text:
náprav) tažného vozidla – viz bod 2.11.4 tohoto předpisu.
 e= podélná vzdálenost mezi bodem spojení snímatelných spojovacích koulí a svislou rovinou bodů připevnění (viz obrázek 20c až 20f) v mm.
 f= svislá vzdálenost mezi bodem spojení snímatelných spojovacích koulí a vodorovnou rovinou bodů připevnění (viz obrázek 20c až 20f) v mm.
 g= gravitační zrychlení, uvažuje se 9,81 m/s2.
 L= teoretická délka oje mezi středem oka oje a středem skupiny náprav v metrech.
 X= délka ložné plochy přívěsu s nápravami uprostřed v metrech.
 Dolní indexy:
 O= maximální zkušební zatížení
 U= minimální zkušební zatížení
 a= statická síla
 h= vodorovný
 p= pulzující
 res= výsledný
 s= svislý
 w= střídavé zatížení
 2.13
 „Přívěsem s nápravami uprostřed“ se rozumí přívěs s ojí, který se nemůže pohybovat svisle vzhledem k přívěsu a u něhož jsou nápravy (náprava) umístěny blízko těžiště přívěsu při rovnoměrně rozloženém nákladu. Svislé zatížení, které se přenáší na bod spojení tažného vozidla, nesmí překročit 10 % maximální hmotnosti přívěsu nebo 1 000 kg, přičemž platí menší z obou hodnot.
 Maximální hmotností přívěsu s nápravami uprostřed se rozumí celková hmotnost, kterou na vozovku působí nápravy (náprava) přívěsu, je-li připojen k tažnému vozidlu a naložen nákladem maximální technicky přípustné hmotnosti (4).
 2.14
 „Spojovací zařízení s mechanickým tvarovým spojem“ znamená, že konstrukce a geometrie zařízení a jeho dílů zajišťuje, že se toto zařízení neotevře nebo nerozpojí působením jakýchkoli sil nebo složek sil, které na ně působí při běžném použití nebo při zkouškách.
 2.15
 „Typem vozidla“ se rozumějí vozidla, která se neliší v podstatných ohledech, jako jsou konstrukce, rozměry, tvar a materiály v místech, kde je připojeno mechanické spojovací zařízení nebo část. To se vztahuje na tažné vozidlo i přívěs.
 3. ŽÁDOST O SCHVÁLENÍ MECHANICKÉHO SPOJOVACÍHO ZAŘÍZENÍ NEBO ČÁSTI
 3.1
 Žádost o schválení podává držitel obchodního názvu nebo výrobní značky či jeho řádně pověřený zástupce.
 3.2
 Pro každý typ mechanického spojovacího zařízení nebo části bude žádost doplněna těmito informacemi, například prostřednictvím formuláře sdělení uvedeného v příloze 1:
 3.2.1
 podrobné informace o všech obchodních názvech nebo výrobních značkách, které mají být použity pro uvedené spojovací zařízení nebo část;
 3.2.2
 tři sady výkresů, které jsou dostatečně podrobné, aby definovaly zařízení nebo část, a které stanoví, jak má být namontováno na vozidlo; na výkresech bude znázorněno místo a prostor pro číslo schválení typu a další označení, jak je uvedeno v bodě 7;
 3.2.3
 uvedení hodnot D, Dc, S, V a U, které připadají v úvahu a jsou definované v bodě 2.11.
 U tažného zařízení třídy A uvedení maximální přípustné hmotnosti tažného vozidla a přívěsu a maximální přípustné statické svislé zatížení působící na spojovací kouli doporučené výrobcem tažného vozidla.
 3.2.3.1
 Charakteristické hodnoty musí být přinejmenším stejné jako příslušné hodnoty maximální přípustné hmotnosti tažného vozidla, přívěsu a jejich souprav.
 3.2.4
 podrobný technický popis zařízení nebo části uvádějící zejména typ a použité materiály;
 3.2.5
 omezení vozidel, na která může být spojovací zařízení namontováno – viz bod 12 přílohy 1 a bod 3.4 přílohy 5;
 3.2.6
 jeden vzorek a doplňující vzorky, jak jsou požadovány schvalovacím orgánem nebo technickou zkušebnou;
 3.2.7
 všechny vzorky musí být zcela


text:
dokončené, včetně konečné povrchové úpravy. Avšak pokud je konečná úprava provedena nátěrem nebo vrstvou epoxidu, mělo by být toto vynecháno;
 3.2.8
 v případě mechanického spojovacího zařízení nebo části určené pro určitý typ vozidla předloží výrobce spojovacího zařízení nebo části také údaje o montáži na vozidlo uvedená výrobcem vozidla. Schvalovací orgán nebo technická zkušebna může též vyžadovat poskytnutí vozidla představujícího dotyčný typ.
 4. OBECNÉ POŽADAVKY PRO MECHANICKÁ SPOJOVACÍ ZAŘÍZENÍ NEBO ČÁSTI
 4.1
 Každý vzorek musí být ve shodě s údaji o rozměrech a pevnosti stanovenými v přílohách 5 a 6. Zkoušky uvedené v příloze 6 nesmějí způsobit trhliny, lomy nebo jinou nadměrnou trvalou deformaci, která by mohla ohrozit uspokojivou funkci zařízení nebo části.
 4.2
 Všechny části mechanických spojovacích zařízení nebo částí, jejichž porucha by mohla mít za následek oddělení vozidla a přívěsu, musí být vyrobeny z oceli. Jiné materiály mohou být použity, jestliže výrobce uspokojivým způsobem prokáže jejich rovnocennost schvalovacímu orgánu nebo technické zkušebně smluvní strany používající tento předpis.
 4.3
 Mechanická spojovací zařízení nebo části musí být bezpečné z hlediska provozu a musí umožňovat, aby vozidla bezpečně spojila a rozpojila jedna osoba bez použití nářadí. S výjimkou spojovacích zařízení třídy T je k připojení přívěsů maximální technicky přípustné hmotnosti větší než 3,5 t povoleno používat pouze automatická spojovací zařízení umožňující automatický postup spojení.
 4.4
 Mechanická spojovací zařízení nebo části musí být konstruovány a vyrobeny tak, aby při běžném používání, při správné údržbě a včasné výměně částí podléhajících opotřebení trvale uspokojivě fungovaly a zachovaly si charakteristiky předepsané tímto předpisem.
 4.5
 Všechna mechanická spojovací zařízení nebo části musí být konstruovány tak, aby měly spojovací zařízení s mechanickým tvarovým spojem, a uzavřená poloha musí být zajištěna nejméně jednou dalším spojovacím zařízením s mechanickým tvarovým spojem, nejsou-li další požadavky uvedeny v příloze 5. Případně mohou bezchybnou funkci zařízení zajišťovat dva nebo více samostatných mechanismů, ale každý mechanismus musí být konstruován tak, aby měl spojovací zařízení s mechanickým tvarovým spojem a musí být ověřen jednotlivě zkouškou z hlediska požadavků uvedených v příloze 6. Spojovací zařízení s mechanickým tvarovým spojem musí odpovídat definici v bodě 2.14.
 Síly pružiny lze použít pouze pro uzavření zařízení a zabránění tomu, aby se v důsledku vibrací posunuly díly uvedeného zařízení do polohy, kde se mohou otevřít či rozpojit.
 Porucha nebo vynechání jakékoli jediné pružiny nesmí umožnit otevření nebo rozpojení celého zařízení.
 4.6
 Ke každému spojovacímu zařízení nebo části musí být přiložen návod pro montáž a obsluhu obsahující dostatečné informace, aby kvalifikovaná osoba byla schopna zařízení správně namontovat na vozidlo a náležitě je obsluhovat – viz též příloha 7. Návody musí být alespoň v jazyce státu, ve kterém se zařízení bude nabízet k prodeji. U spojovacích zařízení a částí dodávaných výrobcům vozidel nebo výrobcům karosérií pro standardní montáž lze od přikládání návodů pro montáž a obsluhu ke každému spojovacímu zařízení upustit, ale výrobce vozidla nebo karosérií je odpovědný za to, že provozovateli vozidla poskytne potřebné informace pro správnou obsluhu spojovacího zařízení nebo části.
 4.7
 U zařízení a částí třídy A či třídy S, přicházejí-li v úvahu, pro použití s přívěsy maximální přípustné

type: contracts

jurisdiction: EU


text:
hmotnosti nepřesahující 3,5 t, jejichž výrobci nejsou v žádném spojení s výrobcem vozidel, pokud jsou zařízení a části určeny pro trh s autopříslušenstvím, musí být výška a ostatní charakteristiky montáže spojovacího zařízení v každém případě ověřeny schvalovacím orgánem nebo technickou zkušebnou podle bodu 1 přílohy 7.
 4.8
 U spojovacích zařízení pro těžký provoz a ostatních nenormalizovaných různých spojovacích zařízení nebo částí, třídy S a třídy T se použijí požadavky v přílohách 5, 6 a 7 pro nejbližší normalizované nebo nenormalizované zařízení nebo část.
 5. ŽÁDOST O SCHVÁLENÍ VOZIDLA VYBAVENÉHO MECHANICKÝM SPOJOVACÍM ZAŘÍZENÍM NEBO ČÁSTÍ
 5.1
 Pokud výrobce vozidla žádá o schválení vozidla vybaveného mechanickým spojovacím zařízením nebo částí nebo ověřuje použití vozidla pro tažení jakéhokoli přívěsu, pak musí výrobce vozidla na žádost žadatele v dobré víře o možné schválení typu pro mechanické spojovací zařízení nebo část nebo schvalovacího orgánu nebo technické zkušebny určité smluvní strany okamžitě poskytnout tomuto tazateli nebo orgánu či technické zkušebně informace, jak je požadováno v bodě 5.3. níže, aby umožnil výrobci spojovacího zařízení nebo části náležitě zkonstruovat a vyrobit mechanické spojovací zařízení nebo část pro dané vozidlo. Na žádost žadatele v dobré víře o možné schválení typu pro mechanické spojovací zařízení nebo část musí být sděleny tomuto žadateli všechny informace uvedené v bodě 5.3. níže, které má schvalovací orgán k dispozici.
 5.2
 Žádost o schválení typu vozidla, pokud jde o montáž mechanického spojovacího zařízení nebo části, podává výrobce vozidla nebo jeho řádně pověřený zástupce.
 5.3
 Žádost bude doplněna následujícími informacemi tak, aby mohl schvalovací orgán vyplnit formulář sdělení uvedený v příloze 2.
 5.3.1
 Podrobný popis typu vozidla a mechanického spojovacího zařízení nebo části a na žádost schvalovacího orgánu nebo technické zkušebny exemplář formuláře schválení pro uvedené zařízení nebo část;
 5.3.2
 Informace musí též obsahovat maximální přípustné hmotnosti tažného a taženého vozidla, rozložení maximální přípustné hmotnosti tažného vozidla na nápravy, maximální přípustné hmotnosti náprav, maximální přípustné svislé zatížení působící na zadní část tažného vozidla a podrobné informace a/nebo výkresy s montážními body pro spojovací zařízení nebo části a všemi doplňujícími výztuhami, upevňovacími držáky atd. nezbytnými pro bezpečné připojení mechanického spojovacího zařízení nebo části k tažnému vozidlu.
 5.3.2.1
 Stav naložení, při němž má být výška spojovací koule vozidel kategorie M1 měřena – viz bod 2 přílohy 7 v dodatku 1.
 5.3.3
 Tři sady výkresů, které jsou dostatečně podrobné, aby definovaly zařízení nebo část, a které udávají, jak má být namontováno na vozidlo; na výkresech bude znázorněno místo a prostor pro číslo schválení typu a další označení, jak je uvedeno v bodě 7.
 5.3.4
 Podrobný technický popis uvedeného zařízení nebo části, uvádějící zejména typ a použité materiály.
 5.3.5
 Uvedení hodnot D, Dc, S, V a U, které připadají v úvahu a jsou definované v bodě 2.11.
 5.3.5.1
 Charakteristické hodnoty budou přinejmenším stejné jako příslušné hodnoty maximální přípustné hmotnosti tažného vozidla, přívěsu a jejich souprav.
 5.3.6
 Vozidlo představující dotyčný typ, který má být schválen a na němž má být namontováno mechanické spojovací zařízení, bude předloženo schvalovacímu orgánu nebo technické zkušebně, která může též požadovat doplňující vzorky uvedeného zařízení nebo části;


text:
5.3.7
 Vozidlo nemající všechny části náležité pro uvedený typ může být akceptováno, pokud žadatel může prokázat uspokojivým způsobem schvalovacímu orgánu nebo technické zkušebně, že nepřítomnost těchto částí nemá žádný dopad na výsledky kontroly, pokud se týče požadavků tohoto předpisu.
 6. OBECNÉ POŽADAVKY PRO VOZIDLA VYBAVENÁ MECHANICKÝM SPOJOVACÍM ZAŘÍZENÍM NEBO ČÁSTÍ
 6.1
 Mechanické spojovací zařízení nebo část namontovaná na vozidlo musí být schválena v souladu s požadavky bodu 3 a 4 a přílohy 5 a 6 tohoto předpisu.
 6.2
 Montáž mechanického spojovacího zařízení nebo části musí splňovat požadavky přílohy 7 tohoto předpisu.
 6.3
 Pro použití spojovacího zařízení nebo části bude přiložen návod pro obsluhu obsahující všechny zvláštní pokyny pro obsluhu, které se liší od pokynů obvyklých pro dané spojovací zařízení nebo část, a pokyny pro spojení a rozpojení při jiných okolnostech provozu, například při různých úhlech mezi tažným a taženým vozidlem. Ke každému vozidlu bude přiložen tento návod pro obsluhu, který musí být alespoň v jazyce státu, ve kterém se zařízení bude nabízet k prodeji.
 7. OZNAČENÍ
 7.1
 Typy mechanických spojovacích zařízení a částí předložené ke schválení musí nést obchodní název nebo výrobní značku výrobce, dodavatele nebo žadatele.
 7.2
 Musí být dostatečný prostor pro umístění značky schválení typu uvedené v bodě 8.5 a znázorněné v příloze 3. Tento prostor bude znázorněn na výkresech uvedených v bodě 3.2.2.
 7.3
 Vedle značky schválení typu uvedené v bodě 7.2 a 8.5 musí být mechanické spojovací zařízení označeno třídou spojovacího zařízení definovanou v bodě 2.6 a příslušnými charakteristickými hodnotami definovanými v bodě 2.11 a uvedenými v příloze 4. Umístění těchto označení musí být uvedeno na výkresech podle bodu 3.2.2.
 Charakteristické hodnoty není nutno označovat v případech, kdy jsou tyto hodnoty definovány v třídění uvedeném v tomto předpisu, např. třídy A50-1 až A50-5.
 7.4
 Pokud je mechanické spojovací zařízení nebo část schválena pro alternativní charakteristické hodnoty v rámci stejné třídy spojení nebo zařízení, budou na zařízení nebo části označeny maximálně dvě alternativy.
 7.5
 Je-li použití mechanického spojovacího zařízení nebo části nějakým způsobem omezeno, například nemá-li být použito s řídicími klíny, musí být toto omezení označeno na uvedeném zařízení nebo části.
 7.6
 Všechna označení musí být nesmazatelná a zřetelně čitelná i po namontování spojovacího zařízení nebo části na vozidlo.
 8. SCHVÁLENÍ
 8.1
 Pokud vzorek (vzorky) určitého typu mechanického spojovacího zařízení nebo části splňuje (splňují) požadavky tohoto předpisu, bude uděleno schválení za předpokladu uspokojivého splnění požadavků bodu 10.
 8.2
 Každému schválenému typu musí být přiděleno číslo schválení typu. Jeho první dvě číslice označují sérii změn zahrnujících nejnovější významné technické změny provedené v předpisu v době vydání schválení. Tatáž smluvní strana nesmí přidělit stejné číslo dalšímu typu zařízení nebo části odkazované v tomto předpisu.
 8.3
 Oznámení o schválení nebo rozšíření, odmítnutí či odnětí schválení nebo o definitivním ukončení výroby týkajícím se určitého typu mechanického spojovacího zařízení nebo části schválené podle tohoto předpisu bude sděleno stranám dohody z roku 1958 používajícím tento předpis prostřednictvím formuláře sdělení podle vzoru v příloze 1 nebo v příloze 2 tohoto předpisu.
 8.4
 Kromě značky předepsané v bodě 7.1 musí být ke každému mechanickému spojovacímu


text:
zařízení nebo části schválené podle tohoto předpisu připevněna v místě uvedeném v bodě 7.2 značka schválení typu, jak je popsáno v bodě 8.5.
 8.5
 Značka schválení typu je mezinárodní značka, kterou tvoří:
 8.5.1
 písmeno „E“ v kroužku, po němž následuje rozlišovací číslo země, která udělila schválení (5);
 8.5.2
 číslo schválení typu předepsané v bodě 8.2;
 8.5.3
 značka a číslo schválení typu musí být uspořádány tak, jak je znázorněno v příkladu v příloze 3.
 9. ÚPRAVY MECHANICKÉHO SPOJOVACÍHO ZAŘÍZENÍ NEBO ČÁSTI ČI VOZIDLA A ROZŠÍŘENÍ SCHVÁLENÍ
 9.1
 Všechny úpravy typu mechanického spojovacího zařízení nebo části nebo vozidla, jak jsou definovány v bodě 2.10, musí být oznámeny schvalovacímu orgánu nebo technické zkušebně, které udělují schválení. Schvalovací orgán nebo technická zkušebna může pak buď:
 9.1.1
 dojít k závěru, že úpravy nebudou mít pravděpodobně žádný znatelný nepříznivý dopad a že v každém případě zařízení, část nebo vozidlo je stále ve shodě s požadavky, nebo
 9.1.2
 požadovat další zkušební protokol.
 9.2
 Potvrzení nebo odmítnutí schválení uvádějící příslušnou úpravu musí být sděleno podle postupu předepsaného v bodě 8.3 smluvním stranám používajícím tento předpis.
 9.3
 Schvalovací orgán a technická zkušebna vydávající rozšíření schválení typu musí přidělit číslo série pro toto rozšíření a musí informovat ostatní smluvní strany používající tento předpis podle postupu předepsaného v bodě 8.3.
 10. POSTUPY ZAJIŠTĚNÍ SHODNOSTI VÝROBY
 Postupy zajištění shodnosti výroby musí být v souladu s postupy stanovenými v dodatku 2 dohody (E/ECE/324 E/ECE/TRANS/505/Rev.2) a splňovat tyto požadavky:
 10.1
 Držitel schválení musí zajistit, aby byly výsledky zkoušek shodnosti výroby zaprotokolovány a aby byly připojené dokumenty k dispozici po dobu stanovenou v souladu se schvalovacím orgánem nebo technickou zkušebnou. Tato doba nesmí přesahovat 10 let od doby, kdy byla výroba definitivně zastavena.
 10.2
 Schvalovací orgán nebo technická zkušebna, která udělila schválení typu, může kdykoli ověřit metody kontroly shodnosti používané v každém výrobním zařízení. Obvyklá četnost těchto ověření je jednou za dva roky.
 11. POKUTY ZA NESHODNOST VÝROBY
 11.1
 Schválení udělené určitému typu mechanického spojovacího zařízení nebo části podle tohoto předpisu může být odňato, pokud nejsou splněny požadavky nebo pokud se zařízení nebo část nesoucí značku schválení neshoduje se schváleným typem.
 11.2
 Pokud určitá smluvní strana uvedené dohody používající tento předpis odejme schválení, které dříve udělila, musí neprodleně v tomto smyslu informovat ostatní smluvní strany používající tento předpis prostřednictvím formuláře sdělení podle vzoru v příloze 1 nebo v příloze 2 tohoto předpisu.
 12. DEFINITIVNÍ UKONČENÍ VÝROBY
 Pokud držitel schválení zcela zastaví výrobu typu mechanického spojovacího zařízení nebo části schválené v souladu s tímto předpisem, musí v tomto smyslu informovat schvalovací orgán nebo technickou zkušebnu, které schválení udělily. Po přijetí příslušného sdělení musí daný schvalovací orgán nebo technická zkušebna prostřednictvím formuláře sdělení podle vzoru v příloze 1 nebo v příloze 2 tohoto předpisu o tomto informovat další smluvní strany dohody z roku 1958 používající tento předpis.
 13. PŘECHODNÁ USTANOVENÍ
 Není-li generální tajemník Organizace spojených národů informován jinak, prohlásí smluvní strany používající tento předpis, které jsou členskými státy Evropského společenství (v době přijetí série změn 01 Itálie, Nizozemí, Belgie, Spojené království, Lucembursko, Finsko a Řecko), že, pokud


text:
se týká mechanických spojovacích zařízení a částí, budou ohledně takových zařízení a částí určených pro vozidla kategorie jiné než M1 vázány pouze závazky dohody, jehož přílohu tvoří tento předpis.
 14. NÁZVY A ADRESY TECHNICKÝCH ZKUŠEBEN ODPOVĚDNÝCH ZA SCHVALOVACÍ ZKOUŠKY A NÁZVY A ADRESY SPRÁVNÍCH ORGÁNŮ
 14.1
 Smluvní strany uvedené dohody z roku 1958 používající tento předpis sdělí Sekretariátu Organizace spojených národů názvy a adresy technických zkušeben odpovědných za provádění zkoušek a správních orgánů, které udělují schválení a jimž je třeba zasílat formuláře potvrzující schválení nebo rozšíření či odmítnutí či odnětí schválení nebo definitivní ukončení výroby vydané v jiných zemích.
 (1) Ve smyslu Dohody o silničním provozu (Vídeň, 1968) čl. 1, pododst. t) a u).
 (2) Hmotnost T a R a technicky přípustná maximální hmotnost může být větší než přípustná maximální hmotnost předepsaná vnitrostátními právními předpisy.
 (3) Viz definice v předpisu č. 13, který tvoří přílohu Dohody o přijetí jednotných technických pravidel pro kolová vozidla, vybavení a části, které se mohou upevňovat nebo užívat na vozidlech, a o podmínkách pro vzájemné uznávání schválení typu udělených na základě těchto pravidel z roku 1958. Definice je též obsažena v příloze 7 Souhrnné rezoluce o konstrukci vozidel (R. E. 3) (dokument TRANS/ WP. 29/ 78/ Rev. 1/ Amend. 2).
 (4) Technicky přípustná hmotnost může být vyšší než maximální přípustná hmotnost předepsaná vnitrostátními právními předpisy.
 (5) 1 pro Německo, 2 pro Francii, 3 pro Itálii, 4 pro Nizozemí, 5 pro Švédsko, 6 pro Belgii, 7 pro Maďarsko, 8 pro Českou republiku, 9 pro Španělsko, 10 pro Srbsko, 11 pro Spojené království, 12 pro Rakousko, 13 pro Lucembursko, 14 pro Švýcarsko, 15 (neobsazeno), 16 pro Norsko, 17 pro Finsko, 18 pro Dánsko, 19 pro Rumunsko, 20 pro Polsko, 21 pro Portugalsko, 22 pro Ruskou federaci, 23 pro Řecko, 24 pro Irsko, 25 pro Chorvatsko, 26 pro Slovinsko, 27 pro Slovensko, 28 pro Bělorusko, 29 pro Estonsko, 30 (neobsazeno), 31 pro Bosnu a Hercegovinu, 32 pro Lotyšsko, 33 (neobsazeno), 34 pro Bulharsko, 35-36 (neobsazeno), 37 pro Turecko, 38-39 (neobsazeno), 40 pro bývalou jugoslávskou republiku Makedonii, 41 (neobsazeno), 42 pro Evropské společenství (schválení jsou udělována jeho členskými státy s použitím jejich příslušných značek EHK), 43 pro Japonsko, 44 (neobsazeno), 45 pro Austrálii a 46 pro Ukrajinu. Následující čísla budou přidělena dalším zemím chronologicky podle jejich podepsání nebo přistoupení k Dohodě o přijetí jednotných technických pravidel pro kolová vozidla, vybavení a části, které se mohou upevňovat nebo užívat na kolových vozidlech, a o podmínkách pro vzájemné uznávání schválení typu udělených na základě těchto pravidel, a takto přidělená čísla sdělí generální tajemník Organizace spojených národů smluvním stranám uvedené dohody.
 PŘÍLOHA 1
 SDĚLENÍ
 (maximální formát: A4 (210 × 297 mm)
 PŘÍLOHA 2
 SDĚLENÍ
 (maximální formát: A4 (210 × 297 mm))
 PŘÍLOHA 3
 PŘÍKLAD USPOŘÁDÁNÍ ZNAČKY SCHVÁLENÍ TYPU
 PŘÍLOHA 4
 Příklady uspořádání označení charakteristických hodnot
 1.
 Všechna mechanická spojovací zařízení nebo části musí být označeny příslušnou třídou uvedeného zařízení nebo části. Kromě toho musí být uvedeno označení kapacity z hlediska charakteristických hodnot definovaných v bodě 2.11 tohoto předpisu.
 1.1
 Výška všech písmen


text:
a čísel nesmí být menší než výška čísla schválení typu, tj. a/3, kde a je 8 mm.
 1.2
 Charakteristické hodnoty vztahující se na každé zařízení nebo část, které mají být označeny, jsou uvedeny v tabulce níže – viz též bod 7.3 tohoto předpisu:
 Tabulka 1
 Označení příslušných charakteristických hodnot na spojovacích zařízeních nebo částech
 Popis mechanického spojovacího zařízení nebo části
 Příslušné charakteristické hodnoty, jež mají být označeny
 Třída
 D
 Dc
 S
 U
 V
 Spojovací koule s držákem – viz bod 1 přílohy 5 tohoto předpisu
 *
 *
 *
 Spojovací hlavice
 *
 *
 *
 Spojovací zařízení ojí
 *
 *
 *
 *
 *
 Oka ojí
 *
 *
 *
 *
 *
 Tažné oje
 *
 *
 *
 *
 *
 Připevňovací mezičleny
 *
 *
 *
 *
 *
 Spojovací zařízení točnic
 *
 *
 *
 Návěsné čepy
 *
 *
 Základní desky točnic
 *
 *
 *
 Spojení pomocí háku
 *
 *
 *
 *
 *
 Příklady: C50-X D130 Dc90 S1000 V35 by označovalo nenormalizované spojovací zařízení ojí třídy C50-X s maximální hodnotou D = 130 kN, maximální přípustnou hodnotou Dc = 90 kN, maximálním přípustným statickým svislým zatížením 1 000 kg a maximální přípustnou hodnotou V = 35 kN.
 A50-X D20 S120 by označovalo normalizovaný držák se spojovací koulí třídy A50-X s maximální hodnotou D = 20 kN a maximálním přípustným statickým svislým zatížením 120 kg.
 PŘÍLOHA 5
 Požadavky na mechanická spojovací zařízení a části
 1. SPOJOVACÍ KOULE S DRŽÁKEM
 Požadavky uvedené v bodech 1.1 až 1.5 této přílohy se vztahují na všechny spojovací koule s držákem třídy A. Bod 1.6 uvádí podrobně doplňkové požadavky, které musí splňovat normalizované spojovací koule o průměru 50 mm s přírubovým držákem.
 1.1
 Vnější tvar a rozměry spojovacích koulí třídy A musí být ve shodě s obrázkem 2.
 Obrázek 2
 Spojovací koule třídy A
 1.2
 Tvar a rozměry držáků musí splňovat požadavky výrobce vozidla týkající se místa připevnění, popřípadě dalších připevňovacích zařízení nebo částí.
 1.3
 Snímatelné spojovací koule:
 1.3.1
 V případě snímatelných spojovacích koulí nebo částí, které nejsou připojeny šrouby, např. třídy A50-X, musí být bod spojení a zajišťovací zařízení konstruováno pro spojovací zařízení s mechanickým tvarovým spojem.
 1.3.2
 V případě snímatelné spojovací koule nebo části, která může být schválena samostatně pro použití s různými držáky u různých zařízení na vozidle, například třídy A50-X, musí volný prostor, je-li spojovací koule namontována na držák, odpovídat předpisu v příloze 7, obrázek 25.
 1.4
 Spojovací koule a tažná zařízení pro připojení přívěsu musí vyhovět zkouškám uvedeným v bodech 3.1 nebo 3.10 přílohy 6, podle volby výrobce. Nadále však platí požadavky uvedené v bodech 3.1.7 a 3.1.8.
 1.5
 Výrobci držáků musí dodat body připojení, k nimž lze připojit druhotné spojovací zařízení nebo zařízení umožňující, aby se mohl přívěs v případě rozpojení hlavního spojovacího zařízení automaticky zastavit. Tento požadavek je nezbytný pro to, aby dané vozidlo splňovalo požadavky bodu 5.2.2.9 předpisu EHK/OSN č. 13 – Jednotná ustanovení pro schvalování vozidel kategorie M, N a O týkající se brzdění.
 1.5.1
 Body připojení pro druhotné spojovací zařízení a/nebo pro lanko rozpojovací brzdy musí být umístěny tak, že při jejich použití


text:
nebrání druhotné spojovací zařízení nebo lanko rozpojovací brzdy běžné pohyblivosti spojovacího zařízení a nenarušují obvyklou funkci setrvačného brzdového systému.
 Jediný bod připojení musí být umístěn v rozmezí 100 mm svislé roviny procházející středem připojení spojovacího zařízení. Pokud to není z praktického hlediska možné, bude zařízení vybaveno dvěma body připojení, a to na každé straně svislé střednice ve stejné vzdálenosti od střednice maximálně do 250 mm. Body (bod) připojení budou umístěny co nejvíce vzadu a co nejvýše.
 1.6
 Zvláštní požadavky pro normalizované spojovací koule a přírubové držáky třídy A50-1 až A50-5 včetně:
 1.6.1
 Rozměry spojovacích koulí s přírubovým držákem třídy A50-1 musí odpovídat rozměrům na obrázku 3 a v tabulce 2.
 1.6.2
 Rozměry spojovacích koulí s přírubovým držákem třídy A50-2, A50-3, A50-4 a A50-5 musí odpovídat rozměrům na obrázku 4 a v tabulce 2.
 1.6.3
 Spojovací koule s přírubovým držákem třídy A50-1 až A50-5 včetně musí být vhodné a ověřené zkouškou z hlediska charakteristických hodnot uvedených v tabulce 3.
 Obrázek 3
 Rozměry normalizovaných spojovacích koulí s přírubovým držákem třídy A 50-1 (viz tabulka 2)
 Obrázek 4
 Rozměry normalizovaných spojovacích koulí s přírubovým držákem třídy A50-2 až A50-5 (viz tabulka 2)
 Tabulka 2
 Rozměry normalizovaných spojovacích koulí s přírubovým držákem (mm) (viz obrázek 3 a 4)
 Třída
 A50-1
 A50-2, A50-4
 A50-3, A50-5
 Poznámky
 e1
 90
 83
 120
 ± 0,5
 e2
 —
 56
 55
 ± 0,5
 d2
 17
 10,5
 15
 H13
 f
 130
 110
 155
 ± 6,0 – 0
 g
 50
 85
 90
 ± 6,0 – 0
 c
 15
 15
 15
 maximum
 l
 55
 110
 120
 ± 5,0
 h
 70
 80
 80
 ± 5,0
 Tabulka 3
 Charakteristické hodnoty normalizovaných spojovacích koulí s přírubovým držákem
 Třída
 A50-1
 A50-2
 A50-3
 A50-4
 A50-5
 D
 17
 20
 30
 20
 30
 S
 120
 120
 120
 150
 150
 D
 =
 maximální hodnota D (kN)
 S
 =
 maximální statické svislé zatížení (kg)
 1.7
 Výrobci spojovacích koulí s držákem určených pro trh s autopříslušenstvím, kteří nemají žádnou spojitost s příslušným výrobcem vozidel, si musí být vědomi požadavků na připojení spojovacího zařízení uvedených v bodě 2 této přílohy a musí splňovat příslušné požadavky v příloze 7 tohoto předpisu.
 2. SPOJOVACÍ HLAVICE
 2.1
 Spojovací hlavice třídy B50 musí být konstruovány tak, aby se mohly bezpečně používat se spojovacími koulemi popsanými v bodě 1 této přílohy a zároveň si udržely předepsané vlastnosti.
 Spojovací hlavice musí být konstruovány tak, aby bylo zajištěno bezpečné spojení i při opotřebení spojovacích zařízení.
 2.2
 Spojovací hlavice musí vyhovět při zkouškách stanovených v bodě 3.2. přílohy 6.
 2.3
 Případná doplňková zařízení (např. brzdové zařízení, stabilizátor atd.) nesmějí mechanické spojení nepříznivě ovlivnit.
 2.4
 Spojovací hlavice, jestliže není namontována na vozidle, musí mít možnost otáčet se ve vodorovné rovině nejméně o 90° na každou stranu od střednice spojovací koule s připevněním podle bodu 1 této přílohy. Zároveň se musí pohybovat volně ve svislé rovině v úhlu 20° nad vodorovnou rovinu a pod ni. Mimoto při natočení ve vodorovné rovině v úhlu 90° musí být pohyblivá okolo vodorovné osy v úhlu 25° v obou směrech. Musí být možné tyto kombinace pohybů ve všech


text:
úhlech vodorovného natočení:
 i)
 svislé naklonění ± 15° s axiálním otočením ± 25°
 ii)
 axiální otočení ± 10° se svislým nakloněním ± 20°
 3. ZAŘÍZENÍ PRO PŘIPOJENÍ OJE
 Požadavky bodů 3.1 až 3.6 této přílohy se vztahují na všechna zařízení pro připojení oje třídy C50. Doplňkové požadavky, které musí splňovat normalizovaná zařízení pro připojení oje třídy C50-1 až C50-6, jsou uvedeny v bodě 3.7.
 3.1 Požadavky na zatížitelnost – Všechna zařízení pro připojení oje musí vyhovět při zkouškách stanovených v bodě 3.3 přílohy 6.
 3.2 Vhodná oka ojí – Zařízení pro připojení oje třídy C50 musí být schopna spojení se všemi oky ojí třídy D50 a ve spojení s nimi musí vykazovat předepsané vlastnosti.
 3.3 Hubice
 Zařízení pro připojení oje třídy C50 musí mít hubici konstruovanou tak, aby do zařízení zaváděla odpovídající oko oje.
 Je-li hubice nebo část nesoucí hubici výkyvná okolo svislé osy, musí se samočinně ustavit v obvyklé poloze a při vysunutém spojovacím čepu se musí v této poloze účinně udržovat, aby během postupu spojování bezpečně zavedla oko oje.
 Je-li hubice nebo část nesoucí hubici výkyvná okolo vodorovné příčné osy, musí být kloub, který umožňuje výkyvný pohyb, zadržován ve své obvyklé poloze blokovacím torzním momentem. Tento moment musí být dostatečně velký, aby zabránil vychýlení kloubu z obvyklé polohy při síle 200 N působící svisle vzhůru na vrchol hubice. Blokovací moment musí být větší než moment vyvolaný použitím ruční páky, jak je popsáno v bodě 3.6. této přílohy. Hubici musí být možno uvést do obvyklé polohy ručně. Hubice, která je výkyvná okolo vodorovné příčné osy, může být schválena pouze pro svislé zatížení spoje S do 50 kg a pro hodnotu V do 5 kN.
 Je-li hubice nebo část nesoucí hubici otočná okolo podélné osy, musí být bráněno otáčení blokovacím torzním momentem nejméně 100 Nm.
 Nejmenší požadovaný rozměr hubice závisí na hodnotě D spojovacího zařízení:
 hodnota D ≤ 18 kN— šířka 150 mm, výška 100 mm
 hodnota D > 18 kN ≤ 25 kN— šířka 280 mm, výška 170 mm
 hodnota D > 25 kN— šířka 360 mm, výška 200 mm
 Vnější rohy hubice mohou být zaobleny.
 Menší hubice jsou přípustné pro zařízení pro připojení oje třídy C50-X, je-li jejich použití omezeno na přívěsy s nápravami uprostřed s maximální přípustnou hmotností do 3,5 t nebo není-li z technických důvodů možno použít hubici rozměrů uvedených v tabulce výše, jakož i tehdy, umožňují-li to zvláštní okolnosti, například vizuální pomůcky pro zajištění bezpečného průběhu postupu automatického spojení, a je-li ve schválení rozsah použití omezen podle informací uvedených výrobcem spojovacího zařízení ve formuláři sdělení v příloze 1.
 3.4 Minimální pohyblivost připojeného oka oje
 Oko připojené na zařízení pro připojení oje, avšak nenamontované na vozidlo, musí mít možnost otáčet se v rozsahu uvedeném níže. Je-li část tohoto pohybu zajišťována zvláštním kloubem (pouze u zařízení pro připojení oje třídy C50-X), musí být rozsah použití uvedený ve formuláři sdělení podle přílohy 1 omezen na případy stanovené v bodě 1.3.8 přílohy 7.
 3.4.1
 Ve vodorovné rovině okolo svislé osy o ± 90° od podélné osy vozidla – viz


text:
obrázek 5.
 Obrázek 5
 Otáčení připojeného oka oje ve vodorovné rovině
 3.4.2
 Ve svislé rovině okolo příčné osy o ± 20° od vodorovné roviny vozidla – viz obrázek 6.
 Obrázek 6
 Otáčení připojeného oka oje ve svislé rovině
 3.4.3
 Axiální otáčení okolo podélné osy o ± 25° od vodorovné roviny vozidla – viz obrázek 7.
 Obrázek 7
 Axiální otáčení připojeného oka oje
 3.5 Zajištění proti neúmyslnému rozpojení:
 Spojovací čep musí být v uzavřené poloze zajištěn dvěma spojovacími zařízeními s mechanickým tvarovým spojem, z nichž jedno musí zůstat v činnosti, jestliže druhé selže.
 Poloha, kdy je zařízení pro připojení oje uzavřeno a zajištěno, musí být navenek zřetelně indikována mechanickým zařízením. Polohu indikačního zařízení musí být možno ověřit hmatem, např. za tmy.
 Mechanické zařízení musí indikovat vykonání jistících úkonů oběma zajišťovacími zařízeními (podmínka je splněna, pouze jsou-li zajištěna právě obě zařízení).
 Avšak postačí indikace vykonání jistícího úkonu pouze jednoho zajišťovacího zařízení v případě, že jistící úkon druhého zajišťovacího zařízení je součástí vlastní konstrukce.
 3.6 Ruční páky
 Ruční páky musí mít vhodnou konstrukci pro snadné používání, se zaobleným koncem. Spojovací zařízení nesmí mít v blízkosti ruční páky žádné ostré hrany nebo místa s možností přiskřípnutí, která by mohla vést k poranění při spojování. Síla potřebná k rozpojení spojovacího zařízení, měřená bez oka oje, nesmí být větší než 250 N ve směru kolmém ke směru pracovního pohybu ruční páky.
 3.7 Zvláštní požadavky na normalizovaná zařízení pro připojení oje třídy C50-1 až C50-6:
 3.7.1
 Otáčivého pohybu oka oje okolo příčné osy se musí dosahovat kulovým tvarem spojovacího čepu (nikoli kloubem);
 3.7.2
 Tahová a tlaková rázová zatížení v podélné ose způsobovaná vůlí mezi spojovacím čepem a okem oje musí být tlumena pružinou a/nebo tlumiči (s výjimkou C50-1).
 3.7.3
 Musí být dodrženy rozměry uvedené v obrázku 8 a v tabulce 4.
 3.7.4
 Zařízení pro připojení oje musí být vhodné a ověřené zkouškou z hlediska charakteristických hodnot uvedených v tabulce 5.
 3.7.5
 Zařízení pro připojení oje se musí otevírat ruční pákou na spojovacím zařízení (nepřipouští se dálkové ovládání).
 Obrázek 8
 Rozměry normalizovaného zařízení pro připojení oje (mm) (viz tabulka 4)
 Tabulka 4
 Rozměry normalizovaných zařízení pro připojení oje (mm) (viz obrázek 8)
 Třída
 C50-1
 C50-2
 C50-3
 C50-4
 C50-5
 C50-6 C50-7
 Poznámky
 e1
 83
 83
 120
 140
 160
 160
 ± 0,5
 e2
 56
 56
 55
 80
 100
 100
 ± 0,5
 d1
 —
 54
 74
 84
 94
 94
 maximum
 d2
 10,5
 10,5
 15
 17
 21
 21
 H13
 f
 110
 110
 155
 180
 200
 200
 + 6,0 – 0
 g
 85
 85
 90
 120
 140
 140
 ± 3,0
 a
 100
 170
 200
 200
 200
 200
 + 20,0 – 0
 b
 150
 280
 360
 360
 360
 360
 + 20,0 – 0
 c
 20
 20
 24
 30
 30
 30
 maximum
 h
 150
 190
 265
 265
 265
 265
 maximum
 l1
 —
 150
 250
 300
 300
 300
 maximum
 l2
 150
 300
 330
 330
 330
 330
 maximum
 l3
 100
 160
 180
 180
 180
 180
 ± 20,0
 T
 —
 15
 20
 35
 35
 35
 maximum
 Tabulka 5
 Charakteristické hodnoty normalizovaných zařízení pro připojení oje
 Třída
 C50-1
 C50-2


text:
C50-3
 C50-4
 C50-5
 C50-6
 C50-7
 D
 18
 25
 70
 100
 130
 190
 190
 Dc
 18
 25
 50
 70
 90
 120
 130
 S
 200
 250
 650
 900
 1 000
 1 000
 1 000
 V
 12
 10
 18
 25
 35
 50
 75
 D= maximální hodnota D (kN)
 Dc= maximální hodnota D (kN) pro přívěsy s nápravami uprostřed
 S= maximální statické svislé zatížení spoje (kg)
 V= maximální hodnota V (kN)
 4. OKA OJÍ
 4.1 Obecné požadavky pro oka ojí třídy D50:
 Všechna oka ojí třídy D50 musí vyhovět při zkoušce uvedené v bodě 3.4. přílohy 6.
 Oka ojí třídy D50 jsou určena ke spojení se zařízeními pro připojení oje, C50. Oka ojí se nesmějí axiálně otáčet (protože jsou otočná odpovídající zařízení pro připojení oje).
 Jsou-li součástí ok ojí pouzdra, musí mít tato pouzdra rozměry podle obrázku 9 (nepřípustná pro třídu D50-C) nebo obrázku 10.
 Pouzdra nesmějí být k okům ojí přivařena.
 Oka ojí třídy D50 musí mít rozměry uvedené v bodě 4.2. Tvar dříku ok ojí třídy D50-X není stanoven, avšak ve vzdálenosti 210 mm od středu oka musí být výška „h“ a šířka „b“ v mezích uvedených v tabulce 6.
 Obrázek 9
 Proříznuté pouzdro pro oka ojí třídy D50
 Obrázek 10
 Neproříznuté pouzdro pro oka ojí třídy D50-C
 Tabulka 6
 Rozměry ok ojí D50-A a D50-X (viz obrázek 11)
 Třída
 h (mm)
 b (mm)
 D50-A
 65 +2/– 1
 60 +2/– 1
 D50-X
 80 maximum
 62 maximum
 Tabulka 7
 Charakteristické hodnoty normalizovaných ok ojí
 Třída
 D
 Dc
 S
 V
 D50-A
 130
 90
 1 000
 30
 D50-B
 130
 90
 1 000
 25
 D50-C
 190
 120
 1 000
 50
 D50-D
 190
 130
 1 000
 75
 4.2 Zvláštní požadavky pro oka ojí třídy D50:
 4.2.1
 Oka ojí třídy D50-A a D50-X musí mít rozměry znázorněné na obrázku 11.
 Obrázek 11
 Rozměry ok ojí třídy D50-A a D50-X (viz tabulka 6)
 4.2.2
 Oka ojí třídy D50-B musí mít rozměry uvedené na obrázku 12.
 Obrázek 12
 Rozměry ok ojí třídy D50-B (ostatní rozměry viz obrázek 11)
 4.2.3
 Oka ojí třídy D50-C a D50-D musí mít rozměry znázorněné na obrázku 13.
 Obrázek 13
 Rozměry ok ojí třídy D50-C a D50-D (ostatní rozměry viz obrázek 11)
 4.2.4
 Oka ojí třídy D50-C a D50-D musí být namontována s neproříznutými pouzdry znázorněnými na obrázku 10.
 4.3 Hodnoty zatížení pro normalizovaná oka ojí
 Normalizovaná oka ojí a prostředky připojení musí být vhodné a ověřené zkouškou z hlediska hodnot zatížení uvedených v tabulce 7.
 4.4 Obecné požadavky pro toroidální oka ojí třídy L:
 4.4.1
 Toroidální oka ojí třídy L jsou určena pro použití se spojovacími zařízeními pomocí háku třídy K.
 4.4.2
 Při použití se spojovacím zařízením pomocí háku třídy K musí splňovat požadavky pohyblivosti uvedené v bodě 10.2 této přílohy.
 4.4.3
 Toroidální oka ojí třídy L musí mít rozměry uvedené na obrázku 14 a v tabulce 8.
 Obrázek 14
 Rozměry toroidálních ok ojí třídy L (viz tabulka 8)
 4.4.4
 Toroidální oka ojí třídy L musí vyhovět zkouškám uvedeným v bodě 3.4. přílohy 6 a musí být vhodná pro charakteristické hodnoty uvedené v tabulce 9.


text:
Tabulka 8
 Rozměry toroidálních ok ojí třídy L (viz obrázek 14)
 (v mm)
 Třída
 L1
 L2
 L3
 L4
 L5
 Poznámky
 a
 68 + 1,6/– 0,0
 76,2 ± 0,8
 76,2 ± 0,8
 76,2 ± 0,8
 68 + 1,6/– 0,0
 b
 41,2 ± 0,8
 41,2 ± 0,8
 41,2 ± 0,8
 41,2 ± 0,8
 41,2 ± 0,8
 c
 70
 65
 65
 65
 70
 Min
 Tabulka 9
 Charakteristické hodnoty toroidálních ok ojí třídy L
 Třída
 L1
 L2
 L3
 L4
 L5
 D kN
 30
 70
 100
 130
 180
 Dc kN
 27
 54
 70
 90
 120
 S kg
 200
 700
 950
 1 000
 1 000
 V kN
 12
 18
 25
 35
 50
 5. OJE
 5.1 Oje třídy E musí vyhovět při zkouškách předepsaných v bodě 3.3. přílohy 6.
 5.2 Ke spojení s tažným vozidlem mohou mít oje buď spojovací hlavice podle bodu 2, nebo oka ojí podle bodu 4 této přílohy. Spojovací hlavice a oka ojí mohou být připevněny šroubovým spojem, přírubovým spojem nebo svařením.
 5.3 Zařízení pro seřízení výšky výkyvných ojí
 5.3.1
 Výkyvné oje musí mít zařízení pro seřízení oje na výšku spojovacího zařízení nebo hubice. Tato zařízení musí být konstruována tak, aby oj byla schopna seřídit jedna osoba bez nářadí nebo jiných pomůcek.
 5.3.2
 Zařízení pro seřízení výšky musí umožnit nastavení ok ojí nebo spojovacích hlavic pro spojovací koule z vodorovné polohy nad vozovkou do polohy zvýšené nebo snížené nejméně o 300 mm. V tomto rozsahu musí být oj seřiditelná plynule nebo po stupních nejvýše 50 mm, měřeno na oku oje nebo na spojovací hlavici.
 5.3.3
 Zařízení pro seřízení výšky nesmí bránit snadnému pohybu oje po spojení.
 5.3.4
 Zařízení pro seřízení výšky nesmí ovlivňovat činnost žádného typu setrvačné, nájezdové brzdy.
 5.4 Je-li na oji ústrojí setrvačných, nájezdových brzd, musí být vzdálenost mezi středem oka oje a koncem volné části dříku oka oje nejméně 200 mm v poloze při brzdění. Při plném zasunutí dříku oka oje musí být tato vzdálenost nejméně 150 mm.
 5.5 Oje určené k použití na přívěsech s nápravami uprostřed musí mít moment odporu proti příčným silám nejméně poloviční velikosti ve srovnání s momentem odporu proti svislým silám.
 6. PŘIPEVŇOVACÍ MEZIČLENY
 6.1
 Připevňovací mezičleny třídy F musí vyhovět při zkouškách předepsaných v bodě 3.3 přílohy 6.
 6.2
 Způsob vrtání pro montáž normalizovaných zařízení pro připojení oje třídy C musí odpovídat obrázku 15 a tabulce 10 níže.
 6.3
 Připevňovací mezičleny nesmějí být k rámu podvozku, karoserii nebo jiné části vozidla přivařeny.
 Obrázek 15
 Montážní rozměry normalizovaných zařízení pro připojení oje (viz tabulka 10)
 Tabulka 10
 Montážní rozměry normalizovaných zařízení pro připojení oje (viz obrázek 15)
 (v mm)
 Třída
 C50-1
 C50-2
 C50-3
 C50-4
 C50-5
 C50-6C50-7
 Poznámky
 e1
 83
 83
 120
 140
 160
 160
 ± 0,5
 e2
 56
 56
 55
 80
 100
 100
 ± 0,5
 d1
 —
 55
 75
 85
 95
 95
 + 1,0/– 0,5
 d2
 10,5
 10,5
 15
 17
 21
 21
 H13
 T
 —
 15
 20
 35
 35
 35
 maximum
 F
 120
 120
 165
 190
 210
 210
 minimum
 G
 95
 95
 100
 130
 150
 150
 minimum
 L1
 —
 200
 300
 400
 400
 400
 minimum


text:
7. TOČNICE A ŘÍDICÍ KLÍNY
 Požadavky bodů 7.1 až 7.7 se vztahují na všechny točnice třídy G50.
 Další požadavky, které musí splňovat normalizovaná spojovací zařízení, jsou uvedeny v bodu 7.9.
 Řídicí klíny musí splňovat požadavky stanovené v bodě 7.8.
 7.1 Vhodné návěsné čepy
 Točnice třídy G50 musí být konstruovány tak, aby mohly být použity s návěsnými čepy třídy H50 a spolu s nimi vykazovaly předepsané vlastnosti.
 7.2 Vedení
 Točnice musí mít vedení, které zajistí bezpečné a správné zasunutí návěsného čepu. Šířka vedení na vstupu u 50 mm normalizovaných točnic musí být nejméně 350 mm (viz obrázek 16).
 U malých, nenormalizovaných točnic třídy G50-X s maximální hodnotou D = 25 kN, musí být šířka na vstupu nejméně 250 mm.
 Obrázek 16
 Rozměry normalizovaných točnic (viz tabulka 11)
 Obrázek 16a
 Přípustné odchylky montážních otvorů pro základní desky točnic třídy J (viz bod 9.1 této přílohy)
 Tabulka 11
 Rozměry normalizovaných točnic (viz obrázek 16)
 (v mm)
 Třída
 G50-1
 G50-2
 G50-3
 G50-4
 G50-5
 G50-6
 H
 140-159
 160-179
 180-199
 200-219
 220-239
 240-260
 7.3 Minimální pohyblivost točnice
 S připojeným návěsným čepem, u točnice nepřimontované k vozidlu nebo k základní desce, ale s ohledem na působení montážních šroubů, umožní spojovací zařízení pohyb návěsného čepu zároveň v těchto minimálních hodnotách:
 7.3.1
 ± 90° okolo svislé osy (nevztahuje se na točnice pro nucené řízení návěsu);
 7.3.2
 ± 12° okolo vodorovné osy kolmé ke směru jízdy. Tento úhel nemusí postačovat pro použití vozidel v terénu.
 7.3.3
 Připouští se axiální otáčení okolo podélné osy do ± 3°. Avšak u plně výkyvných točnic může být tento úhel překročen, jestliže blokovací mechanismus umožňuje omezit toto otáčení na maximální hodnoty do ± 3°.
 7.4 Zajišťovací zařízení bránící odpojení na točnici
 Točnice musí být zajištěna v uzavřené poloze dvěma spojovacími zařízeními s mechanickým tvarovým spojem, z nichž jedno musí zůstat v činnosti, jestliže druhé selže.
 Základní zajišťovací zařízení se musí uvést v činnost samočinně, ale druhotné zajišťovací zařízení může být automatické, nebo ovladatelné ručně. Druhotné zajišťovací zařízení může být konstruováno tak, že ve spojení se základním zajišťovacím zařízením umožňuje další mechanické zajištění základního zařízení. Druhotné zajišťovací zařízení musí být možné uvést do uzavřené polohy pouze tehdy, je-li první zařízení již plně uzavřeno.
 Zajišťovací zařízení se nesmí uvolnit neúmyslně. Jeho uvolnění musí vyžadovat úmyslný úkon řidiče nebo osoby obsluhující vozidlo.
 Uzavřená a zajištěná poloha spojovacího zařízení musí být viditelně indikována mechanickým zařízením a polohu indikačního zařízení musí být možno ověřit hmatem, např. aby bylo možno zkontrolovat polohu za tmy. Indikační zařízení musí indikovat vykonání jistícího úkonu jak základního, tak i druhotného zajišťovacího zařízení, avšak postačí indikace vykonání jistícího úkonu pouze jednoho zajišťovacího zařízení v případě, že jistící úkon druhého zajišťovacího zařízení proběhne zároveň a je součástí vlastní konstrukce.
 7.5 Ovládací zařízení nebo uvolňovací mechanismy
 V uzavřené pozici musí být ovládací zařízení nebo uvolňovací mechanismy zajištěny tak, aby se zabránilo neúmyslnému nebo náhodnému ovládacímu úkonu. Zajišťovací systém musí vyžadovat vědomý úkon pro uvolnění zajišťovacího zařízení proto, aby mohl být uveden v činnost uvolňovací mechanismus.
 7.6 Povrchová úprava
 Povrch desky točnice a uzávěru pro návěsný čep musí funkčně


text:
vyhovovat a musí být pečlivě opracovány, vykovány, odlity nebo vylisovány.
 7.7 Požadavky na zatížitelnost
 Všechny točnice musí vyhovět při zkouškách popsaných v bodě 3.7. přílohy 6.
 7.8 Řídicí klíny
 7.8.1
 Řídicí klíny pro nucené řízení návěsů musí mít rozměry podle obrázku 17.
 Obrázek 17
 Rozměry odpružených řídicích klínů
 7.8.2
 Řídicí klín musí umožňovat bezpečné a jisté spojení vozidel a musí být odpružen. Síla pružiny musí být zvolena tak, aby bylo možné připojit nenaložený návěs a aby řídicí klín byl při plně naloženém návěsu a při provozu pevně ve styku s vodícími plochami na točnici. Musí být možné odpojit od točnice naložený i nenaložený návěs.
 7.9 Zvláštní požadavky na normalizované točnice:
 7.9.1
 Normalizované točnice musí mít rozměry podle obrázku 16 a tabulky 11.
 7.9.2
 Normalizované točnice musí být vhodné a ověřené zkouškou pro hodnoty D = 150 kN a U = 20 t.
 7.9.3
 Točnici musí být možno uvolnit ruční pákou namontovanou přímo na točnici.
 7.9.4
 Normalizované točnice musí být vhodné pro nucené řízení návěsů pomocí řídicích klínů – viz bod 7.8.
 8. NÁVĚSNÉ ČEPY
 8.1
 Návěsné čepy třídy H50 (ISO 337) musí mít rozměry podle obrázku 18.
 Obrázek 18
 Rozměry návěsných čepů třídy H50
 8.2
 Návěsné čepy musí vyhovět při zkouškách popsaných v bodě 3.9 přílohy 6.
 9. ZÁKLADNÍ DESKY TOČNIC
 9.1
 Základní desky točnic třídy J musí mít kruhové montážní otvory umístěné podle obrázku 16a, jsou-li určené pro normalizované točnice. Avšak montážní otvory musí mít průměr 17 mm + 2,0 mm/– 0,0 mm. Otvory musí být kruhové, NIKOLI štěrbinové (viz obrázek 16a).
 9.2
 Základní desky pro normalizované točnice musí být vhodné pro nucené řízení návěsů (pomocí řídicích klínů). Základní desky pro nenormalizované točnice, které se nehodí pro nucené řízení návěsu, musí být příslušně označeny.
 9.3
 Základní desky pro točnice musí vyhovět při zkouškách popsaných v bodě 3.8 přílohy 6.
 10. PŘIPOJENÍ POMOCÍ HÁKU
 10.1 Obecné požadavky pro připojení pomocí háku třídy K:
 10.1.1
 Všechna spojovací zařízení pomocí háku třídy K musí vyhovět zkouškám uvedeným bodě 3.5. přílohy 6 a musí být vhodná pro charakteristické hodnoty uvedené v tabulce 13.
 10.1.2
 Spojovací zařízení pomocí háku třídy K musí mít rozměry uvedené na obrázku 19 a v tabulce 12. Třída K1 až K4 jsou neautomatická spojovací zařízení určená pouze pro použití na přívěsech nepřesahujících maximální přípustnou hmotnost 3,5 t a třída KA1 až KA3 jsou automatická spojovací zařízení.
 Obrázek 19
 Rozměry a rozsah pohybu připojení pomocí háku třídy K
 10.1.3
 Připojení pomocí háku musí být použito pouze s toroidálními oky ojí a při použití s toroidálním okem oje třídy L musí mít spojovací zařízení třídy K rozsah pohybu uvedený v bodě 10.2 této přílohy.
 10.1.4
 Spojovací zařízení pomocí háku třídy K se musí používat s toroidálním okem poskytujícím minimální volný prostor nebo volný pohyb v rozsahu 3 mm a maximální volný prostor 5 mm, je-li nové. Vhodná oka ojí musí být udána výrobcem spojovacího zařízení ve formuláři sdělení uvedeném v příloze 1.
 10.2 Spojovací zařízení třídy K, jsou-li použita s toroidálním okem třídy L, přičemž nejsou přimontována k vozidlu, musí mít


text:
následující nesimultánní úhly pohyblivosti – viz též obrázek 19:
 10.2.1
 ± 90° vodorovně okolo svislé osy spojovacího zařízení;
 10.2.2
 ± 40° svisle okolo vodorovné příčné osy spojovacího zařízení;
 10.2.3
 ± 20° axiální otáčení okolo vodorovné podélné střednice spojovacího zařízení.
 10.3 Automatická spojovací zařízení pomocí háku třídy K musí mít hubici konstruovanou tak, aby do spojovacího zařízení zaváděla oko oje.
 10.4 Zajištění proti neúmyslnému rozpojení:
 Spojovací zařízení musí být v uzavřené poloze zajištěno dvěma mechanickými zajišťovacími zařízeními s tvarovým spojem, z nichž jedno musí zůstat v činnosti, jestliže druhé selže.
 Poloha, kdy je spojovací zařízení uzavřeno a zajištěno, musí být navenek zřetelně indikována mechanickým zařízením. Polohu indikačního zařízení musí být možno ověřit hmatem, např. za tmy.
 Mechanické zařízení musí indikovat vykonání jistících úkonů oběma zajišťovacími zařízeními (podmínka je splněna, pouze jsou-li zajištěna právě obě zařízení).
 Avšak postačí indikace vykonání jistícího úkonu pouze jednoho zajišťovacího zařízení v případě, že jistící úkon druhého zajišťovacího zařízení je součástí vlastní konstrukce.
 10.5 Ruční páky
 Ruční páky musí mít vhodnou konstrukci pro snadné používání, se zaobleným koncem. Spojovací zařízení nesmí mít v blízkosti ruční páky žádné ostré hrany nebo místa s možností přiskřípnutí, která by mohla vést k poranění při spojování. Síla potřebná k rozpojení spojovacího zařízení, měřená bez oka oje, nesmí být větší než 250 N ve směru kolmém ke směru pracovního pohybu ruční páky.
 Tabulka 12
 Rozměry spojovacích zařízení pomocí háku třídy K (viz obrázek 19)
 Třída
 K1
 K2
 K3
 K4
 KA1
 KA2
 KA3
 Poznámky
 e1
 —
 83
 83
 120
 120
 140
 160
 ± 0,5
 e2
 —
 56
 56
 55
 55
 80
 100
 ± 0,5
 e3
 90
 —
 —
 —
 —
 —
 —
 ± 0,5
 d2
 17
 10,5
 10,5
 15
 15
 17
 21
 H13
 c
 3
 3
 3
 3
 3
 3
 3
 Min
 f
 130
 175
 175
 180
 180
 200
 200
 Max
 g
 100
 100
 100
 120
 120
 140
 200
 Max
 a
 45
 45
 45
 45
 45
 45
 45
 + 1,6/– 0,0
 L1
 120
 120
 120
 120
 250
 300
 300
 Max
 L2
 74
 74
 63
 74
 90
 90
 90
 Max
 L3
 110
 130
 130
 150
 150
 200
 200
 Max
 Tabulka 13
 Charakteristické hodnoty spojovacích zařízení pomocí háku třídy K
 Třída
 K1
 K2
 K3
 K4
 KA1
 KA2
 KA3
 D kN
 17
 20
 20
 25
 70
 100
 130
 Dc kN
 —
 —
 17
 20
 54
 70
 90
 S kg
 120
 120
 200
 250
 700
 900
 1 000
 V kN
 —
 —
 10
 10
 18
 25
 35
 11. SPOJOVACÍ ZAŘÍZENÍ PRO VYBRANÉ OJE – TŘÍDA T
 11.1
 Spojovací zařízení pro vybrané oje třídy T jsou určena pro použití na zvláštních soupravách vozidel, například u vozidel pro dopravu automobilů. Tato vozidla mají speciální konstrukci a mohou vyžadovat zvláštní a neobvyklé umístění spojovacího zařízení.
 11.2
 Spojovací zařízení třídy T musí být omezena na použití s přívěsy s nápravami uprostřed a toto omezení bude uvedeno ve formuláři sdělení podle přílohy 1.
 11.3
 Spojovací zařízení třídy T musí být schvalována jako sobě odpovídající dvojice a nesmí být možné oddělit spojovací zařízení jinde než v dílně pomocí nástrojů, které nejsou součástí běžné


text:
výbavy vozidla.
 11.4
 Obsluha spojovacích zařízení třídy T nesmí být samočinná.
 11.5
 Spojovací zařízení třídy T musí splňovat příslušné požadavky zkoušek uvedené v bodě 3.3 přílohy 6, s výjimkou bodu 3.3.4.
 11.6
 Spojovací zařízení nenamontované na vozidlo, ale sestavené, musí umožňovat následující minimální a simultánní úhly pohybu, a to ve stejné obvyklé poloze, jako když je namontované na vozidlo;
 11.6.1
 ± 90° vodorovně okolo svislé osy;
 11.6.2
 ± 8° svisle okolo vodorovné příčné osy;
 11.6.3
 ± 3° axiální otáčení okolo vodorovné podélné osy.
 12. ZAŘÍZENÍ PRO DÁLKOVOU INDIKACI A DÁLKOVÉ OVLÁDÁNÍ
 12.1 Obecné požadavky
 Zařízení pro dálkovou indikaci a dálkové ovládání jsou přípustná pouze na automatických spojovacích zařízeních třídy C50-X a G50-X.
 Zařízení pro dálkovou indikaci a dálkové ovládání nesmějí bránit minimálnímu volnému pohybu připojeného oka oje nebo připojeného návěsu. Musí být trvale spojena s vozidlem.
 Všechna zařízení pro dálkovou indikaci nebo dálkové ovládání se podrobují celému rozsahu zkoušek a schvalování spojovacího zařízení spolu se všemi částmi ovládacích a převodových zařízení.
 12.2 Dálková indikace
 12.2.1
 Při automatickém způsobu spojování musí zařízení pro dálkovou indikaci opticky indikovat uzavřený stav zajištěný oběma uzávěry spojovacího zařízení podle bodu 12.2.2. Kromě toho může být otevřený stav indikován podle bodu 12.2.3.
 Zařízení pro dálkovou indikaci se musí samočinně uvést do chodu a seřídit při každém otevření nebo uzavření spojovacího zařízení.
 12.2.2
 Změna z otevřeného do uzavřeného stavu zajištěného oběma uzávěry musí být indikována zeleným optickým signálem.
 12.2.3
 Pro indikaci otevřené a/nebo nezajištěné polohy se použije červený optický signál.
 12.2.4
 V případě indikace ukončení automatického postupu spojování musí dálkový indikátor reagovat pouze tehdy, dosáhne-li návěsný čep konečné polohy zajištěné oběma uzávěry.
 12.2.5
 Při poruše v systému dálkové indikace nesmí indikátor během postupu spojování signalizovat uzavřený a zajištěný stav, jestliže návěsný čep nedosáhl své konečné polohy.
 12.2.6
 Při rozpojení jednoho z obou zajišťovacích zařízení musí zelený optický signál zhasnout a musí se rozsvítit červený optický signál (je-li namontován).
 12.2.7
 Mechanické indikátory umístěné přímo na spojovacím zařízení musí zůstat zachovány.
 12.2.8
 S cílem zajistit, aby při běžné jízdě nebyl řidič rozptylován, musí být možnost vypnutí zařízení pro dálkovou indikaci, které se však musí samočinně opět uvést do chodu při dalším otevření a zavření spojovacího zařízení – viz bod 12.2.1.
 12.2.9
 Ovládače a indikátory zařízení pro dálkovou indikaci musí být umístěny v zorném poli řidiče a musí být trvale a zřetelně rozpoznatelné.
 12.3 Dálkové ovládání
 12.3.1
 Při použití dálkového ovládání definovaného v bodu 2.8 tohoto předpisu musí být rovněž použito zařízení pro dálkovou indikaci popsané v bodu 12.2, které musí alespoň indikovat otevřený stav spojovacího zařízení.
 12.3.2
 Pro otevření nebo uzavření spojovacího zařízení pomocí dálkového ovládání musí být na vozidle k tomu účelu určené spínací zařízení (tj. hlavní spínač, páka nebo ventil). Není-li tento hlavní spínač umístěn v kabině řidiče, nesmí být na místě, které je volně přístupné neoprávněným osobám, nebo musí být uzamykatelné. Ovládání spojovacího zařízení z kabiny řidiče musí být možné jen tehdy, je-li vyloučen neúmyslný zásah, například při úkonu vyžadujícím použití obou rukou.
 Musí být možnost přesvědčit se, zda otevření spojovacího zařízení dálkovým ovládáním bylo ukončeno,


text:
či nikoli.
 12.3.3
 Jestliže se při dálkovém ovládání spojovací zařízení otevírá působením vnější síly, musí být řidiči vhodným způsobem indikovány podmínky, za nichž tato vnější síla na spojovací zařízení působí. Nutnost této indikace odpadá, působí-li vnější síla jen během činnosti dálkového ovládání.
 12.3.4
 Je-li ovládač otevírání spojovacího zařízení pomocí dálkového ovládání umístěn na vozidle zvenčí, musí být možno pozorovat prostor mezi spojenými vozidly, nesmí však být nutno vstupovat do tohoto prostoru za účelem ovládání tohoto zařízení.
 12.3.5
 Jednotlivá chyba při ovládání nebo výskyt jediné poruchy v systému nesmí mít za následek náhodné otevření spojovacího zařízení při běžné jízdě. Veškeré poruchy v systému musí být buď přímo indikovány, nebo musí být bezprostředně patrné při příštím ovládacím úkonu, např. selháním funkce.
 12.3.6
 V případě poruchy dálkového ovládání musí být ve stavu nouze možné otevřít spojovací zařízení nejméně jedním jiným způsobem. Je-li zapotřebí použít k tomu nářadí, musí být toto nářadí v soupravě nářadí na vozidle. Požadavky bodu 3.6 této přílohy se nevztahují na ruční páky určené výhradně k otevření spojovacího zařízení ve stavu nouze.
 12.3.7
 Ovládače a indikátory zařízení pro dálkové ovládání musí být trvale a zřetelně rozpoznatelné.
 PŘÍLOHA 6
 Zkoušení mechanických spojovacích zařízení nebo částí
 1. OBECNÉ POŽADAVKY NA ZKOUŠKY
 1.1
 Vzorky spojovacích zařízení se podrobují pevnostní i funkční zkoušce. Fyzické zkoušky se musí provádět ve všech možných případech, ale není-li uvedeno jinak, schvalovací orgán nebo technická zkušebna může od fyzické pevnostní zkoušky upustit, jestliže jednoduchá konstrukce určitého dílu umožňuje ověřit jeho pevnost teoreticky. Teoretické ověření lze provést pro stanovení nejméně příznivého případu. V každém případě musí teoretické ověření zajistit výsledky stejné kvality jako dynamické nebo statické zkoušky. V případě pochybností jsou rozhodující výsledky fyzických zkoušek.
 Viz též bod 4.8 tohoto předpisu.
 1.2
 Pevnost spojovacích zařízení se ověřuje dynamickou zkouškou (zkouškou životnosti). V určitých případech mohou být nutné některé doplňkové statické zkoušky (viz bod 3 této přílohy).
 1.3
 Při dynamických zkouškách (s výjimkou zkoušky podle bodu 3.10 této přílohy) se používá přibližně sinusové zatížení (střídavé a/nebo pulzující) s počtem zatěžovacích cyklů příslušným pro daný materiál. Při zkoušce nesmějí vzniknout trhliny nebo lomy.
 1.4
 Při předepsaných statických zkouškách se připouští jen malá trvalá deformace. Není-li uvedeno jinak, trvalá plastická deformace po uvolnění nesmí být větší než 10 % maximální deformace měřené v průběhu zkoušky. V případě, že měření deformace v průběhu zkoušky vystavuje testovací přístroj riziku, pak za předpokladu, že stejný parametr je ověřován při jiných zkouškách, například dynamických, může být od této části statické zkoušky upuštěno.
 1.5
 Základem pro volbu zatížení při dynamických zkouškách je vodorovná složka síly v podélné ose vozidla a svislá složka síly. Vodorovné složky síly kolmé k podélné ose vozidla a momenty se neberou v úvahu, jestliže jsou jen málo významné. Toto zjednodušení se neuplatní na zkušební postup podle bodu 3.10 této přílohy.
 Jestliže konstrukce spojovacího zařízení nebo jeho připevnění k vozidlu nebo připevnění doplňkových systémů (např. stabilizátorů, spojovacích systémů pro krátké spojení atd.) vyvolává vznik dalších sil nebo momentů, může schvalovací orgán nebo technická zkušebna vyžadovat doplňující zkoušky.
 Vodorovná složka síly v podélné ose vozidla je


text:
představována teoreticky určenou referenční silou, hodnotou D nebo Dc. Svislá složka síly, pokud přichází v úvahu, je představována statickým svislým zatížením S, jež působí v bodě spojení, a předpokládaným svislým zatížením V nebo statickým svislým zatížením U v případě točnic.
 1.6
 Charakteristické hodnoty D, Dc, S, V a U, na nichž jsou zkoušky založeny a které jsou definovány v bodě 2.11 tohoto předpisu, se převezmou z informací výrobce uvedených v žádosti o udělení schválení typu – viz formulář sdělení v přílohách 1 a 2.
 1.7
 Zajišťovací zařízení, které se udržuje ve své poloze silou pružiny, musí zůstat ve své zajištěné poloze, je-li vystaveno síle působící v nejméně příznivém směru a rovné trojnásobku hmotnosti zajišťovacího mechanismu.
 2. ZKUŠEBNÍ POSTUPY
 V případě použití zkušebního postupu podle bodu 3.10 této přílohy se neuplatní body 2.1, 2.2, 2.3 a 2.5.
 2.1
 Při dynamických a statických zkouškách se vzorek upne do vhodného zkušebního zařízení s vhodným způsobem aplikace zatížení, aby na něj vedle stanoveného zkušebního zatížení nepůsobily žádné další síly nebo momenty. Při zkouškách se střídavým zatížením se směr působícího zatížení nesmí odchýlit od stanoveného směru o více než ± 1°. Při zkouškách s pulzujícím nebo statickým zatížením je nutno nastavit úhel působení maximálního zatížení. Zpravidla je k tomu zapotřebí kloub v místě působení zatížení (tj. v bodě spojení) a další kloub v přiměřené vzdálenosti.
 2.2
 Frekvence při zkoušce nesmí být větší než 35 Hz. Zvolená frekvence musí mít dostatečný odstup od rezonančních frekvencí zkušebního zařízení, včetně zkoušeného vzorku. Při asynchronní zkoušce musí být rozdíl mezi frekvencemi obou složek zatížení přibližně 1 %, nejvýše 3 %. U spojovacích zařízení vyrobených z oceli je počet zatěžovacích cyklů 2 × 106. U spojovacích zařízení vyrobených z jiných materiálů než z oceli může být zapotřebí větší počet zatěžovacích cyklů. Přítomnost trhlin se zjišťuje v průběhu zkoušky kapilární metodou s barevnou indikací nebo jinou rovnocennou metodou.
 2.3
 U zkoušek s pulzujícím zatížením se hodnota zkušebního zatížení pohybuje mezi maximálním zatížením a nižším, minimálním zatížením, jež nesmí být větší než 5 % maximálního zatížení, není-li zvláštními požadavky na zkoušení stanoveno jinak.
 2.4
 U statických zkoušek, s výjimkou zvláštních zkoušek požadovaných podle bodu 3.2.3 této přílohy, musí zkušební zatížení působit plynule a rychle a musí se udržovat po dobu nejméně 60 sekund.
 2.5
 Spojovací zařízení nebo části se při zkoušce zpravidla připevňují ke zkušebnímu zařízení co nejtužším způsobem a ve skutečné poloze, v které budou užívána na vozidle. Použijí se připevňovací zařízení určená výrobcem nebo žadatelem o schválení; jedná se o zařízení, která jsou určena k připevnění spojovacího zařízení na vozidlo a/nebo která mají shodné mechanické vlastnosti.
 2.6
 Spojovací zařízení nebo části je nutno zkoušet ve stavu, v jakém jsou určena k použití v silničním provozu. Avšak na přání výrobce a se souhlasem technické zkušebny mohou být pružné členy odpojeny, jestliže je to nezbytné s ohledem na postup zkoušky a nezpůsobí-li tento postup zkreslení výsledku zkoušky oproti skutečným podmínkám.
 Pružné členy, které se vlivem tohoto zrychleného postupu zkoušky přehřály, mohou být v průběhu zkoušky nahrazeny. Zkušební zatížení může být aplikováno pomocí


text:
zvláštních zařízení prostých vůle.
 3. ZVLÁŠTNÍ POŽADAVKY NA ZKOUŠENÍ
 V případě použití zkušebního postupu podle bodu 3.10 této přílohy se neuplatní požadavky bodů 3.1.1 až 3.1.6.
 3.1 Spojovací koule s držákem
 3.1.1 U mechanických spojovacích zařízení s koulí se rozeznávají tyto druhy:
 i)
 spojovací koule z jednoho kusu, včetně zařízení s nezaměnitelnými snímatelnými spojovacími koulemi (viz obrázky 20a a 20b),
 ii)
 spojovací koule skládající se z více částí, které lze odmontovat (viz obrázky 20c, 20d a 20e),
 iii)
 držáky pro spojovací koule bez namontované koule (viz obrázek 20f).
 Obrázek 20
 Uspořádání držáků pro spojovací koule
 3.1.2 Základní zkouškou je zkouška životnosti. Zkušebním vzorkem je spojovací koule, dřík k této kouli a připevňovací části potřebné k montáži na vozidlo. Spojovací koule a držák se tuhým způsobem a ve skutečné poloze, v níž má být používána, připevní ke zkušebnímu zařízení umožňujícímu vytvářet střídavé zatížení.
 3.1.3 Polohu bodů připevnění spojovací koule a držáku určí výrobce vozidla (viz bod 5.3.2 tohoto předpisu).
 3.1.4 Zařízení předaná ke zkoušce musí mít všechny části a konstrukční detaily, které mohou ovlivnit pevnostní vlastnosti (např. desku pro elektrický konektor, případné značení atd.). Zkušební vzorek musí obsahovat všechny části, včetně bodů ukotvení nebo připevnění k vozidlu. Geometrická poloha spojovací koule a bodů připevnění spojovacího zařízení vůči vztažné přímce musí být určena výrobcem vozidla a uvedena ve zkušebním protokolu. Na zkušebním zařízení musí být reprodukovány všechny relativní polohy bodů ukotvení vzhledem ke vztažné přímce, o které je výrobce tažného vozidla povinen dodat výrobci tažného zařízení všechny potřebné informace.
 3.1.5 Vzorek namontovaný na zkušebním zařízení se podrobí zkoušce střídavým zatěžováním působícím na spojovací kouli pod úhlem znázorněným na obrázcích 21 nebo 22.
 Směr úhlu při zkoušce musí být určen svislým vztahem mezi vodorovnou vztažnou přímkou procházející středem koule a vodorovnou přímkou procházející nejvýše položeným z nejbližších bodů připevnění spojovacího zařízení, měřeno ve vodorovné rovině, k příčné svislé rovině procházející středem koule. Je-li přímka bodu připevnění nad vodorovnou vztažnou přímkou, provede se zkouška při úhlu α = + 15° ± 1°, a je-li pod touto čarou, provede se zkouška při úhlu α = – 15° ± 1° (viz obrázek 21). Body připevnění, které mají být vzaty v úvahu při určení úhlu pro zkoušku a které přenášejí hlavní tažné síly na strukturu tažného vozidla, musí odpovídat úhlům udaným výrobcem vozidla.
 Tento úhel je zvolen tak, aby se bralo v úvahu svislé statické a dynamické zatížení a může být použit jen do přípustného statického svislého zatížení nejvýše:
 S = 120 × D [N]
 Je-li statické svislé zatížení větší než výše uvedený výpočet, musí být úhel za obou podmínek zvětšen na 20°.
 Při dynamické zkoušce se použije zkušební zatížení:
 Fhs res = ± 0,6 D
 3.1.6 Jednotlivé druhy spojovacích zařízení (viz bod 3.1.1 této přílohy) se zkoušejí těmito způsoby:
 3.1.6.1
 Spojovací koule z jednoho kusu, včetně zařízení s nezaměnitelnými snímatelnými spojovacími koulemi (viz obrázky 20a a 20b).
 3.1.6.1.1
 Pevnostní zkouška zařízení znázorněných na obrázcích 20a a 20b se provede podle požadavků bodu 3.1.5.
 Obrázek 21
 Úhly působení zkušebního zatížení
 Obrázek 22
 Úhly působení zkušebního zatížení
 3.1.6.2


text:
Spojovací koule skládající se z částí, které lze odmontovat.
 Rozeznávají se tyto kategorie:
 a)
 držák a spojovací koule (viz obrázek 20c);
 b)
 držák a spojovací koule s podpěrou (viz obrázek 20d);
 c)
 držák se snímatelnou spojovací koulí (viz obrázek 20e);
 d)
 držák bez spojovací koule (viz obrázek 20f).
 3.1.6.2.1
 Pevnostní zkouška zařízení znázorněných na obrázcích 20c až 20f se provede podle požadavků bodu 3.1.5. Ve zkušebním protokolu se uvedou rozměry e a f, jež mohou mít výrobní toleranci ± 5.
 Zkouška držáku (viz obrázek 20f) se provede s namontovanou spojovací koulí (na podpěře). V úvahu se berou pouze výsledky, které se vztahují k držáku mezi body jeho připevnění a povrchem, k němuž je přimontována podpěra spojovací koule.
 Výrobní přípustná odchylka rozměrů e a f je ± 5 mm. Tyto rozměry určí výrobce spojovacího zařízení.
 3.1.6.3
 Spojovací zařízení s proměnlivými rozměry e a f pro snímatelné a zaměnitelné spojovací koule – viz obrázek 22.
 3.1.6.3.1
 Pevnostní zkoušky těchto držáků se provedou podle požadavků bodu 3.1.5.
 3.1.6.3.2
 Jestliže se výrobce a schvalovací orgán nebo technická zkušebna dohodnou na uspořádání, které je nejméně příznivé, postačí zkouška tohoto jediného uspořádání.
 V ostatních případech se musí odzkoušet několik poloh koule zjednodušeným zkušebním programem podle bodu 3.1.6.3.3.
 3.1.6.3.3
 Při zjednodušeném zkušebním programu se hodnota f stanoví v intervalu mezi hodnotou fmin
 a hodnotou fmax, která nesmí být větší než 100 mm. Vzdálenost mezi koulí a podpěrou emax musí být 130 mm. S cílem prověřit veškeré možné polohy koule v poli daném vodorovnou vzdáleností od povrchu připevnění a svislým intervalem f (fmin až fmax), zkoušejí se dvě zařízení:
 i)
 jedno s koulí v horní poloze (fmax) a
 ii)
 jedno s koulí v dolní poloze (fmin).
 Úhel působení zkušebního zatížení bude kladný nebo záporný v závislosti na vztahu vodorovné vztažné střednice koule k rovnoběžné přímce procházející nejvyšším a nejbližším připevňovacím bodem spojovacího zařízení. Úhly, které mají být použity, jsou znázorněny na obrázku 22.
 3.1.7 V případě, kdy jsou snímatelné sestavy koulí připevněny pomocí upevňovacích zařízení jiných než šroubů, například pružinovými svorkami, a kdy aspekt spojovacího zařízení s mechanickým tvarovým spojem není v průběhu dynamické zkoušky ověřován, musí být zařízení podrobeno statické zkoušce působící na kouli nebo na spojovací zařízení s mechanickým tvarovým spojem v příslušném směru. Tam, kde spojovací zařízení s mechanickým tvarovým spojem udržuje kouli ve svislé poloze, musí v rámci statické zkoušky působit vzestupná svislá síla na kouli rovnající se hodnotě „D“. Tam, kde spojovací zařízení s mechanickým tvarovým spojem udržuje kouli pomocí příčné vodorovné konstrukce, musí v rámci statické zkoušky působit v tomto směru síla rovnající se 0,25 D. Spojovací zařízení s mechanickým tvarovým spojem nesmí selhat a nesmí dojít ke zprohýbání, které by mohlo mít pravděpodobně nepříznivý vliv na jeho funkci.
 3.1.8 Body připojení u druhotného spojovacího zařízení uvedené v bodě 1.5 přílohy 5 musí snést vodorovné statické zatížení rovnající se 2D s maximem 15 kN. V případě samostatného bodu připojení pro lanko rozpojovací brzdy musí tento bod snést vodorovné statické zatížení rovnající se D.
 3.2 Spojovací hlavice
 3.2.1 Základní zkouškou je zkouška životnosti


text:
se střídavým zkušebním zatížením, po níž následuje statická zkouška (zkouška zdviháním) stejného zkušebního vzorku.
 3.2.2 Při dynamické zkoušce spojovací hlavice se použije spojovací koule třídy A dostatečné pevnosti. Na zkušebním zařízení musí být spojovací hlavice a spojovací koule uspořádány podle pokynů výrobce a rovněž způsobem, který odpovídá jejich připevnění na vozidle při běžném provozu. Není přípustné, aby vedle zkušebního zatížení působily na vzorek další síly. Zkušební zatížení se aplikuje podél přímky procházející středem koule a skloněné směrem dozadu dolů pod úhlem 15° (viz obrázek 23). Při zkoušce životnosti se na zkušební vzorek působí zkušebním zatížením:
 Fhs res w = ± 0,6 D
 Pokud maximální přípustné statické svislé zatížení S přesáhne 120 D, musí se úhel při zkoušce zvýšit na 20°.
 Obrázek 23
 Dynamická zkouška
 3.2.3 Musí se též provést statická zkouška oddělení. Spojovací koule použitá při této zkoušce musí mít průměr 49,00 až 49,13 mm, aby představovala opotřebenou spojovací kouli. Síla Fa působí kolmo na příčnou i podélnou střední osu spojovací hlavice a plynule a rychle se zvýší na hodnotu:
 Fa = g (C + S/1 000) kN,
 na níž se pak udržuje po dobu 10 sekund.
 Spojovací hlavice se nesmí od koule oddělit a na jejích součástech nesmí vzniknout trvalá deformace, která by mohla nepříznivě ovlivnit její funkční způsobilost.
 3.3 Zařízení pro připojení oje a připevňovací mezičleny
 3.3.1 Zkušební vzorek se podrobí zkoušce životnosti. Spojovací zařízení musí mít všechny připevňovací části potřebné k jeho montáži na vozidlo. Všechna zařízení, která jsou namontována mezi zařízení pro připojení oje a rám vozidla (tj. připevňovací mezičleny), se musí zkoušet stejnými silami jako spojovací zařízení. Při zkoušení připevňovacích mezičlenů určených pro normalizovaná zařízení pro připojení oje se aplikuje svislé zatížení v takové vodorovné vzdálenosti od svislé roviny procházející body připevnění, jaká odpovídá poloze odpovídajícího normalizovaného spojovací zařízení.
 3.3.2 Zařízení pro připojení oje určená pro výkyvné oje (S = 0)
 Dynamická zkouška se provede s vodorovným střídavým zatížením velikosti Fhw= ± 0,6 D působícím podél přímky, která je rovnoběžná s vozovkou, ve střední podélné rovině tažného vozidla a která prochází středem spojovacího čepu.
 3.3.3 Zařízení pro připojení oje určená pro přívěsy s nápravami uprostřed (S > 0).
 3.3.3.1
 Přívěsy s nápravami uprostřed o hmotnosti do 3,5 t včetně:
 Zařízení pro připojení oje určená k připojení přívěsů s nápravami uprostřed o hmotnosti do 3,5 t včetně se zkoušejí stejným způsobem jako spojovací koule s držáky popsané v bodě 3.1 této přílohy.
 3.3.3.2
 Přívěsy s nápravami uprostřed o hmotnosti větší než 3,5 t:
 Vzorek se podrobí asynchronní zkoušce na únavu se zkušebním zatížením působícím ve vodorovném a svislém směru. Vodorovné zatížení působí podél přímky, která je rovnoběžná s vozovkou, ve střední podélné rovině tažného vozidla a prochází středem spojovacího čepu. Svislé zatížení bude kolmé na vodorovné zatížení a bude působit po podélné střednici spojovacího čepu.
 Na zkušebním zařízení musí být zařízení pro připojení oje a oko oje uspořádána podle montážního návodu výrobce způsobem, který odpovídá jejich předpokládanému připevnění na vozidle.
 Použijí se tato zkušební zatížení:
 Tabulka 14
 Zkušební zatížení
 Zkušební zatížení
 Střední hodnota (kN)
 Amplituda (kN)


text:
Vodorovné zatížení
 0
 ± 0,6 Dc (viz pozn.)
 Svislé zatížení
 S × g/1 000
 ± 0,6 V (viz pozn.)
 Poznámka: V případě spojovacích zařízení pro vybrané oje třídy T musí být tyto hodnoty sníženy na ± 0,5Dc a ± 0,5V.
 Svislá a vodorovná složka mají sinusový tvar a působí asynchronně, přičemž rozdíl mezi jejich frekvencemi musí být od 1 % do 3 %.
 3.3.4 Statická zkouška uzávěru spojovacího čepu
 U zařízení pro připojení oje je též třeba zkoušet uzavření a všechna zajišťovací zařízení statickou silou velikosti 0,25 D působící ve směru otevírání. Při zkoušce nesmí dojít k otevření uzávěru a k poškození. U válcových spojovacích čepů postačuje zkušební síla 0,1 D.
 3.4 Oka ojí
 3.4.1 Oka ojí se podrobují stejným dynamickým zkouškám jako zařízení pro připojení oje. Oka ojí určená pouze pro přívěsy s výkyvnými ojemi, které dovolují volný pohyb ve svislé rovině, se zkoušejí se střídavým zatížením, jak je popsáno v bodě 3.3.2. Oka ojí určená též pro přívěsy s nápravami uprostřed se v případě přívěsů hmotnosti C do 3,5 t včetně zkoušejí stejným způsobem jako spojovací hlavice ke spojovacím koulím (bod 3.2) a stejným způsobem jako zařízení pro připojení oje (bod 3.3.3.2) v případě přívěsů s nápravami uprostřed o hmotnosti C větší než 3,5 t.
 3.4.2 Toroidální oka třídy L musí být zkoušena stejně jako normalizovaná oka ojí.
 3.4.3 Oka ojí se musí zkoušet takovým způsobem, aby střídavé zatížení působilo na části, kterými je oko oje připevněno k oji. Všechny pružné mezičleny musí být zablokovány.
 3.5 Spojovací zařízení pomocí háku
 3.5.1 Spojovací zařízení pomocí háku třídy K musí vyhovět dynamické zkoušce uvedené v bodě 3.5.2 této přílohy.
 3.5.2 Dynamická zkouška:
 3.5.2.1
 Dynamická zkouška s pulzujícím zatížením se provádí na toroidálních okách třídy L a spojovacím zařízení namontovaném tak, jako by bylo namontované na vozidle, se všemi nezbytnými částmi pro montáž na vozidle. Avšak se souhlasem schvalovacího orgánu nebo technické zkušebny mohou být pružné členy odpojeny.
 3.5.2.2
 U spojovacího zařízení pomocí háku určeného pro použití u přívěsů s výkyvnými ojemi, kde svislé zatížení působící na spojovací zařízení S je nulové, působí zkušební zatížení vodorovně a simuluje sílu v tahu na háku v rozmezí 0,05 D a 1,00 D.
 3.5.2.3
 U spojovacího zařízení pomocí háku určeného pro použití u přívěsů s nápravami uprostřed bude zkušební zatížení představovat výslednici vodorovného a svislého zatížení na spojovací zařízení a bude působit pod úhlem -α, tj. zepředu shora dozadu dolů (viz obrázek 21), rovnajícím se vypočtenému úhlu výslednice mezi vodorovným a svislým zatížením na spojovací zařízení. Zatížení Fhs res se vypočítá takto:
 kde a
 3.5.2.4
 Zatížení se bude pohybovat mezi 0,05 Fhs res a 1,00 Fhs res.
 3.5.3 Statická zkouška zajišťovacího zařízení
 U spojovacích zařízení pomocí háku je též třeba zkoušet uzavření a všechna zajišťovací zařízení statickou silou velikosti 0,25 D působící ve směru otevírání. Při zkoušce nesmí dojít k otevření uzávěru a k poškození.
 3.6 Oje
 3.6.1 Oje se zkoušejí stejným způsobem jako oka ojí (viz bod 3.4). Schvalovací orgán nebo technická zkušebna může od zkoušky na únavu upustit, jestliže jednoduchá konstrukce určité


text:
části umožňuje ověřit její pevnost teoreticky. Konstrukční zatížení pro teoretické ověření pevnosti oje přívěsu s nápravami uprostřed o hmotnosti C do 3,5 t včetně se převezme z normy ISO 7641/1:1983. Konstrukční zatížení pro teoretické ověření pevnosti ojí pro přívěsy s nápravami uprostřed o hmotnosti C větší než 3,5 t se vypočítá podle vztahu:
 Fsp = (g × S/1 000) + V
 kde amplituda síly V je udána v bodě 2.11.4 tohoto předpisu.
 Pro přívěsy o celkové hmotnosti C větší než 3,5 t se berou v úvahu přípustné hodnoty namáhání na základě konstrukčního zatížení podle bodu 5.3. normy ISO 7641/1:1983. V případě prohnutých ojí (např. tvaru S) a ojí plných přívěsů se bere v úvahu vodorovná složka síly Fhp = 1,0 × D.
 3.6.2 U ojí plných přívěsů s volným pohybem ve svislé rovině se vedle zkoušek na únavu nebo teoretického ověření pevnosti musí ověřit odolnost ve vzpěru buď teoretickým výpočtem s konstrukčním zatížením 3,0 × D, nebo zkouškou na vzpěr se zatížením 3,0 × D. Při výpočtu musí přípustná namáhání odpovídat bodu 5.3 normy ISO 7641/1:1983.
 3.6.3 V případě řízených náprav je nutno ověřit pevnost v ohybu buď výpočty, nebo zkouškou ohybem. Působí se vodorovnou boční statickou silou ve středu místa spojení. Velikost této síly se volí tak, aby okolo středu přední nápravy vznikl moment velikosti 0,6 × Av × g (kNm). Přípustná namáhání musí odpovídat bodu 5.3 normy ISO 7641/1:1983.
 Avšak v případě, kdy řízené nápravy tvoří dvojitou, tandemovou jednotku (řízený podvozek) musí být tento moment zvýšen na 0,95 × Av × g (kNm).
 3.7 Točnice
 3.7.1 Základními pevnostními zkouškami jsou dynamická zkouška a statická zkouška (zkouška zdviháním). Točnice určené k nucenému řízení návěsů se podrobují doplňkové statické zkoušce (zkoušce ohybem). Při zkouškách musí být točnice opatřena všemi částmi potřebnými k jejímu připevnění na vozidlo. Způsob namontování musí být totožný se způsobem, který se pak použije na vozidle. Použití metody výpočtu jako alternativy fyzické zkoušky není přípustné.
 3.7.2 Statické zkoušky
 3.7.2.1
 U normalizovaných točnic konstruovaných ke spojení s řídicím klínem nebo podobným zařízením pro nucené řízení návěsů (viz bod 2.7 tohoto předpisu) se musí ověřit dostatečná pevnost statickou zkouškou ohybem v pracovním rozsahu zařízení pro nucené řízení za současného působení zatížení působícího na točnici. Maximálním přípustným zatížením točnice U se působí svisle na spojovací zařízení v jeho provozní poloze prostřednictvím tuhé desky dostatečně velké, aby zařízení úplně překryla.
 Výslednice působícího zatížení musí procházet středem vodorovného kloubového uložení točnice.
 Současně se působí na vodicí plochy pro návěsný čep vodorovnou příčnou silou představující sílu potřebnou k nucenému řízení návěsu. Velikost této síly a směr, ve kterém působí, se volí tak, aby okolo osy návěsného čepu vznikl moment velikosti 0,75m × D. Moment se vyvodí silou působící na rameni páky dlouhém 0,5 ± 0,1 m. Připouští se trvalá plastická deformace do 0,5 % všech jmenovitých rozměrů. Při zkoušce nesmějí vzniknout trhliny.
 3.7.2.2
 Všechny točnice se musí podrobit statické zkoušce zdviháním. Při zdvihací síle velikosti do Fa = g.U nesmí dojít k většímu trvalému ohybu desky točnice než 0,2 % její šířky.
 U


text:
normalizovaných točnic třídy G50 a u srovnatelných točnic pro stejný průměr návěsného čepu nesmí působením zdvihací síly Fa = g × 2,5 U dojít k oddělení návěsného čepu od točnice. U nenormalizovaných točnic s průměrem návěsného čepu větším než 50 mm, například točnice s návěsným čepem o průměru 90 mm, musí být zdvihací síla: Fa = g × 1,6 U s minimální hodnotou 500 kN.
 Tato síla se vyvodí pákou, jejíž jeden konec dosedá na desku točnice a druhý konec ve vzdálenosti 1,0 m až 1,5 m od osy návěsného čepu se zdvihá – viz obrázek 24.
 Rameno páky musí svírat se směrem vstupu návěsného čepu do točnice úhel 90o. Zkouška se provede pro nejméně příznivý případ, je-li jasně patrný. Není-li snadné nejméně příznivý případ určit, rozhodne schvalovací orgán nebo technická zkušebna, z které strany se zkouška provede. Provádí se pouze jedna zkouška.
 Obrázek 24
 Zkouška točnic zdviháním
 3.7.3 Dynamická zkouška
 Točnice se na zkušebním zařízení podrobí střídavému namáhání (asynchronní dynamické zkoušce) za současného působení vodorovného střídavého zatížení a svislého pulzujícího zatížení.
 3.7.3.1
 U točnic, které nejsou určeny k nucenému řízení návěsů, se použijí tato zatížení:
 vodorovné: Fhw = ± 0,6 × D
 svislé: FsO = g × 1,2 U
 FsU = g × 0,4 U
 Obě tato zatížení působí ve střední podélné rovině vozidla, přičemž obě síly FsO a FsU procházejí středem kloubového uložení točnice.
 Svislé zatížení Fs se střídavě mění mezi krajními hodnotami + g × 1,2 U a + g × 0,4 U, a vodorovné zatížení mezi ± 0,6 D.
 3.7.3.2
 U točnic určených k nucenému řízení návěsů se použijí tato zatížení:
 vodorovné: Fhw = ± 0,675 D
 svislé: FsO a FsU jako v bodě 3.7.3.1.
 Přímky, v nichž tato zatížení působí, jsou uvedeny v bodě 3.7.3.1.
 3.7.3.3
 Při dynamických zkouškách točnic se mezi desku točnice a desku návěsu musí nanést vhodné mazivo, aby byl zajištěn součinitel tření nejvýše F = 0,15.
 3.8 Základní desky točnic
 Dynamické zkoušky točnic popsané v bodě 3.7.3 a statické zkoušky popsané v bodě 3.7.2 se musí též aplikovat na základní desky točnic. U základních desek postačí zkouška zdviháním jen na jedné straně. Zkouška musí vycházet ze stanovené maximální montážní výšky točnice, ze stanovené maximální konstrukční šířky a ze stanovené minimální konstrukční délky základní desky. Tato zkouška není nutná, jestliže se základní deska liší od konstrukce, která již byla vyzkoušena, pouze menší šířkou a/nebo větší délkou a menší celkovou výškou. Použití metody výpočtu jako alternativy fyzické zkoušky není přípustné.
 3.9 Návěsné čepy návěsů
 3.9.1 Vzorek se na zkušebním zařízení podrobí dynamické zkoušce střídavým namáháním. Zkouška návěsného čepu nesmí být spojena se zkouškou točnice. Při zkoušce musí zatížení působit také na připevňovací prvky potřebné k montáži návěsného čepu na návěs. Použití metody výpočtu jako alternativy fyzické zkoušky není přípustné.
 3.9.2 Při dynamické zkoušce se na návěsný čep v provozní poloze aplikuje střídavé vodorovné zatížení Fhw = ± 0,6 D.
 Přímka, v níž toto zatížení působí, prochází středem nejmenšího průměru válcové části návěsného čepu, který se u třídy H50 rovná 50,8 mm (viz příloha


text:
5, obrázek 18).
 3.10 Alternativní zkouška na únavu spojovacích koulí s držákem s hodnotou D ≤ 14 kN
 Alternativně ke zkušebnímu postupu, který je popsán v bodě 3.1, mohou být spojovací koule s držákem s hodnotou D ≤ 14 kN zkoušeny podle následujících podmínek.
 3.10.1 Úvod
 Níže popsaná zkouška životnosti spočívá ve zkoušce s víceosým zatížením ve třech směrech, přičemž síly působí současně a jsou definovány maximální amplitudy a charakteristika srovnávající účinky na únavu (hodnota měrného zatížení je v souladu s níže uvedenou definicí).
 3.10.2 Požadavky zkoušek
 3.10.2.1
 Definice hodnoty měrného zatížení (load intensity value, LIV)
 Hodnota měrného zatížení je skalární hodnota, která představuje závažnost jednoho časového průběhu zatížení s ohledem na únavovou životnost (totožná se součtem poškození). Kumulace poškození se vyjádří pomocí základního Minerova lineárního pravidla. Pro jeho určení se použijí amplitudy zatížení a počet opakování každé amplitudy (nezohlední se účinky středních zatížení).
 Křivka S-N (Basquinova křivka) představuje amplitudy zatížení ve vztahu k počtu cyklů (SA,i ve vztahu k Ni). Křivka má konstatní směrnici k ve dvojitém logaritmickém diagramu (tj. každá amplituda / vyvíjená zkušební síla SA,i se vztahuje k omezenému počtu cyklů Ni). Křivka představuje teoretické omezení únavy pro analyzovanou konstrukci.
 Časový průběh zatížení se vyjádří v diagramu párových rozkmitů (range-pair diagram) jako závislost amplitud zatížení na počtu cyklů zatížení (SA,i ve vztahu k ni). Součet poměrů ni/Ni pro všechny zjištěné úrovně amplitud SA,i se rovná hodnotě měrného zatížení.
 3.10.2.2
 Požadované hodnoty měrného zatížení a maximální amplitudy
 Musí se zohlednit tento systém souřadnic:
 osa x
 :
 podélný směr/proti směru jízdy vozidla
 osa y
 :
 vpravo vzhledem ke směru jízdy
 osa z
 :
 svislý směr vzhůru
 Časový průběh zatížení může být vyjádřen podle mezilehlých poloh vycházejících z hlavních směrů (x, y, z), přičemž se použijí tyto vztahy (α = 45°; α’ = 35,2°):
 Fxy(t) = Fx(t) × cos(α) + Fy(t) × sin(α)
 Fxz(t) = Fx(t) × cos(α) + Fz(t) × sin(α)
 Fyz(t) = Fy(t) × cos(α) + Fz(t) × sin(α)
 Fxyz(t) = Fxy(t) × cos(α’) + Fz(t) × sin(α’)
 Fxzy(t) = Fxz(t) × cos(α’) – Fz(t) × sin(α’)
 Fyzx(t) = Fyz(t) × cos(α’) – Fx(t) × sin(α’)
 Hodnoty měrného zatížení vyjádřené pro každý směr (rovněž pro kombinované směry) se vypočítají jako součet poměrů ni/Ni pro všechny zjištěné úrovně amplitud v příslušném směru.
 Aby se prokázala únavová životnost zařízení ke schválení typu, musí být při zkoušce životnosti dosaženo alespoň těchto hodnot měrného zatížení:
 LIV (1 kN ≤ D ≤ 7 kN)
 LIV (7 kN < D ≤ 14 kN)
 LIVx
 0,0212
 0,0212
 LIVy
 lineární regrese mezi:
 D = 1 kN: 7,026 e-4; D = 7 kN: 1,4052 e-4
 1,4052 e-4
 LIVz
 1,1519 e-3
 1,1519 e-3
 LIVxy
 lineární regrese mezi:
 D = 1 kN: 6,2617 e-3; D = 7 kN: 4,9884 e-3
 4,9884 e-3
 LIVxz
 9,1802 e-3
 9,1802 e-3
 LIVyz
 lineární regrese mezi:
 D = 1 kN: 7,4988 e-4; D = 7 kN: 4,2919 e-4
 4,2919 e-4
 LIVxyz
 lineární regrese mezi:
 D = 1 kN: 4,5456 e-3; D = 7 kN: 3,9478 e-3
 3,9478 e-3
 LIVxzy
 lineární regrese mezi:
 D =


text:
1 kN: 5,1977 e-3; D = 7 kN: 4,3325 e-3
 4,3325 e-3
 LIVyzx
 lineární regrese mezi:
 D = 1 kN: 4,5204 e-3; D = 7 kN: 2,9687 e-3
 2,9687 e-3
 Za účelem odvození časového průběhu zatížení, které vychází z výše uvedeného měrného zatížení, musí být sklon k = 5 (viz definice v bodě 3.10.2.1). Basquinova křivka musí procházet bodem s amplitudou SA = 0,6 × D a počtem cyklů N = 2 × 106.
 Statické svislé zatížení S (definované v bodě 2.11.3 tohoto předpisu) na spojovacím zařízení, udané výrobcem, se připočte ke svislému zatížení.
 V průběhu zkoušky by maximální amplitudy neměly přesáhnout tyto hodnoty:
 Podélně Fx [–]
 Příčně Fy [–]
 Svisle Fz [–]
 Maximum
 + 1,3 × D
 + 0,45 × D
 + 0,6 × D + S
 Minimum
 – 1,75 × D
 – 0,45 × D
 – 0,6 × D + S
 Na těchto internetových stránkách je k dispozici příklad časového průběhu, který splňuje uvedené požadavky:
 http://www.unece.org/trans/main/wp29/wp29wgs/wp29grrf/grrf-reg55.html
 3.10.3 Podmínky zkoušky
 Spojovací zařízení se namontuje na pevný zkušební přípravek nebo na vozidlo. Pokud jde o třírozměrný signál závislosti na čase, musí působit tři akční členy za účelem současného působení a kontroly silových složek Fx (podélná), Fy (příčná) a Fz (svislá). V ostatních případech mohou být počet a umístění akčních členů vybrány dohodou mezi výrobcem a technickými zkušebnami. V každém případě však musí být možné pomocí zkušební soustavy současně vyvíjet nezbytné síly, aby byly splněny požadavky na hodnoty měrného zatížení stanovené v bodě 3.10.2.2.
 Všechny šrouby musí být dotaženy momentem určeným výrobcem.
 3.10.3.1 Spojovací zařízení namontované na tuhém rámu
 Během působení maximálních a minimálních sil Fx, Fy a Fz i každé z nich jednotlivě na místo spojení nesmí být místa připevnění spojovacího zařízení dále než 1,5 mm od referenčního bodu pro „0-zatížení“.
 3.10.3.2 Spojovací zařízení namontované na karoserii vozidla nebo její části
 V tomto případě se spojovací zařízení namontuje na karoserii nebo část karoserie typu vozidla, pro které je spojovací zařízení navrženo. Vozidlo nebo část karoserie se namontují na vhodné zařízení nebo vhodný zkušební přípravek tak, aby se vyloučil jakýkoliv vliv zavěšení náprav.
 Přesné podmínky během zkoušky se popíší v příslušném zkušebním protokolu. Možné účinky rezonance musí být kompenzovány vhodným systémem kontroly zkušebního zařízení a mohou být sníženy doplňkovým připevněním mezi karoserií vozidla a zkušebním zařízením nebo úpravou frekvence.
 3.10.4 Kritéria selhání při zkoušce
 Kromě kritérií uvedených v bodě 4.1 tohoto předpisu ověřovaných kapilární metodou (defektoskopickou) se spojovací zařízení považuje za nevyhovující zkoušce, jestliže:
 a)
 je zjištěna jakákoliv viditelná plastická deformace;
 b)
 je ovlivněna funkčnost a bezpečnost spojení (např. bezpečné připojení přívěsu, maximální vůle);
 c)
 jakákoliv ztráta utahovacího momentu šroubů přesahující 30 % jmenovitého utahovacího momentu měřeného ve směru dotahování;
 d)
 spojovací zařízení se snímatelnou částí nelze oddělit a připevnit alespoň třikrát. Při prvním oddělení je povolen jeden náraz.
 PŘÍLOHA 7
 MONTÁŽ A ZVLÁŠTNÍ POŽADAVKY
 1. MONTÁŽ A ZVLÁŠTNÍ POŽADAVKY
 1.1 Montáž spojovacích koulí s držákem
 1.1.1 Spojovací koule s držákem musí být namontovány na vozidlo kategorie M1, M2 (s maximální přípustnou hmotností menší než 3,5 t) a kategorie N1 (1)