
 Motor se odlehčí a nechá pracovat při volnoběžných otáčkách.
 b)
 Motor se nechá pracovat při plném zatížení/plném nastavení vstřikovacího čerpadla při minimálních mapovacích otáčkách.
 c)
 Otáčky motoru se zvyšují s průměrným přírůstkem 8 ±1 min–1/s z minimálních


text:
otáček pro mapování na maximální otáčky pro mapování. Zaznamenávají se hodnoty otáček motoru a točivého momentu rychlostí nejméně jednoho bodu za sekundu.
 4.2.2.2 Mapa postupných kroků
 a)
 Motor se odlehčí a nechá pracovat při volnoběžných otáčkách.
 b)
 Motor se nechá pracovat při plném zatížení/plném nastavení vstřikovacího čerpadla při minimálních mapovacích otáčkách.
 c)
 Při udržování plného zatížení se minimální mapovací otáčky udržují po dobu nejméně 15 sekund a během posledních 5 sekund se zaznamená průměrný točivý moment. Stanoví se křivka maximálního točivého momentu od minimálních do maximálních mapovacích otáček při zvyšování otáček o přírůstek nejvýše 100 ± 20 min–1. Na každém měřicím bodu se zařízení udržuje po dobu nejméně 15 sekund a během posledních 5 sekund se zaznamená průměrný točivý moment.
 4.2.3 Vyhotovení mapovací křivky
 Všechny body naměřených hodnot podle bodu 4.2.2 se propojí s použitím lineární korelace mezi jednotlivými body. Výsledná křivka točivého momentu je mapovací křivkou motoru, která se použije k převodu normalizovaných hodnot točivého momentu programu dynamometru pro zkoušky motoru (příloha 5) na skutečné hodnoty točivého momentu pro zkušební cyklus, jak je uvedeno v bodu 4.3.3.
 4.2.4 Alternativní metody mapování
 Má-li výrobce za to, že výše uvedená metoda mapování není pro určitý motor bezpečná nebo mu neodpovídá, mohou být použity alternativní metody mapování. Tyto jiné metody musí splňovat záměr vymezených mapovacích postupů k určení maximálního točivého momentu dosažitelného při všech otáčkách motoru, kterých je dosaženo v průběhu zkušebních cyklů. Metody, které se z důvodu bezpečnosti nebo reprezentativnosti odchylují od metody mapování uvedené v tomto bodu, musí být schváleny zúčastněnými stranami a jejich použití musí být odůvodněno. V žádném případě však nesmí být křivka točivého momentu u regulovaných motorů nebo u motorů přeplňovaných turbokompresorem získána při snižujících se otáčkách motoru.
 4.2.5 Opakování zkoušky
 Motor nemusí být mapován před každým jednotlivým zkušebním cyklem. Motor se musí znovu zmapovat před zkušebním cyklem, jestliže:
 a)
 od posledního mapování uplynula podle technického posouzení nepřiměřená doba, nebo
 b)
 na motoru byly vykonány mechanické změny nebo následná kalibrování, které potenciálně mohou ovlivnit výkonové vlastnosti motoru.
 4.3 Provedení referenčního zkušebního cyklu
 4.3.1 Referenční otáčky
 Referenční otáčky (n
 ref) odpovídají 100 % hodnot otáček specifikovaných v programu motorového dynamometru v příloze 5. Skutečný cyklus motoru vzniklý denormalizací referenčních otáček do značné míry závisí na volbě správných referenčních otáček. Referenční otáčky jsou určeny následujícím vztahem:
 (horní otáčky jsou nejvyšší otáčky motoru, při nichž se dosahuje 70 % jmenovitého výkonu, dolní otáčky jsou nejnižší otáčky motoru, při nichž se dosahuje 50 % jmenovitého výkonu).
 Pokud jsou naměřené referenční otáčky v rozmezí +/– 3 % referenčních otáček uváděných výrobcem, mohou být pro zkoušku emisí použity uváděné referenční otáčky. Pokud jsou dovolené odchylky překročeny, použijí se pro zkoušku emisí naměřené referenční otáčky. (V souladu s normou ISO 8178-11:2006.)
 4.3.2 Denormalizace otáček motoru
 Otáčky se převedou z normalizovaných hodnot podle této rovnice:
 4.3.3 Denormalizace točivého momentu motoru
 Hodnoty točivého momentu v plánu průběhu zkoušky s motorem na dynamometru v příloze 5 jsou normalizované podle maximálního točivého momentu při příslušných otáčkách. Hodnoty točivého momentu referenčního cyklu se musí převést z normalizovaného stavu následujícím


text:
způsobem s použitím mapovací křivky určené podle bodu 4.2.2:
 pro příslušné skutečné otáčky určené podle bodu 4.3.2.
 4.3.4 Příklad postupu denormalizace
 Jako příklad se denormalizují tyto zkušební body:
 % otáček= 43 procent
 % točivého momentu= 82 procent
 Pokud jsou dány hodnoty:
 referenční otáčky= 2 200 min–1
 volnoběžné otáčky= 600 min–1
 z toho vyplývá
 A maximální točivý moment zjištěný z mapovací křivky při otáčkách 1 288 min–1 je 700 Nm.
 4.4 Dynamometr
 4.4.1 Při použití siloměru se signál točivého momentu přenáší na hřídel motoru, přičemž je nutno brát v úvahu setrvačnost siloměru. Skutečný točivý moment motoru je točivý moment odečtený na siloměru plus moment setrvačnosti brzdy násobený úhlovým zrychlením. Ovládací systém musí tento výpočet provádět v reálném čase.
 4.4.2 Jestliže se motor zkouší na dynamometru s vířivými proudy, doporučuje se, aby počet bodů, u nichž je rozdíl menší než – 5 % největšího točivého momentu, nebyl větší než 30 (kde Tsp
 je požadovaný točivý moment, nsp
 je derivace otáček motoru a ΘD je rotační setrvačnost dynamometru s vířivými proudy).
 4.5 Provedení zkoušky emisí
 Průběh zkušební posloupnosti znázorňuje tento vývojový diagram:
 Před měřicím cyklem může být proveden jeden nebo několik předběžných cyklů podle potřeby ke zkontrolování motoru, zkušební komory a emisních systémů.
 4.5.1 Příprava odběrných filtrů
 Nejméně jednu hodinu před zkouškou se umístí každý filtr do Petriho misky, která je chráněná před znečištěním prachem a umožňuje výměnu vzduchu, a uloží se do vážicí komory za účelem stabilizace. Na konci doby stabilizace se každý filtr zváží a jeho hmotnost se zaznamená. Filtr se pak uchovává v uzavřené Petriho misce nebo v utěsněném držáku filtru do doby, než bude potřebný ke zkoušce. Filtr se musí použít do osmi hodin od vyjmutí z vážící komory. Zaznamená se jeho vlastní hmotnost.
 4.5.2 Instalace měřicího zařízení
 Přístroje a odběrné sondy se instalují předepsaným způsobem. Jestliže se používá systém s ředěním plného toku, připojí se k němu výfuková trubka.
 4.5.3 Spuštění systému ředění
 Systém ředění se nastartuje. Průtok veškerého zředěného výfukového plynu u systému s ředěním plného toku nebo průtok zředěného výfukového plynu systémem s ředěním části toku se nastaví tak, aby nedocházelo ke kondenzaci vody v systému a aby teplota na vstupu do filtrů byla v rozmezí od 315 K (42 °C) do 325 K (52 °C).
 4.5.4 Nastartování systému k odběru vzorků částic
 Systém odběru vzorku částic se spustí a nechá pracovat s obtokem. Hladinu pozadí částic v ředicím vzduchu lze určit odběrem vzorku ředicího vzduchu před vstupem do ředicího tunelu. Výhodné je odebrat vzorek pozadí částic během cyklu s neustálenými stavy, je-li k dispozici další systém odběru vzorku částic. V opačném případě lze použít systém odběru vzorku částic, který slouží k odběru vzorků při cyklu s neustálenými stavy. Jestliže se používá filtrovaný ředicí vzduch, může se provést jedno měření před zkouškou nebo po ní. Pokud ředicí vzduch není filtrován, je třeba provést měření před začátkem zkušebního cyklu a po jeho ukončení a vypočítat průměrnou hodnotu.
 4.5.5 Kontrola analyzátorů
 Analyzátory emisí se nastaví na nulu a zkalibruje se jejich měřicí rozsah. Používají-li se vaky pro jímání


text:
vzorku, musí být vyprázdněny.
 4.5.6 Požadavky na vychladnutí
 Může se použít způsob přirozeného nebo nuceného chlazení. U nuceného chlazení se použije osvědčený technický úsudek k nastavení systémů tak, aby chladicí vzduch obtékal motor, aby studený olej proudil mazacím systémem motoru, aby se teplo z chladiva odvádělo chladicím systémem motoru a aby se odvádělo teplo ze systému k následnému zpracování výfukových plynů. V případě uměle vyvolaného vychladnutí u systému následného zpracování výfukových plynů se chladicí vzduch použije až poté, co systém následného zpracování výfukových plynů vychladl na teplotu nižší, než je jeho teplota pro aktivaci katalyzátoru. Není přípustný žádný způsob ochlazování, který by vedl k nereprezentativním emisím.
 Cyklus zkoušky emisí výfukových plynů se startem za studena může začít po vychladnutí pouze v případě, že se teploty oleje v motoru, chladiva a systému následného zpracování výfukových plynů stabilizovaly po dobu nejméně patnácti minut na teplotu 20 °C až 30 °C.
 4.5.7 Provedení zkoušky
 4.5.7.1 Cyklus se startem za studena
 Zkušební posloupnost začíná cyklem se startem za studena při dokončení procesu vychládání, jsou-li splněny všechny požadavky uvedené v bodě 4.5.6.
 Motor se nastartuje postupem spouštění doporučeným výrobcem v uživatelské příručce, s použitím buď sériového spouštěcího motoru, nebo dynamometru.
 Jakmile se stanoví, že je motor spuštěn, spustí se časovač pro nezatížený volnoběh. Motor se nechá běžet na volnoběh bez zatížení po dobu 23 ± 1 s. Zahájí se cyklus motoru s neustálenými stavy tak, aby se první záznam cyklu mimo volnoběh uskutečnil po uplynutí 23 ± 1 s. Doba volnoběhu je zahrnuta do uvedené doby 23 ± 1 s.
 Zkouška se provádí podle referenčního cyklu uvedeného v příloze 5. Body seřízení, které určují otáčky a točivý moment motoru, musí být udávány s frekvencí 5 Hz nebo vyšší (doporučuje se frekvence 10 Hz). Body seřízení se vypočtou lineární interpolací mezi hodnotami seřízení 1 Hz referenčního cyklu. Naměřené hodnoty otáček a točivého momentu se během zkušebního cyklu zaznamenávají nejméně jednou za sekundu a signály mohou být elektronicky filtrovány.
 4.5.7.2 Odezva analyzátorů
 Při nastartování motoru se současně spustí měřicí zařízení:
 a)
 zahájí se odběr nebo analýza ředicího vzduchu, jestliže se používá systém s ředěním plného toku;
 b)
 zahájí se odběr nebo analýza surového nebo zředěného výfukového plynu podle použité metody;
 c)
 zahájí se měření množství zředěného výfukového plynu a požadovaných teplot a tlaků;
 d)
 zahájí se záznam hmotnostního průtoku výfukového plynu, jestliže je použita analýza surového výfukového plynu;
 e)
 zahájí se záznam hodnot otáček a točivého momentu dynamometru.
 Jestliže se provádí měření surového výfukového plynu, měří se kontinuálně hodnoty koncentrace emisí (HC, CO a NOx) a hmotnostního průtoku výfukového plynu a ukládají se v počítačovém systému s frekvencí nejméně 2 Hz. Všechny ostatní údaje se mohou zaznamenávat s frekvencí nejméně 1 Hz. U analogových analyzátorů se registruje odezva a kalibrační údaje se mohou použít buď online, nebo offline v průběhu vyhodnocování údajů.
 Je-li použit systém s ředěním plného toku, v ředicím tunelu se s frekvencí alespoň 2 Hz nepřetržitě měří HC a NOx. Průměrné koncentrace se určí integrací signálů analyzátoru po celou dobu zkušebního cyklu. Doba odezvy


text:
systému nesmí být delší než 20 sekund a v případě potřeby musí být sladěna s fluktuacemi průtoku v systému CVS a s odchylkami doby odběru vzorků v průběhu zkušebního cyklu. Množství CO a CO2 se stanoví integrací nebo analyzováním koncentrací nashromážděných ve vaku pro jímání vzorku v průběhu cyklu. Koncentrace plynných znečišťujících látek v ředicím vzduchu se určí integrací nebo jímáním ve vaku pro jímání vzorku pozadí. Všechny ostatní parametry, které je třeba měřit, se zaznamenávají s frekvencí nejméně jedno měření za sekundu (1 Hz).
 4.5.7.3 Odběr vzorku částic
 Při nastartování motoru se systém odběru vzorku částic přepojí z obtoku na odběr částic.
 Jestliže se používá systém s ředěním části toku, seřídí se odběrné čerpadlo (odběrná čerpadla) tak, aby průtok odběrnou sondou vzorku částic nebo přenosovou trubkou zůstával úměrný hmotnostnímu průtoku výfukového plynu.
 Jestliže je použit systém s ředěním plného toku, musí být čerpadlo (čerpadla) k odběru vzorků seřízeno (seřízena) tak, aby se průtok sondou k odběru vzorků částic nebo přenosovou trubkou udržoval na hodnotě nastaveného průtoku s přípustnou odchylkou ± 5 %. Jestliže se použije kompenzace průtoku (tj. proporcionální řízení toku vzorků), musí se prokázat, že poměr průtoku hlavním tunelem k průtoku vzorků částic kolísá nejvýše o ± 5 % jeho nastavené hodnoty (kromě prvních 10 sekund odběru vzorků).
 Pozn.: Při dvojitém ředění je průtok vzorku čistý rozdíl mezi průtokem odběrnými filtry a průtokem sekundárního ředicího vzduchu.
 Zaznamenává se průměrná teplota a tlak na vstupu plynoměrů nebo zařízení k měření průtoku. Jestliže není možno udržet nastavený průtok v průběhu úplného cyklu (v mezích ± 5 %) vzhledem k vysokému zanesení filtru částicemi, je zkouška neplatná. Zkoušku je třeba opakovat při menším průtoku nebo s použitím filtru většího průměru.
 4.5.7.4 Zastavení motoru při zkušebním cyklu se startem za studena
 Jestliže se motor kdykoli v průběhu zkušebního cyklu se startem za studena zastaví, musí se motor stabilizovat a pak se opakuje postup vychladnutí; nakonec se motor znovu nastartuje a zkouška se zopakuje. Dojde-li během zkušebního cyklu k poruše některého potřebného zařízení, je zkouška neplatná.
 4.5.7.5 Úkony po cyklu se startem za studena
 Po dokončení zkušebního cyklu se startem za studena se zastaví měření hmotnostního průtoku výfukového plynu a objemu zředěného výfukového plynu, jakož i proudění plynu do sběrných vaků a odběrné čerpadlo vzorku částic. V případě integrovaného analytického systému pokračuje odběr vzorků do uplynutí doby odezvy systému.
 Pokud se používají sběrné vaky, je nutno co nejdříve provést analýzu koncentrací v jejich obsahu, v každém případě nejpozději do 20 minut po skončení zkušebního cyklu.
 Po zkoušce emisí se k opakovanému ověření analyzátorů použije nulovací plyn a shodný kalibrační plyn pro plný rozsah. Zkouška se pokládá za platnou, jestliže je rozdíl mezi výsledky před zkouškou a po zkoušce menší než 2 % hodnoty kalibračního plynu pro plný rozsah.
 Filtry částic se musí nejpozději do jedné hodiny po skončení zkoušky vrátit do vážicí komory. Musí se nejméně jednu hodinu stabilizovat v Petriho misce chráněné před znečištěním prachem a umožňující výměnu vzduchu, a poté se zváží. Zaznamená se brutto hmotnost filtrů.
 4.5.7.6 Odstavení za tepla


text:
Bezprostředně po vypnutí motoru se vypne/vypnou chladicí ventilátor(y) motoru, pokud se používá/používají, a vyřadí se z činnosti dmychadlo CVS (nebo se výfukový systém od CVS odpojí), pokud se používá.
 Motor se odstaví na dobu 20 ± 1 minut. Motor a dynamometr se připraví na zkoušku se startem za tepla. Vyprázdněné vaky pro jímání vzorku se připojí k systémům pro jímání vzorků zředěného výfukového plynu a ředicího vzduchu. Uvede se do provozu CVS (pokud se používá nebo pokud již není v provozu) nebo se výfukový systém připojí k CVS (byl-li odpojen). Uvedou se do provozu odběrná čerpadla (kromě odběrného čerpadla/čerpadel vzorku částic), chladicí ventilátor(y) motoru a systém pro sběr dat.
 Výměník tepla přístroje odběru s konstantním objemem (je-li použit) a vyhřívané komponenty případného systému (systémů) kontinuálního odběru vzorku (podle konkrétního případu) se před začátkem zkoušky předehřejí na stanovenou pracovní teplotu.
 Průtok vzorku se nastaví na žádanou hodnotu a přístroje pro měření průtoku plynů CVS se nastaví na nulu. Do každého držáku filtru se opatrně upevní čistý filtr částic a kompletní držáky filtru se umístí do trasy průtoku vzorku.
 4.5.7.7 Cyklus se startem za tepla
 Jakmile se stanoví, že je motor spuštěn, spustí se časovač pro nezatížený volnoběh. Motor se nechá běžet na volnoběh bez zatížení po dobu 23 ± 1 s. Zahájí se cyklus motoru s neustálenými stavy tak, aby se první záznam cyklu mimo volnoběh uskutečnil po uplynutí 23 ± 1 s. Doba volnoběhu je zahrnuta do uvedené doby 23 ± 1 s.
 Zkouška se provádí podle referenčního cyklu uvedeného v příloze 5. Body seřízení, které určují otáčky a točivý moment motoru, musí být udávány s frekvencí 5 Hz nebo vyšší (doporučuje se frekvence 10 Hz). Body seřízení se vypočtou lineární interpolací mezi hodnotami seřízení 1 Hz referenčního cyklu. Naměřené hodnoty otáček a točivého momentu se během zkušebního cyklu zaznamenávají nejméně jednou za sekundu a signály mohou být elektronicky filtrovány.
 Poté se zopakuje postup popsaný v předchozích bodech 4.5.7.2 a 4.5.7.3.
 4.5.7.8 Zastavení motoru při zkušebním cyklu se startem za tepla
 Jestliže se motor kdykoli v průběhu zkušebního cyklu se startem za tepla zastaví, motor může být vypnut a znovu odstaven za tepla na dobu 20 minut. Poté může být cyklus se startem za tepla zopakován. Povoluje se pouze jedno opětovné odstavení za tepla a cyklus s opětovným startem za tepla.
 4.5.7.9 Operace po cyklu se startem za tepla
 Po dokončení cyklu se startem za tepla se zastaví měření hmotnostního průtoku výfukového plynu a objemu zředěného výfukového plynu, jakož i proudění plynu do sběrných vaků a odběrné čerpadlo vzorku částic. V případě integrovaného analytického systému pokračuje odběr vzorků do uplynutí doby odezvy systému.
 Pokud se používají sběrné vaky, je nutno co nejdříve provést analýzu koncentrací v jejich obsahu, v každém případě nejpozději do 20 minut po skončení zkušebního cyklu.
 Po zkoušce emisí se k opakovanému ověření analyzátorů použije nulovací plyn a shodný kalibrační plyn pro plný rozsah. Zkouška se pokládá za platnou, jestliže je rozdíl mezi výsledky před zkouškou a po zkoušce menší než 2 % hodnoty kalibračního plynu pro


text:
plný rozsah.
 Filtry částic se musí nejpozději do jedné hodiny po skončení zkoušky vrátit do vážicí komory. Musí se nejméně jednu hodinu stabilizovat v Petriho misce chráněné před znečištěním prachem a umožňující výměnu vzduchu, a poté se zváží. Zaznamená se brutto hmotnost filtrů.
 4.6 Ověření provedené zkoušky
 4.6.1 Posun dat
 K minimalizování zkreslujícího účinku časové prodlevy mezi naměřenými hodnotami a hodnotami referenčního cyklu se může celý sled zpětnovazebních signálů naměřených otáček a točivého momentu časově posunout před sled referenčních otáček a točivého momentu nebo za něj. Při posunu signálů zpětnovazebných naměřených hodnot se otáčky a točivý moment posunou ve stejném rozsahu a ve stejném směru.
 4.6.2 Výpočet práce cyklu
 Skutečná práce cyklu W
 act (kWh) se vždy vypočte z páru zaznamenaných naměřených otáček motoru a hodnot točivého momentu. Hodnota skutečné práce cyklu se používá ke srovnání s prací referenčního cyklu W
 ref a k výpočtu specifických emisí brzd. Stejnou metodou se postupuje při integraci referenčního i skutečného výkonu motoru. Jestliže se mají určit hodnoty mezi sousedními referenčními hodnotami nebo sousedními změřenými hodnotami, provede se lineární interpolace.
 Při integraci práce referenčního cyklu a skutečného cyklu se všechny negativní hodnoty točivého momentu nastaví na nulu a zahrnou se do výpočtu. Jestliže se integrování provede při frekvenci menší než 5 Hz a jestliže se během daného časového úseku hodnota točivého momentu mění z pozitivní na negativní nebo z negativní na pozitivní, vypočte se negativní podíl a nastaví se na nulu. Pozitivní podíl se zahrne do integrované hodnoty.
 W
 act musí být mezi – 15 % a + 5 % hodnoty W
 ref.
 4.6.3 Statistické ověření zkušebního cyklu
 U otáček, točivého momentu a výkonu se provede lineární regrese vztahu mezi naměřenými a referenčními hodnotami. Musí se provést při každém posunu naměřených dat, jestliže byla tato operace zvolena. Musí se použít postup nejmenších čtverců, přičemž rovnice má tento tvar:
 kde:
 y
 =
 naměřená (skutečná) hodnota otáček (min–1), točivého momentu (Nm) nebo výkonu (kW)
 m
 =
 sklon regresní přímky
 x
 =
 referenční hodnota otáček (min–1), točivého momentu (Nm) nebo výkonu (kW)
 b
 =
 pořadnice regresní přímky s osou y
 Pro každou regresní přímku se vypočte směrodatná chyba odhadu (SE) hodnoty y v závislosti na x a koeficient určení r2
 .
 Doporučuje se, aby se tato analýza vykonala při 1 Hz. Aby se zkouška mohla pokládat za platnou, musí splňovat kritéria tabulky 1.
 Tabulka 1
 Mezní odchylky regresní přímky
 Otáčky
 Točivý moment
 Výkon
 Směrodatná chyba odhadu (SEE) y z veličiny x
 maximálně 100 min–1
 maximálně 13 % největšího točivého momentu podle mapy výkonu
 maximálně 8 % největšího výkonu podle mapy výkonu
 Sklon regresní přímky, m
 0,95 až 1,03
 0,83 – 1,03
 0,89 – 1,03
 Koeficient určení, r2
 min. 0,9700
 min. 0,8800
 min. 0,9100
 pořadnice regresní přímky s osou y, b
 ± 50 min–1
 ± 20 Nm nebo ± 2 % největšího točivého momentu, podle toho, která hodnota je větší
 ± 4 kW nebo ± 2 % největšího výkonu, podle toho, která hodnota je větší
 Pouze pro účely regrese je dovoleno vypustit před regresními výpočty některé body podle


text:
tabulky 2. Tyto body však nesmí být vypuštěny při výpočtech práce cyklu a emisí. Bod volnoběhu je vymezen jako bod, jehož normalizovaný referenční točivý moment je 0 % a normalizované referenční otáčky také 0 %. Vypuštění bodu lze provést v celém cyklu nebo v jeho části.
 Tabulka 2
 Přípustné vypuštění bodů při regresní analýze (body, které se vypouštějí, musí být specifikovány)
 Podmínka
 Body otáček nebo točivého momentu nebo výkonu, které lze vypustit za podmínek uvedených v levém sloupci
 Prvních (24 ± 1) sekund a posledních 25 sekund
 Otáčky, točivý moment a výkon
 Plně otevřená škrticí klapka a naměřený točivý moment < 95 % referenčního točivého momentu
 Točivý moment nebo výkon
 Plně otevřená škrticí klapka a naměřené otáčky < 95 % referenčních otáček
 Otáčky nebo výkon
 Zavřená škrticí klapka, naměřené otáčky > volnoběžné otáčky + 50 min–1, a naměřený točivý moment > 105 % referenčního točivého momentu
 Točivý moment nebo výkon
 Zavřená škrticí klapka, naměřené otáčky ≤ volnoběžné otáčky + 50 min–1 a naměřený točivý moment rovný volnoběžnému točivému momentu stanovenému nebo změřenému výrobcem ± 2 % max. točivého momentu
 Otáčky nebo výkon
 Zavřená škrticí klapka a naměřené otáčky > 105 % referenčních otáček
 Otáčky nebo výkon
 (1) Je totožný s cyklem C1 popsaným v bodě 8.3.1.1 normy ISO 8178-4: 2007 (corr. 2008).
 (2) Je totožný s cyklem D2 popsaným v bodě 8.4.1 normy ISO 8178-4: 2007 (corr. 2008).
 Dodatek 1
 Postupy měření a odběru vzorků (NRSC, NRTC)
 1. POSTUPY MĚŘENÍ A ODBĚRU VZORKŮ (ZKOUŠKA NRTC)
 Emise plynných znečišťujících látek a znečišťujících částic z motoru, který byl předán ke zkoušce, se musí měřit metodami, které jsou popsány v dodatku 4 přílohy 4A. Popis těchto metod v dodatku 4 přílohy 4A zahrnuje doporučené systémy analýzy plynných emisí (bod 1.1) a doporučené systémy ředění a odběru vzorku částic (bod 1.2).
 Na žádost výrobce a se schválením schvalovacího orgánu lze použít metody popsané v bodě 9 přílohy 4B jako alternativu metod uvedených v bodě 1 tohoto dodatku.
 1.1 Specifikace dynamometru
 Použije se dynamometr pro zkoušky motorů s vhodnými vlastnostmi, aby na něm bylo možno vykonat zkušební cyklus popsaný v bodu 3.7.1 přílohy 4A. Přístroje k měření točivého momentu a otáček musí umožňovat měření výkonu v rámci zadaných mezních hodnot. Mohou být nutné doplňkové výpočty. Měřicí přístroje mají takovou přesnost, aby se nepřekročily největší přípustné odchylky uvedené v bodu 1.3.
 1.2 Průtok výfukového plynu
 Průtok výfukového plynu se určí některou z metod uvedených v bodech 1.2.1 až 1.2.4.
 1.2.1 Metoda přímého měření
 Přímé měření průtoku výfukového plynu průtokovou clonou nebo rovnocenným měřicím systémem (podrobnosti viz ISO 5167:2000).
 Pozn.: Přímé měření průtoku plynu je obtížný úkol. Je třeba přijmout bezpečnostní opatření, aby se zabránilo chybám měření, které způsobí chyby hodnot emisí.
 1.2.2 Metoda měření průtoku vzduchu a paliva
 Měření průtoku vzduchu a průtoku paliva.
 Použijí se průtokoměry vzduchu a průtokoměry paliva, které mají přesnost podle bodu 1.3.
 Výpočet průtoku výfukového plynu se provede takto:
 (pro hmotnost výfukového plynu ve vlhkém stavu)
 1.2.3 Metoda bilance uhlíku
 Výpočet hmotnosti zplodin výfuku ze spotřeby paliva a koncentrací výfukového plynu


text:
podle metody bilance uhlíku (viz dodatek 3 přílohy 4A).
 1.2.4 Metoda měření pomocí sledovacího plynu
 Tato metoda zahrnuje měření koncentrace sledovacího plynu ve výfukovém plynu. Do výfukového plynu se vstříkne známé množství inertního plynu (např. čistého helia) jako sledovací plyn. Plyn se smíchá s výfukovými plyny a tím se zředí, nesmí však reagovat ve výfukovém potrubí. Měří se pak jeho koncentrace ve vzorku výfukového plynu.
 Aby se zajistilo dokonalé smísení sledovacího plynu, musí být odběrná sonda vzorku výfukového plynu umístěna ve vzdálenosti nejméně 1 m nebo třicetinásobku průměru výfukové trubky (podle toho, která vzdálenost je větší) za bodem vstřiku sledovacího plynu ve směru proudění. Odběrná sonda může být umístěna blíže k bodu vstřiku, jestliže se ověří dokonalé smísení porovnáním koncentrace sledovacího plynu s referenční koncentrací, je-li sledovací plyn vstříknut před vstupem do motoru.
 Průtok sledovacího plynu se nastaví tak, aby koncentrace sledovacího plynu při volnoběžných otáčkách motoru po smísení byla nižší než plný rozsah stupnice analyzátoru sledovacího plynu.
 Výpočet průtoku výfukového plynu se provede takto:
 kde:
 G
 EXHW
 =
 okamžitý hmotnostní průtok výfukového plynu (kg/s)
 G
 T
 =
 průtok sledovacího plynu (cm3/min)
 conc
 mix
 =
 okamžitá koncentrace sledovacího plynu po smísení (ppm)
 ρ
 EXH
 =
 hustota výfukového plynu (kg/m3)
 conc
 a
 =
 koncentrace pozadí sledovacího plynu ve vstupním vzduchu (ppm)
 Koncentraci pozadí sledovacího plynu (conc
 a) lze určit změřením průměrné koncentrace pozadí bezprostředně před a po provedení zkoušky.
 Je-li koncentrace pozadí menší než 1 % koncentrace sledovacího plynu po smíchání (conc
 mix) při nejvyšším průtoku výfukových plynů, je možno koncentraci pozadí nebrat v úvahu.
 Celý systém musí splňovat požadavky na přesnost týkající se průtoku výfukového plynu a musí být kalibrován podle bodu 1.11.2 dodatku 2.
 1.2.5 Metoda měření průtoku vzduchu a poměru vzduchu k palivu
 Tato metoda zahrnuje výpočet hmotnosti výfukového plynu z hodnot průtoku vzduchu a poměru vzduchu k palivu. Okamžitý hmotnostní průtok výfukového plynu se vypočte takto:
 with
 kde:
 A/F
 st
 =
 stechiometrický poměr vzduch/palivo (kg/kg)
 λ
 =
 relativní poměr vzduch/palivo
 conc
 CO2
 =
 koncentrace suchého CO2 (%)
 conc
 CO
 =
 koncentrace suchého CO (ppm)
 conc
 HC
 =
 koncentrace HC (ppm)
 Pozn.: Výpočet se vztahuje na motorovou naftu, u níž je poměr H/C rovný 1,8.
 Průtokoměr vzduchu musí splňovat požadavky na přesnost podle tabulky 3, použitý analyzátor CO2 musí splňovat požadavky bodu 1.4.1 a celý systém musí splňovat požadavky vztahující se na průtok výfukového plynu.
 K měření relativního poměru vzduchu k palivu může být zvoleno zařízení na měření poměru vzduch/palivo, například snímač zirkonového typu, v souladu s požadavky podle bodu 1.4.4.
 1.2.6 Celkový průtok zředěného výfukového plynu
 Při použití systémů ředění plného toku se celkový průtok zředěného výfukového plynu (G
 TOTW) musí měřit systémem PDP nebo CFV nebo SVV (bod 1.2.1.2 dodatku 4 přílohy 4A). Přesnost měření musí odpovídat ustanovením bodu 2.2 dodatku 2 přílohy 4A.
 1.3 Přesnost
 Kalibrace všech měřicích přístrojů musí být ve shodě s národními nebo mezinárodními normami a musí splňovat požadavky uvedené v tabulce 3.
 Tabulka 3
 Přesnost měřicích přístrojů
 Č.
 Měřicí zařízení
 Přesnost
 1
 Otáčky motoru
 ± 2 % zjištěného údaje nebo ±


text:
1 % nejvyšší hodnoty motoru, podle toho, co je větší
 2
 Točivý moment
 ± 2 % zjištěného údaje nebo ± 1 % nejvyšší hodnoty motoru, podle toho, co je větší
 3
 Spotřeba paliva
 ± 2 % nejvyšší hodnoty motoru
 4
 Spotřeba vzduchu
 ± 2 % zjištěného údaje nebo ± 1 % nejvyšší hodnoty motoru, podle toho, co je větší
 5
 Průtok výfukového plynu
 ± 2,5 % zjištěného údaje nebo ± 1,5 % nejvyšší hodnoty motoru, podle toho, co je větší
 6
 Teploty ≤ 600 K
 ± 2 K v absolutních hodnotách
 7
 Teploty > 600 K
 ± 1 % zjištěného údaje
 8
 Tlak výfukových plynů
 ± 0,2 kPa v absolutní hodnotě
 9
 Podtlak v sacím potrubí
 ± 0,05 kPa v absolutní hodnotě
 10
 Atmosférický tlak
 ± 0,1 kPa v absolutní hodnotě
 11
 Jiné vlivy
 ± 0,1 kPa v absolutní hodnotě
 12
 Absolutní vlhkost
 ± 5 % zjištěného údaje
 13
 Průtok ředicího vzduchu
 ± 2 % zjištěného údaje
 14
 Průtok zředěného výfukového plynu
 ± 2 % zjištěného údaje
 1.4 Určení plynných složek
 1.4.1 Obecné specifikace analyzátorů
 Analyzátory musí mít měřicí rozsah odpovídající požadavkům na přesnost měření koncentrace složek výfukového plynu (bod 1.4.1.1). Doporučuje se, aby analyzátory pracovaly tak, aby měřená koncentrace byla v rozmezí od 15 % do 100 % plného rozsahu stupnice.
 Je-li hodnota plného rozsahu stupnice 155 ppm (nebo ppm C) nebo menší nebo používají-li se indikační systémy (počítače, zařízení k záznamu dat), které poskytují dostatečnou přesnost a rozlišovací schopnost pod 15 % plného rozsahu stupnice, jsou přijatelné i koncentrace menší než 15 % plného rozsahu stupnice. V tomto případě musí být provedeny doplňkové kalibrace k zajištění přesnosti kalibračních křivek (bod 1.5.5.2 dodatku 2 přílohy 4A).
 Elektromagnetická kompatibilita (EMC) zařízení musí být na takové úrovni, aby se minimalizovaly další chyby.
 1.4.1.1 Chyba měření
 Analyzátor se nesmí odchýlit od jmenovité hodnoty kalibračního bodu o více než ± 2 % zjištěného údaje nebo ± 0,3 % plného rozsahu stupnice, podle toho, která hodnota je větší.
 Pozn.: Pro účely tohoto předpisu je přesnost definována jako odchylka údaje analyzátoru od jmenovitých hodnot kalibračních bodů při použití kalibračního plynu (≡ pravá hodnota).
 1.4.1.2 Opakovatelnost
 Opakovatelnost, definovaná jako 2,5násobek směrodatné odchylky deseti opakovaných odezev na daný kalibrační plyn nebo kalibrační plyn pro plný rozsah, nesmí být pro žádný použitý měřicí rozsah nad 155 ppm (nebo ppm C) větší než 1 % koncentrace na plném rozsahu stupnice nebo větší než 2 % každého měřicího rozsahu použitého pod 155 ppm (nebo ppm C).
 1.4.1.3 Šum
 Odezva analyzátoru mezi špičkami na nulovací plyn a na kalibrační plyn nebo na kalibrační plyn pro plný rozsah v průběhu kterékoli periody trvající 10 s nesmí překročit 2 % plného rozsahu stupnice na všech použitých rozsazích.
 1.4.1.4 Posun nuly
 Posun nuly za dobu jedné hodiny je na nejnižším používaném rozsahu menší než 2 % plného rozsahu stupnice. Odezva na nulu je definována jako střední hodnota odezvy (včetně šumu) na nulovací plyn v časovém intervalu 30 s.
 1.4.1.5 Posun měřicího rozpětí
 Posun měřícího rozpětí za dobu jedné hodiny je na nejnižším používaném rozsahu


text:
menší než 2 % plného rozsahu stupnice. Měřicí rozpětí je definováno jako rozdíl mezi odezvou měřicího rozpětí a nulovou odezvou. Odezva měřicího rozpětí je definována jako střední hodnota odezvy, včetně šumu, na kalibrační plyn pro plný rozsah v časovém intervalu 30 s.
 1.4.2 Sušení plynu
 Volitelné zařízení pro sušení plynu musí mít minimální vliv na koncentraci měřených plynů. Použití chemických sušiček k odstraňování vody ze vzorku není přípustné.
 1.4.3 Analyzátory
 Principy měření, které je nutno používat, jsou popsány v bodech 1.4.3.1 až 1.4.3.5 tohoto dodatku. Podrobný popis měřicích systémů je uveden v dodatku 4 přílohy 4A.
 Plyny, které se mají měřit, se analyzují níže uvedenými přístroji. U nelineárních analyzátorů je přípustné použití linearizačních obvodů.
 1.4.3.1 Analýza oxidu uhelnatého (CO)
 Analyzátor oxidu uhelnatého musí být nedisperzního typu s absorpcí v infračerveném pásmu (NDIR).
 1.4.3.2 Analýza oxidu uhličitého (CO2)
 Analyzátor oxidu uhličitého musí být nedisperzního typu s absorpcí v infračerveném pásmu (NDIR).
 1.4.3.3 Analýza uhlovodíků (HC)
 Analyzátor uhlovodíků musí být typu vyhřívaného plamenoionizačního detektoru (HFID) s detektorem, ventily, potrubím apod. a vyhřívanými tak, aby se teplota plynu udržovala na hodnotě 463 K (190 °C) ± 10 K.
 1.4.3.4 Analýza oxidů dusíku (NOx)
 Analyzátor oxidů dusíku musí být druhu chemoluminiscenční detektor (CLD) nebo vyhřívaný chemoluminiscenční detektor (HCLD) s konvertorem NO2/NO, jestliže se měří v suchém stavu. Jestliže se měří ve vlhkém stavu, použije se HCLD s konvertorem udržovaný na teplotě nad 328 K (55 °C), za předpokladu vyhovujícího výsledku zkoušky rušivých vlivů vodní páry (bod 1.9.2.2 dodatku 2 přílohy 4A).
 U CLD i HCLD musí být cesta vzorku až ke konvertoru (při měření v suchém stavu) resp. k analyzátoru (při měření ve vlhkém stavu) udržována na teplotě stěny 328 až 473 K (55 °C až 200 °C).
 1.4.4 Měření poměru vzduchu a paliva
 Zařízení k měření poměru vzduchu a paliva používané ke stanovení průtoku výfukového plynu podle bodu 1.2.5 musí být širokopásmový snímač poměru vzduch/palivo nebo lambda snímač typu zirkonium.
 Snímač se namontuje přímo na výfukovou trubku, kde je teplota výfukového plynu dostatečně vysoká, aby nedocházelo ke kondenzaci vody.
 Přesnost snímače s instalovanou elektronikou musí být v rozmezí:
 ± 3 % zjištěného údaje λ < 2
 ± 5 % zjištěného údaje 2 ≤ λ < 5
 ± 10 % zjištěného údaje 5 ≤ λ
 Aby byl tento požadavek na přesnost splněn, musí být snímač kalibrován podle specifikace výrobce přístroje.
 1.4.5 Odběr vzorků plynných emisí
 Odběrné sondy plynných emisí musí být namontovány, jestliže je to proveditelné, nejméně 0,5 m nebo trojnásobek průměru výfukového potrubí (zvolí se větší z obou hodnot) proti směru toku plynů od místa výstupu z výfukového systému a dostatečně blízko k motoru, aby se zajistila teplota výfukových plynů v sondě nejméně 343 K (70 °C).
 U víceválcového motoru s rozvětveným sběrným výfukovým potrubím musí být vstup sondy umístěn dostatečně daleko po toku plynů, aby se zajistilo, že odebíraný vzorek je reprezentativní pro střední hodnotu emisí výfuku ze všech válců. U víceválcových motorů s oddělenými větvemi sběrného potrubí, jako při uspořádání motoru do V, je přípustné odebírat vzorky individuálně z každé větve


text:
a vypočítat střední hodnotu emisí z výfuku. Mohou se použít jiné metody, u nichž byla prokázána korelace s výše uvedenými metodami. Pro výpočet emisí z výfuku se použije celkový hmotnostní průtok výfukových plynů.
 Je-li k určení částic použit systém s ředěním plného toku, mohou být ve zředěném výfukovém plynu určeny i plynné emise. Odběrné sondy musí být umístěny v blízkosti odběrné sondy vzorku částic v ředicím tunelu (příloha 4A, dodatek 4, bod 1.2.1.2 pro DT a bod 1.2.2 pro PSP). Volitelně mohou být CO a CO2 určeny též odběrem vzorku do vaku a následným měřením koncentrace ve vaku pro jímání vzorku.
 1.5 Určení částic
 K určení částic je nutno použít ředicí systém. Ředit je možné systémem s ředěním části toku nebo systémem s ředěním plného toku. Průtok ředicím systémem musí být dostatečně velký, aby se zcela vyloučila kondenzace vody v ředicím i odběrném systému a aby se teplota zředěného výfukového plynu bezprostředně před držáky filtrů udržovala v rozmezí od 315 K (42 °C) do 325 K (52 °C). Při vysoké vlhkosti vzduchu je přípustné vysoušení ředicího vzduchu před vstupem do ředicího systému. Je-li okolní teplota nižší než 293 K (20 °C), doporučuje se předehřát ředicí vzduch nad mezní hodnotu teploty 303 K (30 °C). Teplota ředicího vzduchu před zavedením výfukových plynů do ředicího tunelu však nesmí překročit 325 K (52 °C).
 Pozn.: Pro výkonová pásma po pásmo K včetně používající zkušební cykly s diskrétními režimy se může teplota filtru udržovat na maximální teplotě 325 K (52 °C) nebo pod ní, namísto dodržování teplotního rozmezí 42 °C až 52 °C.
 U systému s ředěním části toku musí být odběrná sonda vzorku částic namontována těsně před odběrnou sondou pro plyny (s ohledem na směr proudění), jak je uvedeno v bodu 4.4, a v souladu s obrázky 4 až 12 (EP a SP) v bodu 1.2.1.1 dodatku 4 přílohy 4A.
 Systém s ředěním části toku musí být konstruován tak, aby dělil proud výfukových plynů na dvě části, z nichž menší se ředí vzduchem a poté se použije k měření částic. Je proto důležité, aby byl ředicí poměr určen velmi přesně. Je možné použít různé metody k dělení toku, přičemž druh použitého dělení významným způsobem určuje, jaké odběrné zařízení a postupy se musí použít (bod 1.2.1.1 dodatku 4 přílohy 4A).
 K určení hmotnosti částic je zapotřebí systém odběru vzorku částic, filtry pro odběr vzorku částic, mikrováhy a vážící komoru s řízenou teplotou a vlhkostí.
 K odběru vzorku částic lze použít dvě metody:
 a)
 metoda jediného filtru, při níž se používá jeden pár filtrů (viz bod 1.5.1.3 tohoto dodatku) pro všechny režimy zkušebního cyklu. Značnou pozornost je nutno při zkoušce během fáze odběru vzorků věnovat časům odběru vzorků a průtokům. Na zkušební cyklus je však potřebný jen jeden pár filtrů,
 b)
 metoda více filtrů, která vyžaduje, aby byl jeden pár filtrů použit pro každý z jednotlivých režimů zkušebního cyklu (viz bod 1.5.1.3 tohoto dodatku). Tato metoda umožňuje méně přísný postup odběru vzorků, ale používá více filtrů.
 1.5.1 Filtry pro odběr vzorku částic
 1.5.1.1 Specifikace filtrů


text:
Pro schvalovací zkoušky se požadují filtry ze skelných vláken nebo z fluorkarbonových membrán. Pro zvláštní účely lze použít jiné materiály filtrů. Všechny druhy filtrů musí mít účinnost zachycování 0,3 μm DOP (dioktylftalátů) nejméně 99 % při rychlosti proudění plynu na filtr mezi 35 a 100 cm/s. Při provádění srovnávacích zkoušek mezi laboratořemi nebo mezi výrobcem a schvalovacím orgánem se použijí filtry stejné jakosti.
 1.5.1.2 Velikost filtrů
 Filtry částic mají průměr nejméně 47 mm (účinný průměr 37 mm). Přípustné jsou filtry větších průměrů (bod 1.5.1.5).
 1.5.1.3 Primární a koncové filtry
 Zředěný výfukový plyn se v průběhu zkušební posloupnosti vede přes dvojici filtrů umístěných za sebou (jeden primární filtr a jeden koncový filtr). Koncový filtr musí být umístěn nejdále 100 mm za primárním filtrem ve směru proudění a nesmí se ho dotýkat. Filtry se mohou vážit jednotlivě nebo ve dvojicích s činnými stranami obrácenými k sobě.
 1.5.1.4 Rychlost proudění plynu na filtr
 Musí se dosáhnout rychlosti proudění plynu přes filtry od 35 cm/s do 100 cm/s. Zvětšení hodnoty poklesu tlaku mezi začátkem a koncem zkoušky nesmí přesáhnout 25 kPa.
 1.5.1.5 Zatížení filtrů
 V připojené tabulce je uvedeno doporučené minimální zatížení filtru pro nejobvyklejší velikosti filtrů. U filtrů větších rozměrů musí být minimální zatížení filtru 0,065 mg/1 000 mm2 plochy filtru.
 Průměr filtru
 (mm)
 Doporučený průměr činné plochy
 (mm)
 Doporučené minimální zatížení filtru
 (mg)
 47
 37
 0,11
 70
 60
 0,25
 90
 80
 0,41
 110
 100
 0,62
 U metody s více filtry se doporučené minimální zatížení filtru pro součet všech filtrů rovná součinu výše uvedené příslušné hodnoty a druhé odmocniny celkového počtu režimů.
 1.5.2 Specifikace vážicí komory a analytické váhy
 1.5.2.1 Podmínky pro vážící komoru
 Teplota v komoře (nebo místnosti), ve které se filtry částic stabilizují a váží, se musí po celou dobu stabilizování a vážení udržovat na hodnotě 295 K (22 °C) ± 3 K. Vlhkost se musí udržovat na rosném bodu 282,5 K ± 3 K (9,5 °C) ± 3 K a na relativní vlhkosti 45 % ± 8 %.
 1.5.2.2 Vážení referenčního filtru
 Prostředí komory (nebo místnosti) musí být prosté jakéhokoli okolního znečištění (jako je prach), které by se mohlo usazovat na filtrech částic v průběhu jejich stabilizace. Odchylky od hodnot požadavků na vážicí komory uvedených v odstavci 1.5.2.1 jsou přípustné, jestliže doba trvání odchylek nepřesáhne 30 minut. Vážící místnost musí odpovídat předepsané specifikaci před příchodem obsluhy. Nejméně dva nepoužité referenční filtry nebo dvojice referenčních filtrů se zváží pokud možno současně s vážením filtrů (dvojice) pro odběr vzorků, avšak nejpozději čtyři hodiny po vážení těchto filtrů. Referenční filtry musí mít stejnou velikost a být z téhož materiálu jako filtry pro odběr vzorků.
 Jestliže se průměrná hmotnost referenčních filtrů (dvojic referenčních filtrů) mezi vážením filtrů pro odběr vzorků změní o více než 10 μg, musí se všechny filtry pro odběr vzorků vyřadit a zkouška emisí se musí opakovat.
 Nejsou-li splněna kritéria stability vážící místnosti uvedená v bodu 1.5.2.1, avšak vážení referenčních filtrů (dvojic) výše uvedená kritéria splňuje, má výrobce motoru možnost volby – buď souhlasit se zjištěnými hmotnostmi filtrů se vzorky, nebo


text:
požadovat prohlášení zkoušek za neplatné, přičemž je nutno systém regulace vážící místnosti seřídit a zkoušku opakovat.
 1.5.2.3 Analytické váhy
 Analytické váhy používané k určení hmotnosti všech filtrů musí mít přesnost (směrodatnou odchylku) 2 μg a rozlišovací schopnost 1 μg (1 číslice = 1 μg) specifikovanou výrobcem vah.
 1.5.2.4 Vyloučení účinků statické elektřiny
 K vyloučení účinků statické elektřiny je nutno filtry před vážením neutralizovat například neutralizátorem s poloniem nebo jiným zařízením s podobným účinkem.
 1.5.3 Doplňkové požadavky na měření částic
 Všechny části ředicího systému a systému odběru vzorků z výfukového potrubí až po nosič filtru, které jsou ve styku se surovými a se zředěnými výfukovými plyny, musí být konstruovány tak, aby úsady nebo změny vlastností částic byly co nejmenší. Všechny části musí být z elektricky vodivých materiálů, které nereagují se složkami výfukového plynu, a musí být elektricky uzemněny, aby se zabránilo elektrostatickým účinkům.
 2. POSTUPY MĚŘENÍ A ODBĚRU VZORKŮ (ZKOUŠKA NRTC)
 2.1 Úvod
 Plynné složky a částice emitované z motoru předaného ke zkouškám se měří metodami popsanými v dodatku 4 přílohy 4A. Popis těchto metod v dodatku 4 přílohy 4A zahrnuje doporučené systémy analýzy plynných emisí (bod 1.1) a doporučené systémy ředění a odběru vzorku částic (bod 1.2).
 2.2 Dynamometr a zařízení zkušební komory
 Ke zkouškám emisí motoru na dynamometru pro zkoušky motoru se použije toto zařízení.
 2.2.1 Dynamometr
 Použije se dynamometr pro zkoušky motorů s takovými vhodnými vlastnostmi, aby na něm bylo možno vykonat zkušební cyklus popsaný v dodatku 4 této přílohy. Přístroje k měření točivého momentu a otáček musí umožňovat měření výkonu v rámci zadaných mezních hodnot. Mohou být nutné doplňkové výpočty. Měřicí přístroje musí mít takovou přesnost, aby se nepřekročily největší přípustné odchylky uvedené v tabulce 4.
 2.2.2 Ostatní přístroje
 V souladu s požadavky se použijí přístroje pro měření spotřeby paliva, spotřeby vzduchu, teploty chladiva a maziva, tlaku výfukového plynu a podtlaku v sacím potrubí, teploty výfukového plynu, teploty nasávaného vzduchu, atmosférického tlaku, vlhkosti a teploty paliva. Tyto přístroje musí splňovat požadavky uvedené v tabulce 4:
 Tabulka 4
 Přesnost měřicích přístrojů
 Č.
 Měřicí zařízení
 Přesnost
 1
 Otáčky motoru
 ± 2 % zjištěného údaje nebo ± 1 % nejvyšší hodnoty motoru, podle toho, co je větší
 2
 Točivý moment
 ± 2 % zjištěného údaje nebo ± 1 % nejvyšší hodnoty motoru, podle toho, co je větší
 3
 Spotřeba paliva
 ± 2 % nejvyšší hodnoty motoru
 4
 Spotřeba vzduchu
 ± 2 % zjištěného údaje nebo ± 1 % nejvyšší hodnoty motoru, podle toho, co je větší
 5
 Průtok výfukového plynu
 ± 2,5 % zjištěného údaje nebo ± 1,5 % nejvyšší hodnoty motoru, podle toho, co je větší
 6
 Teploty ≤ 600 K
 ± 2 K v absolutních hodnotách
 7
 Teploty > 600 K
 ± 1 % zjištěného údaje
 8
 Tlak výfukových plynů
 ± 0,2 kPa v absolutní hodnotě
 9
 Podtlak v sacím potrubí
 ± 0,05 kPa v absolutní hodnotě
 10
 Atmosférický tlak
 ± 0,1 kPa v absolutní hodnotě
 11
 Jiné vlivy
 ± 0,1 kPa v absolutní hodnotě
 12
 Absolutní vlhkost
 ± 5 % zjištěného údaje
 13
 Průtok ředicího vzduchu
 ±