text:
 5.3.2020
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 L 68/32
 ROZHODNUTÍ SMÍŠENÉHO VÝBORU EHP
 č. 294/2019
 ze dne 13. prosince 2019,
 kterým se mění příloha II (Technické předpisy, normy, zkoušení a certifikace) Dohody o EHP [2020/312]
 SMÍŠENÝ VÝBOR EHP,
 s ohledem na Dohodu o Evropském hospodářském prostoru (dále jen „Dohoda o EHP“), a zejména na článek 98 této dohody,
 vzhledem k těmto důvodům:
 (1)
 Prováděcí nařízení Komise (EU) 2019/1686 ze dne 8. října 2019, kterým se povoluje rozšíření použití zásaditého bílkovinného izolátu ze syrovátky z kravského mléka jako nové potraviny podle nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2015/2283 a kterým se mění prováděcí nařízení Komise (EU) 2017/2470 (1), by mělo být začleněno do Dohody o EHP.
 (2)
 Toto rozhodnutí se týká právních předpisů o potravinách. Jak je uvedeno v úvodu kapitoly XII přílohy II Dohody o EHP, právní předpisy o potravinách se nepoužijí na Lichtenštejnsko po celou dobu, po niž je na Lichtenštejnsko rozšířena působnost Dohody mezi Evropským společenstvím a Švýcarskou konfederací o obchodu se zemědělskými produkty. Toto rozhodnutí se tudíž na Lichtenštejnsko nepoužije.
 (3)
 Příloha II Dohody o EHP by proto měla být odpovídajícím způsobem změněna,
 PŘIJAL TOTO ROZHODNUTÍ:
 Článek 1
 Kapitola XII přílohy II Dohody o EHP se mění takto:
 1.
 V bodě 124b (prováděcí nařízení Komise (EU) 2017/2470) se doplňuje nová odrážka, která zní:
 „—
 32019 R 1686: prováděcí nařízení Komise (EU) 2019/1686 ze dne 8. října 2019 (Úř. věst. L 258, 9.10.2019, s. 13).“
 2.
 Za bod 168 (prováděcí nařízení Komise (EU) 2019/1314) se doplňuje nový bod, který zní:
 „169.
 32019 R 1686: prováděcí nařízení Komise (EU) 2019/1686 ze dne 8. října 2019, kterým se povoluje rozšíření použití zásaditého bílkovinného izolátu ze syrovátky z kravského mléka jako nové potraviny podle nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2015/2283 a kterým se mění prováděcí nařízení Komise (EU) 2017/2470 (Úř. věst. L 258, 9.10.2019, s. 13).“
 Článek 2
 Znění prováděcího nařízení (EU) 2019/1686 v islandském a norském jazyce, která mají být zveřejněna v dodatku EHP Úředního věstníku Evropské unie, jsou platná.
 Článek 3
 Toto rozhodnutí vstupuje v platnost dnem 14. prosince 2019 za předpokladu, že jsou učiněna veškerá oznámení podle čl. 103 odst. 1 Dohody o EHP (*1).
 Článek 4
 Toto rozhodnutí bude zveřejněno v oddíle EHP a v dodatku EHP Úředního věstníku Evropské unie.
 V Bruselu dne 13. prosince 2019.
 Za Smíšený výbor EHP
 předseda
 Gunnar PÁLSSON
 (1) Úř. věst. L 258, 9.10.2019, s. 13.
 (*1) Nebyly oznámeny žádné ústavní požadavky.


text:
 Důležité právní upozornění
 |
 22004D0050
 Rozhodnutí Smíšeného výboru EHP č. 50/2004 ze dne 23. dubna 2004, kterým se mění příloha XXI (statistika) k Dohodě o EHP – nařízení Komise (ES) č. 1614/2002 (adaptace na technický rozvoj)
 Úřední věstník L 277 , 26/08/2004 S. 0017 - 0018
 Rozhodnutí Smíšeného výboru EHPč. 50/2004ze dne 23. dubna 2004,kterým se mění příloha XXI (Statistika) Dohody o EHPSMÍŠENÝ VÝBOR EHP,s ohledem na Dohodu o Evropském hospodářském prostoru ve znění Protokolu o úpravě Dohody o Evropském hospodářském prostoru (dále jen "Dohoda"), a zejména s ohledem na článek 98 této dohody,vzhledem k těmto důvodům:(1) Příloha XXI Dohody byla změněna rozhodnutím Smíšeného výboru EHP č. 33/2004 ze dne 19. března 2004 [1].(2) Nařízení Komise (ES) č. 1614/2002 ze dne 6. září 2002, kterým se přizpůsobuje hospodářskému a technickému vývoji nařízení Rady (ES, Euratom) č. 58/97 a kterým se mění nařízení Komise (ES) č. 2700/98, (ES) č. 2701/98 a (ES) č. 2702/98 [2], by mělo být začleněno do Dohody,ROZHODL TAKTO:Článek 1Příloha XXI Dohody se mění takto:1. V bodě 1 (nařízení Rady (ES/Euratom) č. 58/97) se doplňuje nová odrážka, která zní:"— 32002 R 1614: nařízení Komise (ES) č. 1614/2002 ze dne 6. září 2002 (Úř. věst. L 244, 12.9.2002, s. 7)."2. V bodě 1a (nařízení Komise (ES) č. 2700/98), bodě 1b (nařízení Komise (ES) č. 2701/98) a bodě 1c (nařízení Komise (ES) č. 2702/98) se doplňují slova:"ve znění:— 32002 R 1614: nařízení Komise (ES) č. 1614/2002 ze dne 6. září 2002 (Úř. věst. L 244, 12.9.2002, s. 7)."Článek 2Znění nařízení (ES) č. 1614/2002 v islandském a norském jazyce, která mají být zveřejněna v dodatku EHP Úředního věstníku Evropské unie, jsou platná.Článek 3Toto rozhodnutí vstupuje v platnost dnem 24. dubna 2004 za předpokladu, že Smíšenému výboru EHP jsou učiněna veškerá oznámení podle čl. 103 odst. 1 Dohody [3].Článek 4Toto rozhodnutí bude zveřejněno v oddíle EHP a v dodatku EHP Úředního věstníku Evropských společenství.V Bruselu dne 23. dubna 2004.Za Smíšený výbor EHPpředsedaP. Westerlund[1] Úř. věst. L 127, 29.4.2004, s. 144.[2] Úř. věst. L 244, 12.9.2002, s. 7.[3] Nebyly oznámeny žádné ústavní požadavky.--------------------------------------------------

type: contracts

jurisdiction: EU


text:
 Důležité právní upozornění
 |
 22003D0138
 Úřední věstník L 041 , 12/02/2004 S. 0004 - 0006
 Rozhodnutí Smíšeného výboru EHPč. 138/2003ze dne 7. listopadu 2003,kterým se mění příloha I (Veterinární a rostlinolékařské předpisy) Dohody o EHPSMÍŠENÝ VÝBOR EHP,s ohledem na Dohodu o Evropském hospodářském prostoru ve znění Protokolu o úpravě Dohody o Evropském hospodářském prostoru (dále jen "Dohoda"), a zejména s ohledem na článek 98 této dohody,vzhledem k těmto důvodům:(1) Příloha I Dohody byla pozměněna rozhodnutím Smíšeného výboru EHP č. 102/2003 ze dne 26. září 2003 [1].(2) Rozhodnutí Komise 2003/42/ES ze dne 10. ledna 2003, kterým se mění směrnice Rady 92/118/EHS, pokud jde o požadavky pro kolagen [2], by mělo být začleněno do Dohody.(3) Rozhodnutí Komise 2003/44/ES ze dne 17. ledna 2003, kterým se mění rozhodnutí 93/52/EHS, kterým se shledává, že některé členské státy nebo oblasti splňují podmínky týkající se brucelózy (Br. melitensis), a přiznává se jim status členského státu nebo oblasti úředně prostých této nákazy [3], by mělo být začleněno do Dohody.(4) Rozhodnutí Komise 2003/60/ES ze dne 24. ledna 2003, kterým se mění rozhodnutí 2000/258/ES o určení zvláštního institutu odpovědného za stanovení kritérií nezbytných pro normalizaci sérologických testů pro sledování účinnosti očkovacích látek proti vzteklině, pokud jde o schvalování laboratoří ve třetích zemích [4], by mělo být začleněno do Dohody.(5) Rozhodnutí Komise 2003/130/ES ze dne 26. února 2003, kterým se mění rozhodnutí 2001/618/ES tak, aby se zahrnulo celé území Německa do seznamu členských států nebo oblastí prostých Aujeszkyho choroby a některé departementy Francie do seznamů členských států nebo oblastí prostých této choroby a oblastí, kde byly zavedeny schválené programy eradikace [5], by mělo být začleněno do Dohody.(6) Rozhodnutí Komise 2003/164/ES ze dne 10. března 2003, kterým se mění rozhodnutí 1999/466/ES, kterým se stádům skotu některých členských států nebo regionů členských států uděluje status stád úředně prostých brucelózy [6], by mělo být začleněno do Dohody.(7) Rozhodnutí Komise 2003/177/ES ze dne 12. března 2003, kterým se mění rozhodnutí 1999/465/ES o stanovení statusu stád skotu úředně prostých bovinní enzootické leukózy v některých členských státech nebo oblastech členských států [7], by mělo být začleněno do Dohody.(8) Rozhodnutí Komise 2003/237/ES ze dne 3. dubna 2003, kterým se mění rozhodnutí 93/52/EHS, pokud jde o uznání některých italských provincií jako úředně prostých brucelózy [8], by mělo být začleněno do Dohody.(9) Toto rozhodnutí by se nemělo vztahovat na Island a Lichtenštejnsko,ROZHODL TAKTO:Článek 1V příloze I Dohody se kapitola I mění v souladu s přílohou tohoto rozhodnutí.Článek 2Znění rozhodnutí 2003/42/ES, 2003/44/ES, 2003/60/ES, 2003/130/ES, 2003/164/ES, 2003/177/ES a 2003/237/ES v norském jazyce, které má být zveřejněno v dodatku EHP Úředního věstníku Evropské unie, je platné.Článek 3Toto rozhodnutí vstupuje v platnost dnem 8. listopadu 2003 za předpokladu, že Smíšenému výboru EHP jsou učiněna veškerá oznámení podle čl. 103 odst. 1 Dohody [9].Článek 4Toto rozhodnutí bude zveřejněno v oddíle EHP a v dodatku EHP Úředního věstníku Evropské unie.V Bruselu dne 7. listopadu 2003.Za Smíšený výbor EHPpředsedaJ. K. J. Prinz Nikolaus von Liechtenstein[1] Úř. věst. L 331, 18.12.2003, s. 8.[2] Úř. věst. L 13, 18.1.2003, s. 24.[3] Úř. věst. L 13, 18.1.2003, s.


text: 37.[4] Úř. věst. L 23, 28.1.2003, s. 30.[5] Úř. věst. L 52, 27.2.2003, s. 9.[6] Úř. věst. L 66, 11.3.2003, s. 49.[7] Úř. věst. L 70, 14.3.2003, s. 50.[8] Úř. věst. L 87, 4.4.2003, s. 13.[9] Nebyly oznámeny žádné ústavní požadavky.--------------------------------------------------PŘÍLOHARozhodnutí Smíšeného výboru EHP č. 138/2003V příloze I Dohody se kapitola I mění takto:1. V bodě 14 (rozhodnutí Komise 93/52/EHS) části 4.2 se doplňují nové odrážky, které znějí:"— 32003 D 0044: rozhodnutí Komise 2003/44/ES ze dne 17. ledna 2003 (Úř. věst. L 13, 18.1.2003, s. 37),— 32003 D 0237: rozhodnutí Komise 2003/237/ES ze dne 3. dubna 2003 (Úř. věst. L 87, 4.4.2003, s. 13)."2. V bodě 46 (rozhodnutí Komise 1999/466/ES) části 4.2 se doplňuje nová odrážka, která zní:"— 32003 D 0164: rozhodnutí Komise 2003/164/ES ze dne 10. března 2003 (Úř. věst. L 66, 11.3.2003, s. 49)."3. V bodě 54 (rozhodnutí Rady 2000/258/ES) části 4.2 se doplňují slova:"ve znění:— 32003 D 0060: rozhodnutí Komise 2003/60/ES ze dne 24. ledna 2003 (Úř. věst. L 23, 28.1.2003, s. 30)."4. V bodě 60 (rozhodnutí Komise 1999/465/ES) části 4.2 se doplňuje nová odrážka, která zní:"— 32003 D 0177: rozhodnutí Komise 2003/177/ES ze dne 12. března 2003 (Úř. věst. L 70, 14.3.2003, s. 50)."5. V bodě 64 (rozhodnutí Komise 2001/618/ES) části 4.2 se doplňuje nová odrážka, která zní:"— 32003 D 0130: rozhodnutí Komise 2003/130/ES ze dne 26. února 2003 (Úř. věst. L 52, 27.2.2003, s. 9)."6. V bodě 15 (směrnice Rady 92/118/EHS) části 6.1 a v bodě 16 (směrnice Rady 92/118/EHS) části 8.1 se doplňuje nová odrážka, která zní:"— 32003 D 0042: rozhodnutí Komise 2003/42/ES ze dne 10. ledna 2003 (Úř. věst. L 13, 18.1.2003, s. 24)."--------------------------------------------------


text:
 19.3.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 L 73/59
 ROZHODNUTÍ SMÍŠENÉHO VÝBORU EHP
 č. 20/2009
 ze dne 5. února 2009,
 kterým se mění příloha XXII (Právo obchodních společností) Dohody o EHP
 SMÍŠENÝ VÝBOR EHP,
 s ohledem na Dohodu o Evropském hospodářském prostoru, ve znění Protokolu o úpravě Dohody o Evropském hospodářském prostoru (dále jen „Dohoda“), a zejména na článek 98 této dohody,
 vzhledem k těmto důvodům:
 (1)
 Příloha XXII Dohody byla změněna rozhodnutím Smíšeného výboru EHP č. 59/2008 ze dne 25. dubna 2008 (1).
 (2)
 Rozhodnutí Komise 2008/627/ES ze dne 29. července 2008 týkající se přechodného období pro auditorské činnosti auditorů a auditorských subjektů z některých třetích zemí (2) by mělo být začleněno do Dohody,
 ROZHODL TAKTO:
 Článek 1
 Za bod 10f (směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/43/ES) přílohy XXII Dohody se vkládá nový bod, který zní:
 „10fa
 32008 D 0627: rozhodnutí Komise 2008/627/ES ze dne 29. července 2008 týkající se přechodného období pro auditorské činnosti auditorů a auditorských subjektů z některých třetích zemí (Úř. věst. L 202, 31.7.2008, s. 70).“
 Článek 2
 Znění rozhodnutí 2008/627/ES v islandském a norském jazyce, která mají být zveřejněna v dodatku EHP Úředního věstníku Evropské unie, jsou platná.
 Článek 3
 Toto rozhodnutí vstupuje v platnost dnem 6. února 2009 za předpokladu, že Smíšenému výboru EHP jsou učiněna veškerá oznámení podle čl. 103 odst. 1 Dohody (3).
 Článek 4
 Toto rozhodnutí bude zveřejněno v oddíle EHP a v dodatku EHP Úředního věstníku Evropské unie.
 V Bruselu dne 5. února 2009.
 Za Smíšený výbor EHP
 předseda
 Alan SEATTER
 (1) Úř. věst. L 223, 21.8.2008, s. 60.
 (2) Úř. věst. L 202, 31.7.2008, s. 70.
 (3) Byly oznámeny ústavní požadavky.
 Společné prohlášení smluvních stran k rozhodnutí č. 20/2009, kterým se rozhodnutí Komise 2008/627/ES začleňuje do Dohody
 „Rozhodnutí Komise 2008/627/ES ze dne 29. července 2008 týkající se přechodného období pro auditorské činnosti auditorů a auditorských subjektů z některých třetích zemí se v několika článcích zabývá rozhodnutími o předběžné rovnocennosti ve třetích zemích. Začleněním tohoto rozhodnutí není dotčena oblast působnosti Dohody o EHP.“


text:
 4.3.2021
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 L 75/42
 ROZHODNUTÍ SMÍŠENÉHO VÝBORU EHP č. 203/2018
 ze dne 21. září 2018,
 kterým se mění příloha XXI (Statistika) Dohody o EHP [2021/317]
 SMÍŠENÝ VÝBOR EHP,
 s ohledem na Dohodu o Evropském hospodářském prostoru (dále jen „Dohoda o EHP“), a zejména na článek 98 této dohody,
 vzhledem k těmto důvodům:
 (1)
 Nařízení Komise (EU) 2017/712 ze dne 20. dubna 2017, kterým se zavádí referenční rok a program statistických údajů a metadat pro sčítání lidu, domů a bytů stanovený nařízením Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 763/2008 (1), by mělo být začleněno do Dohody o EHP.
 (2)
 Příloha XXI Dohody o EHP by proto měla být odpovídajícím způsobem změněna,
 PŘIJAL TOTO ROZHODNUTÍ:
 Článek 1
 Za bod 18yd (prováděcí nařízení Komise (EU) 2017/543) přílohy XXI Dohody o EHP se doplňuje nový bod, který zní:
 „18ye.
 32017 R 0712: nařízení Komise (EU) 2017/712 ze dne 20. dubna 2017, kterým se zavádí referenční rok a program statistických údajů a metadat pro sčítání lidu, domů a bytů stanovený nařízením Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 763/2008 (Úř. věst. L 105, 21.4.2017, s. 1).“
 Článek 2
 Znění nařízení (EU) 2017/712 v islandském a norském jazyce, která mají být zveřejněna v dodatku EHP Úředního věstníku Evropské unie, jsou platná.
 Článek 3
 Toto rozhodnutí vstupuje v platnost dnem 22. září 2018 za předpokladu, že jsou učiněna veškerá oznámení podle čl. 103 odst. 1 Dohody o EHP (*1)*.
 Článek 4
 Toto rozhodnutí bude zveřejněno v oddíle EHP a v dodatku EHP Úředního věstníku Evropské unie.
 V Bruselu dne 21. září 2018.
 Za Smíšený výbor EHP
 předsedkyně
 Oda Helen SLETNES
 (1) Úř. věst. L 105, 21.4.2017, s. 1.
 (*1) Nebyly oznámeny žádné ústavní požadavky.


text:
 31.8.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 L 229/1
 Pouze původní texty EHK/OSN mají podle mezinárodního veřejného práva právní účinek. Je zapotřebí ověřit si status a datum vstupu tohoto předpisu v platnost v nejnovější verzi dokumentu EHK/OSN o statusu TRANS/WP.29/343, který je k dispozici na internetové adrese: http://www.unece.org/trans/main/wp29/wp29wgs/wp29gen/wp29fdocstts.html
 Předpis Evropské hospodářské komise Organizace spojených národů (EHK/OSN) č. 49 – Jednotná ustanovení o opatřeních proti emisím plynných znečišťujících látek a znečišťujících částic ze vznětových motorů vozidel a emisím plynných znečišťujících látek ze zážehových motorů vozidel poháněných zemním plynem nebo zkapalněným ropným plynem
 Změna předpisu č. 49 zveřejněného v Úř. věst. L 103 ze dne 12. dubna 2008, s. 1.
 Zahrnuje:
 doplněk 1 k sérii změn 05 – datum vstupu v platnost: 17. března 2010
 doplněk 2 k sérii změn 05 – datum vstupu v platnost: 19. srpna 2010
 korigendum 1 k doplňku 2 – datum vstupu v platnost: 19. srpna 2010
 Změny v obsahu
 Nadpis přílohy 4B se nahrazuje tímto:
 „Zkušební postup pro vznětové motory a zážehové motory poháněné zemním plynem nebo zkapalněným ropným plynem zohledňující celosvětový harmonizovaný postup osvědčení pro motory velkého výkonu a těžká užitková vozidla (WHDC, celosvětový technický předpis GTR č. 4)“
 Nadpis přílohy 9B se nahrazuje tímto:
 „Technické požadavky na palubní diagnostické systémy (OBD)“
 Doplňuje se nová příloha 9C:
 „Příloha 9C –
 Technické požadavky na zhodnocení výkonnosti palubních diagnostických systémů (OBD)
 Dodatek 1 – Skupiny sledovacích zařízen“
 Doplňuje se nová příloha 10
 „Příloha 10 – Technické požadavky na emise mimo cyklu“
 Změny příloh
 Nahrazuje stávající přílohu 4B novou přílohou 4B:
 „
 PŘÍLOHA 4B
 Zkušební postup pro vznětové motory a zážehové motory poháněné zemním plynem nebo zkapalněným ropným plynem zohledňující celosvětový harmonizovaný postup osvědčení pro motory velkého výkonu a těžká užitková vozidla (WHDC, celosvětový technický předpis GTR č. 4)
 1. POUŽITELNOST
 Tato příloha prozatím neplatí pro schválení typu podle tohoto předpisu. Její platnost na ně bude rozšířena v budoucnu.
 2. Vyhrazeno. (1)
 3. DEFINICE, SYMBOLY A ZKRATKY
 3.1 Definice
 Pro účely tohoto předpisu se rozumí:
 3.1.1 ‚nepřetržitou regenerací‘ proces regenerace systému následného zpracování výfukových plynů, k němuž dochází buď nepřetržitě nebo alespoň jednou během zkoušky WHTC s teplým startem. Tento proces regenerace nevyžaduje zvláštní postup zkoušky;
 3.1.2 ‚dobou zpoždění‘ časový rozdíl mezi změnou složky, která se má v referenčním bodě měřit, a odezvou systému u 10 % posledních udávaných hodnot (t10
 ), přičemž je jako referenční bod vymezena odběrná sonda. U plynných znečišťujících látek se jedná o dobu dopravy měřené složky od odběrné sondy k detektoru;
 3.1.3 ‚systémem ke snížení emisí NOx‘ systém následného zpracování výfukových plynů, které má snížit emise oxidů dusíku (NOx) (např. pasivní a aktivní katalyzátory chudých NOx, adsorbenty NOx a systémy selektivní katalytické redukce (SCR));
 3.1.4 ‚vznětovým motorem‘ motor, který pracuje na principu zapalování kompresí;
 3.1.5 ‚posunem‘ posun mezi odezvou na nulu a na plný rozsah měřicího přístroje před zkouškou emisí a po ní;
 3.1.6 ‚rodinou motorů‘ výrobcem stanovená skupina motorů, které mají vzhledem ke své konstrukci vymezené v odstavci 5.2 této přílohy podobné vlastnosti emisí výfukových plynů; všechny jednotlivé motory rodiny musí splňovat


text:
platné mezní hodnoty emisí;
 3.1.7 ‚systémem motoru‘ motor, systém regulace emisí a komunikační rozhraní (technické vybavení a hlášení) mezi elektronickou řídicí jednotkou/jednotkami motoru (ECU) a jinou hnací jednotkou nebo řídicí jednotkou vozidla;
 3.1.8 ‚typem motoru‘ kategorie motorů, které se neliší v zásadních vlastnostech;
 3.1.9 ‚systémem následného zpracování výfukových plynů‘ katalyzátor (oxidační nebo třícestný), filtr částic, systém ke snížení emisí NOx, kombinovaný systém ke snížení emisí NOx a filtr částic nebo jiné zařízení ke snížení emisí, které je namontováno za motorem. Tato definice nezahrnuje recirkulaci výfukových plynů (EGR), která je považována za nedílnou součást motoru;
 3.1.10 ‚postupem ředění plného toku‘ proces míšení celkového průtoku výfukových plynů s ředicím médiem před oddělováním frakce zředěných výfukových plynů určené k analýze;
 3.1.11 ‚plynnými znečišťujícími látkami‘ oxid uhelnatý, uhlovodíky a/nebo uhlovodíky jiné než methan (vyjádřené ekvivalentem CH1,85 pro vznětové motory, CH2,525 pro motory na LPG a CH2,93 pro motory na NG a molekulou CH3O0,5 pro vznětové motory na ethanol), methan (vyjádřený ekvivalentem CH4 pro NG) a oxidy dusíku (vyjádřené ekvivalentem oxidu dusičitého (NO2));
 3.1.12 ‚horními otáčkami (nhi
 )‘ nejvyšší otáčky, při kterých motor dosahuje 70 % maximálního deklarovaného výkonu;
 3.1.13 ‚dolními otáčkami (n
 lo)‘ nejnižší otáčky, při kterých motor dosahuje 55 % maximálního deklarovaného výkonu;
 3.1.14 ‚maximálním výkonem (Pmax)‘ maximální výkon v kW podle prohlášení výrobce;
 3.1.15 ‚otáčkami maximálního točivého momentu‘ otáčky motoru, při kterých je dosaženo maximálního točivého momentu uvedeného výrobcem;
 3.1.16 ‚normalizovaným točivým momentem‘ točivý moment motoru vyjádřený v procentech a vztažený k maximálnímu dosažitelnému točivému momentu při určitých otáčkách motoru;
 3.1.17 ‚požadavkem operátora‘ vstup zadaný operátorem motoru k řízení výstupu motoru. Operátorem muže být osoba (tj. ruční vstup), nebo regulátor (tj. automatický vstup), které mechanicky nebo elektronicky signalizují vstup, kterým se požaduje výstup motoru. Vstup se může uskutečnit pedálem nebo signálem akcelerátoru, pákou nebo signálem ovládání škrticí klapky, pákou nebo signálem ovládání dodávky paliva, pákou nebo signálem ovládání otáček, nebo nastavením nebo signálem regulátoru;
 3.1.18 ‚základním motorem‘ motor vybraný z rodiny motorů tak, aby jeho emisní vlastnosti byly reprezentativní pro tuto rodinu motorů;
 3.1.19 ‚systémem následného zpracování částic‘ systém následného zpracování výfukových plynů určený ke snížení emisí znečišťujících částic (PM) pomocí mechanické, aerodynamické, difúzní nebo inerční separace;
 3.1.20 ‚postupem ředění části toku‘ proces oddělení části celkového průtoku výfukových plynů a jejího následného míšení s příslušným množstvím ředicího média před odběrným filtrem částic;
 3.1.21 ‚částicemi (PM)‘ jakýkoli materiál, který se zachytí na stanoveném filtračním médiu po zředění výfukových plynů čistým filtrovaným vzduchem tak, aby se jejich teplota pohybovala v rozmezí 315 K (42 °C) a 325 K (52 °C); jedná se především o uhlík, kondenzované uhlovodíky a sírany s přidruženou vodou;
 3.1.22 ‚periodickou regenerací‘ proces regenerace systému následného zpracování výfukových plynů, k němuž dochází pravidelně a zpravidla v době kratší než 100 hodin běžného chodu motoru. Během cyklů, při nichž dochází k regeneraci, mohou být emisní normy překročeny;
 3.1.23 ‚zkušebním cyklem v ustáleném stavu s lineárními přechody‘ zkušební cyklus se sledem zkušebních režimů, ve kterých je motor v ustáleném stavu a z nichž je každý vymezen určitými otáčkami, točivým momentem a lineárním přechodem


text:
mezi jednotlivými režimy (WHSC);
 3.1.24 ‚jmenovitými otáčkami‘ nejvyšší otáčky při plném zatížení dovolené regulátorem, které uvádí výrobce v prodejní a servisní dokumentaci, nebo, není-li takový regulátor použit, otáčky při kterých je dosaženo maximálního výkonu motoru uvedeného výrobcem v prodejní a servisní dokumentaci;
 3.1.25 ‚dobou odezvy‘ časový rozdíl mezi změnou složky, která se má v referenčním bodě měřit, a doby odezvy systému u 90 % posledních udávaných hodnot (t90), přičemž je jako referenční bod vymezena odběrná sonda, změna měřené složky je nejméně 60 % plného rozsahu (FS) a probíhá za méně než 0,1 s. Doba odezvy systému se skládá z doby zpoždění k systému a doby náběhu systému;
 3.1.26 ‚dobou náběhu‘ časový rozdíl mezi odezvou u 10 % a 90 % posledních udávaných hodnot (t90 – t10
 );
 3.1.27 ‚odezvou pro plný rozsah‘ střední odezva na kalibrační plyn pro plný rozsah v průběhu časového intervalu 30 s;
 3.1.28 ‚specifickými emisemi‘ hmotnost emisí vyjádřená v g/kWh;
 3.1.29 ‚zkušebním cyklem‘ sled fází zkoušky, z nichž každá je definována určitými otáčkami a točivým momentem, které musí mít motor v ustáleném stavu (zkouška WHSC) nebo za neustálených provozních podmínek (zkouška WHTC);
 3.1.30 ‚dobou transformace‘ časový rozdíl mezi změnou složky, která se má v referenčním bodě měřit, a odezvou systému u 50 % posledních udávaných hodnot (t50
 ), přičemž je jako referenční bod vymezena odběrná sonda. Doba transformace se používá k synchronizaci signálů různých měřicích přístrojů;
 3.1.31 ‚zkušebním cyklem v neustáleném stavu‘ zkušební cyklus se sledem normalizovaných hodnot otáček a točivého momentu, které se v čase poměrně rychle mění (WHTC);
 3.1.32 ‚životností‘ příslušná ujetá vzdálenost a/nebo časový interval, v rámci kterých musí být dodrženy příslušné mezní hodnoty pro plynné emise a emise částic;
 3.1.33 ‚odezvou na nulu‘ střední odezva na nulovací plyn v průběhu časového intervalu 30 s.
 3.2 Všeobecné značky
 Značka
 Jednotka
 Označení
 a1
 —
 Sklon regresní přímky
 a0
 —
 Pořadnice průsečíku regresní přímky s osou y
 A/F
 st
 —
 Stechiometrický poměr vzduchu a paliva
 c
 ppm/obj. %
 Koncentrace
 c
 d
 ppm/obj. %
 Koncentrace na suchém základě
 c
 w
 ppm/obj. %
 Koncentrace na vlhkém základě
 cb
 ppm/obj. %
 Koncentrace pozadí
 C
 d
 —
 Koeficient průtoku SSV
 cgas
 ppm/% obj.
 Koncentrace plynných složek
 d
 m
 Průměr
 d
 V
 m
 Průměr hrdla Venturiho trubice
 D
 0
 m3/s
 Úsek na ose souřadnic příslušející kalibrační funkci PDP
 D
 —
 Faktor ředění
 Δt
 s
 Časový interval
 e
 gas
 g/kWh
 Specifické emise plynných složek
 e
 PM
 g/kWh
 Specifické emise částic
 e
 p
 g/kWh
 Specifické emise během regenerace
 e
 w
 g/kWh
 Vážené specifické emise
 E
 CO2
 %
 Utlumující rušivý vliv CO2 u analyzátoru NOx
 E
 E
 %
 Účinnost ethanu
 E
 H2O
 %
 Utlumující rušivý vliv vody u analyzátoru NOx
 E
 M
 %
 Účinnost methanu
 E
 NOx
 %
 Účinnost konvertoru NOx
 f
 Hz
 Frekvence záznamu dat
 f
 a
 —
 Faktor ovzduší v laboratoři
 F
 s
 —
 Stechiometrický faktor
 H
 a
 g/kg
 Absolutní vlhkost nasávaného vzduchu
 H
 d
 g/kg
 Absolutní vlhkost ředicího média
 i
 —
 Index označující okamžité měření (např. 1 Hz)
 k
 c
 —
 Specifický faktor uhlíku
 k
 f,d
 m3/kg fuelm3/kg paliva
 Doplňující


text:
objem spalování u suchého výfukového plynu
 k
 f,w
 m3/kg fuelm3/kg paliva
 Doplňující objem spalování u vlhkého výfukového plynu
 k
 h,D
 —
 Korekční faktor vlhkosti pro NOx pro vznětové motory
 k
 h,G
 —
 Korekční faktor vlhkosti pro NOx pro zážehové motory
 k
 r,u
 —
 Korekční faktor regenerace směrem nahoru
 k
 r,d
 —
 Korekční faktor regenerace směrem dolů
 k
 w,a
 —
 Korekční faktor převodu ze suchého stavu na vlhký stav pro nasávaný vzduch
 k
 w,d
 —
 Korekční faktor převodu ze suchého stavu na vlhký stav pro ředicí vzduch
 k
 w,e
 —
 Korekční faktor převodu ze suchého stavu na vlhký stav pro zředěné výfukové plyny
 k
 w,r
 —
 Korekční faktor převodu ze suchého stavu na vlhký stav pro surové výfukové plyny
 K
 V
 —
 Kalibrační funkce CFV
 λ
 —
 Poměr přebytečného vzduchu
 m
 b
 mg
 Hmotnost vzorku částic odebraného z ředicího média
 m
 d
 kg
 Hmotnost vzorku ředicího média prošlého odběrnými filtry částic
 m
 ed
 kg
 Celková hmotnost zředěných výfukových plynů za cyklus
 m
 edf
 kg
 Hmotnost rovnocenných zředěných výfukových plynů za zkušební cyklus
 m
 ew
 kg
 Celková hmotnost výfukových plynů za cyklus
 m
 gas
 g
 Hmotnost plynných emisí za zkušební cyklus
 m
 f
 mg
 Hmotnost odběrných filtrů částic
 m
 p
 mg
 Hmotnost odebraného vzorku částic
 m
 PM
 g
 Hmotnost emisí částic za zkušební cyklus
 m
 se
 kg
 Hmotnost vzorku výfukových plynů za zkušební cyklus
 m
 sed
 kg
 Hmotnost zředěných výfukových plynů, které prošly ředicím tunelem
 m
 sep
 kg
 Hmotnost zředěných výfukových plynů, které prošly odběrnými filtry částic
 m
 ssd
 kg
 Hmotnost sekundárního ředicího média
 M
 Nm
 Točivý moment
 M
 a
 g/mol
 Molární hmotnost nasávaného vzduchu
 M
 d
 g/mol
 Molární hmotnost ředicího média
 M
 e
 g/mol
 Molární hmotnost výfukových plynů
 M
 f
 Nm
 Točivý moment absorbovaný pomocnými zařízeními, jež se mají namontovat
 M
 gas
 g/mol
 Molární hmotnost plynných složek
 M
 r
 Nm
 Točivý moment absorbovaný pomocnými zařízeními, jež se mají odmontovat
 n
 —
 Počet měření
 nr
 —
 Počet měření s regenerací
 n
 min–1
 Otáčky motoru
 n
 hi
 min–1
 Horní otáčky motoru
 n
 lo
 min–1
 Dolní otáčky motoru
 n
 pref
 min–1
 Preferované otáčky motoru
 n
 p
 r/s
 Otáčky čerpadla PDP
 p
 a
 kPa
 Tlak nasycených par vzduchu nasávaného motorem
 p
 b
 kPa
 Celkový atmosférický tlak
 p
 d
 kPa
 Tlak nasycených par ředicího média
 P
 f
 kW
 Příkon absorbovaný pomocnými zařízeními, jež se mají namontovat
 p
 p
 kPa
 Absolutní tlak
 p
 r
 kW
 Tlak vodních par po chladící lázni
 p
 s
 kPa
 Atmosférický tlak suchého vzduchu
 P
 kW
 Příkon
 p
 r
 kW
 Příkon absorbovaný pomocnými zařízeními, jež se mají odmontovat
 qmad
 kg/s
 Hmotnostní průtok nasávaného vzduchu v suchém stavu
 qmaw
 kg/s
 Hmotnostní průtok nasávaného vzduchu ve vlhkém stavu
 qmCe
 kg/s
 Hmotnostní průtok uhlíku v surových výfukových plynech
 qmCf
 kg/s
 Hmotnostní průtok uhlíku do motoru
 qmCp
 kg/s
 Hmotnostní průtok uhlíku v systému s ředěním části toku
 qmdew
 kg/s
 Hmotnostní průtok zředěných výfukových plynů na vlhkém základě
 qmdw
 kg/s
 Hmotnostní průtok ředicího média na vlhkém základě
 qmedf
 kg/s
 Hmotnostní průtok rovnocenných zředěných výfukových plynů na vlhkém základě
 qmew
 kg/s
 Hmotnostní průtok výfukových plynů na vlhkém základě
 qmex


text:
kg/s
 Hmotnostní průtok vzorku odebraného z ředicího tunelu
 qmf
 kg/s
 Hmotnostní průtok paliva
 qmp
 kg/s
 Průtok vzorku výfukových plynů do systému s ředěním části toku
 q
 vCVS
 m3/s
 Objemový průtok CVS
 qvs
 dm3/min
 Systémový průtok analyzátoru výfukových plynů
 qvt
 cm3/min
 Průtok sledovacího plynu
 r2
 —
 Koeficient určení
 r
 d
 —
 Ředicí poměr
 r
 D
 —
 Poměr průměru SSV
 r
 h
 —
 Faktor odezvy FID na uhlovodíky
 r
 m
 —
 Faktor odezvy FID na methanol
 r
 p
 —
 Poměr tlaku SSV
 r
 s
 —
 Průměrný poměr odběru vzorků
 ρ
 kg/m3
 Hustota
 ρ
 e
 kg/m3
 Hustota výfukových plynů
 σ
 —
 Směrodatná odchylka
 s
 Směrodatná odchylka
 T
 K
 Absolutní teplota
 V
 0
 m3/r
 Objemový průtok PDP načerpaný za otáčku
 V
 s
 dm3
 Objem systému analyzátoru výfukových plynů
 W
 act
 kWh
 Skutečná práce ve zkušebním cyklu
 W
 ref
 kWh
 Práce referenčního cyklu ve zkušebním cyklu
 X
 0
 m3/r
 Kalibrační funkce PDP
 3.3 Značky a zkratky složení paliva
 w
 ALF
 Obsah vodíku v palivu, % hmot.
 w
 BET
 Obsah uhlíku v palivu, % hmot.
 w
 GAM
 Obsah síry v palivu, % hmot.
 w
 DEL
 Obsah dusíku v palivu, % hmot.
 w
 EPS
 Obsah kyslíku v palivu, % hmot.
 α
 Molární poměr vodíku (H/C)
 γ
 Molární poměr síry (S/C)
 δ
 Molární poměr dusíku (N/C)
 ε
 Molární poměr kyslíku (O/C)
 vztaženo na palivo CH
 α
 O
 ε
 N
 δ
 S
 γ
 3.4 Značky a zkratky chemických složek
 C1
 Uhlovodíky ekvivalentní uhlíku 1
 CH4
 Methan
 C2H6
 Ethan
 C3H8C3H8
 Propan
 CO
 Oxid uhelnatý
 CO2
 Oxid uhličitý
 DOP
 Dioktylftalát
 HC
 Uhlovodíky
 H2O
 Voda
 NMHC
 Uhlovodíky jiné než methan
 NOx
 Oxidy dusíku
 NO
 Oxid dusný
 NO2
 Oxid dusičitý
 PM
 Částice
 3.5 Zkratky
 CFV
 Venturiho trubice s kritickým průtokem
 CLD
 Chemoluminiscenční detektor
 CVS
 Odběr vzorků s konstantním objemem
 deNOx
 Systém následného zpracování NOx
 EGR
 Recirkulace výfukových plynů
 FID
 Plamenoionizační detektor
 GC
 Plynový chromatograf
 HCLD
 Vyhřívaný chemoluminiscenční detektor
 HFID
 Vyhřívaný plamenoionizační detektor
 LPG
 Zkapalněný ropný plyn
 NDIR
 Nedisperzní analyzátor s absorpcí v infračerveném pásmu
 NG
 Zemní plyn
 NMC
 Separátor uhlovodíků jiných než methan
 PDP
 Objemové dávkovací čerpadlo
 % FS
 % plného rozsahu
 PFS
 Systém s ředěním části toku
 SSV
 Venturiho trubice s podzvukovým prouděním
 VGT
 Turbína s proměnnou geometrií
 4. OBECNÉ POŽADAVKY
 Systém motoru musí být konstruován, vyroben a namontován tak, aby umožnil motoru za běžného používání splnit požadavky této přílohy během celé jeho životnosti, jak stanoví tento předpis, a to i tehdy, když je namontován do vozidla.
 5. PROVOZNÍ POŽADAVKY
 5.1 Emise plynných znečišťujících látek a znečišťujících částic
 Emise plynných znečišťujících látek a znečišťujících částic z motoru musí být určeny na základě cyklů zkoušek WHTC a WHSC, jak je popsáno v odstavci 7. Měřicí systémy musí splňovat požadavky na linearitu stanovené v odstavci 9.2, požadavky stanovené v odstavcích 9.3 (měření plynných emisí) a 9.4 (měření částic) a požadavky v dodatku 3.
 Schváleny mohou být schvalovacím orgánem i jiné systémy nebo analyzátory, jestliže se potvrdí, že poskytují rovnocenné výsledky v souladu s odstavcem 5.1.1.
 5.1.1 Rovnocennost
 Určení rovnocennosti systému se musí zakládat na korelační studii zahrnující 7 párů vzorků (nebo více párů) a


text:
porovnávající uvažovaný systém s jedním ze systémů uvedených v této příloze.
 ‚Výsledky‘ představují konkrétní váženou hodnotu emisí cyklu. Korelační zkoušky se musí provést v téže laboratoři, na tomtéž zkušebním stanovišti a s tímtéž motorem a pokud možno se provedou současně. Jak je popsáno v dodatku 4 odstavce A.4.3, rovnocennost průměrných hodnot zkušebních párů se určuje na základě statistických údajů F-testu a t-testu, které byly v ohledu zkušebního stanoviště a motoru získány za totožných podmínek, jak je popsáno výše. Odlehlé hodnoty se určí v souladu s normou ISO 5725 a vyloučí se z databáze. Systémy, které se použijí ke korelačním testům, podléhají schválení schvalovacím orgánem.
 5.2 Rodina motorů
 5.2.1 Obecně
 Rodina motorů je určena konstrukčními parametry. Ty musí být pro všechny motory jedné rodiny společné. Zda motory patří do stejné rodiny motorů, může rozhodnout výrobce, pokud jsou dodržena kritéria vyjmenovaná v odstavci 5.2.3. Rodina motorů musí být schválena schvalovacím orgánem. Výrobce schvalovacímu orgánu poskytne příslušné informace o hodnotách emisí motorů v rodině motorů.
 5.2.2 Zvláštní případy
 V některých případech se mohou parametry navzájem ovlivňovat. Tyto vlivy se musí brát v úvahu, aby se zajistilo, že do rodiny motorů jsou zahrnuty pouze motory, které mají z hlediska emisí znečišťujících látek podobné vlastnosti. Tyto případy musí být určeny výrobcem a oznámeny schvalovacímu orgánu. Budou brány v úvahu jako kritérium při stanovování nové rodiny motorů.
 Zařízení nebo prvky, které nejsou uvedeny v odstavci 5.2.3 a které mají silný vliv na hodnoty emisí, musí být označeny výrobcem na základě osvědčené technické praxe a oznámeny schvalovacímu orgánu. Budou brány v úvahu jako kritérium při stanovování nové rodiny motorů.
 Kromě parametrů uvedených v odstavci 5.2.3 může výrobce zavést další kritéria, která umožní vymezení rodin motorů menší velikosti. Takové parametry nemusí nutně ovlivňovat hodnoty emisí.
 5.2.3 Parametry vymezující rodinu motorů
 5.2.3.1 Spalovací cyklus
 a)
 dvoudobý
 b)
 čtyřdobý
 c)
 rotační motor
 d)
 jiný
 5.2.3.2 Uspořádání válců
 5.2.3.2.1 Řazení válců v bloku
 a)
 do tvaru V
 b)
 v řadě
 c)
 radiálně
 d)
 jinak (F, W atd.)
 5.2.3.2.2 Relativní řazení válců
 Motory se stejným blokem mohou patřit do stejné rodiny, pokud jsou rozteče vrtání jejich válců totožné.
 5.2.3.3 Hlavní chladicí médium
 a)
 vzduch
 b)
 voda
 c)
 olej
 5.2.3.4 Zdvihový objem jednotlivých válců
 5.2.3.4.1 Motory se zdvihovým objemem válce ≥ 0,75 dm3
 Aby motory se zdvihovým objemem válce ≥ 0,75 dm3 mohly být považovány za motory patřící do jedné rodiny motorů, nesmí rozptyl jejich zdvihových objemů válce přesahovat 15 % nejvyššího zdvihového objemu válce v této rodině motorů.
 5.2.3.4.2 Motory se zdvihovým objemem válce < 0,75 dm3
 Aby motory se zdvihovým objemem válce < 0,75 dm3 mohly být považovány za motory patřící do jedné rodiny motorů, nesmí rozptyl jejich zdvihových objemů válce přesahovat 30 % nejvyššího zdvihového objemu válce v této rodině motorů.
 5.2.3.4.3 Motory s jinými mezními hodnotami zdvihového objemu válce
 Motory se zdvihovým objemem válce, který přesahuje mezní hodnoty vymezené v odstavcích 5.2.3.4.1 a 5.2.3.4.2, mohou být považovány za motory patřící do jedné rodiny po schválení schvalovacím orgánem. Schválení musí být založeno na technických materiálech (výpočty, simulace, výsledky pokusů atd.),


text:
které prokážou, že překročení mezních hodnot nemá významný vliv na emise výfukových plynů.
 5.2.3.5 Způsob nasávání vzduchu
 a)
 atmosférické sání
 b)
 přeplňování
 c)
 přeplňování s chladičem
 5.2.3.6 Druh paliva
 a)
 motorová nafta
 b)
 zemní plyn (NG)
 c)
 zkapalněný zemní plyn (LPG)
 d)
 ethanol
 5.2.3.7 Druh spalovacího prostoru
 a)
 přímý vstřik
 b)
 dělený spalovací prostor
 c)
 jiné typy
 5.2.3.8 Typ zapalování
 a)
 zážehové
 b)
 vznětové
 5.2.3.9 Ventily a kanály
 a)
 konfigurace
 b)
 počet ventilů na jeden válec
 5.2.3.10 Typ dodávky paliva
 a)
 Typ dodávky tekutého paliva
 i)
 čerpadlo a (vysokotlaké) potrubí a vstřikovací tryska
 ii)
 řadové čerpadlo nebo čerpadlo s rozdělovačem
 iii)
 čerpací jednotka nebo vstřikovací jednotka
 iv)
 vstřikování se společným tlakovým potrubím
 v)
 karburátor/y
 vi)
 jiný
 b)
 Typ dodávky plynného paliva
 i)
 plynný
 ii)
 kapalinou
 iii)
 směšovací zařízení
 iv)
 jiný
 c)
 jiné typy
 5.2.3.11 Další zařízení
 a)
 recirkulace výfukových plynů (EGR)
 b)
 vstřikování vody
 c)
 přípusť vzduchu
 d)
 jiná
 5.2.3.12 Strategie elektronického řízení
 Přítomnost nebo nepřítomnost elektronické řídicí jednotky (ECU) v motoru je považována za základní parametr rodiny motorů.
 V případě elektronicky řízených motorů musí výrobce předložit technické materiály, které zdůvodní seskupení těchto motorů do jedné rodiny, tj. důvody, proč se předpokládá, že tyto motory budou splňovat stejné požadavky na hodnoty emisí.
 Těmito materiály mohou být výpočty, simulace, odhady, popisy parametrů vstřikování, výsledky pokusů atd.
 Sledovanými vlastnostmi jsou například:
 a)
 časování
 b)
 tlak vstřikování
 c)
 vícenásobný vstřik
 d)
 přeplňovací tlak
 e)
 VGT
 f)
 EGR
 5.2.3.13 Systémy následného zpracování výfukových plynů
 Činnost a kombinace následujících zařízení jsou považovány za kritéria členství v rodině motorů:
 a)
 oxidační katalyzátor
 b)
 třícestný katalyzátor
 c)
 systém ke snížení emisí NOx se selektivní redukcí NOx (přidávání redukčního činidla)
 d)
 ostatní systémy ke snížení emisí NOx
 e)
 filtr částic s pasivní regenerací
 f)
 filtr částic s aktivní regenerací
 g)
 jiné filtry částic
 h)
 jiná zařízení
 Byl-li motor schválen bez systému následného zpracování výfukových plynů, ať už jako základní motor nebo jako motor z rodiny motorů, pak tento motor může být zařazen do stejné rodiny motorů, jestliže je vybaven oxidačním katalyzátorem a nevyžaduje jiné palivové vlastnosti.
 Má-li zvláštní palivové požadavky (např. filtry částic vyžadující zvláštní přísady v palivu k zajištění procesu regenerace), rozhodnutí o zařazení do stejné rodiny musí být založeno na technických materiálech poskytnutých výrobcem. Tyto dokumenty doloží, že očekávané hodnoty emisí takto vybaveného motoru jsou v souladu se stejnými mezními hodnotami jako motory, které tak vybavené nejsou.
 Byl-li motor schválen se systémem následného zpracování výfukových plynů, ať už jako základní motor nebo jako motor z rodiny motorů, jejíž základní motor je vybaven stejným systémem následného zpracování výfukových plynů, pak tento motor nesmí být zařazen do stejné rodiny motorů, jestliže není vybaven systémem následného zpracování výfukových plynů.
 5.2.4 Volba základního motoru
 5.2.4.1 Vznětové motory
 Poté, co byla rodina motorů schválena schvalovacím orgánem, je základním kritériem pro výběr základního motoru rodiny motorů největší dávka paliva na zdvih při deklarovaných otáčkách maximálního točivého momentu motoru. V případě, kdy toto hlavní kritérium splňují zároveň dva nebo více motorů, užije se jako druhé kritérium pro volbu základního motoru největší dodávka paliva


text:
na jeden zdvih při jmenovitých otáčkách.
 5.2.4.2 Zážehové motory
 Poté, co byla rodina motorů schválena schvalovacím orgánem, je základním kritériem pro výběr základního motoru rodiny motorů největší zdvihový objem. V případě, kdy toto hlavní kritérium splňují zároveň dva nebo více motorů, užije se jako druhé kritérium pro volbu základního motoru v následujícím pořadí:
 a)
 největší dodávka paliva na zdvih při otáčkách deklarovaného jmenovitého výkonu;
 b)
 největší předstih zážehu;
 c)
 nejmenší poměr recirkulace výfukových plynů.
 5.2.4.3 Poznámky k volbě základního motoru
 Schvalovací orgán může dojít k závěru, že nejhorší případ emisí rodiny motorů je možno nejlépe určit zkouškou dalších motorů. V takovém případě výrobce motoru předloží příslušné informace, aby bylo možno určit, které motory v rodině motorů mají s největší pravděpodobností nejvyšší hodnoty emisí.
 Jestliže motory rodiny motorů mají další vlastnosti, které by mohly být pokládány za vlastnosti ovlivňující emise výfukových plynů, musí se tyto vlastnosti také určit a brát v úvahu při volbě základního motoru.
 Jestliže pro motory v jedné rodině motorů platí stejné hodnoty emisí v rámci různých životností, musí to být při volbě základního motoru bráno v úvahu.
 6. PODMÍNKY ZKOUŠEK
 6.1 Podmínky laboratorních zkoušek
 Změří se absolutní teplota (T
 a) v sání vzduchu pro motor vyjádřená v kelvinech a suchý atmosférický tlak (p
 s) vyjádřený v kPa a podle následujících ustanovení se určí parametr f
 a. Ve víceválcových motorech s rozvětveným sacím potrubím, např. při uspořádání motoru do V, se bere průměrná teplota oddělených větví. Parametr f
 a se uvede v protokolu o zkoušce spolu s výsledky zkoušky. Pro lepší opakovatelnost a reprodukovatelnost výsledku zkoušky se doporučuje, aby parametr f
 a byl takový, že platí: 0,93 ≤ f
 a ≤ 1,07.
 a)
 Vznětové motory:
 Motory s atmosférickým sáním a motory mechanicky přeplňované:
 (1)
 Motory přeplňované turbokompresorem s chlazením nasávaného vzduchu nebo bez tohoto chlazení:
 (2)
 b)
 Zážehové motory:
 (3)
 6.2 Motory s chlazením přeplňovacího vzduchu
 Teplota přeplňovacího vzduchu musí být zaznamenána a musí se při jmenovitých otáčkách a plném zatížení pohybovat v rozmezí ± 5 K maximální teploty přeplňovacího vzduchu uvedené výrobcem. Teplota chladicího média musí být nejméně 293 K (20 °C).
 Je-li použit laboratorní zkušební systém nebo vnější dmychadlo, musí být průtok chladicího média nastaven tak, aby dosáhl teploty přeplňovacího vzduchu v rozmezí ± 5 K od maximální teploty přeplňovacího vzduchu uvedené výrobcem při jmenovitých otáčkách a plném zatížení. Výše uvedené nastavení teploty chladicího média a průtoku chladicího média v chladiči přeplňovacího vzduchu se po dobu trvání celého cyklu nesmí měnit, pokud to nezpůsobí nereprezentativní přechlazení přeplňovacího vzduchu. Objem chladiče přeplňovaného vzduchu musí být určen na základě osvědčené technické praxe a musí být reprezentativní pro namontovaný sériově vyráběný motor v provozu. Laboratorní systém musí být konstruován tak, aby v něm docházelo k co nejmenší akumulaci kondenzátu. Před zkouškou emisí musí být veškerý naakumulovaný kondenzát vypuštěn a všechna vypouštěcí zařízení se musí úplně uzavřít.
 Jestliže výrobce motoru specifikuje mezní hodnoty poklesu tlaku při průchodu chladicím systémem přeplňovacího vzduchu, musí se zajistit, aby pokles tlaku při průchodu chladicím systémem přeplňovacího vzduchu za podmínek motoru stanovených výrobcem byl v


text:
mezích specifikovaných výrobcem. Pokles tlaku se měří v místech určených výrobcem.
 6.3 Motorový pohon
 Základem měření specifických emisí je výkon motoru a práce vykonaná ve zkušebním cyklu, jak je stanoveno v odstavcích 6.3.1 až 6.3.5.
 6.3.1 Instalace motoru obecně
 Motor se zkouší s pomocnými zařízeními, jejichž seznam je uveden v dodatku 7.
 Jestliže nejsou pomocná zařízení instalována podle požadavků, jejich příkon se vezme v úvahu v souladu s odstavci 6.3.2 až 6.3.5.
 6.3.2 Pomocná zařízení, která se namontují při zkoušce emisí
 Jestliže není vhodné montovat pomocné zařízení požadované podle dodatku 7 na zkušební stav, určí se příkon těchto zařízení a odečte se od změřeného výkonu motoru (referenčního a skutečného) v celém rozsahu otáček motoru cyklu WHTC a v rozsahu zkušebních otáček cyklu WHSC.
 6.3.3 Pomocná zařízení, která se při zkoušce odmontují
 Není-li možné pomocná zařízení, která se nevyžadují podle dodatku 7, odmontovat, může se určit příkon těchto zařízení a přičte se ke změřenému výkonu motoru (referenčnímu a skutečnému) v celém rozsahu otáček motoru cyklu WHTC a v rozsahu zkušebních otáček cyklu WHSC. Převyšuje-li tato hodnota 3 % maximálního výkonu při otáčkách užitých při zkoušce, je třeba to prokázat schvalovacímu orgánu.
 6.3.4 Určení příkonu pomocného zařízení
 Příkon pomocných zařízení je nutno určit jen u
 a)
 pomocných zařízení požadovaných podle dodatku 7, která nejsou namontována do motoru,
 a/nebo
 b)
 pomocných zařízení požadovaných podle dodatku 7, která jsou namontována do motoru.
 Hodnoty příkonu pomocných zařízení motoru a metodu měření/výpočtu k určení příkonu pomocných zařízení motoru předloží výrobce motoru pro celý provozní rozsah zkušebních cyklů a schválí je schvalovací orgán.
 6.3.5 Práce motoru vykonaná ve zkušebním cyklu
 Výpočet práce vykonané v referenčním cyklu a ve skutečném cyklu (viz odstavci 7.4.8 a 7.8.6) vychází z výpočtu výkonu motoru podle odstavce 6.3.1. V tom případe jsou P
 f a Pr
 v rovnici 4 rovné nule a P se rovná P
 m.
 Jsou-li pomocná zařízení motoru namontována podle odstavce 6.3.2 a/nebo 6.3.3, použije se jejich příkon ke korekci každé hodnoty P
 m,i výkonu v právě probíhajícím zkušebním cyklu takto:
 (4)
 Kde
 P
 m,i
 je změřený výkon motoru, kW,
 P
 f,i
 je příkon pomocných zařízení motoru, která se namontují, kW,
 P
 r,i
 je příkon pomocných zařízení motoru, která se odmontují, kW.
 6.4 Systém sání motoru
 Musí se použít systém sání motoru nebo laboratorní zkušební systém, jehož vstupní odpor vzduchu se liší nejvýše o ± 300 Pa od maximální hodnoty uvedené výrobcem pro čistý čistič vzduchu u motoru běžícího při jmenovitých otáčkách a s plným zatížením. Statický rozdíl tlaku na vstupním odporu se měří v místě určeném výrobcem.
 6.5 Výfukový systém motoru
 Musí se použít výfukový systém motoru nebo laboratorní zkušební systém, jehož protitlak ve výfuku činí 80 až 100 % maximální hodnoty uvedené výrobcem při jmenovitých otáčkách a s plným zatížením. Jestliže je maximální odpor 5 kPa nebo menší, nastavený bod musí být nejméně 1,0 kPa od maxima. Výfukový systém musí splňovat požadavky na odběr vzorků výfukových plynů stanovené v odstavcích 9.3.10 a 9.3.11.
 6.6 Motor se systémem následného zpracování výfukových plynů
 Jestliže je motor vybaven systémem k


text:
následnému zpracování výfukových plynů, musí mít výfuková trubka stejný průměr, jako se používá v praxi, nebo jak stanoví výrobce, do vzdálenosti nejméně čtyři průměry trubky proti směru proudění od expanzní části, která obsahuje zařízení k následnému zpracování výfukových plynů. Vzdálenost mezi přírubou sběrného výfukového potrubí nebo výstupem z turbokompresoru a systémem k následnému zpracování výfukových plynů musí být stejná jako v uspořádání na vozidle nebo musí mít hodnotu uvedenou výrobcem. Protitlak ve výfuku, popřípadě odpor, musí splňovat stejná kritéria, jak je uvedeno výše, a mohou být seřízeny ventilem. U zařízení k následnému zpracování výfukových plynů s proměnlivým odporem je maximální odpor výfuku definován při podmínce následného zpracování (záběh/stárnutí a regenerace / úroveň zaplnění) specifikované výrobcem. Jestliže je maximální odpor 5 kPa nebo menší, nastavený bod musí být nejméně 1,0 kPa od maxima. Nádrž obsahující zařízení k následnému zpracování výfukových plynů se může vyjmout pro orientační zkoušky a pro mapování vlastností motoru a nahradit rovnocennou nádrží s neaktivním nosičem katalyzátoru.
 Emise naměřené během zkušebního cyklu musí být reprezentativní pro emise ve skutečném provozu. Jestliže je motor vybaven systémem k následnému zpracování výfukových plynů, který vyžaduje použití činidla, musí být činidlo, jež se má použít při všech zkouškách, udáno výrobcem.
 Motory vybavené systémem k následnému zpracování výfukových plynů s kontinuální regenerací nevyžadují zvláštní postup zkoušky, avšak proces regenerace je nutno prokázat podle odstavce 6.6.1.
 U motorů vybavených systémem k následnému zpracování výfukových plynů, které jsou periodicky regenerovány, jak je popsáno v odstavci 6.6.2, musí být výsledky hodnot emisí upraveny tak, aby braly v úvahu jednotlivé regenerace. V takovém případě průměrná hodnota emisí závisí na frekvenci regenerace z hlediska těch částí zkoušek, během kterých k regeneraci dochází.
 6.6.1 Nepřetržitá regenerace
 Emise se měří na systému k následnému zpracování výfukových plynů stabilizovaném tak, aby docházelo k opakovatelnému chování z hlediska emisí. K procesu regenerace musí dojít během zkoušky WHTC se startem za tepla nejméně jednou a výrobce musí udat normální podmínky, za nichž dochází k regeneraci (množství úsad sazí, teplota, protitlak výfukových plynů atd.).
 Aby se prokázalo, že je regenerační proces nepřetržitý, musí být provedeny nejméně tři zkoušky WHTC s teplým startem. Pro účely tohoto prokázání se musí motor zahřát podle odstavce 7.4.1, stabilizovat podle odstavce 7.6.3 a musí se provést první zkouška WHTC se startem za tepla. Následné zkoušky se startem za tepla se zahájí po stabilizaci motoru podle odstavce 7.6.3. Během zkoušek musí být zaznamenány teplota a tlak ve výfuku (teplota před a za systémem k následnému zpracování plynů, protitlak ve výfuku atd.).
 Jestliže v průběhu zkoušek nastanou podmínky deklarované výrobcem a výsledky tří (nebo více) zkoušek WHTC se startem za tepla se neliší o více než ± 25 % nebo 0,005 g/kWh, podle toho, která hodnota je větší, pokládá se systém k následnému zpracování výfukových plynů za druh s kontinuální regenerací a platí obecná ustanovení pro zkoušky podle odstavce 7.6 (WHTC) a odstavce 7.7 (WHSC).
 Má-li systém k následnému zpracování výfukových plynů bezpečnostní režim, který se přepíná na režim periodické regenerace, zkouška se provádí podle odstavce 6.6.2. V tomto zvláštním případě


text:
mohou být příslušné mezní hodnoty emisí překročeny a nebudou váženy.
 6.6.2 Periodická regenerace
 U systému k následnému zpracování výfukových plynů, který je založen na procesu periodické regenerace, se emise na stabilizovaném systému k následnému zpracování výfukových plynů měří nejméně třemi zkouškami WHTC se startem za tepla, přičemž jedna je s regenerací a dvě bez regenerace, a výsledky se zváží.
 K procesu regenerace musí dojít během zkoušky WHTC se startem za tepla nejméně jednou. Motor může být vybaven přepínačem, který umožňuje zamezit procesu regenerace nebo ho umožnit za předpokladu, že toto nemá žádný vliv na původní kalibrování motoru.
 Výrobce určí běžné podmínky, za nichž k regeneraci dochází (výfukové saze, teplota, protitlak výfukových plynů atd.), a její trvání. Výrobce poskytne rovněž údaje o četnosti regenerace vyjádřené počtem zkoušek, během nichž dojde k regeneraci, v porovnání s počtem zkoušek bez regenerace. Přesný postup určení této četnosti bude založen na údajích z provozu a osvědčeném technickém úsudku a dohodne se se schvalovacím orgánem.
 Výrobce poskytne systém k následnému zpracování výfukových plynů, který byl zatížen, aby bylo během zkoušky WHTC dosaženo regenerace. Pro účely této zkoušky se musí motor zahřát podle odstavce 7.4.1, stabilizovat podle odstavce 7.6.3 a musí se provést zkouška WHTC se startem za tepla. K regeneraci nesmí dojít během zahřívání motoru.
 Průměrné specifické hodnoty emisí mezi fázemi regenerace se určí aritmetickým průměrem výsledků několika rovnoměrně rozložených zkoušek WHTC s teplým startem (g/kWh). Musí být provedena nejméně jedna zkouška WHTC s teplým startem co nejblíže před zkouškou regenerace a jedna zkouška WHTC s teplým startem ihned po zkoušce regenerace. Lze zvolit alternativní řešení, kdy výrobce poskytne údaje, kterými prokáže, že emise jsou mezi fázemi regenerace konstantní (±25 % nebo 0,005 g/kWh, podle toho, která hodnota je vyšší). V tomto případě je možno použít emise pouze jedné zkoušky WHTC s teplým startem.
 Během zkoušky regenerace se zaznamenávají všechny údaje, které jsou potřebné ke zjištění regenerace (emise CO nebo NOx, teplota před systémem k následnému zpracování výfukových plynů a za ním, protitlak výfukových plynů atd.).
 Během zkoušky regenerace mohou být překročeny příslušné mezní hodnoty emisí.
 Schéma postupu zkoušky je na obrázku 2.
 Emise při zkoušce WHTC se startem za tepla se zváží takto:
 (5)
 kde
 n
 je počet zkoušek WHTC se startem za tepla bez regenerace,
 nr
 je počet zkoušek WHTC se startem za tepla s regenerací, (nejméně jedna zkouška),
 jsou průměrné specifické emise bez regenerace, g/kWh,
 jsou průměrné specifické emise s regenerací, g/kWh.
 Pro určení platí následující ustanovení:
 a)
 Jestliže regenerace zaujímá více než jednu zkoušku WHTC se startem za tepla, provedou se následující úplné zkoušky WHTC se startem za tepla a pokračuje se v měření emisí bez stabilizace a bez zastavování motoru, dokud není regenerace ukončena, a vypočte se průměr ze zkoušek WHTC se startem za tepla.
 b)
 Jestliže regenerace skončí v průběhu kterékoli zkoušky WHTC se startem za tepla, pokračuje se ve zkoušce do dosažení její celé délky.
 Po dohodě se schvalovacím orgánem se mohou použít korekční faktory na regeneraci, a to buď multiplikativní (písm. c), nebo aditivní (písm. d), které jsou


text:
založeny na osvědčené odborné analýze.
 c)
 Multiplikativní korekční faktory se vypočtou takto:
 (nahoru) (6)
 (dolů) (6a)
 d)
 Aditivní korekční faktory se vypočtou takto:
 (nahoru) (7)
 (dolů) (8)
 Pokud jde o výpočet specifických emisí podle odstavce 8.6.3, použijí se tyto korekční faktory na regeneraci:
 e)
 u zkoušky bez regenerace se k
 r,u násobí hodnotou specifických emisí e v rovnici 69 nebo se přičte k této hodnotě v rovnici 70,
 f)
 u zkoušky s regenerací se k
 r,u násobí hodnotou specifických emisí e v rovnici 69 nebo se odečte od této hodnoty v rovnici 70.
 Na žádost výrobce mohou být korekční faktory na regeneraci
 g)
 rozšířeny na ostatní členy stejné rodiny motorů,
 h)
 rozšířeny na jiné rodiny motorů používající stejný systém k následnému zpracování výfukových plynů, pokud toto rozšíření předběžně povolil schvalovací orgán na základě výrobcem předaných technických dokladů, že emise jsou podobné.
 6.7 Chladicí soustava
 Musí se použít systém chlazení motoru s dostatečnou kapacitou k udržení běžných pracovních teplot motoru předepsaných výrobcem.
 6.8 Mazací olej
 Údaje o mazacím oleji musí být uvedeny výrobcem a olej musí být reprezentativní pro mazací oleje dostupné na trhu; vlastnosti mazacího oleje použitého při zkoušce musí být zaznamenány a předloženy zároveň s výsledky zkoušky.
 6.9 Vlastnosti referenčního paliva
 Pro vznětové motory je referenční palivo vymezeno v dodatku 2 této přílohy a pro motory na NG a LPG v přílohách 6 a 7.
 Teplota paliva musí být v souladu s doporučeními výrobců.
 6.10 Emise z klikové skříně
 Žádné emise z klikové skříně nesmí být vypouštěny přímo do okolního ovzduší, s následující výjimkou: motory vybavené turbodmychadly, čerpadly, dmychadly nebo splňovacími zařízeními se sáním vzduchu mohou vypouštět emise z klikové skříně do okolního ovzduší, jestliže se při všech zkouškách emisí přidají k emisím z výfuku (buď fyzicky, nebo matematicky). Výrobci, kteří této výjimky využijí, musí nainstalovat motory tak, aby všechny emise z klikové skříně mohly být odvedeny do odběrného systému.
 Pro účely tohoto odstavce se emise z klikové skříně, které se v celém průběhu provozu odvádějí do proudu výfukových plynů před zařízením k následnému zpracování výfukových plynů, nepokládají za vypouštěné přímo do okolního ovzduší.
 Volné emise z klikové skříně musí být odváděny do výfukového systému za účelem měření emisí takto:
 a)
 Potrubí musí být z materiálu s hladkým povrchem, elektricky vodivého a nereagujícího s emisemi z klikové skříně. Trubky musí být co nejkratší.
 b)
 Počet ohybů potrubí, kterým se ve zkušebně odvádějí plyny z klikové skříně, musí být co nejmenší a poloměr všech nevyhnutelných ohybů musí být co největší.
 c)
 Potrubí, kterým se ve zkušebně odvádějí plyny z klikové skříně, musí být vyhřívané, tenkostěnné nebo izolované a musí splňovat specifikace výrobce motoru týkající se protitlaku v klikové skříni.
 d)
 Potrubí, kterým se odvádějí plyny z klikové skříně, musí ústit do proudu výfukových plynů za každým systémem k následnému zpracování výfukových plynů, za každým odporem, který je namontován do výfuku, a v dostatečné vzdálenosti před všemi odběrnými sondami, aby se před odběrem zajistilo úplné smíšení s výfukovými plyny z motoru. Potrubí, kterým se vedou plyny z klikové skříně, musí zasahovat


text:
do volného proudu výfukových plynů, aby se zabránilo jevům mezní vrstvy a aby se podporovalo smíšení. Výstup z potrubí, kterým se vedou plyny z klikové skříně, může být orientován v libovolném směru vzhledem k proudu surového výfukového plynu.
 7. POSTUP ZKOUŠKY
 7.1 Zásady měření emisí
 K měření specifických emisí je třeba, aby motor prošel zkušebními cykly stanovenými v odstavcích 7.2.1 a 7.2.2. K měření specifických emisí je třeba určit hmotnost složek ve výfukových plynech a odpovídající práci motoru v průběhu cyklu. Složky se určí metodami odběru popsanými v odstavcích 7.1.1 a 7.1.2.
 7.1.1 Plynulý odběr vzorků
 U plynulého odběru vzorků se nepřetržitě měří koncentrace složky v surovém nebo ve zředěném výfukovém plynu. Tato koncentrace se vynásobí nepřetržitým průtokem výfukového plynu (surového nebo zředěného) v místě odběru emisí k určení hmotnostního průtoku složky. Emise složky se v průběhu zkušebního cyklu neustále sčítají. Tento součet je celkovou hmotností vypouštěné složky.
 7.1.2 Odběr vzorků dávkami
 U odběru dávek se plynule odebírá vzorek surového nebo zředěného výfukového plynu a ukládá se pro pozdější měření. Odebraný vzorek musí být proporcionální k průtoku surového nebo zředěného výfukového plynu. U jednotlivých odebraných dávek jsou plynné složky shromážděny ve vaku a znečišťující částice jsou zachyceny na filtru. Koncentrace složek odebraných do dávky se vynásobí celkovou hmotností výfukového plynu nebo hmotnostního průtoku (surového nebo zředěného plynu), z nichž byla dávka během zkušebního cyklu odebrána. Výsledkem je celková hmotnost nebo hmotnostní průtok vypouštěné složky. K výpočtu koncentrace znečišťujících částic se částice zachycené z proporcionálně odebraného výfukového plynu na filtru vydělí množstvím přefiltrovaného výfukového plynu.
 7.1.3 Postupy měření
 V této příloze jsou popsány dva postupy měření, které jsou funkčně rovnocenné. Oba postupy se mohou použít pro každý ze zkušebních cyklů WHTC a WHSC:
 a)
 vzorky plynných složek se odebírají plynule ze surového výfukového plynu a částice se určí s použitím systému s ředěním části toku;
 b)
 plynné složky a částice se určí s použitím systému s ředěním plného toku (systém CVS).
 Je možné tyto dva postupy (např. měření plynných složek v surovém výfukovém plynu a měření částic v systému s ředěním plného toku) jakkoli kombinovat.
 7.2 Zkušební cykly
 7.2.1 Zkušební cyklus v neustáleném stavu WHTC
 Zkušební cyklus v neustáleném stavu WHTC je uveden v dodatku 1 jako sled každou sekundu se střídajících normalizovaných hodnot otáček a točivého momentu. Před zkouškou motoru na zkušebním stanovišti musí být normalizované hodnoty převedeny pro konkrétní zkoušený motor na základě mapovací křivky na skutečné hodnoty. Tento převod se označuje jako denormalizace a zkušební cyklus takto vytvořený jako referenční cyklus motoru, který má být zkoušen. S těmito referenčními hodnotami otáček a točivého momentu se na zkušebním stanovišti provede zkušební cyklus a zaznamenají se skutečné hodnoty otáček, točivého momentu a výkonu. K ověření zkoušky se po jejím dokončení provede regresní analýza mezi referenčními a skutečnými hodnotami otáček, točivého momentu a výkonu.
 K provedení výpočtu emisí specifických pro brzdu se vypočte skutečná práce cyklu integrováním skutečného výkonu motoru během cyklu. K potvrzení správnosti cyklu je třeba, aby skutečná práce v průběhu cyklu byla v předepsaných mezích práce v průběhu


text:
referenčního cyklu.
 Pro plynné znečišťující látky se může použít kontinuální odběr vzorků (ze surového nebo zředěného výfukového plynu) nebo odběr vzorků dávkami (zředěný výfukový plyn). Vzorek částic se zředí stabilizovaným ředicím médiem (jako je okolní vzduch) a zachytí se jedním vhodným filtrem. Schéma postupu zkoušky WHTC je na obrázku 3.
 7.2.2 Zkušební cyklus WHSC v ustáleném stavu s lineárními přechody
 Zkušební cyklus WHSC v ustáleném stavu s lineárními přechody se skládá z několika normalizovaných režimů otáček a zatížení, které musí být převedeny pro konkrétní zkoušený motor na základě mapovací křivky na skutečné hodnoty. Motor musí pracovat v každém režimu po předepsanou dobu, přičemž se v prvních 20 ± 1 sekundách lineárně mění otáčky a zatížení. K ověření zkoušky se po jejím dokončení provede regresní analýza mezi referenčními a skutečnými hodnotami otáček, točivého momentu a výkonu.
 Koncentrace každé plynné znečišťující látky, průtok výfukových plynů a výkon se určuje v průběhu celého zkušebního cyklu. Plynné znečišťující látky mohou být zaznamenány současně nebo odebrány pomocí odběrného vaku. Vzorek částic se zředí stabilizovaným ředicím médiem (jako je okolní vzduch). V průběhu celého postupu zkoušky se odebere jeden vzorek a zachytí se jedním vhodným filtrem.
 K provedení výpočtu emisí specifických pro brzdu se vypočte skutečná práce cyklu integrováním skutečného výkonu motoru během cyklu.
 Zkouška WHSC je popsána v tabulce 1. S výjimkou prvního režimu se začátek každého režimu stanoví jako začátek lineárního přechodu z předcházejícího režimu.
 Tabulka 1
 Zkušební cyklus WHSC
 Režim
 Normalizované otáčky
 (%)
 Normalizovaný točivý moment
 (%)
 Trvání režimu (s),
 včetně 20s lineárního přechodu
 1
 0
 0
 210
 2
 55
 100
 50
 3
 55
 25
 250
 4
 55
 70
 75
 5
 35
 100
 50
 6
 25
 25
 200
 7
 45
 70
 75
 8
 45
 25
 150
 9
 55
 50
 125
 10
 75
 100
 50
 11
 35
 50
 200
 12
 35
 25
 250
 13
 0
 0
 210
 Součet
 1 895
 7.3 Obecné fáze zkoušky
 Následující vývojový diagram uvádí obecné pokyny, které by měly být během zkoušky dodrženy. Podrobnosti o každém kroku jsou uvedeny v příslušných odstavcích. Odchylky od obecných pokynů jsou povoleny, je-li to vhodné, avšak konkrétní požadavky v příslušných odstavcích jsou závazné.
 Při zkoušce WHTC se zkušební postup skládá ze zkoušky se studeným startem, po které následuje buď přirozené nebo nucené chlazení motoru, interval odstavení za tepla a teplý start.
 Při zkoušce WHSC se zkušební postup skládá ze zkoušky s teplým startem, po kterém následuje stabilizační fáze v režimu WHSC 9.
 7.4 Měření motoru
 Měření motoru, kontroly vlastností motoru a kalibrace systému před zkouškou se vykonají před postupem mapování motoru v souladu s obecným průběhem zkoušky znázorněným v odstavci 7.3.
 Jako základ pro generování referenčního cyklu WHTC a WHSC musí být motor zmapován v provozu s plným zatížením k určení křivek závislostí otáček na maximálním točivém momentu a závislostí otáček na maximálním výkonu. Mapovací křivky se použijí k denormalizaci otáček motoru (odstavec 7.4.6) a točivého momentu motoru (odstavec 7.4.7).
 7.4.1 Zahřátí motoru
 Motor se musí zahřát provozem mezi 75 a 100 % jeho maximálního výkonu nebo podle doporučení výrobce a osvědčeného technického úsudku.


text:
Ke konci zahřívání musí být provoz takový, aby se teplota chladiva motoru a mazacího oleje stabilizovala v rozmezí ± 2 % jejich středních hodnot po dobu nejméně 2 minut, nebo dokud nezačne teplotu motoru řídit termostat.
 7.4.2 Určení rozsahu otáček mapování
 Minimální a maximální otáčky pro mapování jsou definovány takto:
 Minimální otáčky pro mapování
 =
 volnoběžné otáčky
 Maximální otáčky pro mapování
 =
 n
 hi × 1,02 nebo otáčky, při kterých točivý moment plného zatížení klesne na nulu, podle toho, které z nich jsou nižší.
 7.4.3 Křivka mapování motoru
 Když byl motor stabilizován podle odstavce 7.4.1, provede se mapování motoru následujícím postupem:
 a)
 motor se odlehčí a běží při volnoběžných otáčkách;
 b)
 motor běží podle maximálního požadavku operátora při minimálních otáčkách pro mapování;
 c)
 otáčky motoru se zvyšují se středním přírůstkem (8 ± 1) min–1/s z minimálních otáček pro mapování na maximální otáčky pro mapování, nebo při konstantním poměru tak, aby přechod od minimálních do maximálních mapovacích otáček trval 4 až 6 minut. Odstavci otáček motoru a točivého momentu se zaznamenávají s frekvencí alespoň jednoho odstavce za sekundu.
 Pokud se ke stanovení negativního referenčního točivého momentu použije odstavec 7.4.7 písm. b), může mapovací křivka pokračovat přímo s minimálním požadavkem operátora od maximálních do minimálních mapovacích otáček.
 7.4.4 Jiné způsoby mapování
 Jestliže podle výrobce není výše uvedený postup mapování spolehlivý nebo reprezentativní pro kterýkoli daný motor, lze použít jiné způsoby mapování. Tyto jiné způsoby musí splňovat záměr vymezených mapovacích postupů k určení maximálního točivého momentu dosažitelného při všech otáčkách motoru, kterých je dosaženo v průběhu zkušebních cyklů. Odchylky od způsobů mapování uvedených v tomto odstavce musí být z důvodů spolehlivosti nebo reprezentativnosti schváleny schvalovacím orgánem zároveň se zdůvodněním jejich použití. V žádném případě se však nesmí pro křivku točivého momentu použít sestupné změny otáček motoru u regulovaných motorů nebo u motorů přeplňovaných turbodmychadlem.
 7.4.5 Opakované zkoušky
 Motor nemusí být zmapován před každým jednotlivým zkušebním cyklem. Motor se musí znovu zmapovat před zkušebním cyklem, jestliže:
 a)
 podle odborného úsudku uplynula neúměrně dlouhá doba od posledního zmapování, nebo
 b)
 byly na motoru vykonány mechanické změny nebo následná kalibrování, které mohou mít vliv na výkon motoru.
 7.4.6 Denormalizace otáček motoru
 Ke generování referenčních cyklů se normalizované otáčky podle dodatku 1 (WHTC) a tabulky 1 (WHSC) denormalizují s použitím následující rovnice:
 (9)
 K určení n
 pref se vypočte integrál maximálního točivého momentu z n
 idle po n
 95h z mapovací křivky motoru určené podle odstavce 7.4.3.
 Otáčky motoru na obrázku 4 a 5 jsou definovány takto:
 n
 lo
 jsou nejnižší otáčky, při kterých výkon dosahuje 55 % maximálního výkonu
 n
 pref
 jsou otáčky motoru, při kterých integrál maximálního točivého momentu představuje 51 % celého integrálu mezi n
 idle a n
 95h
 n
 hi
 jsou nejvyšší otáčky, při kterých výkon dosahuje 70 % maximálního výkonu
 n
 idle
 jsou volnoběžné otáčky
 n
 95h
 jsou nejvyšší otáčky, při kterých výkon dosahuje 95 % maximálního výkonu
 U motorů (hlavně zážehových) s prudce klesající křivkou regulátoru, kdy zastavení přívodu paliva brání motoru v provozu do n
 hi nebo do n
 95h,


text:
platí následující ustanovení:
 n
 hi
 v rovnici 9 se nahradí výrazem n
 Pmax × 1,02,
 n
 95h
 se nahradí výrazem n
 Pmax × 1,02.
 7.4.7 Denormalizace hodnot točivého momentu
 Hodnoty točivého momentu v režimu dynamometru motoru podle přílohy 1 (WHTC) a tabulky 1 (WHSC) jsou normalizovány na maximální točivý moment při příslušných otáčkách. Ke generování referenčních cyklů musí být hodnoty točivého momentu pro každou individuální hodnotu referenčních otáček určenou podle odstavce 7.4.6 denormalizovány s použitím křivky mapování, která byla stanovena podle odstavce 7.4.3, takto:
 (10)
 kde:
 M
 norm,i
 je normalizovaný točivý moment, v %
 M
 max,i
 je maximální točivý moment z mapovací křivky, Nm
 M
 f,i
 je točivý moment absorbovaný pomocnými zařízeními motoru, která se namontují, Nm
 M
 r,i
 je točivý moment absorbovaný pomocnými zařízeními motoru, která se odmontují, Nm
 Jsou-li pomocná zařízení motoru namontována v souladu s odstavcem 6.3.1 a dodatkem 7, rovná se M
 f a M
 r nule.
 Negativní hodnoty točivého momentu v odstavcích, v nichž je motor poháněn (m v dodatku 1), musí pro účely generování referenčního cyklu přejímat referenční hodnoty určené podle každého z následujících způsobů:
 a)
 negativních 40 % z pozitivního točivého momentu, který je k dispozici v přidruženém odstavce otáček,
 b)
 mapování negativního točivého momentu požadovaného k pohonu motoru z maximálních na minimální mapovací otáčky,
 c)
 určení negativního točivého momentu požadovaného k pohonu motoru při volnoběžných otáčkách a při n
 hi a lineární interpolace mezi těmito dvěma odstavci.
 7.4.8 Výpočet práce vykonané v referenčním cyklu
 Práce vykonaná v referenčním cyklu se určí za zkušební cyklus synchronním výpočtem okamžitých hodnot výkonu motoru z referenčních otáček a referenčního točivého momentu, jak je stanoveno v odstavcích 7.4.6 a 7.4.7. K výpočtu práce vykonané v referenčním cyklu W
 ref (kWh) se hodnoty okamžitého výkonu motoru integrují za zkušební cyklus. Jestliže nejsou namontována pomocná zařízení v souladu s odstavcem 6.3.1, korigují se okamžité hodnoty výkonu s použitím rovnice (4) podle odstavce 6.3.5.
 Stejná metoda se použije k integrování jak referenčního, tak skutečného výkonu motoru. Jestliže se mají určit hodnoty mezi sousedními referenčními hodnotami nebo sousedními změřenými hodnotami, provede se lineární interpolace. Při integrování práce skutečného cyklu se všechny negativní hodnoty točivého momentu nastaví na nulu a započítají se. Jestliže se integrování provede při frekvenci menší než 5 Hz a jestliže se během daného časového úseku hodnota točivého momentu mění z pozitivní na negativní nebo z negativní na pozitivní, vypočte se negativní podíl a nastaví se na nulu. Pozitivní podíl se započítá do integrované hodnoty.
 7.5 Postupy před zkouškami
 7.5.1 Instalace měřicího zařízení
 Přístroje a odběrné sondy se nainstalují, jak je požadováno. Výfuková trubka se připojí k systému s ředěním plného toku, jestliže je použit.
 7.5.2 Příprava měřicího zařízení pro odběr vzorků
 Před začátkem odběru vzorků emisí se učiní následující kroky:
 a)
 V průběhu 8 hodin předcházejících odběru emisí podle odstavce 9.3.4 se přezkouší těsnost systému.
 b)
 Pro odběr vzorků v dávkách se připojí čisté prostředky k ukládání, jako jsou vyprázdněné vaky.
 c)
 Spustí se všechny měřicí přístroje podle instrukcí výrobce přístrojů a osvědčeného technického úsudku.
 d)
 Nastartují se


text:
ředicí systémy, odběrná čerpadla, chladicí ventilátory a systém pro shromažďování údajů.
 e)
 Seřídí se průtoky vzorků na požadované úrovně, s použitím obtoků, je-li to žádoucí.
 f)
 Výměníky tepla v systému odběru vzorků se předehřejí nebo předchladí, aby se nalézaly ve svých provozních rozsazích teplot pro zkoušku.
 g)
 Vyhřívané nebo chlazené komponenty, jako jsou odběrná potrubí, filtry, chladiče a čerpadla se stabilizují na své provozní teploty.
 h)
 Systém k ředění toku výfukových plynů se uvede do činnosti nejméně 10 minut před začátkem sledu zkoušek.
 i)
 Všechna elektronická integrační zařízení se před začátkem každého intervalu zkoušky vynulují nebo znovu vynulují.
 7.5.3 Kontrola analyzátorů plynů
 Vyberou se pracovní rozsahy analyzátoru plynu. Jsou přípustné analyzátory emisí s automatickým nebo ručním přepínáním pracovních rozsahů. V průběhu zkušebního cyklu se nesmí přepínat pracovní rozsah analyzátorů emisí. Zároveň se také v průběhu zkušebního cyklu nesmí přepínat zesílení analogového provozního zesilovače (zesilovačů) analyzátoru.
 Odezva na nulu a na plný rozsah stupnice se určí u všech analyzátorů, které používají mezinárodně vysledovatelné plyny, jež odpovídají specifikacím odstavce 9.3.3. U analyzátorů FID se musí zkontrolovat plný rozsah stupnice na bázi uhlíkového čísla jedna (C1).
 7.5.4 Příprava filtru k odběru vzorku částic
 Nejméně jednu hodinu před zkouškou se filtr vloží do Petriho misky, která je chráněna před znečištěním prachem a umožňuje výměnu vzduchu, a umístí se do vážicí komory ke stabilizaci. Na konci doby stabilizace se filtr zváží a zaznamená se vlastní hmotnost filtru. Filtr se pak uloží do uzavřené Petriho misky nebo do utěsněného držáku filtru až do doby, kdy bude potřebný ke zkoušce. Filtr se musí použít do osmi hodin po vyjmutí z vážicí komory.
 7.5.5 Nastavení ředicího systému
 Celkový tok zředěného výfukového plynu v systému s ředěním plného toku nebo tok zředěného výfukového plynu systémem s ředěním části toku musí být seřízen tak, aby nemohlo docházet ke kondenzaci vody v systému a aby se na čele filtru dosáhlo teploty mezi 315 K (42 °C) a 325 K (52 °C).
 7.5.6 Nastartování systému k odběru vzorků částic
 Systém k odběru vzorků částic se nastartuje a nechá se běžet s obtokem. Hladina částic pozadí v ředicím médiu se může určit odběrem vzorků ředicího média před vstupem výfukového plynu do ředicího tunelu. Měření se může provést před zkouškou nebo po ní. Jestliže se měří jak na začátku, tak na konci cyklu, může se vypočítat průměrná hodnota výsledků. Jestliže se k měření pozadí použije jiný systém k odběru vzorků, měří se současně s vlastní zkouškou.
 7.6 Provedení zkoušky WHTC
 7.6.1 Ochlazení motoru
 Použije se způsob přirozeného nebo nuceného chlazení. U nuceného chlazení se použije osvědčený technický úsudek k nastavení systémů tak, aby chladicí vzduch obtékal motor, aby studený olej proudil mazacím systémem motoru, aby se teplo z chladiva odvádělo chladicím systémem motoru a aby se odvádělo teplo ze systému k následnému zpracování výfukových plynů. V případě nuceného ochlazení systému k následnému zpracování výfukových plynů se nesmí chladicí vzduch použít, dokud se tento systém neochladí pod teplotu, při které dojde k jeho katalytické aktivaci. Není přípustný žádný způsob ochlazování, který by vedl k nereprezentativním


text:
emisím.
 7.6.2 Zkouška se startem za studena
 Zkouška se startem za studena se zahájí, když teploty maziva motoru, chladiva a systémů následného zpracování jsou všechny v rozmezí 293 K až 303 K (20 °C až 30 °C). Motor se pak nastartuje jedním z následujících postupů:
 a)
 motor se nastartuje postupem doporučeným výrobcem v příručce uživatele, s použitím buď sériově vyrobeného startéru a dostatečně nabité baterie, nebo jiného vhodného napájení, nebo
 b)
 motor se nastartuje dynamometrem. Motor musí být poháněn nejvýše na ± 25 % svých běžných provozních protáčecích otáček. Protáčení se přeruší nejpozději 1 sekundu po rozběhnutí motoru. Nenastartuje-li motor po 15 sekundách protáčení, přeruší se protáčení a určí se příčina selhání startu, kromě případu, kdy příručka pro uživatele nebo příručka pro údržbu a opravy uvádí, že delší doba startování je normální.
 7.6.3 Fáze stabilizace za tepla
 Bezprostředně po ukončení zkoušky se startem za studena se motor stabilizuje pro zkoušku se startem za tepla provedením stabilizace za tepla v trvání 10 ± 1 minut.
 7.6.4 Zkouška se startem za tepla
 Motor se nastartuje na konci doby stabilizace za tepla definované v odstavci 7.6.3 a ke startování se použijí postupy uvedené v odstavci 7.6.2.
 7.6.5 Postup zkoušky
 Postup zkoušky jak se startem za studena, tak se startem za tepla začíná nastartováním motoru. Jakmile motor běží, spustí se řízení cyklu, aby činnost motoru odpovídala prvnímu odstavce seřízení v cyklu.
 Zkouška WHTC se provede podle referenčního cyklu, který je stanoven v odstavci 7.4. Odstavci seřízení, které určují otáčky a točivý moment motoru, musí být udávány s frekvencí 5 Hz nebo vyšší (doporučuje se frekvence 10 Hz). Odstavci seřízení se vypočtou lineární interpolací mezi hodnotami seřízení 1 Hz referenčního cyklu. Skutečné otáčky motoru a točivý moment se registrují nejméně jednou za sekundu v průběhu celého zkušebního cyklu (frekvence 1 Hz) a signály se mohou elektronicky filtrovat.
 7.6.6 Sběr dat týkajících se emisí
 Na začátku zkoušky se nastartují současně měřicí zařízení:
 a)
 zahájí se odběr nebo analýza ředicího vzduchu, je-li použit systém s ředěním plného toku;
 b)
 zahájí se odběr nebo analýza surového nebo zředěného výfukového plynu, podle použité metody;
 c)
 zahájí se měření množství zředěného výfukového plynu a požadovaných teplot a tlaků;
 d)
 zahájí se registrace hmotnostního průtoku výfukového plynu, jestliže je použita analýza surového výfukového plynu;
 e)
 zahájí se záznam zpětnovazebních hodnot otáček a točivého momentu dynamometru.
 Jestliže se měří emise v surovém výfukovém plynu, měří se průběžně koncentrace emisí ((NM)HC, CO a NOx) a hmotnostní průtok výfukového plynu a ukládá se s frekvencí nejméně 2 Hz do počítačového systému. Všechny ostatní údaje se mohou registrovat s frekvencí nejméně 1 Hz. U analogových analyzátorů se registruje odezva a kalibrační údaje se mohou použít buď online, nebo offline v průběhu vyhodnocování údajů.
 Jestliže je použit systém s ředěním plného toku, musí se HC a NOx měřit průběžně v ředicím tunelu s frekvencí nejméně 2 Hz. Průměrná koncentrace se určí integrováním signálů analyzátoru po dobu trvání zkušebního cyklu. Doba odezvy systému nesmí být delší než 20 s a popřípadě musí být koordinována s kolísáním toku


text:
CVS a s odchylkami doby trvání odběru vzorků / zkušebního cyklu. CO, CO2 a NMHC se může určit integrováním signálů průběžného měření nebo analýzou koncentrací plynů shromážděných v průběhu cyklu ve vacích k jímání vzorků. Koncentrace plynných znečišťujících látek v ředicím médiu se určí v místě před vstupem výfukového plynu do ředicího tunelu integrováním nebo shromážděním ve vaku k odběru vzorku pozadí. Všechny ostatní hodnoty, které se musí měřit, se registrují s frekvencí nejméně jednoho měření za sekundu (1 Hz).
 7.6.7 Odběr vzorků částic
 Na začátku zkoušky se přepne systém odběru vzorků částic z obtoku na shromažďování částic.
 Jestliže je použit systém s ředěním části toku, musí být čerpadlo (čerpadla) k odběru vzorků seřízeno tak, aby se průtok odběrnou sondou částic nebo přenosovou trubkou udržoval v poměru k hmotnostnímu průtoku výfukového plynu, určenému podle odstavce 9.4.6.1.
 Jestliže je použit systém s ředěním plného toku, musí být čerpadlo (čerpadla) k odběru vzorků seřízeno tak, aby se průtok odběrnou sondou částic nebo přenosovou trubkou udržoval na hodnotě nastaveného průtoku s přípustnou odchylkou ±2,5 %. Jestliže se použije kompenzace průtoku (tj. proporcionální řízení toku vzorků), musí se prokázat, že poměr průtoku hlavním tunelem k průtoku vzorků částic kolísá nejvýše o ±2,5 % jeho nastavené hodnoty (kromě prvních 10 sekund odběru vzorků). Musí se zaznamenávat průměrné hodnoty teploty a tlaku na vstupu do plynoměru/plynoměrů nebo do přístrojů k měření průtoku. Jestliže není možno vzhledem k vysokému zatížení filtru částicemi udržet nastavený průtok v průběhu úplného cyklu v mezích ±2,5 %, je zkouška neplatná. Zkouška se musí opakovat s menším průtokem odebíraného vzorku.
 7.6.8 Zastavení motoru a chybná funkce zařízení
 Jestliže se motor zastaví v kterémkoli okamžiku v průběhu zkoušky se startem za studena, je zkouška neplatná. Motor se musí stabilizovat a znovu nastartovat podle požadavků odstavce 7.6.2 a zkouška se musí opakovat.
 Jestliže se motor zastaví v kterémkoli okamžiku v průběhu zkoušky se startem za tepla, je zkouška se startem za tepla neplatná. Motor se musí stabilizovat podle odstavce 7.6.3 a zkouška se startem za tepla se musí opakovat. V tomto případě není potřebné opakovat zkoušku se startem za studena.
 Jestliže dojde v průběhu zkušebního cyklu k chybné funkci některého z požadovaných zkušebních zařízení, je zkouška neplatná a musí se opakovat podle výše uvedených ustanovení.
 7.7 Provedení zkoušky WHSC
 7.7.1 Přípravná stabilizace ředicího systému a motoru
 Ředicí systém a motor se nastartuje a zahřeje podle odstavce 7.4.1. Po zahřátí se motor a odběrný systém stabilizují provozem motoru v režimu 9 (viz odstavec 7.2.2 tabulka 1) po dobu nejméně 10 minut, přičemž je současně v chodu ředicí systém. Mohou se jímat předběžné vzorky emisí částic. Filtry k odběru předběžného vzorku částic není třeba stabilizovat nebo zvážit a mohou se dát do odpadu. Průtoky se nastaví přibližně na hodnoty vybrané pro zkoušku. Po přípravné stabilizaci se motor zastaví.
 7.7.2 Startování motoru
 5 ± 1 minut po ukončení přípravné stabilizace režimem 9, jak je popsáno v odstavci 7.7.1, se motor nastartuje podle postupu pro startování doporučeného výrobcem v příručce pro uživatele, s použitím buď sériově vyrobeného startéru,


text:
nebo dynamometru, podle odstavce 7.6.2.
 7.7.3 Postup zkoušky
 Zkouška začne poté, co motor běží, a do jedné minuty poté, co je činnost motoru řízena tak, aby mohl začít první režim cyklu (volnoběh).
 Cyklus WHSC se provede podle pořadí zkušebních režimů, jak je uvedeno v tabulce 1 odstavce 7.2.2.
 7.7.4 Sběr dat týkajících se emisí
 Na začátku zkoušky se nastartují současně měřicí zařízení:
 a)
 zahájí se odběr nebo analýza ředicího média, je-li použit systém s ředěním plného toku;
 b)
 zahájí se odběr nebo analýza surového nebo zředěného výfukového plynu podle použité metody;
 c)
 zahájí se měření množství zředěného výfukového plynu a požadovaných teplot a tlaků;
 d)
 zahájí se registrace hmotnostního průtoku výfukového plynu, jestliže je použita analýza surového výfukového plynu;
 e)
 zahájí se záznam zpětnovazebních hodnot otáček a točivého momentu dynamometru.
 Jestliže se měří emise v surovém výfukovém plynu, měří se průběžně koncentrace emisí ((NM)HC, CO a NOx) a hmotnostní průtok výfukového plynu a ukládá se s frekvencí nejméně 2 Hz do počítačového systému. Všechny ostatní údaje se mohou registrovat s frekvencí nejméně 1 Hz. U analogových analyzátorů se registruje odezva a kalibrační údaje se mohou použít buď online, nebo offline v průběhu vyhodnocování údajů.
 Jestliže je použit systém s ředěním plného toku, musí se HC a NOx měřit průběžně v ředicím tunelu s frekvencí nejméně 2 Hz. Průměrná koncentrace se určí integrováním signálů analyzátoru po dobu trvání zkušebního cyklu. Doba odezvy systému nesmí být delší než 20 s a popřípadě musí být koordinována s kolísáním toku CVS a s odchylkami doby trvání odběru vzorků / zkušebního cyklu. CO, CO2 a NMHC se může určit integrováním signálů průběžného měření nebo analýzou koncentrací plynů shromážděných v průběhu cyklu ve vacích k jímání vzorků. Koncentrace plynných znečišťujících látek v ředicím médiu se určí v místě před vstupem výfukového plynu do ředicího tunelu integrováním nebo shromážděním ve vaku k odběru vzorku pozadí. Všechny ostatní hodnoty, které se musí měřit, se registrují s frekvencí nejméně jednoho měření za sekundu (1 Hz).
 7.7.5 Odběr vzorků částic
 Na začátku zkoušky se přepne systém odběru vzorků částic z obtoku na shromažďování částic. Jestliže je použit systém s ředěním části toku, musí být čerpadlo (čerpadla) k odběru vzorků seřízeno tak, aby se průtok odběrnou sondou částic nebo přenosovou trubkou udržoval v poměru k hmotnostnímu průtoku výfukového plynu, určenému podle odstavce 9.4.6.1.
 Jestliže je použit systém s ředěním plného toku, musí být čerpadlo (čerpadla) k odběru vzorků seřízeno tak, aby se průtok odběrnou sondou částic nebo přenosovou trubkou udržoval na hodnotě nastaveného průtoku s přípustnou odchylkou ±2,5 %. Jestliže se použije kompenzace průtoku (tj. proporcionální řízení toku vzorků), musí se prokázat, že poměr průtoku hlavním tunelem k průtoku vzorků částic kolísá nejvýše o ±2,5 % jeho nastavené hodnoty (kromě prvních 10 sekund odběru vzorků). Musí se zaznamenávat průměrné hodnoty teploty a tlaku na vstupu do plynoměru/plynoměrů nebo do přístrojů k měření průtoku. Jestliže není možno udržet nastavený průtok v průběhu úplného cyklu v mezích ±2,5 % vzhledem k vysokému zatížení filtru částicemi, je zkouška neplatná. Zkouška se musí opakovat s


text:
menším průtokem odebíraného vzorku.
 7.7.6 Zastavení motoru a chybná funkce zařízení
 Jestliže se motor kdykoli v průběhu cyklu zastaví, je zkouška neplatná. Motor se musí stabilizovat podle odstavce 7.7.1 a znovu nastartovat podle odstavce 7.7.2 a zkouška se musí opakovat.
 Jestliže dojde v průběhu zkušebního cyklu k chybné funkci některého z požadovaných zkušebních zařízení, je zkouška neplatná a musí se opakovat podle výše uvedených ustanovení.
 7.8 Postupy po zkoušce
 7.8.1 Úkony po zkoušce
 Při ukončení zkoušky se zastaví měření hmotnostního průtoku výfukového plynu, objemu zředěného výfukového plynu, průtok plynu do odběrných vaků a čerpadlo k odběru vzorků částic. Pro integrační systém analyzátoru musí odběr vzorků pokračovat, dokud neuplynou doby odezvy systému.
 7.8.2 Ověření proporcionálního odběru vzorků
 U každé proporcionální dávky odebraných vzorků, jako je vzorek v jímacím vaku nebo vzorek částic, se ověří, že byl udržován proporcionální odběr podle odstavců 7.6.7 a 7.7.5. Každý vzorek, který nesplňuje požadavky, se pokládá za neplatný.
 7.8.3 Stabilizování a vážení filtru částic
 Filtr částic se musí umístit do zakrytých nebo utěsněných nádržek nebo se uzavřou držáky filtru, aby se odběrné filtry chránily proti kontaminaci z okolí. Takto chráněný filtr se vrátí do vážicí komory. Filtr se musí stabilizovat po dobu nejméně jedné hodiny a pak se zváží podle odstavce 9.4.5. Celková hmotnost filtru se zaznamená.
 7.8.4 Ověření posunů
 Co nejdříve, avšak nejpozději do 30 minut po ukončení zkušebního cyklu nebo v průběhu stabilizace, se určí odezvy na nulu a na měřicí plný rozsah pro použité měřicí rozsahy analyzátoru plynů. Pro účely tohoto odstavce je zkušební cyklus definován takto:
 a)
 pro WHTC: úplný sled: za studena – stabilizace – za tepla,
 b)
 pro zkoušku WHTC se startem za tepla (odstavec 6.6): sled: stabilizace – za tepla,
 c)
 pro zkoušku WHTC se startem za tepla a s vícenásobnou regenerací (odstavec 6.6): celkový počet zkoušek se startem za tepla,
 d)
 pro WHSC: zkušební cyklus.
 Pro posun analyzátoru platí následující ustanovení:
 a)
 odezvy na nulu a na plný měřicí rozsah před zkouškou, a dále na nulu a na plný měřicí rozsah po zkoušce se mohou přímo vložit do rovnice 66 podle odstavce 8.6.1, aniž by se určil posun,
 b)
 jestliže je posun mezi výsledky před zkouškou a po zkoušce menší než 1 % plného rozsahu stupnice, mohou se použít změřené koncentrace bez korekce, nebo se mohou korigovat posunem podle odstavce 8.6.1,
 c)
 jestliže se rozdíl posunu mezi výsledky před zkouškou a po zkoušce rovná 1 % plného rozsahu stupnice nebo je větší než tato hodnota, zkouška je neplatná, nebo se změřené koncentrace musí korigovat posunem podle odstavce 8.6.1.
 7.8.5 Analýza plynných vzorků v jímacím vaku
 Co možno nejdříve se provedou následující úkony:
 a)
 vzorky plynů v jímacím vaku se analyzují nejpozději do 30 minut po ukončení zkoušky se startem za tepla nebo v době stabilizace před zkouškou se startem za studena,
 b)
 vzorky pozadí se analyzují do 60 minut po ukončení zkoušky se startem za tepla.
 7.8.6 Potvrzení správnosti práce vykonané v cyklu
 Před vypočtením skutečné práce vykonané v cyklu se vypustí všechny odstavci měření zaznamenané v průběhu


text:
startování motoru. Skutečná práce vykonaná v cyklu se určí za celý cyklus tak, že se synchronně použijí hodnoty skutečných otáček a skutečného točivého momentu k výpočtu okamžitých hodnot výkonu motoru. Okamžité hodnoty výkonu motoru se integrují za celý zkušební cyklus k výpočtu skutečné práce v cyklu W
 act (kWh). Nejsou-li namontována pomocná zařízení podle odstavce 6.3.1, okamžité hodnoty výkonu se korigují použitím rovnice 4 uvedené v odstavci 6.3.5.
 K integraci skutečného výkonu motoru se použije tatáž metodika popsaná v odstavci 7.4.8.
 Skutečná práce v cyklu W
 act se použije k porovnání s referenční prací v cyklu W
 act a k výpočtu specifických emisí na zkušebním stavu (viz odstavec 8.6.3).
 W
 act musí být mezi 85 % a 105 % hodnoty W
 ref.
 7.8.7 Statistické údaje k potvrzení správnosti zkušebního cyklu
 Jak pro WHTC, tak pro WHSC se provedou lineární regrese skutečných hodnot (n
 act, M
 act, P
 act) na referenční hodnoty (n
 ref, M
 ref, P
 ref).
 Aby se minimalizoval zkreslující účinek časové prodlevy mezi skutečnými a referenčními hodnotami v cyklu, může být celý sled signálů dávaných z motoru pro otáčky a točivý moment časově předsunut nebo opožděn vzhledem ke sledu referenčních otáček a točivého momentu. Jsou-li skutečné signály posunuty, musí se otáčky a točivý moment posunout o stejnou hodnotu a ve stejném směru.
 Použije se metoda nejmenších čtverců s nejvhodnější rovnicí, která má tvar:
 (11)
 kde:
 y
 je skutečná hodnota otáček (min–1), točivého momentu (Nm) nebo výkonu (kW)
 a1
 je sklon regresní přímky
 x
 je referenční hodnota otáček (min–1), točivého momentu (Nm) nebo výkonu (kW)
 a0
 je pořadnice průsečíku regresní přímky s osou y
 Pro každou regresní přímku se vypočte standardní chyba odhadu hodnoty y v závislosti na x a koeficient určení (r2).
 Doporučuje se, aby se tato analýza vykonala při 1 Hz. Aby byla zkouška pokládána za platnou, musí být splněna kritéria tabulky 2 (WHTC) nebo tabulky 3 (WHSC).
 Tabulka 2
 Dovolené odchylky regresní přímky u cyklu WHTC
 Rychlost
 Točivý moment
 Výkon
 Směrodatná chyba odhadu (SEE) y jako funkce x
 nejvýše 5 % maximálních otáček při zkoušce
 nejvýše 10 % maximálního točivého momentu motoru při zkoušce
 nejvýše 10 % maximálního výkonu motoru
 Sklon regresní přímky, a1
 0,95 až 1,03
 0,83 – 1,03
 0,89 – 1,03
 Koeficient určení, r2
 nejméně 0,970
 nejméně 0,850
 nejméně 0,910
 Pořadnice regresní přímky s osou y, a0
 nejvýše 10 % otáček volnoběhu
 ± 20 Nm nebo ± 2 % maximálního točivého momentu podle toho, která hodnota je větší
 ± 4 kW nebo ± 2 % maximálního výkonu podle toho, která hodnota je větší
 Tabulka 3
 Dovolené odchylky regresní přímky u cyklu WHSC
 Rychlost
 Točivý moment
 Výkon
 Směrodatná chyba odhadu (SEE) y jako funkce x
 nejvýše 1 % maximálních otáček při zkoušce
 nejvýše 2 % maximálního točivého momentu motoru při zkoušce
 nejvýše 2 % maximálního výkonu motoru
 Sklon regresní přímky, a1
 0,99 až 1,01
 0,98 – 1,02
 0,98 – 1,02
 Koeficient určení, r2
 nejméně 0,990
 nejméně 0,950
 nejméně 0,950
 Pořadnice regresní přímky s osou y, a0
 nejvýše 1 % maximálních otáček při zkoušce
 ± 20