text:
externímu nabíjení, odpovídat nejméně 95 % stavu nabití podle bodů 1.4.4.1.1 a 1.4.4.1.2 a v případě systému REESS, který je konstruován tak, aby byl nabíjen pouze ze zdroje energie ve vozidle, musí odpovídat nejméně 90 % stavu nabití podle bodů 1.4.4.1.1 a 1.4.4.1.2. Stav nabití bude potvrzen metodou poskytnutou výrobcem.
 1.4.4.2
 Elektrické hnací ústrojí musí být pod elektrickým napětím buď za provozu původních zdrojů elektrické energie, nebo bez nich (např. motorový generátor, REESS nebo systém konverze elektrické energie), nicméně:
 1.4.4.2.1
 Na základě dohody mezi technickou zkušebnou a výrobcem je možné zkoušku provést s celým elektrickým hnacím ústrojím nebo jeho částmi bez elektrického napětí, pokud to nebude mít negativní vliv na výsledek zkoušky. V případě částí elektrického hnacího ústrojí, které nejsou napájeny elektrickou energií, musí být ochrana před úrazem elektrickým proudem prokázána buď pomocí fyzické ochrany, nebo izolačního odporu a dalších příslušných důkazů.
 1.4.4.2.2
 V případě, že je vozidlo vybaveno funkcí automatického rozpojení, je na žádost výrobce možné provést zkoušku s aktivovanou funkcí automatického rozpojení. V takovém případě musí být prokázáno, že automatické rozpojení by fungovalo i v průběhu nárazové zkoušky. To zahrnuje jak signál automatické aktivace, tak i galvanické rozpojení s ohledem na podmínky pozorované v průběhu nárazu.
 2.
 Figuríny
 2.1
 Přední sedadla
 2.1.1
 Zkušební figurína odpovídající specifikacím pro figurínu muže padesátého percentilu Hybrid III (1), která splňuje požadavky na její seřízení, se instaluje na sedadlo řidiče podle podmínek stanovených v příloze 5.
 Zkušební figurína odpovídající specifikacím pro figurínu muže padesátého percentilu Hybrid III1, která splňuje požadavky na její seřízení, se instaluje na sedadlo spolujezdce podle podmínek stanovených v příloze 5.
 2.1.2
 Vozidlo se zkouší se zádržnými systémy, jak jimi vozidlo vybavuje výrobce.
 3.
 Pohon a dráha vozidla
 3.1
 Vozidlo musí být poháněno svým vlastním motorem, nebo jiným hnacím zařízením.
 3.2
 V okamžiku nárazu nesmí již na vozidlo působit žádné přídavné řídicí ani hnací zařízení.
 3.3
 Dráha vozidla musí splňovat požadavky stanovené v bodech 1.2 a 1.3.1.
 4.
 Zkušební rychlost
 Rychlost vozidla v okamžiku nárazu musí činit 50 –0/+1 km/h. Pokud však byla zkouška provedena při vyšší nárazové rychlosti a vozidlo splnilo požadavky, lze zkoušku hodnotit jako vyhovující.
 5.
 Měření na figurínách na předních sedadlech
 5.1
 Všechna měření potřebná pro ověření biomechanických kritérií se provádějí za použití měřicích systémů odpovídajících specifikacím, jež jsou uvedeny v příloze 8.
 5.2
 Jednotlivé parametry se zaznamenávají prostřednictvím nezávislých datových kanálů s těmito hodnotami CFC (kmitočtová třída kanálu):
 5.2.1
 Měření v hlavě figuríny
 Zrychlení (a) vztažené k těžišti se vypočítává z tříosých složek zrychlení měřených za použití CFC 1 000.
 5.2.2
 Měření v krku figuríny
 5.2.2.1
 Axiální tahová síla a smyková síla působící zpředu dozadu na rozhraní mezi krkem a hlavou se měří za použití CFC 1 000.
 5.2.2.2
 Ohybový moment kolem příčné osy na rozhraní mezi krkem a hlavou se měří za použití CFC 600.
 5.2.3
 Měření v hrudníku figuríny
 Průhyb hrudníku mezi hrudní kostí a páteří se měří za použití CFC 180.
 5.2.4
 Měření ve stehenní kosti figuríny
 5.2.4.1
 Axiální tlaková síla se měří za použití CFC 600.
 6.
 Měření na vozidle
 6.1


text:
Aby bylo možno provést zjednodušenou zkoušku podle přílohy 7, je třeba stanovit časový průběh zpomalení nosné konstrukce na základě hodnot z akcelerometrů v podélném směru v patě jednoho ze sloupků „B“ vozidla za použití CFC 180 a pomocí datových kanálů, které odpovídají požadavkům uvedeným v příloze 8.
 6.2
 Časový průběh rychlosti, který se použije při zkoušce podle přílohy 7, se získá z akcelerometru v podélném směru na sloupku „B“.
 7.
 Rovnocenné postupy
 7.1
 Podle uvážení schvalovacího orgánu mohou být povoleny i alternativní postupy, pokud lze prokázat jejich rovnocennost. Ke schvalovací dokumentaci se připojí zpráva, ve které se uvede použitá metoda a získané výsledky nebo důvod, proč nebyla zkouška provedena.
 7.2
 Povinnost prokázat rovnocennost použité alternativní metody má výrobce nebo jeho zástupce, který použití této metody požaduje.
 (1) Pracovní skupina pro pasivní bezpečnost (GRSP) EHK OSN hodlá vypracovat doplněk ke vzájemnému usnesení M.R.1 o figurínách pro zkoušky čelním nárazem. Než bude tento doplněk k dispozici, budou technické specifikace a podrobné výkresy figuríny Hybrid III se základními rozměry figuríny muže padesátého percentilu a figuríny ženy pátého percentilu a specifikace pro jejich nastavení pro tuto zkoušku uloženy u generálního tajemníka OSN, přičemž na vyžádání je možno do nich nahlédnout na sekretariátu Evropské hospodářské komise, Palais des Nations, Ženeva, Švýcarsko.
 PŘÍLOHA 4
 Biomechanická kritéria
 1.
 Kritérium pohybu hlavy (HPC36)
 1.1
 Kritérium pohybu hlavy (HPC36) se považuje za splněné, nedojde-li během zkoušky ke kontaktu hlavy se žádnou konstrukční částí vozidla.
 1.2
 Jestliže v průběhu zkoušky dojde ke kontaktu hlavy s jakoukoli konstrukční částí vozidla, vypočte se hodnota HPC na základě zrychlení (a) změřeného podle bodu 5.2.1 přílohy 3, podle vzorce:
 kde:
 1.2.1
 člen „a“ je výsledné zrychlení změřené podle bodu 5.2.1 přílohy 3, vyjádřené v jednotkách tíhy g (1 g = 9,81 m/s2);
 1.2.2
 pokud lze uspokojivě stanovit počátek kontaktu hlavy, pak t1 a t2 jsou okamžiky (v sekundách) určující interval mezi začátkem kontaktu hlavy a koncem záznamu, pro který je hodnota HPC maximální;
 1.2.3
 pokud nelze stanovit počátek kontaktu hlavy, pak t1 a t2 jsou časové okamžiky (v sekundách) určující interval mezi začátkem a koncem záznamu, pro který je hodnota HPC maximální.
 1.2.4
 Hodnoty HPC, pro které je časový interval (t1 – t2) delší než 36 ms, se pro účely výpočtu maximální hodnoty zanedbávají.
 1.3
 Hodnota výsledného zrychlení hlavy během dopředného nárazu, která je během 3 ms kumulativně překročena, se vypočítává z výsledného zrychlení hlavy měřeného podle bodu 5.2.1 přílohy 3.
 2.
 Kritéria poranění krku
 2.1
 Tato kritéria jsou určena axiální tahovou silou a smykovými silami zpředu dozadu na rozhraní mezi hlavou a krkem (v kN), změřenými podle bodu 5.2.2 přílohy 3.
 2.2
 Kritérium ohybového momentu krku je určeno ohybovým momentem (v Nm) kolem příčné osy na rozhraní mezi hlavou a krkem, změřeným podle bodu 5.2.2 přílohy 3.
 3.
 Kritérium stlačení hrudníku (THCC, thorax compression criterion) a kritérium měkkých tkání (V * C, viscous criterion)
 3.1
 Kritérium stlačení hrudníku je určeno absolutní hodnotou deformace hrudníku (v mm) změřenou podle bodu 5.2.3 přílohy 3.
 3.2
 Kritérium měkkých tkání (V*C) se vypočítává jako okamžitý součin tlaku

type: contracts

jurisdiction: EU


text:
a rychlosti průhybu hrudní kosti, změřené podle bodu 5 této přílohy a rovněž podle bodu 5.2.3 přílohy 3.
 4.
 Kritérium síly působící na stehenní kost (FFC, Femur Force Criterion)
 4.1
 Toto kritérium je určeno tlakovým zatížením (v kN) přenášeným axiálně na každou stehenní kost figuríny, změřeným podle bodu 5.2.4 přílohy 3.
 5.
 Postup výpočtu kritéria měkkých tkání (V * C) pro figurínu Hybrid III
 5.1
 Kritérium měkkých tkání se vypočítává jako okamžitý součin tlakové síly a rychlosti průhybu hrudní kosti. Obojí se získávají z měření průhybu hrudní kosti.
 5.2
 Odezva průhybu hrudní kosti se filtruje jednou při CFC 180. Stlačení v čase t se z tohoto filtrovaného signálu vypočítává podle vzorce:
 C(t) = D(t) / konstanta,
 kde percentilová konstanta pro figurínu muže = 0,229 v případě figuríny padesátého percentilu HIII
 a percentilová konstanta pro figurínu ženy = 0,187 v případě figuríny padesátého percentilu HIII
 Rychlost průhybu hrudní kosti v čase t se vypočítává z filtrovaného průhybu podle vzorce:
 kde D(t) je průhyb v čase t (v metrech) a je časový interval (v sekundách) mezi měřeními průhybu. Maximální hodnota činí 1,25 x 10–4 sekundy. Tento výpočetní postup je znázorněn v následujícím diagramu:
 PRILOHA 5
 Uspořádání a instalace figurín a seřízení zádržných systémů
 1.
 Uspořádání figurín
 1.1
 Oddělená sedadla
 Rovina souměrnosti figuríny musí být totožná se svislou středovou rovinou sedadla.
 1.2
 Přední lavicové sedadlo
 1.2.1
 Řidič
 Rovina souměrnosti figuríny musí ležet ve svislé rovině procházející středem volantu a rovnoběžně s podélnou středovou rovinou vozidla. Pokud je místo k sezení určeno tvarem lavice, považuje se takové sedadlo za oddělené.
 1.2.2
 Krajní cestující
 Rovina souměrnosti figuríny musí být symetrická s rovinou souměrnosti figuríny řidiče vůči podélné středové rovině vozidla. Pokud je místo k sezení určeno tvarem lavice, považuje se takové sedadlo za oddělené.
 1.3
 Lavicové sedadlo pro cestující vpředu (mimo řidiče)
 Roviny souměrnosti figuríny musejí být totožné se středovými rovinami míst k sezení stanovených výrobcem.
 2.
 Instalace figuríny muže padesátého percentilu Hybrid III na sedadle řidiče
 2.1
 Hlava
 Příčná přístrojová platforma hlavy musí být vodorovná s přesností na 2,5°. Při nastavování hlavy figuríny ve vozidle se vzpřímenými sedadly, která nemají seřiditelná opěradla, se postupuje po krocích v následujícím pořadí. Nejprve se seřídí poloha bodu H v mezích stanovených níže v bodě 2.4.3.1 tak, aby se příčná přístrojová platforma hlavy figuríny vyrovnala do vodorovné polohy. Pokud se platforma nevyrovnala, seřídí se úhel kyčle figuríny v mezích stanovených v bodě 2.4.3.2. Jestliže i přesto příčná přístrojová platforma hlavy stále ještě vyrovnána není, seřídí se krční konzola figuríny v minimálním potřebném rozsahu tak, aby byla příčná přístrojová platforma hlavy vodorovná s přesností na 2,5°.
 2.2
 Paže
 2.2.1
 Paže řidiče spočívají těsně u trupu s osami co nejblíže svislé rovině.
 2.3
 Ruce
 2.3.1
 Dlaně zkušební figuríny řidiče se dotýkají vnější části věnce volantu v bodech vodorovné osy věnce. Palce spočívají na věnci volantu a jsou k němu lehce přilepeny lepicí páskou tak, aby při zatlačení na ruku figuríny směrem vzhůru silou nejméně 9 N a nejvýše 22 N uvolnila lepicí páska ruku z věnce volantu.
 2.4
 Trup
 2.4.1


text:
Ve vozidlech vybavených lavicovými sedadly spočívá horní část trupu figuríny řidiče na opěradle sedadla. Středová předozadní rovina figuríny řidiče je svislá a rovnoběžná s podélnou osou vozidla a prochází středem věnce volantu.
 2.4.2
 Ve vozidlech vybavených jednotlivými sedadly spočívá horní část trupu figuríny řidiče na opěradle sedadla. Středová předozadní rovina figuríny řidiče je svislá a splývá s podélnou osou příslušného sedadla.
 2.4.3
 Spodní část trupu
 2.4.3.1
 Bod H
 Bod H figuríny řidiče musí s přesností na 13 mm ve svislém směru a 13 mm ve vodorovném směru splývat s bodem nacházejícím se 6 mm pod bodem H stanoveným tak, jak je uvedeno v příloze 6, až na to, že se délka bércové a stehenní části zařízení pro stanovení bodu H nastaví na 414 mm namísto 417 mm, resp. na 401 mm namísto 432 mm.
 2.4.3.2
 Úhel kyčle
 Při stanovení pomocí měřidla úhlu kyčle (GM) (výkres č. 78051-532 zařazený odkazem do části 572), jež je vloženo do otvoru pro měřidlo u bodu H figuríny, musí úhel měřený od horizontály na rovné plošce 76,2 mm (3 palce) měřidla činit 22,5° ± 2,5°.
 2.5
 Nohy
 Stehenní část nohou figuríny řidiče spočívá na sedáku natolik, nakolik je to umožněno položením chodidel. Počáteční vzdálenost mezi vnějšími stranami přírub třmenů kolena činí 270 ± 10 mm. V možné míře se levá noha figuríny řidiče nastaví do svislé podélné roviny. V možné míře se pravá noha figuríny řidiče nastaví do svislé roviny. Přípustné je konečné seřízení umožňující uložení chodidel podle bodu 2.6 pro různá uspořádání prostoru pro cestující.
 2.6
 Chodidla
 2.6.1
 Pravé chodidlo figuríny řidiče spočívá na nesešlápnutém pedálu plynu s nejzadnějším bodem paty na podlaze v rovině pedálu. Pokud nelze chodidlo na pedál akcelerátoru položit, ustaví se kolmo k holeni a umístí co nejvíce dopředu ve směru osy pedálu, s nejzadnějším bodem paty spočívajícím na podlaze. Pata levého chodidla se položí na podlahový panel co nejvíce dopředu. Levé chodidlo se položí co nejrovněji na pedálovou podlahu. Podélná osa levého chodidla směřuje co nejrovnoběžněji s podélnou osou vozidla. Je-li vozidlo vybaveno opěrkou nohy, lze na ni žádost výrobce položit levé chodidlo. V takovém případě je poloha levého chodidla určena opěrkou nohy.
 2.7
 Instalované měřicí přístroje nesmějí pohyb figuríny při nárazu nijak ovlivňovat.
 2.8
 Teplota figuríny a soustavy měřicích přístrojů se před zkouškou nechá ustálit a udržuje se, nakolik je to možné, v rozmezí 19 až 22,2 °C.
 2.9
 Oblečení figuríny padesátého percentilu HIII
 2.9.1
 Figurína vybavená přístroji se oblékne do přiléhavého bavlněného elastického oděvu s krátkými rukávy a s kalhotami sahajícími do půli lýtek podle specifikace ve FMVSS 208, výkresy 78051-292 a 293, nebo specifikací rovnocenných.
 2.9.2
 Obě chodidla zkušební figuríny se pevně obují do bot velikosti 11XW, které svou velikostí a tloušťkou podrážek a podpatků odpovídají vojenské normě Spojených států amerických MIL S 13192, revize P, a jejichž hmotnost činí 0,57 ± 0,1 kg.
 3.
 Instalace figuríny ženy pátého percentilu Hybrid III na sedadle cestujícího
 Podélný a svislý rozměr bodu H jsou popsány jako (X50thM, Z50thM) a podélný a svislý rozměr bodu H 5th jsou popsány


text:
jako (X5thF, Z5thF). XSCL je definováno jako vodorovná vzdálenost mezi bodem H a nejpřednějším bodem na sedáku sedadla (viz obrázek 1). Bod H 5th se vypočte pomocí následujícího vzorce: X5thF by měl být vždy více vpředu než X50thM.
 X5thF = X50thM, + (93 mm – 0,323 x XSCL)
 Z5thF = Z50thM
 Obrázek 1
 3.1
 Hlava
 Příčná přístrojová platforma hlavy musí být vodorovná s přesností na 2,5°. Při nastavování hlavy figuríny ve vozidle se vzpřímenými sedadly, která nemají seřiditelná opěradla, se postupuje po krocích v následujícím pořadí. Nejprve se seřídí poloha bodu H 5th v mezích stanovených níže v bodě 3.4.3.1 tak, aby se příčná přístrojová platforma hlavy figuríny vyrovnala do vodorovné polohy. Pokud se platforma nevyrovnala, seřídí se úhel kyčle figuríny v mezích stanovených v bodě 3.4.3.2. Jestliže i přesto příčná přístrojová platforma hlavy stále ještě vyrovnána není, seřídí se krční konzola figuríny v minimálním potřebném rozsahu tak, aby byla příčná přístrojová platforma hlavy vodorovná s přesností na 2,5°.
 3.2
 Paže
 3.2.1
 Paže cestujícího se dotýkají opěradla sedadla a boků trupu.
 3.3
 Ruce
 3.3.1
 Dlaně figuríny cestujícího se dotýkají vnější strany stehen. Malíček se dotýká sedáku.
 3.4
 Trup
 3.4.1
 Ve vozidlech vybavených lavicovými sedadly spočívá horní část trupu figuríny cestujícího na opěradle sedadla. U figuríny cestujícího je středová předozadní rovina rovněž svislá a rovnoběžná s podélnou osou vozidla a nachází se ve stejné vzdálenosti od podélné osy vozidla jako středová předozadní rovina figuríny řidiče.
 3.4.2
 Ve vozidlech vybavených jednotlivými sedadly spočívá horní část trupu figuríny cestujícího na opěradle sedadla. Středová předozadní rovina figuríny cestujícího je svislá a splývá s podélnou osou příslušného sedadla.
 3.4.3
 Spodní část trupu
 3.4.3.1
 Bod „H 5th“
 Bod „H 5th“ zkušební figuríny cestujícího musí s přesností na 13 mm ve vodorovném směru splývat s bodem „H 5th“ stanoveným postupem podle přílohy 6 a bodu 3 výše.
 3.4.3.2
 Úhel kyčle
 Při stanovení pomocí měřidla úhlu kyčle (GM) (výkres č. 78051-532 zařazený odkazem do části 572), jež je vloženo do otvoru pro měřidlo u bodu H figuríny, musí úhel měřený od horizontály na rovné plošce 76,2 mm (3 palce) měřidla činit 20 ± 2,5°.
 3.5
 Nohy
 Stehenní část nohou figuríny cestujícího spočívá na sedáku natolik, nakolik to umožňuje uložení chodidel. Počáteční vzdálenost mezi vnějšími stranami přírub třmenů kolena činí 229 mm ± 5 mm, jak je znázorněno na obrázku 2. V možné míře se obě nohy figuríny cestujícího nastaví do svislé podélné roviny. Přípustné je konečné seřízení umožňující uložení chodidel podle bodu 3.6 pro různá uspořádání prostoru pro cestující.
 Obrázek 2 Počáteční vzdálenost kolena figuríny ženy pátého percentilu Hybrid III
 3.6
 Chodidla
 3.6.1
 Nohy se umístí co nejdále od předního konce sedáku, zatímco stehna se udržují v kontaktu se sedákem, jak je znázorněno na obrázku a). Jak je znázorněno na obrázku b), položí se obě nohy tak, aby chodidla byla v kontaktu s podlahou, přičemž chodidlo svírá s holení pravý úhel a stehenní část se udržuje v konstantním úhlu sklonu. Když jsou obě paty v kontaktu s podlahou, natočí se chodidlo tak, aby se prsty dostaly do co


text:
největšího kontaktu s podlahou, jak je znázorněno na obrázku c).
 Není-li možné, aby obě chodidla byla v kontaktu s podlahou, spustí se tak, aby se lýtka dotýkala předního okraje sedáku nebo aby se zadní část chodidla dotýkala interiéru vozidla. Chodidlo se musí udržovat co nejrovnoběžněji s podlahou, jak je znázorněno na obrázku d).
 Překáží-li požadované poloze chodidla vyčnívající části vozidla, natočí se chodidlo o co nejmenší úhel kolem osy holenní kosti. Pokud to nestačí, natočí se stehenní kost tak, aby chodidlu již nic nepřekáželo nebo aby překáželo co nejméně. Chodidlo se posune dovnitř nebo směrem ven, přičemž se udržuje konstantní vzdálenost mezi koleny.
 3.7
 Instalované měřicí přístroje nesmějí pohyb figuríny při nárazu nijak ovlivňovat.
 3.8
 Teplota figurín a soustavy měřicích přístrojů se před zkouškou nechá ustálit a udržuje se, nakolik je to možné, v rozmezí 19 až 22,2 °C.
 3.9
 Oblečení figuríny pátého percentilu HIII
 3.9.1
 Figurína vybavená přístroji se oblékne do přiléhavého bavlněného elastického oděvu s krátkými rukávy a s kalhotami sahajícími do půli lýtek podle specifikace ve FMVSS 208, výkresy 78051-292 a 293, nebo specifikací rovnocenných.
 3.9.2
 Obě chodidla zkušební figuríny se pevně obují do bot ženské velikosti 7,5 W, které svou velikostí a tloušťkou podrážek a podpatků odpovídají vojenské normě USA MIL-S-21711E, revize P, a jejichž hmotnost činí 0,41 ± 0,09 kg.
 4.
 Seřízení zádržného systému
 Vesta figuríny se nainstaluje do příslušné polohy tak, aby otvor pro šroub spodní krční konzoly a pracovní otvor vesty figuríny byly ve stejné poloze. Zkušební figurína sedící v určené poloze tak, jak stanoví příslušné požadavky v bodech 2.1 až 2.6 a 3.1 až 3.6, se obepne pásem a přezka se zapne. Napne se břišní pás. Z navíječe se povytáhne ramenní popruh a nechá se navinout. Tento postup se čtyřikrát zopakuje. Ramenní popruh by měl být umístěn tak, aby nesklouzl z ramene a aby se nedotknul krku. Bezpečnostní pás se umístí takto: u zkušební figuríny muže padesátého percentilu Hybrid III nesmí být otvor na vnější straně vesty figuríny zcela zakryt bezpečnostním pásem. V případě figuríny ženy pátého percentilu Hybrid III musí bezpečnostní pás procházet mezi prsy. Na břišní pás se aplikuje tahové zatížení 9 až 18 N. Jestliže je systém pásu vybaven omezovačem tahu, ramenní pás se povolí v maximální míře, kterou pro normální používání doporučuje v návodu k obsluze výrobce vozidla. Pokud systém pásu omezovačem tahu vybaven není, nechá se nadbytečná délka popruhu ramenního pásu navinout působením navíjecí síly navíječe. Jsou-li bezpečností pás a kotevní úchyty bezpečnostních pásů umístěny tak, že pás neleží tak, jak je vyžadováno výše, lze bezpečnostní pás ručně nastavit a přichytit páskou.
 PRILOHA 6
 Postup pro stanovení bodu H a skutečného úhlu trupu pro místa k sezení v motorových vozidlech (1)
 Dodatek 1 – Popis třírozměrného zařízení ke stanovení bodu H (zařízení 3-D H) (1)
 Dodatek 2 – Třírozměrná vztažná soustava (1)
 Dodatek 3 – Referenční údaje o místech k sezení (1)
 (1) Postup je popsán v příloze 1 Úplného usnesení o konstrukci vozidel (RE.3.), dokument ECE/TRANS/WP.29/78/Rev.6).
 PRILOHA 7
 Postup zkoušky se zkušebním vozíkem
 1.
 Příprava a


text:
postup zkoušky
 1.1
 Zkušební vozík
 Zkušební vozík musí být konstruován tak, aby se po zkoušce neobjevily žádné trvalé deformace. Vede se tak, aby ve fázi nárazu nepřekročila odchylka ve svislé rovině 5° a ve vodorovné rovině 2°.
 1.2
 Stav nosné konstrukce
 1.2.1
 Všeobecně
 Zkoušená nosná konstrukce musí být reprezentativní pro sériovou výrobu příslušných vozidel. Některé součásti mohou být nahrazeny nebo vyjmuty, pokud toto nahrazení nebo vyjmutí zjevně nemá na výsledky zkoušky vliv.
 1.2.2
 Seřízení
 Seřízení musí odpovídat specifikacím bodu 1.4.3 přílohy 3 tohoto předpisu, přičemž se v úvahu bere také to, co je uvedeno v bodě 1.2.1.
 1.3
 Uchycení nosné konstrukce
 1.3.1
 Nosná konstrukce musí být k vozíku pevně uchycena tak, aby během zkoušky nedošlo k žádnému relativnímu posunu.
 1.3.2
 Použitý způsob upevnění nosné konstrukce k vozíku nesmí zpevňovat ukotvení sedadel nebo zádržných zařízení, ani nesmí vyvolat abnormální deformaci nosné konstrukce.
 1.3.3
 Doporučuje se takové zařízení pro uchycení, kde nosná konstrukce spočívá na podpěrách umístěných přibližně v ose kol, nebo – je-li to možné – kde je nosná konstrukce k vozíku připevněna úchyty závěsného systému.
 1.3.4
 Úhel mezi podélnou osou vozidla a směrem pohybu vozíku činí 0° ± 2°.
 1.4
 Figuríny
 Figuríny a jejich umístění musejí odpovídat specifikacím uvedeným v bodě 2 přílohy 3.
 1.5
 Měřicí aparatura
 1.5.1
 Zpomalení nosné konstrukce
 Snímače pro měření zpomalení nosné konstrukce během nárazu musejí být umístěny rovnoběžně s podélnou osou vozíku podle specifikací přílohy 8 (CFC 180).
 1.5.2
 Měření na figurínách
 Všechna měření potřebná pro kontrolu souboru kritérií jsou uvedena v bodě 5 přílohy 3.
 1.6
 Křivka zpomalení nosné konstrukce
 Křivka zpomalení nosné konstrukce v průběhu nárazové fáze musí vyhovovat podmínce, že se křivka změny rychlosti v čase získaná integrací neodchyluje v žádném bodě o více než ±1 m/s od referenční křivky změny rychlosti v čase pro dané vozidlo, jak je definována v dodatku k této příloze. K získání rychlosti nosné konstrukce uvnitř pásma lze posunout časovou osu referenční křivky.
 1.7
 Referenční křivka ΔV = f(t) daného vozidla
 Tato referenční křivka se získá integrací křivky zpomalení zkoušeného vozidla změřené při zkoušce čelním nárazem na bariéru, jak je uvedeno v bodě 6 přílohy 3 tohoto předpisu.
 1.8
 Rovnocenná metoda
 Zkoušku je možno provést i jinou metodou než zpomalením zkušebního vozíku, ovšem za předpokladu, že taková metoda splňuje požadavek týkající se rozmezí změn rychlosti podle bodu 1.6.
 PŘÍLOHA 7 – DODATEK
 Křivka ekvivalence – toleranční pásmo pro křivku ΔV = f(t)
 PŘÍLOHA 8
 Postup měření při měřicích zkouškách: přístrojové vybavení
 1.
 Definice
 1.1
 Datový kanál
 Datový kanál zahrnuje veškeré přístrojové vybavení počínaje snímačem (resp. vícenásobnými snímači, jejichž výstupy jsou určitým způsobem zkombinovány) až po případné postupy analýzy, kterými se mohou změnit kmitočty nebo amplitudy dat.
 1.2
 Snímač
 Snímač je prvním zařízením datového kanálu; slouží k přeměně měřené fyzikální veličiny v jinou veličinu (například elektrické napětí), jež může být ve zbývající části datového kanálu zpracována.
 1.3
 Amplitudová třída kanálu: (CAC, Channel Amplitude Class)
 Označení datového kanálu, který splňuje určité amplitudové charakteristiky, specifikované v této příloze. Číslo CAC se číselně rovná horní mezi měřicího rozsahu.
 1.4
 Charakteristické kmitočty


text:
FH, FL, FN
 Tyto kmitočty jsou definovány na obrázku 1 této přílohy.
 1.5
 Kmitočtová třída kanálu: CFC
 Kmitočtová třída kanálu je označena číslem, které udává, že kmitočtová charakteristika kanálu leží uvnitř mezí specifikovaných na obrázku 1 této přílohy. Toto číslo a hodnota kmitočtu FH (v Hz) jsou si číselně rovny.
 1.6
 Koeficient citlivosti
 Směrnice přímky, která při použití metody nejmenších čtverců nejlépe odpovídá kalibračním hodnotám stanoveným v dané amplitudové třídě kanálu.
 1.7
 Kalibrační faktor datového kanálu
 Střední hodnota koeficientů citlivosti vyhodnocených v rozmezí kmitočtů, které jsou rovnoměrně rozloženy na logaritmické stupnici mezi
 FL
 a
 1.8
 Chyba linearity
 V procentech vyjádřený poměr maximálního rozdílu mezi kalibrační hodnotou a odpovídající hodnotou odečtenou na přímce definované v bodě 1.6 u horní meze dané amplitudové třídy kanálu.
 1.9
 Příčná citlivost
 Poměr výstupního signálu ke vstupnímu signálu při buzení snímače kolmého na osu měření. Vyjadřuje se v procentech citlivosti podél osy měření.
 1.10
 Doba fázového zpoždění
 Doba fázového zpoždění datového kanálu je rovna fázovému zpoždění (v radiánech) sinusového signálu dělenému úhlovým kmitočtem tohoto signálu (v radiánech za sekundu).
 1.11
 Vnější prostředí
 Souhrn všech vnějších podmínek a vlivů, které na datový kanál v daném okamžiku působí.
 2.
 Funkční požadavky
 2.1
 Chyba linearity
 Absolutní hodnota chyby linearity datového kanálu při jakémkoli kmitočtu v CFC nesmí v celém měřicím rozsahu převyšovat 2,5 % hodnoty CAC.
 2.2
 Amplituda ve vztahu ke kmitočtu
 Kmitočtová odezva datového kanálu musí ležet mezi mezními křivkami uvedenými na obrázku 1 této přílohy. Nulová úroveň dB je určena kalibračním faktorem.
 2.3
 Doba fázového zpoždění
 Stanoví se doba fázového zpoždění mezi vstupním a výstupním signálem datového kanálu, která se mezi 0,03 FH a FH nesmí změnit o více než 1/10 FH sekund.
 2.4
 Čas
 2.4.1
 Časová základna
 Zaznamená se časová základna, která musí poskytnout alespoň 1/100 sekundy s přesností na 1 %.
 2.4.2
 Vzájemné časové zpoždění
 Vzájemné časové zpoždění mezi signály dvou nebo více datových kanálů nesmí bez ohledu na jejich kmitočtovou třídu přesáhnout 1 ms při vyloučení zpoždění způsobeného fázovým posunem.
 Dva nebo více datových kanálů, jejichž signály jsou kombinovány, musejí být téže kmitočtové třídy a jejich vzájemné časové zpoždění nesmí být větší než 1/10 FH sekund.
 Tento požadavek platí jak pro analogové signály, tak pro synchronizační pulsy a digitální signály.
 2.5
 Příčná citlivost snímače
 Příčná citlivost snímače musí být v každém směru menší než 5 %.
 2.6
 Kalibrace
 2.6.1
 Všeobecně
 Datový kanál se kalibruje nejméně jednou za rok porovnáním s referenčním zařízením návazným na známé etalony. Metodami použitými pro porovnání s referenčním zařízením se nesmí zavést chyba větší než 1 % CAC. Použití referenčního zařízení je omezeno na kmitočtový rozsah, na který je kalibrováno. Subsystémy datového kanálu mohou být hodnoceny individuálně a výsledky zahrnuty do přesnosti celkového datového kanálu. To lze provést například pomocí elektrického signálu o známé amplitudě, který simuluje výstupní signál snímače, což umožňuje kontrolu faktoru zesílení datového kanálu mimo vlastní snímač.
 2.6.2
 Přesnost referenčního zařízení pro kalibraci
 Přesnost referenčního zařízení pro kalibraci musí být ověřena nebo schválena úředním metrologickým orgánem.
 2.6.2.1
 Statická kalibrace
 2.6.2.1.1
 Zrychlení
 Chyby musejí být menší než ±1,5


text:
% amplitudové třídy kanálu.
 2.6.2.1.2
 Síly
 Chyba musí být menší než ±1 % amplitudové třídy kanálu.
 2.6.2.1.3
 Posuny
 Chyba musí být menší než ±1 % amplitudové třídy kanálu.
 2.6.2.2
 Dynamická kalibrace
 2.6.2.2.1
 Zrychlení
 Chyba referenčních zrychlení vyjádřená v procentech amplitudové třídy kanálu musí být do 400 Hz menší než ±1,5 %, mezi 400 a 900 Hz menší než ±2 % a nad 900 Hz menší než ±2,5 %.
 2.6.2.3
 Čas
 Relativní chyba referenčního času musí být menší než 10-5.
 2.6.3
 Koeficient citlivosti a chyba linearity
 Tyto hodnoty se stanoví měřením výstupního signálu datového kanálu při známém vstupním signálu pro různé hodnoty tohoto signálu. Kalibrace datového kanálu musí zahrnovat celý rozsah amplitudové třídy.
 Pro obousměrné kanály se použijí hodnoty jak kladné, tak záporné.
 Pokud kalibrační zařízení nedokáže kvůli mimořádně vysokým hodnotám měřené veličiny vytvořit požadovaný vstup, provedou se kalibrace v mezích kalibračních etalonů a tyto meze se uvedou ve zkušebním protokolu.
 Celkový datový kanál se kalibruje při kmitočtu nebo kmitočtovém spektru majícím významnou hodnotu mezi
 FL
 a
 2.6.4
 Kalibrace kmitočtové odezvy
 Křivky odezvy fáze a amplitudy ve vztahu ke kmitočtu se stanoví měřením fáze a amplitudy výstupních signálů datového kanálu při známém vstupním signálu a pro různé hodnoty tohoto signálu ležící v rozmezí od FL do desetinásobku CFC nebo do 3 000 Hz, podle toho, která hodnota je nižší.
 2.7
 Vlivy vnějšího prostředí
 Je třeba provádět pravidelné kontroly ke zjištění případných vlivů vnějšího prostředí, jako je elektrický nebo magnetický tok, rychlost pohybu kabelů apod. To lze provést například zaznamenáváním výstupu náhradních kanálů vybavených maketami snímačů. Pokud se zjistí významné výstupní signály, je třeba přijmout nápravné opatření, jakým je například výměna kabelů.
 2.8
 Volba a určení datového kanálu
 Datový kanál je definován hodnotami CAC a CFC.
 CAC musí mít hodnotu 1, 2 nebo 5 na desátou.
 3.
 Montáž snímačů
 Snímače je třeba pevně uchytit, aby byly záznamy jejich signálů co nejméně ovlivněny vibracemi. Za platnou se považuje každá montáž, jejíž nejnižší rezonanční kmitočet se rovná alespoň pětinásobku kmitočtu FH příslušného datového kanálu. Zejména snímače zrychlení je třeba montovat tak, aby počáteční úhel mezi skutečnou osou měření a příslušnou referenční osou vztažné soustavy nebyl větší než 5°, pokud není proveden analytický nebo experimentální odhad vlivu montáže na měřené údaje. Měří-li se v daném bodě zrychlení ve více osách, má osa každého snímače zrychlení procházet ve vzdálenosti do 10 mm od tohoto bodu a seismické těžiště každého akcelerometru se má nacházet ve vzdálenosti do 30 mm od tohoto bodu.
 4.
 Zpracování dat
 4.1
 Filtrace
 Filtrace odpovídající kmitočtům dané třídy datového kanálu se může provést buď během záznamu, nebo v rámci zpracování dat. Analogovou filtraci před záznamem je však třeba provést na úrovni vyšší než CFC, aby se využilo alespoň 50 % dynamického rozsahu záznamového zařízení a snížilo se nebezpečí, že vysoké kmitočty zařízení zahltí, nebo způsobí chyby vzorkování (aliasing) při digitalizaci.
 4.2
 Digitalizace
 4.2.1
 Vzorkovací kmitočet
 Vzorkovací kmitočet musí činit alespoň 8 FH.
 4.2.2
 Amplitudové rozlišení
 Velikost digitálních slov by měla být alespoň 7 bitů plus paritní bit.
 5.
 Předkládání výsledků
 Výsledky se předkládají


text:
na papíru formátu A4 (ISO/R 216). Pokud jsou výsledky předkládány ve formě grafů, musejí být na osách vyznačeny stupnice, přičemž měřicí jednotka musí být vhodným násobkem zvolené jednotky (např. 1, 2, 5, 10, 20 mm). Používají se jednotky SI, s výjimkou rychlosti vozidla, kde je možno použít jednotku km/h, a zrychlení při nárazu, kde je možno použít jednotku g, kde g = 9,8 m/s2.
 Obrázek 1 Křivka kmitočtové odezvy
 N
 Logaritmická stupnice
 CFC
 FL
 FH.
 FN
 a
 ±
 0,5
 dB
 b
 +
 0,5 ; –1
 dB
 Hz
 Hz
 Hz
 c
 +
 0,5 ; -4
 dB
 1 000
 ≤ 0,1
 1 000
 1 650
 d
 –
 9
 dB/oktáva
 600
 ≤ 0,1
 600
 1 000
 e
 –
 24
 dB/oktáva
 180
 ≤ 0,1
 180
 300
 f
 ∞
 60
 ≤ 0,1
 60
 100
 g
 –
 30
 PŘÍLOHA 9
 Zkušební postupy pro vozidla vybavená elektrickým hnacím ústrojím
 Tato příloha popisuje postupy zkoušky prokazující soulad s požadavky na elektrickou bezpečnost podle bodu 5.2.8 tohoto předpisu.
 1.
 Příprava zkoušky a vybavení
 Pokud je používána funkce automatického rozpojení, musí se zařízení zajištující funkci rozpojení měřit z obou stran.
 Pokud je však rozpojení vysokého napětí integrální se systémem REESS nebo se systémem konverze energie a pokud je vysokonapěťová sběrnice systému REESS nebo systému konverze energie chráněna po nárazové zkoušce podle stupně ochrany IPXXB, měří se pouze mezi zařízením s funkcí rozpojení a elektrickými spotřebiči.
 Voltmetr použitý při této zkoušce musí měřit stejnosměrné hodnoty a jeho vnitřní odpor musí být nejméně 10 MΩ.
 2.
 Při měření napětí mohou být použity následující instrukce.
 Po nárazové zkoušce se stanoví napětí ve vysokonapěťové sběrnici (Ub, U1, U2) (viz obrázek 1).
 Měření napětí nesmí proběhnout dříve než 10 sekund, avšak nikoli později než 60 sekund, po nárazu.
 Tento postup se nepoužije, pokud během zkoušky není napájeno elektrické hnací ústrojí.
 Obrázek 1 Měření Ub, U1, U2 b 1 2
 3.
 Postup hodnocení při nízké hodnotě elektrické energie
 Před nárazem se k odpovídajícímu kondenzátoru paralelně připojí spínač S1 a známý vybíjecí odpor Re (viz obrázek 2).
 a)
 Nejdříve za 10 sekund a nejpozději za 60 sekund po nárazu se při měření napětí Ub a proudu Ie spínač S1 uzavře a hodnoty měření se zaznamenají. Součin napětí Ub a proudu Ie se integruje v čase, od okamžiku uzavření spínače S1 (tc) do doby, kdy napětí Ub klesne pod hranici napětí 60 V (ss) (th). Výsledek integrace se rovná celkové energii (TE) v joulech.
 b)
 Pokud jsou hodnoty Ub měřeny v okamžiku mezi 10 sekundami a 60 sekundami po nárazu a kapacita kondenzátorů X (Cx) je stanovena výrobcem, vypočítá se celková energie (TE) podle tohoto vzorce:
 TE = 0,5 x Cx x Ub
 2
 c)
 Pokud jsou hodnoty U1 a U2 (viz obrázek 1) měřeny v okamžiku mezi 10 sekundami a 60 sekundami po nárazu a kapacita kondenzátorů Y (Cy1, Cy2) je stanovena výrobcem, vypočítá se celková energie (TEy1, TEy2) podle těchto vzorců:
 TEy1 = 0,5 × Cy1 × U1
 2
 TEy2 = 0,5 × Cy2 × U2
 2
 Tento postup se nepoužije, pokud během zkoušky není napájeno


text:
elektrické hnací ústrojí.
 Obrázek 2 Příklad měření energie ve vysokonapěťové sběrnici uložené v kondenzátorech X
 4.
 Fyzická ochrana
 Po nárazové zkoušce vozidla se bez použití nářadí otevřou, rozeberou nebo vyjmou všechny části obklopující vysokonapěťové komponenty. Veškeré zbývající obklopující části se považují za součást fyzické ochrany.
 Kloubový zkušební prst znázorněný na obrázku 3 se pro posouzení elektrické bezpečnosti vloží do každé mezery nebo otvoru fyzické ochrany zkušební silou 10 N ± 10 %. Pokud dojde k částečnému nebo úplnému průniku zkušebního prstu do fyzické ochrany, musí se zkušební kloubový prst umístit do všech poloh, které jsou uvedeny níže.
 Z výchozí rovné polohy se oba klouby zkušebního prstu postupně ohnou do úhlu 90° k ose spojených článků prstu a prst se umístí do každé možné polohy.
 Vnitřní zábrany elektrické ochrany se považují za součást krytu.
 Pokud je to vhodné, připojí se mezi kloubový zkušební prst a živé části pod vysokým napětím, které jsou uvnitř zábrany elektrické ochrany nebo krytu, zdroj nízkého napětí (nejméně 40 V a nejvíce 50 V) s vhodnou sériově zapojenou svítilnou.
 Obrázek 3 Kloubový zkušební prst
 Materiál: kov, není-li uvedeno jinak
 Lineární rozměry v milimetrech.
 Tolerance rozměrů bez zvláštní tolerance:
 a)
 u úhlů: +0/–10 sekund;
 b)
 u lineárních rozměrů:
 i)
 do 25 mm: +0/–0,05;
 ii)
 nad 25 mm: ±0,2.
 Oba klouby musí ve stejné rovině a ve stejném směru umožňovat pohyb pod úhlem 90° s tolerancí 0 až +10°.
 Požadavky bodu 5.2.8.1.3 tohoto předpisu jsou splněny, pokud se kloubový zkušební prst specifikovaný na obrázku 3 nemůže dotknout živých částí pod vysokým napětím.
 Je-li to nutné, lze ke kontrole, zda se zkušební kloubový prst nedotýká vysokonapěťové sběrnice, použít zrcátko nebo světelnou sondu.
 Pokud se tento požadavek ověřuje signálním obvodem mezi kloubovým zkušebním prstem a živými částmi pod vysokým napětím, nesmí se svítilna rozsvítit.
 4.1
 Zkušební metoda pro měření elektrického odporu:
 a)
 Zkušební metoda s použitím přístroje na měření odporu
 Přístroj na měření odporu se připojí k bodům měření (obvykle elektrická kostra a elektricky vodivý kryt / zábrana elektrické ochrany) a odpor se měří pomocí přístroje, který splňuje následující požadavky:
 i)
 přístroj na měření odporu: měřicí proud nejméně 0,2 A;
 ii)
 rozlišení: 0,01 Ω nebo méně;
 iii)
 odpor R musí být menší než 0,1 Ω.
 b)
 Zkušební metoda s použitím stejnosměrného napájecího zdroje, voltmetru a ampérmetru
 Stejnosměrný napájecí zdroj, voltmetr a ampérmetr se připojí k bodům měření (obvykle elektrická kostra a elektricky vodivý kryt / zábrana elektrické ochrany).
 Napětí stejnosměrného napájecího zdroje se nastaví tak, aby hodnota elektrického proudu činila nejméně 0,2 A.
 Měří se proud „I“ a napětí „U“.
 Odpor „R“ se vypočítá podle tohoto vzorce:
 R = U / I
 odpor R musí být menší než 0,1 Ω.
 Poznámka: Pokud se k měření napětí a proudu používají olověné vodiče, musí být každý olověný vodič samostatně připojen k zábraně elektrické ochrany / krytu / elektrické kostře. Pro měření napětí a měření proudu může být použita společná svorka.
 Níže je uveden příklad zkušební metody s použitím stejnosměrného napájecího zdroje, voltmetru a ampérmetru.
 Obrázek 4 Příklad zkušební metody s použitím stejnosměrného napájecího


text:
zdroje
 5.
 Izolační odpor
 5.1
 Všeobecně
 Izolační odpor každé vysokonapěťové sběrnice vozidla se měří nebo stanovuje výpočtem pomocí naměřených hodnot každé části nebo konstrukční jednotky vysokonapěťové sběrnice.
 Všechna měření pro výpočet napětí a elektrické izolace se provádějí po uplynutí nejméně 10 sekund po nárazu.
 5.2
 Metoda měření
 Měření izolačního odporu se provádí výběrem vhodné metody měření z metod uvedených v bodech 5.2.1 až 5.2.2 této přílohy, v závislosti na elektrickém náboji na živých částech nebo na izolačním odporu.
 Rozsah elektrického obvodu, který má být měřen, je předem vyjasněn pomocí schémat elektrických obvodů. Jsou-li vysokonapěťové sběrnice vzájemně galvanicky izolovány, měří se izolační odpor každého elektrického obvodu.
 Kromě toho lze provést nezbytné úpravy pro měření izolačního odporu, jako je odstranění krytu za účelem zajištění přístupu k živým částem, natažení měřicích vodičů a změny softwaru.
 V případech, kdy jsou naměřené hodnoty nestabilní v důsledku činnosti palubního systému sledování izolačního odporu, lze za účelem měření provést nezbytné úpravy zastavením činnosti dotyčného zařízení nebo jeho odstraněním. Kromě toho se po odstranění zařízení použije soubor výkresů s cílem prokázat, že izolační odpor mezi živými částmi a elektrickou kostrou zůstává nezměněn.
 Tyto úpravy nesmí ovlivnit výsledky zkoušky.
 Je třeba věnovat co největší pozornost tomu, aby nedošlo ke zkratu a úrazu elektrickým proudem, jelikož toto potvrzení může vyžadovat přímý zásah do vysokonapěťového obvodu.
 5.2.1
 Metoda měření s použitím stejnosměrného napětí z externích zdrojů
 5.2.1.1
 Měřicí přístroj
 Použije se přístroj pro zkoušku izolačního odporu, který dokáže přivádět stejnosměrné napětí, které je vyšší než pracovní napětí vysokonapěťové sběrnice.
 5.2.1.2
 Metoda měření
 Přístroj pro zkoušku izolačního odporu se připojí mezi živé části a elektrickou kostru. Izolační odpor se poté změří přivedením stejnosměrného napětí o hodnotě představující nejméně polovinu pracovního napětí vysokonapěťové sběrnice.
 Pokud má systém v galvanicky propojeném obvodu (např. z důvodu použití měniče zvyšujícího napětí na výstupu) několik rozsahů napětí a některé z konstrukčních částí nesnesou pracovní napětí celého obvodu, lze izolační odpor mezi těmito konstrukčními částmi a elektrickou kostrou měřit odděleně přivedením napětí o hodnotě představující nejméně polovinu jejich pracovního napětí, přičemž tyto konstrukční části musí být odpojeny.
 5.2.2
 Metoda měření s využitím vlastního systému REESS vozidla jako stejnosměrného zdroje napětí
 5.2.2.1
 Podmínky zkoušení vozidla
 Na vysokonapěťovou sběrnici se přivede napětí z vlastního systému REESS vozidla a/nebo ze systému konverze energie a úroveň napětí REESS a/nebo systému konverze energie po celou dobu zkoušky musí být nejméně jmenovité provozní napětí určené výrobcem vozidla.
 5.2.2.2
 Měřicí přístroj
 Voltmetr použitý při této zkoušce musí měřit stejnosměrné hodnoty a jeho vnitřní odpor musí být nejméně 10 MΩ.
 5.2.2.3
 Metoda měření
 5.2.2.3.1
 První krok
 Napětí se měří tak, jak je znázorněno na obrázku 1, a zaznamenává se napětí vysokonapěťové sběrnice (Ub). Napětí Ub musí být rovno jmenovitému provoznímu napětí REESS a/nebo systému konverze na elektrickou energii určenému výrobcem vozidla nebo musí být vyšší.
 5.2.2.3.2
 Druhý krok
 Měří se a zaznamenává napětí (U1) mezi zápornou stranou vysokonapěťové sběrnice a elektrickou kostrou (viz obrázek 1).
 5.2.2.3.3
 Třetí krok
 Měří se a zaznamenává napětí (U2) mezi kladnou stranou vysokonapěťové sběrnice a elektrickou kostrou (viz obrázek 1).
 5.2.2.3.4


text:
Čtvrtý krok
 Pokud je U1 rovno U2 nebo vyšší, připojí se mezi zápornou stranu vysokonapěťové sběrnice a elektrickou kostru standardní známý odpor (Ro). S připojeným Ro se změří napětí (U1’) mezi zápornou stranou vysokonapěťové sběrnice a elektrickou kostrou (viz obrázek 5).
 Elektrická izolace (Ri) se vypočítá podle tohoto vzorce:
 Ri = Ro*Ub*(1/U1’ – 1/U1)
 Obrázek 5 Měření U1’ 1
 Pokud je U2 vyšší než U1, připojí se mezi kladnou stranu vysokonapěťové sběrnice a elektrickou kostru standardní známý odpor (Ro). S připojeným Ro se změří napětí (U2’) mezi kladnou stranou vysokonapěťové sběrnice a elektrickou kostrou vozidla (viz obrázek 6). Elektrická izolace (Ri) se vypočítá podle tohoto vzorce:
 Ri = Ro*Ub*(1/U2’ – 1/U2)
 Obrázek 6 Měření U2’ 2
 5.2.2.3.5
 Pátý krok
 Vydělením hodnoty elektrické izolace Ri (Ω) pracovním napětím vysokonapěťové sběrnice (V) se vypočte izolační odpor (Ω/V).
 Poznámka: Standardní známý odpor Ro (v Ω) by měl mít hodnotu minimálního požadovaného izolačního odporu (v Ω/V) vynásobeného pracovním napětím vozidla (V) ± 20 %. Ro nemusí přesně odpovídat této hodnotě, jelikož rovnice jsou platné pro každý Ro; nicméně hodnota Ro v tomto rozsahu poskytuje dobré rozlišení pro měření napětí.
 6.
 Únik elektrolytu
 Pokud je to nutné, použije se vhodné zakrytí fyzické ochrany (kryt), aby se potvrdilo, zda v důsledku zkoušky došlo k úniku elektrolytu z REESS. Pokud výrobce nezajistí prostředky pro rozlišení úniku různých kapalin, považuje se veškerý únik kapalin za únik elektrolytu.
 7.
 Zadržení REESS
 Shoda se stanoví pomocí vizuální kontroly.


text:
 Důležité právní upozornění
 |
 22003D0086
 Úřední věstník L 257 , 09/10/2003 S. 0044 - 0046
 Rozhodnutí Smíšeného výboru EHPč. 86/2003ze dne 20. června 2003,kterým se mění Protokol 31 k Dohodě o EHP o spolupráci v některých oblastech mimo čtyři svobodySMÍŠENÝ VÝBOR EHP,s ohledem na Dohodu o Evropském hospodářském prostoru ve znění Protokolu o úpravě Dohody o Evropském hospodářském prostoru (dále jen "Dohoda"), a zejména s ohledem na články 86 a 98 této dohody,vzhledem k těmto důvodům:(1) Protokol 31 k Dohodě byl změněn rozhodnutím Smíšeného výboru EHP č. 100/2000 ze dne 10. listopadu 2000 [1].(2) Je vhodné rozšířit spolupráci smluvních stran Dohody, aby zahrnovala rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady č. 2045/2002/ES ze dne 21. října 2002, kterým se mění rozhodnutí č. 1720/1999/ES, kterým se přijímá soubor akcí a opatření pro zajištění interoperability transevropských sítí pro elektronickou výměnu dat mezi správními orgány (IDA) a přístupu k nim [2].(3) Je vhodné rozšířit spolupráci smluvních stran Dohody, aby zahrnovala rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady č. 2046/2002/ES ze dne 21. října 2002, kterým se mění rozhodnutí č. 1719/1999/ES o hlavních směrech a o projektech společného zájmu v oblasti transevropských sítí pro elektronickou výměnu dat mezi správními orgány (IDA) [3].(4) Protokol 31 k Dohodě by proto měl být změněn tak, aby umožňoval tuto rozšířenou spolupráci od 1. ledna 2003,ROZHODL TAKTO:Článek 1V článku 17 protokolu 31 k Dohodě se odstavec 4 mění takto:1. V druhé odrážce (rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady č. 1719/1999/ES) se doplňují slova:"ve znění:- 32002 D 2046: rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady č. 2046/2002/ES ze dne 21. října 2002 (Úř. věst. L 316, 20.11.2002, s. 4)."2. Ve třetí odrážce (rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady č. 1720/1999/ES) se doplňují slova:"ve znění:- 32002 D 2045: rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady č. 2045/2002/ES ze dne 21. října 2002 (Úř. věst. L 316, 20.11.2002, s. 1)."Článek 2Bod I (projekty společného zájmu) v dodatku 3 k protokolu 31 Dohody se mění takto:1. Úvodní odstavec se nahrazuje tímto:"Státy ESVO se účastní těchto projektů společného zájmu v oblasti transevropských sítí pro výměnu dat mezi správními orgány, vyplývajících z čl. 3 odst. 1 rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady č. 1719/1999/ES, ve znění pozdějších předpisů."2. V oddíle A (obecně) se doplňuje nová odrážka, který zní:"— Zavádění sítí, které usnadňují spolupráci mezi justičními orgány (použije se pouze pro Island a Norsko)."3. Oddíl B (zvláštní sítě podporující hospodářskou a měnovou unii a politiky a činnosti Společenství) se mění takto:a) šestá odrážka se nahrazuje tímto:"— Telematické sítě v oblasti vzdělání a kultury, informací, komunikace a audovizuálního sektoru, zejména pro výměnu informací týkajících se obsahových témat otevřených sítí a k propagaci rozvoje a volného oběhu nových audovizuálních a informačních služeb."b) osmá odrážka se nahrazuje tímto:"— Telematické sítě v oblasti cestovního ruchu, životního prostředí, ochrany spotřebitele a ochrany veřejného zdraví na podporu výměny informací mezi smluvními stranami této dohody."c) doplňují se tento nové odrážky, které znějí:"— Telematické sítě přispívající k cílům iniciativy e-Europe a souvisejícího akčního plánu, zejména kapitoly o veřejné správě on-line, zaměřené na prospěch občanů a podniků.— Telematické sítě týkající se imigrační politiky, zejména prostřednictvím


text: zavedení zdokonalené elektronické výměny dat s vnitrostátními správními orgány, aby se usnadnily informační a konzultační postupy (použije se pouze pro Island a Norsko)."Článek 3Toto rozhodnutí vstupuje v platnost dnem 21. června 2003 za předpokladu, že Smíšenému výboru EHP jsou učiněna veškerá oznámení podle čl. 103 odst. 1 Dohody [4].Použije se ode dne 1. ledna 2003.Článek 4Toto rozhodnutí bude zveřejněno v oddíle EHP a v dodatku EHP Úředního věstníku Evropské unie.V Bruselu dne 20. června 2003.Za Smíšený výbor EHPpředsedaP. Westerlund[1] Úř. věst. L 7, 11.1.2001, s. 32.[2] Úř. věst. L 316, 20.11.2002, s. 1.[3] Úř. věst. L 316, 20.11.2002, s. 4.[4] Nebyly oznámeny žádné ústavní požadavky.--------------------------------------------------


text:
 23.2.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 L 53/25
 ROZHODNUTÍ SMÍŠENÉHO VÝBORU EHP
 č. 137/2005
 ze dne 2. prosince 2005,
 kterým se mění příloha I (Veterinární a rostlinolékařské předpisy) Dohody o EHP
 SMÍŠENÝ VÝBOR EHP,
 s ohledem na Dohodu o Evropském hospodářském prostoru, ve znění Protokolu o úpravě Dohody o Evropském hospodářském prostoru (dále jen „Dohoda“), a zejména na článek 98 této dohody,
 vzhledem k těmto důvodům:
 (1)
 Příloha I Dohody byla změněna rozhodnutím Smíšeného výboru EHP č. 93/2005 (1).
 (2)
 Rozhodnutí Komise 2005/13/ES ze dne 3. ledna 2005, kterým se mění rozhodnutí Komise 2001/881/ES, kterým se stanoví seznam stanovišť hraniční kontroly schválených pro veterinární kontroly zvířat a živočišných produktů ze třetích zemí (2), by mělo být začleněno do Dohody.
 (3)
 Rozhodnutí Komise 2005/67/ES ze dne 28. ledna 2005, kterým se mění přílohy I a II rozhodnutí 2003/634/ES, kterým se schvalují programy s cílem získat status schválených oblastí a schválených hospodářství v neschválených oblastech, pokud jde o virovou hemoragickou septikémii (VHS) a infekční nekrózu krvetvorné tkáně (IHN) u ryb (3), by mělo být začleněno do Dohody.
 (4)
 Rozhodnutí Komise 2005/102/ES ze dne 26. ledna 2005, kterým se mění rozhodnutí 2001/881/ES a 2002/459/ES, pokud jde o seznam stanovišť hraniční kontroly (4), by mělo být začleněno do Dohody.
 (5)
 Rozhodnutí Komise 2005/104/ES ze dne 3. února 2005, kterým se mění rozhodnutí 2002/300/ES o seznamu schválených oblastí, pokud jde o Bonamia ostreae a/nebo Marteilia refringens
 (5), by mělo být začleněno do Dohody.
 (6)
 Rozhodnutí Komise 2005/107/ES ze dne 2. února 2005, kterým se mění přílohy I a II rozhodnutí 2002/308/ES o seznamech schválených oblastí a schválených rybích hospodářství, pokud jde o virovou hemoragickou septikémii (VHS) a infekční nekrózu krvetvorné tkáně (IHN) nebo o obě tyto nákazy (6), by mělo být začleněno do Dohody.
 (7)
 Rozhodnutí Komise 2005/123/ES ze dne 9. února 2005, kterým se mění rozhodnutí 2004/292/ES o zavedení systému TRACES a o změně rozhodnutí 92/486/EHS (7), by mělo být začleněno do Dohody.
 (8)
 Toto rozhodnutí by se nemělo vztahovat na Lichtenštejnsko,
 ROZHODL TAKTO:
 Článek 1
 Kapitola I přílohy I Dohody se mění podle přílohy tohoto rozhodnutí.
 Článek 2
 Znění rozhodnutí 2005/13/ES, 2005/67/ES, 2005/102/ES, 2005/104/ES, 2005/107/ES a 2005/123/ES v islandském a norském jazyce, která mají být zveřejněna v dodatku EHP Úředního věstníku Evropské unie, jsou platná.
 Článek 3
 Toto rozhodnutí vstupuje v platnost dnem 3. prosince 2005 za předpokladu, že Smíšenému výboru EHP jsou učiněna veškerá oznámení podle čl. 103 odst. 1 Dohody (8).
 Článek 4
 Toto rozhodnutí bude zveřejněno v oddíle EHP a v dodatku EHP Úředního věstníku Evropské unie.
 V Bruselu dne 2. prosince 2005.
 Za Smíšený výbor EHP
 předseda
 J. K. J. Prinz Nikolaus von LIECHTENSTEIN
 (1) Úř. věst. L 306, 24.11.2005, s. 14.
 (2) Úř. věst. L 6, 8.1.2005, s. 8.
 (3) Úř. věst. L 27, 29.1.2005, s. 55.
 (4) Úř. věst. L 33, 5.2.2005, s. 30.
 (5) Úř. věst. L 33, 5.2.2005, s. 71.
 (6) Úř. věst. L 34, 8.2.2005, s. 21.
 (7) Úř. věst. L 39, 11.2.2005, s. 53.
 (8) Nebyly oznámeny žádné ústavní požadavky.
 PŘÍLOHA
 Kapitola


text:
I přílohy I Dohody se mění takto:
 1.
 V bodě 12 (rozhodnutí Komise 92/486/EHS) v části 1.2 se doplňuje nová odrážka, která zní:
 „—
 32005 D 0123: rozhodnutí Komise 2005/123/ES (Úř. věst. L 39, 11.2.2005, s. 53).“
 2.
 V bodě 39 (rozhodnutí Komise 2001/881/ES) v části 1.2 se doplňuje nová odrážka, která zní:
 „—
 32005 D 0013: rozhodnutí Komise 2005/13/ES (Úř. věst. L 6, 8.1.2005, s. 8).“
 3.
 V bodech 39 (rozhodnutí Komise 2001/881/ES) a 46 (rozhodnutí Komise 2002/459/ES) v části 1.2 se doplňuje nová odrážka, která zní:
 „—
 32005 D 0102: rozhodnutí Komise 2005/102/ES (Úř. věst. L 33, 5.2.2005, s. 30).“
 4.
 V bodě 118 (rozhodnutí Komise 2004/292/ES) v části 1.2 se doplňují slova:
 „ve znění:
 —
 32005 D 0123: rozhodnutí Komise 2005/123/ES (Úř. věst. L 39, 11.2.2005, s. 53).“
 5.
 V bodě 65 (rozhodnutí Komise 2002/300/ES) v části 4.2 se doplňuje nová odrážka, která zní:
 „—
 32005 D 0104: rozhodnutí Komise 2005/104/ES (Úř. věst. L 33, 5.2.2005, s. 71).“
 6.
 V bodě 66 (rozhodnutí Komise 2002/308/ES) v části 4.2 se doplňuje nová odrážka, která zní:
 „—
 32005 D 0107: rozhodnutí Komise 2005/107/ES (Úř. věst. L 34, 8.2.2005, s. 21).“
 7.
 Pod nadpisem „AKTY, KTERÉ BEROU STÁTY ESVO A KONTROLNÍ ÚŘAD NÁLEŽITĚ V ÚVAHU“ v části 4.2 se v bodě 55 (rozhodnutí Komise 2003/634/ES) doplňuje nová odrážka, která zní:
 „—
 32005 D 0067: rozhodnutí Komise 2005/67/ES (Úř. věst. L 27, 29.1.2005, s. 55).“


text:
 23.8.2018
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 L 215/51
 ROZHODNUTÍ SMÍŠENÉHO VÝBORU EHP
 č. 253/2016
 ze dne 2. prosince 2016,
 kterým se mění příloha XXII (Právo obchodních společností) Dohody o EHP [2018/1189]
 SMÍŠENÝ VÝBOR EHP,
 s ohledem na Dohodu o Evropském hospodářském prostoru (dále jen „Dohoda o EHP“), a zejména na článek 98 této dohody,
 vzhledem k těmto důvodům:
 (1)
 Nařízení Komise (EU) 2016/1703 ze dne 22. září 2016, kterým se mění nařízení (ES) č. 1126/2008, kterým se přijímají některé mezinárodní účetní standardy v souladu s nařízením Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1606/2002, pokud jde o mezinárodní standardy účetního výkaznictví 10 a 12 a mezinárodní účetní standard 28 (1), by mělo být začleněno do Dohody o EHP.
 (2)
 Příloha XXII Dohody o EHP by proto měla být odpovídajícím způsobem změněna,
 PŘIJAL TOTO ROZHODNUTÍ:
 Článek 1
 V bodě 10ba (nařízení Komise (ES) č. 1126/2008) přílohy XXII Dohody o EHP se doplňuje nová odrážka, která zní:
 „—
 32016 R 1703: nařízení Komise (EU) 2016/1703 ze dne 22. září 2016 (Úř. věst. L 257, 23.9.2016, s. 1).“
 Článek 2
 Znění nařízení (EU) 2016/1703 v islandském a norském jazyce, která mají být zveřejněna v dodatku EHP Úředního věstníku Evropské unie, jsou platná.
 Článek 3
 Toto rozhodnutí vstupuje v platnost dnem 3. prosince 2016 za předpokladu, že jsou učiněna veškerá oznámení podle čl. 103 odst. 1 Dohody o EHP (*1).
 Článek 4
 Toto rozhodnutí bude zveřejněno v oddíle EHP a v dodatku EHP Úředního věstníku Evropské unie.
 V Bruselu dne 2. prosince 2016.
 Za Smíšený výbor EHP
 předsedkyně
 Bergdís ELLERTSDÓTTIR
 (1) Úř. věst. L 257, 23.9.2016, s. 1.
 (*1) Nebyly oznámeny žádné ústavní požadavky.


text:
 8.11.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 L 309/34
 ROZHODNUTÍ SMÍŠENÉHO VÝBORU EHP
 č. 149/2012
 ze dne 13. července 2012,
 kterým se mění příloha XVIII (Zdraví a bezpečnost při práci, pracovní právo a stejné zacházení pro muže a ženy) Dohody o EHP
 SMÍŠENÝ VÝBOR EHP,
 s ohledem na Dohodu o Evropském hospodářském prostoru, ve znění Protokolu o úpravě Dohody o Evropském hospodářském prostoru (dále jen „Dohoda“), a zejména na článek 98 této dohody,
 vzhledem k těmto důvodům:
 (1)
 Příloha XVIII Dohody byla změněna rozhodnutím Smíšeného výboru EHS č. 84/2011 ze dne 1. července 2011 (1).
 (2)
 Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/104/ES ze dne 19. listopadu 2008 o agenturním zaměstnávání (2) by měla být začleněna do Dohody,
 PŘIJAL TOTO ROZHODNUTÍ:
 Článek 1
 Za bod 32j (směrnice Rady 2009/13/ES) přílohy XVIII Dohody se vkládá nový bod, který zní:
 „32k.
 32008 L 0104: směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/104/ES ze dne 19. listopadu 2008 o agenturním zaměstnávání (Úř. věst. L 327, 5.12.2008, s. 9).“
 Článek 2
 Znění směrnice 2008/104/ES v islandském a norském jazyce, která mají být zveřejněna v dodatku EHP Úředního věstníku Evropské unie, jsou platná.
 Článek 3
 Toto rozhodnutí vstupuje v platnost dnem 1. ledna 2013 za předpokladu, že Smíšenému výboru EHP jsou učiněna veškerá oznámení podle čl. 103 odst. 1 Dohody (3).
 Článek 4
 Toto rozhodnutí bude zveřejněno v oddíle EHP a v dodatku EHP Úředního věstníku Evropské unie.
 V Bruselu dne 13. července 2012.
 Za Smíšený výbor EHP
 předseda
 Atle LEIKVOLL
 (1) Úř. věst. L 262, 6.10.2011, s. 56.
 (2) Úř. věst. L 327, 5.12.2008, s. 9.
 (3) Byly oznámeny ústavní požadavky.


text:
 Důležité právní upozornění
 |
 21987A1123(02)
 Úřední věstník L 332 , 23/11/1987 S. 0109 - 0109
 PŘÍLOHA ADohodave formě výměny dopisů o změně Dohody mezi Evropským hospodářským společenstvím a Švýcarskou konfederací o uplatňování pravidel tranzitu SpolečenstvíA. Dopis SpolečenstvíV Bruselu dneVážený pane,Smíšený výbor EHS-Švýcarsko "Tranzit Společenství" navrhl ve svém doporučení č. 1/87 některé změny v Dohodě mezi Evropským hospodářským společenstvím a Švýcarskou konfederací o uplatňování pravidel tranzitu Společenství. Navrhované změny jsou uvedeny v příloze tohoto dokumentu.Mám tu čest Vám oznámit, že Společenství s uvedenými změnami souhlasí, a navrhuji, aby vstoupily v platnost dnem 1. ledna 1988. Byl bych Vám vděčný, kdybyste potvrdil souhlas Švýcarské konfederace s těmito změnami a s navrhovaným datem jejich vstupu v platnost.Přijměte, prosím, vážený pane, vyjádření mé nejhlubší úcty.B. Dopis Švýcarské konfederaceV Bruselu dneVážený pane, mám tu čest potvrdit přijetí Vašeho dopisu z dnešního dne v tomto znění:"Smíšený výbor EHS-Švýcarsko "Tranzit Společenství" navrhl ve svém doporučení č. 1/87 některé změny v Dohodě mezi Evropským hospodářským společenstvím a Švýcarskou konfederací o uplatňování pravidel tranzitu Společenství. Navrhované změny jsou uvedeny v příloze tohoto dokumentu.Mám tu čest Vám oznámit, že Společenství s uvedenými změnami souhlasí, a navrhuji, aby vstoupily v platnost dnem 1. ledna 1988. Byl bych Vám vděčný, kdybyste potvrdil souhlas Švýcarské konfederace s těmito změnami a s navrhovaným datem jejich vstupu v platnost."Mám tu čest potvrdit Vám souhlas Švýcarské konfederace s obsahem Vašeho dopisu, s výhradou oznámení o ukončení vnitrostátního postupu stanoveného ústavou.Přijměte, prosím, vážený pane, vyjádření mé nejhlubší úcty.--------------------------------------------------


text:
 28.5.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 L 141/11
 DOHODA
 mezi Norským královstvím a Evropskou unií o norském finančním mechanismu na období 2014–2021
 Článek 1
 1. Norské království se zavazuje přispívat ke snižování hospodářských a sociálních rozdílů v Evropském hospodářském prostoru a k posilování svých vztahů s přijímajícími státy prostřednictvím samostatného norského finančního mechanismu v prioritních odvětvích uvedených v článku 3.
 2. Všechny programy a aktivity financované z norského finančního mechanismu na období 2014–2021 jsou založené na společných hodnotách, kterými jsou úcta k lidské důstojnosti, svoboda, demokracie, rovnost, právní stát a dodržování lidských práv včetně práv osob náležejících k národnostním menšinám.
 Článek 2
 1. Celková částka finančních příspěvků podle článku 1 činí 1 253,7 milionu EUR a bude uvolňována od 1. května 2014 do 30. dubna 2021 včetně v ročních tranších ve výši 179,1 milionu EUR.
 2. Celková částka se skládá z prostředků přidělených jednotlivým zemím, jak je stanoveno v článku 6, a z globálního fondu pro regionální spolupráci, jak je stanoveno v článku 7.
 Článek 3
 1. Prostředky přidělené jednotlivým zemím se zpřístupní pro tato prioritní odvětví:
 a)
 inovace, výzkum, vzdělávání a konkurenceschopnost;
 b)
 sociální začleňování, zaměstnanost mladých lidí a snižování chudoby;
 c)
 životní prostředí, energetika, změna klimatu a nízkouhlíkové hospodářství;
 d)
 kultura, občanská společnost, řádná správa věcí veřejných, základní práva a svobody;
 e)
 spravedlnost a vnitřní věci.
 V příloze této dohody jsou stanoveny programové oblasti v rámci těchto prioritních odvětví s uvedením cílů a oblastí podpory.
 2.
 a)
 V souladu s postupem uvedeným v čl. 10 odst. 3 se prioritní odvětví vybírají, koncentrují a přizpůsobují podle různých potřeb každého přijímajícího státu s přihlédnutím k jeho velikosti a k výši příspěvku.
 b)
 1 % celkové částky přidělené jednotlivým zemím se v souladu s rozdělovacím klíčem uvedeným v článku 6 vyčlení na fond pro podporu důstojné práce a tripartitního dialogu.
 c)
 Podporuje se spolupráce s občanskou společností, přeshraniční spolupráce a spolupráce se sousedními třetími zeměmi.
 Článek 4
 1. K tomu, aby se pozornost soustředila na prioritní odvětví a aby bylo zajištěno efektivní provádění, v souladu s celkovými cíli uvedenými v článku 1 a s přihlédnutím ke strategii Evropa 2020 pro inteligentní a udržitelný růst podporující začlenění, včetně důrazu kladeného na zaměstnanost, vnitrostátní priority, doporučení pro jednotlivé země a dohody o partnerství uzavřené v rámci politiky soudržnosti EU s Evropskou komisí, uzavře Norské království v souladu s čl. 10 odst. 3 s každým přijímajícím státem memorandum o porozumění.
 2. Za účelem zlepšení doplňkovosti a synergií s politikou soudržnosti EU, jakož i prozkoumání možností využití finančních nástrojů ke zvýšení dopadu finančních příspěvků, se v průběhu jednání o memorandech o porozumění uvedených v čl. 10 odst. 3 konají na strategické úrovni konzultace s Evropskou komisí.
 Článek 5
 1. Pokud jde o programy, pro které jsou jednotlivým zemím přiděleny prostředky, o jejichž použití rozhodují přijímající státy, příspěvek Norského království nepřekročí 85 % nákladů na program, pokud Norské království nerozhodne jinak.
 2. Dodrží se použitelná pravidla pro státní podporu.
 3. Odpovědnost Norského království za projekty je omezena na poskytování finančních prostředků podle dohodnutého plánu. Nevzniká


text:
žádná odpovědnost vůči třetím stranám.
 Článek 6
 Prostředky přidělené jednotlivým zemím se zpřístupní těmto přijímajícím státům: Bulharsku, České republice, Estonsku, Chorvatsku, Kypru, Litvě, Lotyšsku, Maďarsku, Maltě, Polsku, Rumunsku, Slovensku a Slovinsku podle tohoto rozdělení:
 Přijímající stát
 Finanční prostředky (v milionech EUR)
 Bulharsko
 95,1
 Chorvatsko
 46,6
 Kypr
 5,1
 Česká republika
 89,0
 Estonsko
 35,7
 Maďarsko
 105,7
 Lotyšsko
 51,9
 Litva
 61,4
 Malta
 3,6
 Polsko
 411,5
 Rumunsko
 227,3
 Slovensko
 58,2
 Slovinsko
 17,8
 Článek 7
 1. Na globální fond pro regionální spolupráci se vyčlení částka 44,75 milionu EUR. Fond přispívá k dosažení cílů norského finančního mechanismu podle definice v článku 1.
 2. Na podporu udržitelné zaměstnanosti mladých lidí a kvalitních pracovních míst pro mladé lidi se použije 60 % prostředků se zvláštním důrazem na tyto oblasti:
 a)
 programy zaměřené na pracovní místa a odbornou přípravu s prvkem mobility pro mladé lidi, se zvláštním zaměřením na ty z nich, kteří nemají zaměstnání, nestudují ani se neúčastní odborné přípravy;
 b)
 programy duálního vzdělávání, učňovská příprava, začlenění mladých lidí;
 c)
 sdílení znalostí, výměna osvědčených postupů v oblasti politik a vzájemné učení mezi organizacemi/institucemi poskytujícími služby zaměstnanosti mladých lidí.
 Tato část prostředků se uvolní na projekty zahrnující přijímající státy a jiné členské státy EU, jejichž míra nezaměstnanosti mladých lidí je vyšší než 25 % (dle údajů Eurostatu za referenční rok 2013), přičemž projektů se účastní nejméně dvě země, ze kterých je alespoň jedna přijímajícím státem. Norské subjekty se mohou účastnit jako partneři.
 3. 40 % prostředků se zpřístupní pro regionální spolupráci napříč prioritními odvětvími uvedenými v článku 3, s důrazem zejména na sdílení znalostí, výměnu osvědčených postupů v oblasti politik a budování institucí.
 Tato část prostředků se uvolní na projekty zahrnující přijímající státy a sousední třetí země. Projektů se účastní nejméně tři země, ze kterých jsou alespoň dvě přijímajícími státy. Norské subjekty se mohou účastnit jako partneři.
 Článek 8
 S cílem přerozdělit nevyužité dostupné finanční prostředky přidělené jednotlivým dotčeným přijímajícím státům vypracuje Norské království do roku 2020 přezkum v polovině období.
 Článek 9
 1. Finanční příspěvek podle článku 1 se úzce koordinuje s příspěvkem států ESVO, který je stanoven ve finančním mechanismu EHP.
 2. Norské království zejména zajistí, aby postupy podávání žádostí a způsoby provádění byly u obou finančních mechanismů uvedených v předchozím odstavci v podstatě stejné.
 3. V případě potřeby se vezmou v úvahu veškeré významné změny politiky soudržnosti Evropské unie.
 Článek 10
 Při provádění norského finančního mechanismu se použijí tato ustanovení:
 1.
 Ve všech fázích provádění se uplatní nejvyšší míra transparentnosti, odpovědnosti a nákladové efektivnosti, jakož i zásady řádné správy věcí veřejných, partnerské spolupráce a víceúrovňové správy věcí veřejných, udržitelného rozvoje a rovnosti žen a mužů a nediskriminace.
 Cíle norského finančního mechanismu se uskutečňují v rámci těsné spolupráce mezi přijímajícími státy a Norským královstvím.
 2.
 Norské království spravuje níže uvedené fondy a je odpovědné za jejich fungování, včetně řízení a kontroly:
 a)
 globální fond pro regionální spolupráci stanovený v čl. 7 odst. 1;
 b)
 fond pro podporu důstojné práce a tripartitního dialogu stanovený v čl. 3 odst. 2 písm. b).
 3.
 Norské království uzavře s každým přijímajícím


text:
státem memorandum o porozumění ohledně prostředků přidělených jednotlivým zemím, vyjma fondů uvedených v odstavci 2, které stanoví víceletý programový rámec, jakož i řídicí a kontrolní struktury.
 a)
 Na základě memorand o porozumění předloží přijímající státy Norskému království návrhy konkrétních programů a Norské království tyto návrhy posoudí a schválí a uzavře s přijímajícími státy grantové dohody pro jednotlivé programy. Na výslovnou žádost Norského království či dotčeného přijímajícího státu prověří Evropská komise návrh konkrétního programu před jeho přijetím, čímž zajistí jeho slučitelnost s politikou soudržnosti Evropské unie.
 b)
 Odpovědnost za provádění dohodnutých programů mají přijímající státy, které poskytnou vhodný řídicí a kontrolní systém, aby bylo zajištěno řádné provádění a řízení.
 c)
 Norské království může provádět kontroly podle svých vnitřních požadavků. Přijímající státy za tímto účelem poskytnou veškerou nutnou pomoc, informace a dokumentaci.
 d)
 V případě nesrovnalostí může Norské království pozastavit financování a požadovat vrácení prostředků.
 e)
 Pro dosažení široké účasti se při přípravě, provádění, sledování a hodnocení finančního příspěvku ve vhodných případech využije partnerská spolupráce. Partnery mohou být mimo jiné subjekty z místní, regionální a celostátní úrovně, ze soukromého sektoru a občanské společnosti, jakož i z řad sociálních partnerů v přijímajících státech a v Norském království.
 f)
 Všechny projekty spadající do víceletého programového rámce v přijímajících státech mohou být v souladu s použitelnými pravidly pro zadávání veřejných zakázek realizovány ve spolupráci mimo jiné mezi subjekty usazenými v přijímajících státech a v Norském království.
 4.
 Náklady na řízení vzniklé Norskému království se zahrnou do celkové částky uvedené v čl. 2 odst. 1 a upřesní se v prováděcích ustanoveních, jak se uvádí v odstavci 5 tohoto článku.
 5.
 Odpovědnost za celkové řízení norského finančního mechanismu má Norské království nebo libovolný subjekt, který určí. Po konzultaci s přijímajícími státy, jimž může být nápomocna Evropská komise, vypracuje Norské království další ustanovení pro provádění norského finančního mechanismu. Norské království se vynasnaží tato ustanovení vypracovat ještě před podpisem memorand o porozumění.
 6.
 Norské království podává zprávu o svém příspěvku k plnění cílů norského finančního mechanismu a v případě potřeby k jedenácti tematickým cílům evropských strukturálních a investičních fondů na období 2014–2020 (1).
 Článek 11
 1. Strany tuto dohodu ratifikují nebo schválí vlastními postupy. Listiny o ratifikaci či schválení budou uloženy u Generálního sekretariátu Rady Evropské unie.
 2. Dohoda vstupuje v platnost prvním dnem druhého měsíce po uložení poslední listiny o ratifikaci či schválení.
 3. Tato dohoda je prováděna prozatímně od prvního dne prvního měsíce následujícího po dni uložení posledního oznámení učiněného za tímto účelem do dokončení postupů uvedených v odstavcích 1 a 2.
 Článek 12
 Tato dohoda, sepsaná v jediném vyhotovení v jazyce anglickém, bulharském, českém, dánském, estonském, finském, francouzském, chorvatském, italském, litevském, lotyšském, maďarském, maltském, německém, nizozemském, polském, portugalském, rumunském, řeckém, slovenském, slovinském, španělském, švédském a norském, přičemž všechna znění mají stejnou platnost, bude uložena u Generálního sekretariátu Rady Evropské unie, který předá její ověřený opis každé ze smluvních stran této dohody.
 Съставено в Брюксел на трети май две хиляди и шестнадесета година.
 Hecho en Bruselas, el tres de mayo de dos mil dieciséis.
 V Bruselu dne


text:
třetího května dva tisíce šestnáct.
 Udfærdiget i Bruxelles den tredje maj to tusind og seksten.
 Geschehen zu Brüssel am dritten Mai zweitausendsechzehn.
 Kahe tuhande kuueteistkümnenda aasta maikuu kolmandal päeval Brüsselis.
 Έγινε στις Βρυξέλλες, στις τρεις Μαΐου δύο χιλιάδες δεκαέξι.
 Done at Brussels on the third day of May in the year two thousand and sixteen.
 Fait à Bruxelles, le trois mai deux mille seize.
 Sastavljeno u Bruxellesu trećeg svibnja godine dvije tisuće šesnaeste.
 Fatto a Bruxelles, addì tre maggio duemilasedici.
 Briselē, divi tūkstoši sešpadsmitā gada trešajā maijā.
 Priimta du tūkstančiai šešioliktų metų gegužės trečią dieną Briuselyje.
 Kelt Brüsszelben, a kétezer-tizenhatodik év május havának harmadik napján.
 Magħmul fi Brussell, fit-tielet jum ta' Mejju fis-sena elfejn u sittax.
 Gedaan te Brussel, drie mei tweeduizend zestien.
 Sporządzono w Brukseli dnia trzeciego maja roku dwa tysiące szesnastego.
 Feito em Bruxelas, em três de maio de dois mil e dezasseis.
 Întocmit la Bruxelles la trei mai două mii șaisprezece.
 V Bruseli tretieho mája dvetisícšestnásť.
 V Bruslju, dne tretjega maja leta dva tisoč šestnajst.
 Tehty Brysselissä kolmantena päivänä toukokuuta vuonna kaksituhattakuusitoista.
 Som skedde i Bryssel den tredje maj år tjugohundrasexton.
 Utferdiget i Brussel den tredje mai to tusen og seksten.
 За Европейския съюз
 Рог la Unión Europea
 Za Evropskou unii
 For Den Europæiske Union
 Für die Europäische Union
 Euroopa Liidu nimel
 Για την Ευρωπαϊκή Ένωση
 For the European Union
 Pour l'Union européenne
 Za Europsku uniju
 Per l'Unione europea
 Eiropas Savienības vārdā –
 Europos Sąjungos vardu
 Az Európai Unió részéről
 Għall-Unjoni Ewropea
 Voor de Europese Unie
 W imieniu Unii Europejskiej
 Pela União Europeia
 Pentru Uniunea Europeană
 Za Európsku úniu
 Za Evropsko unijo
 Euroopan unionin puolesta
 För Europeiska unionen
 For Kongeriket Norge
 (1) 1) Posílení výzkumu, technologického rozvoje a inovací; 2) zlepšení dostupnosti, využití a kvality informačních a komunikačních technologií; 3) zvýšení konkurenceschopnosti malých a středních podniků, odvětví zemědělství a odvětví rybolovu a akvakultury; 4) podpora přechodu na nízkouhlíkové hospodářství ve všech odvětvích; 5) podpora přizpůsobení se změně klimatu, předcházení rizikům a řízení rizik; 6) zachování a ochrana životního prostředí a podpora účinného využívání zdrojů; 7) podpora udržitelné dopravy a odstraňování překážek v klíčových síťových infrastrukturách; 8) podpora udržitelné zaměstnanosti, kvalitních pracovních míst a mobility pracovních sil; 9) podpora sociálního začleňování a boj proti chudobě a jakékoli diskriminaci; 10) investice do vzdělávání, odborné přípravy a odborného výcviku k získávání dovedností a do celoživotního učení; 11) posilování institucionální kapacity veřejných orgánů a zúčastněných stran a přispívání k účinné veřejné správě.
 PŘÍLOHA
 DOHODY MEZI NORSKÝM KRÁLOVSTVÍM A EVROPSKOU UNIÍ O NORSKÉM FINANČNÍM MECHANISMU NA OBDOBÍ 2014–2021
 Inovace, výzkum, vzdělávání a konkurenceschopnost
 1.
 Rozvoj podnikání, inovace a malé a střední podniky
 2.
 Výzkum
 3.
 Vzdělávání, stipendia, učňovská příprava a podnikání mladých lidí
 4.
 Rovnováha mezi pracovním a soukromým životem
 5.
 Sociální dialog – důstojná práce
 Sociální začleňování, zaměstnanost mladých lidí a snižování chudoby
 6.
 Evropské problémy v oblasti veřejného zdraví
 7.
 Začleňování Romů a posilování jejich postavení
 8.
 Ohrožené děti a mládež
 9.
 Účast mladých lidí na trhu práce
 10.
 Místní rozvoj a snižování chudoby
 Životní prostředí, energetika, změna klimatu a


text:
nízkouhlíkové hospodářství
 11.
 Životní prostředí a ekosystémy
 12.
 Obnovitelné zdroje energie, energetická účinnost a energetická bezpečnost
 13.
 Přizpůsobení se změně klimatu a její zmírňování
 Kultura, občanská společnost, řádná správa věcí veřejných a základní práva a svobody
 14.
 Podnikání v oblasti kultury, kulturní dědictví a spolupráce v oblasti kultury
 15.
 Občanská společnost
 16.
 Řádná správa věcí veřejných, odpovědné instituce, transparentnost
 17.
 Lidská práva – uplatňování v jednotlivých zemích
 Spravedlnost a vnitřní věci
 18.
 Azyl a migrace
 19.
 Nápravná zařízení a vazba
 20.
 Mezinárodní policejní spolupráce a boj proti trestné činnosti
 21.
 Účinnost a účelnost soudního systému, posílení právního státu
 22.
 Domácí a genderové násilí
 23.
 Prevence katastrof a připravenost na ně


text:
 30.11.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 L 313/58
 Předpis Evropské hospodářské komise Organizace spojených národů (EHK OSN) č. 16 – Jednotná ustanovení týkající se schvalování:
 I. bezpečnostních pásů, zádržných systémů, dětských zádržných systémů a dětských zádržných systémů ISOFIX pro cestující v motorových vozidlech
 II. vozidel vybavených bezpečnostními pásy, dětskými zádržnými systémy a dětskými zádržnými systémy ISOFIX
 Příloha 15: Předpis č. 16
 Revize 5
 Pouze původní znění EHK OSN má právní účinek podle mezinárodního veřejného práva. Je nutné ověřit status a datum vstupu v platnost tohoto předpisu v nejnovější verzi dokumentu EHK OSN o statusu TRANS/WP.29/343, který je k dispozici na internetové adrese: http://www.unece.org/trans/main/wp29/wp29wgs/wp29gen/wp29fdocstts.html.
 Zahrnuje veškerá platná znění včetně:
 Dodatku 17 k sérii změn 04, který vstoupil v platnost 18. ledna 2006
 OBSAH
 PŘEDPIS
 1.
 Oblast působnosti
 2.
 Definice
 3.
 Žádost o schválení
 4.
 Označení
 5.
 Schválení
 6.
 Specifikace
 7.
 Zkoušky
 8.
 Požadavky na montáž do vozidla
 9.
 Shodnost výroby
 10.
 Sankce za neshodnost výroby
 11.
 Změny a rozšíření schválení typu vozidla, typu bezpečnostního pásu nebo zádržného systému
 12.
 Definitivní ukončení výroby
 13.
 Návod
 14.
 Názvy a adresy technických zkušeben provádějících schvalovací zkoušky a správních orgánů
 15.
 Přechodná ustanovení
 PŘÍLOHY
 Příloha 1A:
 Sdělení týkající se schválení nebo rozšíření, odmítnutí či odnětí schválení nebo definitivního ukončení výroby typu vozidla z hlediska bezpečnostních pásů podle předpisu č. 16
 Příloha 1B:
 Sdělení týkající se schválení nebo rozšíření, odmítnutí či odnětí schválení nebo definitivního ukončení výroby pro typ bezpečnostního pásu nebo zádržného systému pro dospělé cestující v motorových vozidlech podle předpisu č. 16
 Příloha 2:
 Umístění značek o schválení
 Příloha 3:
 Schéma zařízení pro zkoušení životnosti mechanismu navíječe
 Příloha 4:
 Schéma zařízení pro zkoušení navíječů s nouzovým blokováním
 Příloha 5:
 Schéma zařízení pro zkoušení odolnosti navíječů proti prachu
 Příloha 6:
 Popis vozíku, sedadla, kotevních úchytů a brzdného zařízení
 Příloha 7:
 Popis figuríny
 Příloha 8:
 Popis křivky zpomalení vozíku v závislosti na čase
 Příloha 9:
 Návody k použití
 Příloha 10:
 Zkouška spony pro dva pásy
 Příloha 11:
 Zkouška odolnosti proti oděru a zkouška mikroprokluzu
 Příloha 12:
 Zkouška odolnosti proti korozi
 Příloha 13:
 Pořadí zkoušek
 Příloha 14:
 Kontrola shodnosti výroby
 Příloha 15:
 Postup ke stanovení H-bodu a skutečný úhel trupu pro místa k sezení v motorových vozidlech
 Dodatek 1 –
 Popis trojrozměrného zařízení pro stanovení H-bodu
 Dodatek 2 –
 Trojrozměrný vztažný systém
 Dodatek 3 –
 Referenční údaje pro místa k sezení
 Příloha 16:
 Minimální požadavky na bezpečnostní pásy a navíječe
 Příloha 17:
 Požadavky na montáž bezpečnostních pásů a zádržných systémů pro dospělé cestující v motorových vozidlech se sedadly směrovanými vpřed a na montáž dětských zádržných systémů ISOFIX
 Dodatek 1 –
 Ustanovení týkající se montáže „univerzálních“ dětských zádržných systémů upevňovaných bezpečnostními pásy z výbavy vozidla
 Dodatek 2 –
 Ustanovení o montáži dětských zádržných systémů ISOFIX směrovaných vpřed a vzad, v kategoriích „univerzální“ a „polouniverzální“, instalovaných na místa ISOFIX
 Dodatek 3 –
 Tabulky do příručky k vozidlu s informacemi o vhodnosti montáže dětských zádržných systémů na různá místa k sezení / místa ISOFIX
 1. OBLAST PŮSOBNOSTI
 Tento předpis se vztahuje na bezpečnostní pásy a zádržné systémy, jež jsou


text:
zkonstruovány k montáži ve vozidlech a jsou určeny pro samostatné použití, tj. jako individuální výbava, osobami dospělého vzrůstu sedícími na sedadlech směřujících dopředu nebo dozadu. Dále se vztahuje na dětské zádržné systémy a dětské zádržné systémy ISOFIX, jež jsou určeny k vestavbě ve vozidlech kategorie M1 a N1 (1).
 2. DEFINICE
 2.1 Bezpečnostní pás (sedadlový pás, pás)
 Uspořádání popruhů s uzavírací sponou, seřizovacími zařízeními a připevňovacími kováními způsobilé k ukotvení v motorovém vozidle a konstruované tak, aby se v případě srážky nebo náhlého zpomalení vozidla zmenšovalo nebezpečí poranění uživatele tím, že omezuje pohyblivost jeho těla. Takové uspořádání se obecně označuje názvem „souprava pásu“ a tento termín rovněž zahrnuje jakékoliv zařízení pro pohlcování energie nebo pro navíjení pásu.
 Soupravu lze zkoušet a schvalovat jako soupravu bezpečnostního pásu nebo zádržný systém.
 2.1.1 Břišní bezpečnostní pás
 Dvoubodový pás, který prochází před tělem uživatele ve výši pánve.
 2.1.2 Diagonální pás
 Pás, který prochází úhlopříčně přes přední část hrudníku od kyčle k protilehlému ramenu.
 2.1.3 Tříbodový pás
 Pás, který je v podstatě kombinací břišního a diagonálního popruhu.
 2.1.4 Pás typu S
 Souprava pásu jiná než tříbodový nebo břišní pás.
 2.1.5 Postrojový pás
 Souprava pásu skládající se z břišního pásu a ramenních popruhů. Postrojový pás lze vybavit pomocným rozkrokovým popruhem.
 2.2 Typ pásu
 Pásy různých „typů“ jsou pásy, které se vzájemně podstatně liší. Rozdíly se mohou týkat především:
 2.2.1
 tuhých částí (spona, připevňovací kování, navíječ atd.);
 2.2.2
 materiálu, vazby, rozměrů a barvy popruhů nebo
 2.2.3
 geometrie soupravy pásu.
 2.3 Popruh
 Ohebná část určená k přidržování těla a přenášení namáhání na kotevní úchyty.
 2.4 Spona
 Rychle se uvolňující zařízení umožňující uživateli, aby byl zadržován pásem. Spona, kromě spony postrojového pásu, může obsahovat též seřizovací zařízení.
 2.5 Seřizovací zařízení pásu
 Zařízení umožňující seřídit pás podle individuální potřeby uživatele a polohy sedadla. Seřizovací zařízení může být součástí spony, navíječe nebo každé další části bezpečnostního pásu.
 2.6 Předepínací zařízení
 Dodatečně montované nebo vestavěné zařízení, které utáhne popruh, aby se zmenšila vůle pásu při nárazu vozidla.
 2.7
 „Vztažnou zónou“ se rozumí prostor mezi dvěma svislými podélnými rovinami vzdálenými od sebe 400 mm a symetricky umístěnými vzhledem k H-bodu a definovaný otočením kulové hlavy popsané v předpisu č. 21 přílohy 1 ze svislé do vodorovné polohy. Přístroj se umístí dle popisu v této příloze předpisu č. 21 a nastaví se na maximální délku 840 mm.
 2.8
 „Soupravou airbagu“ se rozumí zařízení instalované jako doplněk bezpečnostních pásů a zádržných systémů v motorových vozidlech, tj. systém, který v případě silného nárazu vozidla automaticky rozvine tlakem plynu v něm obsaženého pružný polštář tak, aby se omezila intenzita dotyku jedné nebo více částí těla osoby ve vozidle s vnitřním povrchem prostoru pro cestující.
 2.9
 „Airbagem cestujícího“ se rozumí souprava airbagu určená k ochraně osob sedících na sedadlech jiných než na sedadle řidiče při čelním nárazu.
 2.10
 „Dětským zádržným zařízením“ se rozumí bezpečnostní zařízení definované v předpisu č. 44.
 2.11
 „Směřujícím dozadu“ se rozumí směřující ve směru opačném k obvyklému směru pohybu vozidla.
 2.12 Připevňovací kování
 Části soupravy pásu, které umožňují připevnit pás ke kotevním úchytům, včetně


text:
nezbytných zajišťovacích prvků.
 2.13 Zařízení pro pohlcování energie
 Zařízení určené k rozptylování energie nezávisle na popruhu nebo společně s ním a tvořící součást soupravy pásu.
 2.14 Navíječ
 Zařízení, k částečnému nebo úplnému uložení popruhu bezpečnostního pásu.
 2.14.1 Navíječ bez blokování (typ 1)
 Navíječ, z něhož se popruh v celé své délce odvine působením malé vnější síly bez možnosti regulovat délku odvinutého popruhu.
 2.14.2 Navíječ s ručním odblokováním (typ 2)
 Navíječ, který musí uživatel ručně odblokovat, aby mohl odvinout požadovanou délku popruhu, a který se samočinně zablokuje, jakmile ustane uvedený úkon.
 2.14.3 Navíječ s automatickým blokováním (typ 3)
 Navíječ dovolující odvinutí požadované délky popruhu a seřizující uživateli samočinně popruh po zapnutí spony. Bez úmyslného zásahu uživatele se popruh dále neodvíjí.
 2.14.4 Navíječ s nouzovým blokováním (typ 4)
 Navíječ, který za běžných jízdních podmínek neomezuje volnost pohybu uživatele bezpečnostního pásu. Takové zařízení má součásti k seřizování délky, které samočinně přizpůsobí popruh uživateli, a blokovací mechanismus uváděný v případě nouze do činnosti:
 2.14.4.1
 snížením rychlosti vozidla (jednotlivá citlivost);
 2.14.4.2
 kombinace snížení rychlosti vozidla, odvíjení popruhu a jakýchkoli jiných automatických prostředků (vícenásobná citlivost).
 2.14.5 Navíječ s nouzovým blokováním s vyšším prahem reakce (typ 4N)
 Navíječ typu definovaného v bodu 2.14.4 se zvláštními vlastnostmi s ohledem na použití ve vozidlech kategorie M2, M3, N1, N2 a N3 (2).
 2.14.6 Zařízení pro výškové seřízení pásu
 Zařízení umožňující seřídit výškovou polohu horní smyčky pásu podle požadavků jednotlivého uživatele a podle polohy sedadla. Takové zařízení se může považovat za část pásu nebo za část kotevního úchytu pásu.
 2.15 Kotevní úchyty pásu
 Části nosné konstrukce vozidla, nosné konstrukce sedadla nebo kterékoli jiné části vozidla, k nimž se připevní soupravy bezpečnostních pásů.
 2.16 Typ vozidla z hlediska bezpečnostních pásů a zádržných systémů
 Kategorie motorových vozidel, které se neliší v takových základních hlediscích, jako jsou rozměry, tvar a materiály součástí nosné konstrukce vozidla, nosné konstrukce sedadla nebo kterékoli jiné části vozidla, ke které se připevňují bezpečnostní pásy a zádržné systémy.
 2.17 Zádržný systém
 Systém pro určitý typ vozidla nebo typ stanovený výrobcem vozidla a odsouhlasený zkušebnou, sestávající ze sedadla a pásu, uchyceného na vozidle příslušnými připevňovacími součástmi a dodatečně obsahující všechny prvky, které slouží ke snížení rizika poranění uživatele v případě náhlého snížení rychlosti vozidla omezením pohyblivosti trupu uživatele.
 2.18 Sedadlo
 Konstrukce, která může, ale nemusí být nedílnou součástí nosné konstrukce vozidla, spolu s úplným vybavením, a je určena k sezení jedné dospělé osoby. Tento pojem zahrnuje jak jednotlivé sedadlo, tak část lavicového sedadla určenou k sezení jedné osoby.
 2.18.1
 „Předním sedadlem pro cestující“ se rozumí každé sedadlo, jehož „nejvíce vpředu ležící H-bod“ je ve svislé příčné rovině procházející R-bodem řidiče nebo před ní.
 2.19 Skupina sedadel
 Buď sedadlo lavicového typu, nebo sedadla sice oddělená, ale uspořádaná vedle sebe (tj. upevněná tak, že přední úchyty jednoho z těchto sedadel jsou v jedné řadě s předními nebo zadními úchyty jiného sedadla nebo mezi úchyty jiného sedadla) a poskytující jedno nebo více míst k sezení pro dospělé osoby.
 2.20 Lavicové sedadlo
 Konstrukce s úplným vybavením určená k sezení více než jedné dospělé osoby.


text:
2.21 Systém seřízení sedadla
 Kompletní zařízení, jímž se může sedadlo nebo jeho části seřídit do polohy přizpůsobené tvarům těla sedící osoby. Toto zařízení může zejména umožnit:
 2.21.1
 podélné přestavení;
 2.21.2
 výškové přestavení;
 2.21.3
 úhlové přestavení.
 2.22 Ukotvení sedadla
 Systém, kterým je souprava sedadel připevněna k nosné konstrukci vozidla, včetně příslušných částí nosné konstrukce vozidla.
 2.23 Typ sedadla
 Kategorie sedadel, které se neliší v takových základních hlediscích, jako:
 2.23.1
 tvar, rozměry a materiály konstrukce sedadla;
 2.23.2
 typy a rozměry systémů seřizování zámku sedadla a blokovacích systémů sedadel;
 2.23.3
 typ a rozměry kotevních úchytů pásu na sedadle, ukotvení sedadla a příslušných částí nosné konstrukce vozidla.
 2.24 Systém přestavování sedadla
 Zařízení, které umožňuje úhlové nebo podélné přestavení sedadla nebo některé jeho části bez pevné mezilehlé polohy (k usnadnění přístupu cestujících).
 2.25 Systém blokování sedadla
 Zařízení, které zajišťuje sedadlo a jeho části v kterékoli poloze pro užívání.
 2.26 Zapuštěné uvolňovací tlačítko spony
 Uvolňovací tlačítko spony, které nesmí umožnit uvolnění spony pomocí koule o průměru 40 mm.
 2.27 Nezapuštěné uvolňovací tlačítko spony
 Uvolňovací tlačítko spony, které musí umožnit uvolnění spony pomocí koule o průměru 40 mm.
 2.28 Omezovač tahu
 Zařízení začleněné do navíječe, které snižuje automaticky snižuje tah popruhu při zapnutí bezpečnostního pásu. Po odepnutí se toto zařízení automaticky vypíná.
 2.29
 „ISOFIX“ je systém připojení dětských zádržných systémů k vozidlům, vybavený dvěma pevnými kotevními úchyty na vozidle, dvěma odpovídajícími pevnými třmeny na dětském zádržném systému a prostředkem omezujícím rotaci dětského zádržného systému v klonění.
 2.30
 „Dětským zádržným systémem ISOFIX“ se rozumí dětský zádržný systém, který splňuje požadavky předpisu č. 44, musí být připevněn ke kotevním úchytům systému ISOFIX a splňuje požadavky předpisu č. 14.
 2.31
 „Místem ISOFIX“ se rozumí systém, který umožňuje instalovat:
 a)
 buď univerzální dopředu směrovaný dětský zádržný systém ISOFIX definovaný v předpisu č. 44;
 b)
 nebo polouniverzální dopředu směrovaný dětský zádržný systém ISOFIX definovaný v předpisu č. 44;
 c)
 nebo polouniverzální dozadu směrovaný dětský zádržný systém ISOFIX definovaný v předpisu č. 44;
 d)
 nebo polouniverzální bočně směrovaný dětský zádržný systém ISOFIX definovaný v předpisu č. 44;
 e)
 nebo dětský zádržný systém ISOFIX pro určité vozidlo definovaný v předpisu č. 44.
 2.32
 „Kotevním systémem ISOFIX“ se rozumí sytém tvořený dvěma dolními kotevními úchyty ISOFIX, který splňuje požadavky předpisu č. 14 a je konstruován pro připevnění dětského zádržného systému ISOFIX v kombinaci s protirotačním zařízením.
 2.33
 „Dolním kotevním úchytem ISOFIX“ se rozumí jedna tuhá vodorovná tyč o kruhovém profilu s průřezem 6 mm, vystupující ze stavby vozidla nebo sedadla a sloužící k uchycení a zadržení dětského zádržného systému ISOFIX za pomoci třmenů ISOFIX.
 2.34 „Protirotační zařízení“
 a)
 Protirotační zařízení pro univerzální dětský zádržný systém ISOFIX se skládá z horního upínání ISOFIX.
 b)
 Protirotační zařízení pro polouniverzální dětský zádržný systém ISOFIX se skládá z horního upínání, palubní desky vozidla nebo opěrné nohy určené k omezení rotace zádržného zařízení během čelního nárazu.
 c)
 Pro univerzální i polouniverzální dětský zádržný systém ISOFIX netvoří sedadlo vozidla systému ISOFIX samo o sobě protirotační zařízení.
 2.35
 „Kotevní úchyt horního upínání ISOFIX“ znamená prvek výbavy, který splňuje požadavky předpisu č. 14,


text:
kupř. tyč, je umístěn v definované zóně a konstruován pro uchycení spojky popruhu horního upínání ISOFIX a přenášení jeho zádržné síly na nosnou konstrukci vozidla.
 2.36
 „Vodicí zařízení“ je určeno k pomoci osobě provádějící instalaci dětského zádržného systému ISOFIX fyzickým naváděním připevňovacích prvků ISOFIX, kterými je vybaven dětský zádržný systém ISOFIX, do správné polohy vůči dolnímu kotevnímu úchytu ISOFIX pro usnadnění spojení.
 2.37
 „Označovacím přípravkem ISOFIX“ se rozumí prostředek informující osobu, která hodlá instalovat dětský zádržný systém ISOFIX, o místech systému ISOFIX ve vozidle a jednotlivých odpovídajících místech kotevního systému ISOFIX.
 2.38
 „Přípravkem dětského zádržného systému“ (CRF) se rozumí přípravek v souladu s některou ze sedmi velikostních tříd ISOFIX definovaných v bodu 4 dodatku 2 přílohy 17 tohoto předpisu, zejména těch, jejichž rozměry jsou uvedeny u obrázků 1 až 7 v uvedeném bodu 4. Tyto přípravky dětského zádržného systému (CRF) se v tomto přepisu používají pro provádění kontroly, které z velikostních tříd dětského zádržného systému ISOFIX lze umístit na místo systému ISOFIX ve vozidle. Jeden z přípravků CRF označovaný jako ISO/F2 (B), který je popsán na obrázku 2 uvedeného bodu 4, se v předpisu č. 14 používá ke kontrole umístění a možnosti přístupu ke všem kotevním systémům ISOFIX.
 3. ŽÁDOST O SCHVÁLENÍ
 3.1 Typ vozidla
 3.1.1
 Žádost o schválení typu vozidla z hlediska instalace bezpečnostních pásů a zádržných systémů podává výrobce vozidla nebo jeho řádně pověřený zástupce.
 3.1.2
 K žádosti se přiloží níže uvedené dokumenty ve trojím vyhotovení a následující údaje:
 3.1.2.1
 výkresy celkové konstrukce vozidla ve vhodném měřítku s polohami bezpečnostních pásů a podrobnými výkresy bezpečnostních pásů a přípojných bodů;
 3.1.2.2
 specifikace použitých materiálů, které mohou ovlivnit pevnost bezpečnostních pásů;
 3.1.2.3
 technický popis bezpečnostních pásů.
 3.1.2.4
 V případě bezpečnostních pásů připevněných ke konstrukci sedadla:
 3.1.2.5
 detailní popis typu vozidla z hlediska provedení sedadel, kotevních úchytů sedadel a seřizovacích a blokovacích systémů sedadel;
 3.1.2.6
 výkresy sedadel ve vhodném měřítku a s příslušnými detaily, jejich úchytů k vozidlu, a seřizovacích a blokovacích systémů.
 3.1.3
 Technické zkušebně provádějící zkoušky pro schválení typu se podle volby výrobce předloží buď vozidlo představující schvalovaný typ vozidla, nebo jeho části, považované technickou zkušebnou za podstatné pro zkoušky bezpečnostních pásů.
 3.2 Typ bezpečnostního pásu
 3.2.1
 Žádost o schválení typu bezpečnostního pásu předá držitel obchodní značky nebo jeho řádně pověřený zástupce. V případě zádržných systémů předá žádost o schválení typu zádržného systému držitel obchodní značky, jeho zástupce nebo výrobce vozidla, do kterého se má montovat, nebo jeho zástupce.
 3.2.2
 K žádosti se přiloží:
 3.2.2.1
 technický popis typu pásu se zvláštním zřetelem na popruhy a použité tuhé části a spolu s výkresy částí, z nichž se pás skládá. Výkresy musí ukazovat polohu, určenou pro číslo schválení typu a doplňkový(é) symbol(y) ve vztahu ke kružnici značky o schválení typu. V popisu se uvede barva modelu předaného ke schválení a vyznačí typ(y) vozidla, kterému je tento typ pásu určen. V případě navíječů se pro čidla zajistí pokyny k montáži a u předpínacích zařízení nebo systémů kompletní technický popis konstrukce a funkce včetně případného snímání, popisující způsob aktivace a nezbytný postup pro