text: své závazky stanovené předchozími ustanoveními, má druhá strana právo ukončit tuto dohodu výpovědí s měsíční výpovědní lhůtou.21. Spory o výklad nebo použití těchto ustanovení se řeší mezi stranami diplomatickou cestou.22. Tato ustanovení platí po dobu trvání příspěvku Švýcarské konfederace k operaci.PŘÍLOHA IIProhlášení členských států Evropské unie"V případě zranění nebo smrti členů svého personálu, jakož i škod nebo ztrát týkajících se majetku jimi vlastněného a použitého při vojenské operaci EU, budou členské státy EU, které uplatňují společnou akci Rady 2006/319/SZBP ze dne 27. dubna 2006 o vojenské operaci Evropské unie na podporu mise Organizace spojených národů v Konžské demokratické republice (MONUC) během volebního procesu, usilovat o to, aby se v rozsahu, v jakém to dovolují jejich vnitrostátní právní systémy, vzdaly nároků na náhradu škody vůči Švýcarské konfederaci, pokud takové zranění, smrt, škoda nebo ztráta:- byly způsobeny personálem ze Švýcarské konfederace při plnění jeho povinností v souvislosti s vojenskou operací EU, kromě případu hrubé nedbalosti nebo úmyslného nesprávného jednání, nebo- nastaly používáním jakéhokoliv majetku, jenž patří Švýcarské konfederaci, pokud byl tento majetek použit v souvislosti s operací, kromě případu hrubé nedbalosti nebo úmyslného nesprávného jednání personálu vojenské operace EU ze Švýcarské konfederace, který tento majetek používá."Prohlášení vlády Švýcarské konfederace"V případě zranění nebo smrti svých pracovníků, jakož i škod nebo ztrát týkajících se majetku jí vlastněného a použitého při vojenské operaci EU, bude vláda Švýcarské konfederace, která se připojuje ke společné akci Rady 2006/319/SZBP ze dne 27. dubna 2006 o vojenské operaci Evropské unie na podporu mise Organizace spojených národů v Konžské demokratické republice (MONUC) během volebního procesu, usilovat o to, aby se v rozsahu, v jakém to dovoluje její vnitrostátní právní systém, vzdala nároků vůči kterémukoli jinému státu účastnícímu se vojenské operace EU, pokud takové zranění, smrt, škoda nebo ztráta:- byly způsobeny personálem při plnění jeho povinností v souvislosti s vojenskou operací EU, kromě případu hrubé nedbalosti nebo úmyslného nesprávného jednání, nebo- nastaly používáním jakéhokoliv majetku, jenž patří státům účastnícím se vojenské operace EU, pokud byl tento majetek použit v souvislosti s operací, kromě případu hrubé nedbalosti nebo úmyslného nesprávného jednání personálu vojenské operace EU, který tento majetek používá."B. Dopis vlády Švýcarské konfederace Evropské uniiBrusel, 10. srpna 2006Vážený pane,s potěšením Vám mohu oznámit, že jsem obdržel Váš dopis ze dne 10. srpna 2006 a jeho přílohy ohledně ustanovení týkajících se účasti Švýcarské konfederace na vojenské operaci Evropské unie na podporu mise Organizace spojených národů v Konžské demokratické republice (MONUC) během volebního procesu (operace EUFOR RD Congo) v tomto znění:"Rád bych Vám poděkoval za nabídku Vaší země přispět k vojenské operaci Evropské unie na podporu mise Organizace spojených národů v Konžské demokratické republice (MONUC) během volebního procesu (operace EUFOR RD Congo). Tato nabídka představuje významný přispěvek k uvedené operaci a je mi potěšením Vám sdělit, že se Rada Evropské unie rozhodla přijmout nabídku Švýcarska přispět k operaci EUFOR RD Congo a vyzvat Vaši zemi, aby byla zastoupena ve Výboru přispěvatelů.Jak jsem již uvedl v dopise ze dne 28. července 2006, mělo by Švýcarsko uzavřít ohledně své účasti na operaci EUFOR RD Congo dohodu


text: s Evropskou unií. Než bude uzavřena navrhovaná dohoda mezi Evropskou unií a Švýcarskou konfederací o rámci pro účast Švýcarské konfederace na operacích Evropské unie pro řešení krizí, navrhuji, aby se účast Švýcarska na této operaci řídila ustanoveními uvedenými v příloze I tohoto dopisu.Budou-li tato ustanovení pro Vás přijatelná, navrhuji, aby tento dopis včetně přílohy I tohoto dopisu a Vaše odpověď tvořily dohodu mezi Evropskou unií a Švýcarskem ohledně účasti Švýcarska na operaci EUFOR RD Congo, která vstoupí v platnost dnem podpisu Vaší odpovědi.V příloze II proto rovněž jménem členských států Evropské unie přikládám prohlášení o vzdání se nároků na náhradu škody ze strany členských států Evropské unie. Zdvořile žádám, aby Švýcarsko učinilo obdobné prohlášení podle předlohy uvedené v dotyčné příloze."Mám tu čest jménem vlády Švýcarské konfederace potvrdit, že obsah Vašeho dopisu a jeho příloh jsou pro vládu Švýcarské konfederace přijatelné a že Váš dopis a jeho přílohy spolu s touto odpovědí tvoří dohodu mezi Evropskou unií a Švýcarskem ohledně účasti Švýcarska na operaci EUFOR RD Congo, jež vstupuje v platnost dnem podpisu této odpovědi.V příloze naleznete prohlášení o vzdání se nároků na náhradu škody ze strany vlády Švýcarské konfederace.S úctouZa vládu Švýcarské konfederace[1] Úř. věst. L 116, 29.4.2006, s. 98.[2] Úř. věst. L 101, 11.4.2001, s. 1. Rozhodnutí naposledy pozměněné rozhodnutím 2005/952/ES (Úř. věst. L 346, 29.12.2005, s. 18).[3] Úř. věst. L 63, 28.2.2004, s. 68. Rozhodnutí naposledy pozměněné rozhodnutím 2005/68/SZBP (Úř. věst. L 27, 29.1.2005, s. 59).--------------------------------------------------

type: contracts

jurisdiction: EU


text:
 28.5.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 L 130/29
 ROZHODNUTÍ SMÍŠENÉHO VÝBORU EHP
 č. 35/2009
 ze dne 17. března 2009,
 kterým se mění příloha XIII (Doprava) Dohody o EHP
 SMÍŠENÝ VÝBOR EHP,
 s ohledem na Dohodu o Evropském hospodářském prostoru, ve znění Protokolu o úpravě Dohody o Evropském hospodářském prostoru (dále jen „Dohoda“), a zejména na článek 98 této dohody,
 vzhledem k těmto důvodům:
 (1)
 Příloha XIII Dohody byla změněna rozhodnutím Smíšeného výboru EHP č. 15/2009 ze dne 5. února 2009 (1).
 (2)
 Nařízení Komise (ES) č. 875/2008 ze dne 8. září 2008, kterým se zrušuje nařízení (ES) č. 1962/2006 (2), je třeba začlenit do dohody.
 (3)
 Nařízením (ES) č. 875/2008 se zrušuje nařízení Komise (ES) č. 1962/2006 (3), které je začleněno do Dohody, a které je proto třeba v Dohodě zrušit,
 ROZHODL TAKTO:
 Článek 1
 Příloha XIII Dohody se mění takto:
 1)
 Odstavce týkající se přechodných opatření pro Bulharsko v bodě 64a (nařízení Rady (EHS) č. 2408/92) a v bodě 66n (nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1592/2002) se zrušují.
 2)
 Za bod 64a (nařízení Rady (EHS) č. 2408/92) se vkládá nový bod, který zní:
 „64aa.
 32008 R 0875: nařízení Komise (ES) č. 875/2008 ze dne 8. září 2008, kterým se zrušuje nařízení (ES) č. 1962/2006 (Úř. věst. L 240, 9.9.2008, s. 3).“
 Článek 2
 Znění nařízení (ES) č. 875/2008 v islandském a norském jazyce, která mají být zveřejněna v dodatku EHP Úředního věstníku Evropské unie, jsou platná.
 Článek 3
 Toto rozhodnutí vstupuje v platnost dnem 18. března 2009 za předpokladu, že Smíšenému výboru EHP jsou učiněna veškerá oznámení podle čl. 103 odst. 1 Dohody (4).
 Článek 4
 Toto rozhodnutí bude zveřejněno v oddíle EHP a v dodatku EHP Úředního věstníku Evropské unie.
 V Bruselu dne 17. března 2009.
 Za Smíšený výbor EHP
 Předseda
 Alan SEATTER
 (1) Úř. věst. L 73, 19.3.2009, s. 52.
 (2) Úř. věst. L 240, 9.9.2008, s. 3.
 (3) Úř. věst. L 408, 30.12.2006, s. 8.
 (4) Nebyly oznámeny žádné ústavní požadavky.


text:
 26.10.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 326/1
 PROTOKOL (č. 3)
 O STATUTU SOUDNÍHO DVORA EVROPSKÉ UNIE
 VYSOKÉ SMLUVNÍ STRANY,
 PŘEJÍCE SI stanovit statut Soudního dvora Evropské unie podle článku 281 Smlouvy o fungování Evropské unie,
 SE DOHODLY na následujících ustanoveních, která se připojují ke Smlouvě o Evropské unii, ke Smlouvě o fungování Evropské unie a ke Smlouvě o založení Evropského společenství pro atomovou energii:
 Článek 1
 Soudní dvůr Evropské unie je zřízen a vykonává své funkce v souladu s ustanoveními Smluv a Smlouvy o založení Evropského společenství pro atomovou energii (Smlouva o ESAE) a tohoto statutu.
 HLAVA I
 POSTAVENÍ SOUDCŮ A GENERÁLNÍCH ADVOKÁTŮ
 Článek 2
 Každý soudce je povinen před nastoupením do své funkce složit na veřejném zasedání před Soudním dvorem přísahu, že bude vykonávat svou funkci zcela nestranně a podle svého nejlepšího svědomí a že bude zachovávat tajnost porad Soudního dvora.
 Článek 3
 Soudci jsou vyňati z pravomoci soudů. Pokud jde o úkony spojené s výkonem jejich funkce, včetně ústních a písemných projevů, jsou vyňati z pravomoci soudů i po skončení svých funkcí.
 Soudní dvůr je může rozhodnutím přijatým v plénu této imunity zbavit. Týká-li se rozhodnutí člena Tribunálu nebo člena specializovaného soudu, rozhodne Soudní dvůr po konzultaci dotyčného soudu.
 Je-li po zbavení imunity zahájeno proti některému soudci trestní řízení, může být tento soudce v každém členském státě postaven pouze před takový soud, který je příslušný k trestnímu řízení proti soudcům nejvyšších soudních instancí v tomto členském státě.
 Články 11 až 14 a článek 17 Protokolu o výsadách a imunitách Evropské unie se vztahují na soudce, generální advokáty, vedoucího soudní kanceláře a pomocné zpravodaje Soudního dvora Evropské unie, aniž jsou dotčena ustanovení týkající se imunity soudců, která jsou uvedena v předchozích pododstavcích.
 Článek 4
 Soudci nesmějí vykonávat žádnou politickou nebo správní funkci.
 Neudělí-li Rada prostou většinou mimořádně výjimku z tohoto pravidla, nesmějí během funkčního období vykonávat žádnou výdělečnou nebo nevýdělečnou profesionální činnost.
 Při svém nástupu se slavnostně zavazují během výkonu své funkce i po jejím skončení zachovávat povinnosti vyplývající z jejich funkce, zejména povinnost čestného a zdrženlivého jednání při přijímání některých funkcí nebo některých výhod po tomto skončení funkce.
 V případě pochybnosti rozhoduje Soudní dvůr. Týká-li se rozhodnutí člena Tribunálu nebo člena specializovaného soudu, rozhodne Soudní dvůr po konzultaci dotyčného soudu.
 Článek 5
 Funkce soudce zaniká kromě pravidelných obměn a smrti odstoupením.
 V případě odstoupení soudce se dopis o odstoupení zasílá předsedovi Soudního dvora s tím, aby jej předložil předsedovi Rady. Jeho uvědoměním se místo uvolňuje.
 Mimo případy, na které se použije článek 6, zastává každý soudce svou funkci, dokud se jí neujme jeho nástupce.
 Článek 6
 Soudce může být zbaven funkce nebo mu může být odňat nárok na důchod nebo jej nahrazující požitky pouze tehdy, nesplňuje-li nadále podle jednomyslného názoru soudců a generálních advokátů Soudního dvora požadované podmínky nebo neplní-li nadále povinnosti vyplývající ze své funkce. Dotyčný soudce se těchto jednání neúčastní. Je-li dotyčná osoba členem Tribunálu nebo specializovaného soudu, rozhodne Soudní dvůr po konzultaci dotyčného soudu.
 Vedoucí soudní kanceláře Soudního dvora sdělí rozhodnutí Soudního dvora


text:
předsedům Evropského parlamentu a Komise a oznámí je předsedovi Rady.
 V případě rozhodnutí o zbavení některého soudce jeho funkce se místo uvolňuje oznámením tohoto rozhodnutí předsedovi Rady.
 Článek 7
 Skončí-li výkon funkce soudce před uplynutím jeho funkčního období, je nahrazen na zbývající část funkčního období.
 Článek 8
 Články 2 až 7 se vztahují i na generální advokáty.
 HLAVA II
 ORGANIZACE SOUDNÍHO DVORA
 Článek 9
 Částečná obměna, k níž dochází každé tři roky, se střídavě týká čtrnácti a třinácti soudců.
 Částečná obměna generálních advokátů, k níž dochází každé tři roky, se týká vždy čtyř generálních advokátů.
 Článek 10
 Vedoucí soudní kanceláře Soudního dvora skládá před Soudním dvorem přísahu, že bude vykonávat svou funkci zcela nestranně a podle svého nejlepšího svědomí a že bude zachovávat tajnost porad Soudního dvora.
 Článek 11
 Soudní dvůr zajistí zastupování vedoucího soudní kanceláře v případě překážky na jeho straně.
 Článek 12
 Soudnímu dvoru jsou přiděleni úředníci a jiní zaměstnanci, aby zajistili jeho chod. Jsou podřízeni vedoucímu soudní kanceláře Soudního dvora pod dohledem předsedy.
 Článek 13
 Na žádost Soudního dvora mohou Evropský parlament a Rada řádným legislativním postupem rozhodnout o jmenování pomocných zpravodajů a upravit jejich postavení. Pomocní zpravodajové mohou být za podmínek stanovených jednacím řádem povoláni k účasti na přípravném šetření k věcem předloženým Soudnímu dvoru a ke spolupráci se soudcem zpravodajem.
 Pomocné zpravodaje jmenuje Rada prostou většinou z osob, které poskytují veškeré záruky nezávislosti a mají požadovanou právnickou kvalifikaci. Před Soudním dvorem skládají přísahu, že budou svou funkci vykonávat zcela nestranně a podle svého nejlepšího svědomí a že budou zachovávat tajnost porad Soudního dvora.
 Článek 14
 Soudci, generální advokáti a vedoucí soudní kanceláře musí mít bydliště v místě sídla Soudního dvora.
 Článek 15
 Soudní dvůr vykonává svou činnost nepřetržitě. Trvání soudních prázdnin stanoví Soudní dvůr s ohledem na své úřední potřeby.
 Článek 16
 Soudní dvůr zřizuje senáty složené ze tří a pěti soudců. Soudci volí ze svého středu předsedy senátů. Předsedové senátů složených z pěti soudců jsou voleni na dobu tří let. Mohou být zvoleni dvakrát po sobě.
 Velký senát je složen z třinácti soudců. Předsedá mu předseda Soudního dvora. Členy velkého senátu jsou rovněž předsedové senátů složených z pěti soudců a jiní soudci určení za podmínek stanovených jednacím řádem.
 Soudní dvůr zasedá ve velkém senátu, požádá-li o to členský stát nebo orgán Unie, který je účastníkem řízení.
 Soudní dvůr zasedá v plénu při řízení na základě čl. 228 odst. 2, čl. 245 druhého pododstavce, článku 247 nebo čl. 286 odst. 6 Smlouvy o fungování Evropské unie.
 Navíc může Soudní dvůr po vyslechnutí generálního advokáta rozhodnout, že věc bude předložena plénu, má-li za to, že věc, kterou se zabývá, má mimořádný význam.
 Článek 17
 Soudní dvůr může platně rozhodovat jen v lichém počtu soudců.
 Rozhodnutí senátů složených ze tří nebo pěti soudců jsou platná, pouze pokud jsou přijata třemi soudci.
 Rozhodnutí velkého senátu jsou platná, pouze pokud je přítomno devět soudců.
 Rozhodnutí pléna Soudního dvora jsou platná, pouze pokud je přítomno patnáct soudců.
 V případě překážky na straně jednoho soudce senátu může být za podmínek stanovených


text:
jednacím řádem povolán soudce, který je členem jiného senátu.
 Článek 18
 Soudci a generální advokáti se nemohou účastnit rozhodování v žádné věci, ve které dříve vystupovali jako zmocněnci, poradci nebo advokáti některého z účastníků řízení nebo o níž byli povoláni rozhodnout jako členové soudu či vyšetřovací komise nebo v jakémkoli jiném postavení.
 Jestliže má soudce nebo generální advokát ze zvláštního důvodu za to, že se nemůže účastnit projednávání a rozhodování v určité věci, sdělí to předsedovi. V případě, že se předseda domnívá, že se některý soudce nebo generální advokát nemá ze zvláštního důvodu účastnit projednávání a rozhodování v určité věci, upozorní na to dotyčného.
 V případě obtíží při použití tohoto článku rozhoduje Soudní dvůr.
 Účastník řízení se nemůže dovolávat státní příslušnosti soudce nebo skutečnosti, že soudce jeho státní příslušnosti není členem Soudního dvora nebo některého senátu, za tím účelem, aby žádal změnu složení Soudního dvora nebo některého senátu.
 HLAVA III
 ŘÍZENÍ PŘED SOUDNÍM DVOREM
 Článek 19
 Členské státy a orgány Unie zastupuje před Soudním dvorem zmocněnec jmenovaný pro každou jednotlivou věc; zmocněnci může být nápomocen poradce nebo advokát.
 Stejným způsobem jsou zastupovány státy, které jsou stranami Dohody o Evropském hospodářském prostoru a nejsou členskými státy, jakož i Kontrolní úřad ESVO uvedený ve zmíněné dohodě.
 Jiní účastníci řízení musí být zastoupeni advokátem.
 Zastupovat některého účastníka řízení před Soudním dvorem nebo mu být nápomocen může pouze advokát oprávněný k výkonu advokacie podle práva některého členského státu nebo jiného státu, který je stranou Dohody o Evropském hospodářském prostoru.
 Zmocněnci, poradci a advokáti vystupující před Soudním dvorem požívají práv a záruk nezbytných k nezávislému výkonu svých funkcí za podmínek, které určí jednací řád.
 Soudní dvůr má vůči poradcům a advokátům, kteří před ním vystupují, pravomoci obvykle přiznávané soudům, a to za podmínek, které určí jednací řád.
 Vysokoškolští učitelé, kteří jsou státními příslušníky členských států, jejichž právní řád jim přiznává právo vystupovat před soudy, požívají u Soudního dvora práv, která tento článek přiznává advokátům.
 Článek 20
 Řízení před Soudním dvorem má dvě části: písemnou a ústní.
 Písemná část řízení zahrnuje doručení žalob, spisů účastníků řízení, žalobních odpovědí a vyjádření a případně replik, jakož i veškerých podpůrných písemností a dokumentů nebo jejich ověřených opisů účastníkům řízení a orgánům Unie, jejichž rozhodnutí jsou předmětem sporu.
 Doručení zajistí vedoucí soudní kanceláře v pořadí a ve lhůtách stanovených jednacím řádem.
 Ústní část řízení zahrnuje přednesení zprávy soudce zpravodaje, slyšení zmocněnců, poradců a advokátů, jakož i stanoviska generálního advokáta a podle potřeby i výslechu svědků a znalců.
 Má-li Soudní dvůr za to, že věc neobsahuje žádnou novou právní otázku, může po vyslechnutí generálního advokáta rozhodnout, že věc bude projednána bez stanoviska generálního advokáta.
 Článek 21
 Žaloba k Soudnímu dvoru se podává prostřednictvím vedoucího soudní kanceláře. Musí obsahovat jméno a bydliště nebo sídlo žalobce, postavení podepsaného, označení strany nebo stran, proti nimž žaloba směřuje, předmět sporu, návrhové žádání a stručný popis žalobních důvodů.
 K žalobě musí být v případě potřeby připojen akt, jehož zrušení se požaduje, nebo v případě uvedeném v článku 265 Smlouvy o fungování Evropské unie doklad o datu


text:
výzvy zmíněné v uvedeném článku. Jestliže tyto písemnosti nebyly k žalobě připojeny, vyzve vedoucí soudní kanceláře žalobce, aby jej v přiměřené lhůtě dodal, přičemž žaloba nesmí být odmítnuta proto, že tato vada byla odstraněna teprve po uplynutí lhůty stanovené pro podání žaloby.
 Článek 22
 V případech podle článku 18 Smlouvy o ESAE se opravný prostředek podává k Soudnímu dvoru prostřednictvím vedoucího soudní kanceláře. Musí obsahovat jméno a bydliště nebo sídlo navrhovatele, postavení podepsaného, označení rozhodnutí, proti němuž se opravný prostředek podává, označení účastníků řízení, předmět sporu, návrhové žádání a stručný popis žalobních důvodů.
 K opravnému prostředku musí být připojen ověřený opis napadeného rozhodnutí rozhodčího výboru.
 Zamítne-li Soudní dvůr opravný prostředek, nabývá rozhodnutí rozhodčího výboru právní moci.
 Zruší-li Soudní dvůr rozhodnutí rozhodčího výboru, může být řízení před rozhodčím výborem na návrh některého z účastníků řízení znovu zahájeno. Rozhodčí výbor je přitom vázán právním názorem vyjádřeným v rozhodnutí Soudního dvora.
 Článek 23
 V případech uvedených v článku 267 Smlouvy o fungování Evropské unie doručí příslušný vnitrostátní soud Soudnímu dvoru své rozhodnutí, jímž bylo řízení přerušeno a věc předložena Soudnímu dvoru. Toto rozhodnutí pak oznámí vedoucí soudní kanceláře Soudního dvora účastníkům řízení, členským státům a Komisi, jakož i orgánu, instituci nebo jinému subjektu Unie, který přijal akt, jehož platnost nebo výklad je předmětem sporu.
 Do dvou měsíců od tohoto oznámení mají účastníci řízení, členské státy, Komise a podle okolností i orgán, instituce nebo jiný subjekt Unie, který přijal akt, jehož platnost nebo výklad je předmětem sporu, právo předložit Soudnímu dvoru spisy účastníků řízení nebo vyjádření.
 V případech uvedených v článku 267 Smlouvy o fungování Evropské unie oznámí vedoucí soudní kanceláře Soudního dvora rozhodnutí vnitrostátního soudu státům, které jsou stranami dohody o Evropském hospodářském prostoru a nejsou členskými státy, jakož i Kontrolnímu úřadu ESVO uvedenému ve zmíněné dohodě, a které mohou do dvou měsíců od tohoto oznámení, jedná-li se o některou z oblastí působnosti zmíněné dohody, předložit Soudnímu dvoru spisy účastníků řízení nebo vyjádření.
 Pokud dohoda týkající se určité oblasti uzavřená mezi Radou a jedním nebo více třetími státy stanoví, že tyto státy mají právo předkládat spisy účastníků řízení nebo vyjádření, pokud soud členského státu požádá Soudní dvůr o rozhodnutí o předběžné otázce spadající do oblasti působnosti dohody, je rozhodnutí vnitrostátního soudu obsahující uvedenou otázku také oznámeno dotyčným třetím státům, které mohou do dvou měsíců od tohoto oznámení předložit Soudnímu dvoru spisy účastníků řízení nebo vyjádření.
 Článek 23a (1)
 Jednací řád může upravit zrychlené řízení a, v souvislosti se žádostmi o rozhodnutí o předběžné otázce týkajícími se prostoru svobody, bezpečnosti a práva, naléhavé řízení.
 V těchto řízeních lze pro předkládání spisů nebo písemných vyjádření stanovit kratší lhůtu, než je lhůta stanovená v článku 23, a odchylně od čl. 20 čtvrtého pododstavce lze stanovit, že věc bude projednána bez stanoviska generálního advokáta.
 V naléhavém řízení lze mimoto omezit okruh účastníků řízení a ostatních zúčastněných uvedených v článku 23 oprávněných předkládat spisy nebo písemná vyjádření a v případech mimořádné naléhavosti lze upustit od písemné části řízení.
 Článek 24
 Soudní dvůr může vyzvat účastníky řízení, aby předložili


text:
veškeré dokumenty a poskytli veškeré informace, které pokládá za žádoucí. V případě odmítnutí to Soudní dvůr vezme na vědomí.
 Soudní dvůr může rovněž požádat členské státy a orgány, instituce nebo jiné subjekty Unie, které nejsou účastníky řízení, o veškeré údaje, jež považuje za nezbytné pro účely řízení.
 Článek 25
 Soudní dvůr může kdykoli pověřit kteroukoli osobu, sdružení osob, úřad, výbor nebo orgán podle své volby vypracováním odborného posudku.
 Článek 26
 Výslech svědků se provádí za podmínek, které stanoví jednací řád.
 Článek 27
 Vůči svědkům, kteří odpírají plnit svědeckou povinnost, vykonává Soudní dvůr pravomoci soudům obvykle přiznávané a může ukládat peněžité tresty za podmínek, které stanoví jednací řád.
 Článek 28
 Svědci a znalci mohou být vyslechnuti pod přísahou ve formě, kterou stanoví jednací řád, anebo způsobem, který stanoví právní řád domovského státu svědka nebo znalce.
 Článek 29
 Soudní dvůr může přikázat, aby byl svědek nebo znalec vyslechnut soudním orgánem v místě svého bydliště.
 Tento příkaz se zašle k provedení příslušnému soudnímu orgánu způsobem, který stanoví jednací řád. Písemnosti, které byly získány na základě tohoto dožádání, se vracejí Soudnímu dvoru stejným způsobem.
 Soudní dvůr nese náklady, pokud je případně nepřenese na účastníky řízení.
 Článek 30
 Každý členský stát posuzuje porušení přísahy svědky nebo znalci jako obdobný trestný čin spáchaný před svým vnitrostátním soudem v občanskoprávním řízení. Na základě oznámení Soudního dvora stíhá pachatele tohoto činu před příslušným vnitrostátním soudem.
 Článek 31
 Jednání je veřejné, nerozhodne-li Soudní dvůr z vážných důvodů bez návrhu nebo na návrh účastníků řízení jinak.
 Článek 32
 V průběhu jednání může Soudní dvůr vyslýchat znalce, svědky i samotné účastníky řízení. Účastníci řízení však před ním mohou vystupovat pouze prostřednictvím svých zástupců.
 Článek 33
 O každém jednání se sepisuje protokol, který podepisují předseda a vedoucí soudní kanceláře.
 Článek 34
 Pořad jednání stanoví předseda.
 Článek 35
 Porady Soudního dvora jsou a zůstanou tajné.
 Článek 36
 Rozsudky musí být odůvodněny. Uvádějí se v nich jména soudců, kteří se účastnili rozhodování.
 Článek 37
 Rozsudky podepisují předseda a vedoucí soudní kanceláře. Vyhlašují se na veřejném zasedání.
 Článek 38
 Soudní dvůr rozhoduje o nákladech řízení.
 Článek 39
 Předseda Soudního dvora může ve zkráceném řízení, které se v nezbytném rozsahu může odchylovat od určitých pravidel obsažených v tomto statutu a které bude upraveno jednacím řádem, rozhodnout o návrzích na odklad provádění nebo vykonatelnosti napadeného aktu podle článku 278 Smlouvy o fungování Evropské unie nebo podle článku 157 Smlouvy o ESAE, na nařízení předběžných opatření podle článku 279 Smlouvy o fungování Evropské unie nebo na zastavení výkonu rozhodnutí podle čl. 299 čtvrtého pododstavce Smlouvy o fungování Evropské unie nebo podle čl. 164 třetího pododstavce Smlouvy o ESAE.
 V případě překážky na straně předsedy jej zastoupí jiný soudce za podmínek stanovených jednacím řádem.
 Rozhodnutí vydané předsedou nebo jeho zástupcem má pouze předběžnou povahu a nepředjímá rozhodnutí Soudního dvora ve věci samé.
 Článek 40
 Členské státy a orgány Unie mohou ve sporech předložených Soudnímu dvoru vstoupit do řízení.
 Totéž právo mají instituce a jiné subjekty Unie a každá jiná osoba, které mohou prokázat zájem na rozhodnutí sporu předloženého Soudnímu


text:
dvoru. Fyzické nebo právnické osoby nesmějí zasahovat do sporů mezi členskými státy, sporů mezi orgány Unie nebo sporů mezi členskými státy a orgány Unie.
 Aniž je dotčen druhý pododstavec, mohou státy, které jsou stranami Dohody o Evropském hospodářském prostoru a které nejsou členskými státy, jakož i Kontrolní úřad ESVO uvedený ve zmíněné dohodě, vstoupit do řízení ve sporech týkajících se některé oblasti působnosti zmíněné dohody.
 Návrhová žádání obsažená v návrhu na vstup do řízení se omezí na podporu návrhového žádání jednoho z hlavních účastníků řízení.
 Článek 41
 Jestliže žalovaný nepodá písemné návrhové žádání, ačkoli byl řádně vyrozuměn, bude proti němu vydán rozsudek pro zmeškání. Proti rozsudku se lze odvolat ve lhůtě jednoho měsíce po jeho oznámení. Nerozhodne-li Soudní dvůr jinak, nemá odvolání odkladný účinek na výkon rozsudku pro zmeškání.
 Článek 42
 Členské státy, orgány, instituce a jiné subjekty Unie a ostatní fyzické nebo právnické osoby mohou v případech a za podmínek, které budou stanoveny jednacím řádem, vznést námitky třetí osoby proti rozsudkům, jestliže se tyto rozsudky týkají jejich práv a jestliže byly vydány bez jejich účasti.
 Článek 43
 V případě pochybností o smyslu a dosahu některého rozsudku je Soudní dvůr příslušný podat jeho výklad na žádost kteréhokoli účastníka řízení nebo orgánu Unie, jestliže prokáží, že mají na věci oprávněný zájem.
 Článek 44
 Obnovu řízení lze u Soudního dvora žádat jen z toho důvodu, že byly zjištěny nové rozhodné skutečnosti, které před vynesením rozsudku nebyly známy Soudnímu dvoru ani účastníku řízení, který o obnovu žádá.
 Obnovené řízení se zahajuje rozhodnutím Soudního dvora, které výslovně uvádí existenci nové skutečnosti, přiznává jí význam odůvodňující obnovení řízení a prohlašuje proto žádost za přípustnou.
 Žádost o obnovu řízení není přípustná po uplynutí lhůty deseti let od vydání rozsudku.
 Článek 45
 Jednací řád stanoví prodloužení procesních lhůt z důvodu vzdálenosti.
 Zánik nároku pro zmeškání lhůty nelze namítat, jestliže dotyčná strana prokáže působení náhody nebo vyšší moci.
 Článek 46
 Nároky vůči Unii z mimosmluvní odpovědnosti se promlčují za pět let ode dne, kdy nastala skutečnost, na níž se zakládají. Promlčení se přerušuje buď podáním žaloby u Soudního dvora, nebo předběžnou žádostí, kterou poškozený předloží příslušnému orgánu Unie. V naposledy uvedeném případě musí být žaloba podána ve lhůtě dvou měsíců stanovené v článku 263 Smlouvy o fungování Evropské unie; podle okolností se použije čl. 265 druhý pododstavec Smlouvy o fungování Evropské unie.
 Tento článek se rovněž vztahuje na nároky vůči Evropské centrální bance z mimosmluvní odpovědnosti.
 HLAVA IV
 TRIBUNÁL
 Článek 47
 Ustanovení čl. 9 prvního pododstavce, článků 14 a 15, čl. 17 prvního, druhého, čtvrtého a pátého pododstavce a článku 18 se použijí na Tribunál a jeho členy.
 Ustanovení čl. 3 čtvrtého pododstavce a článků 10, 11 a 14 se přiměřeně použijí pro vedoucího soudní kanceláře Tribunálu.
 Článek 48
 Tribunál se skládá ze dvaceti sedmi soudců.
 Článek 49
 Členové Tribunálu mohou být povoláni, aby plnili úkoly generálního advokáta.
 Úlohou generálního advokáta je předkládat veřejně, zcela nestranně a nezávisle odůvodněná stanoviska v některých věcech předložených Tribunálu a být mu tím nápomocen při plnění jeho poslání.
 Kritéria pro výběr těchto


text:
věcí a postup povolávání generálních advokátů stanoví jednací řád Tribunálu.
 Člen povolaný k výkonu funkce generálního advokáta v určité věci se nesmí účastnit rozhodování v téže věci.
 Článek 50
 Tribunál zasedá v senátech o třech nebo pěti soudcích. Soudci volí ze svého středu předsedy senátů. Předsedové senátů složených z pěti soudců jsou voleni na dobu tří let. Mohou být zvoleni dvakrát po sobě.
 Složení senátů a přidělování věcí jednotlivým senátům určí jednací řád. Ve věcech vymezených jednacím řádem může Tribunál zasedat v plénu nebo jako samosoudce.
 Jednací řád může rovněž stanovit, ve kterých věcech a za jakých podmínek Tribunál zasedá ve velkém senátu.
 Článek 51
 Odchylně od pravidla obsaženého v čl. 256 odst. 1 Smlouvy o fungování Evropské unie je Soudní dvůr příslušný rozhodovat o žalobách uvedených v článcích 263 a 265 Smlouvy o fungování Evropské unie podaných členským státem proti
 a)
 aktu nebo nečinnosti Evropského parlamentu nebo Rady nebo obou těchto orgánů jednajících společně, kromě:
 —
 rozhodnutí přijatých Radou podle čl. 108 odst. 2 třetího pododstavce Smlouvy o fungování Evropské unie,
 —
 aktů Rady přijatých podle nařízení Rady týkajícího se opatření na ochranu obchodu ve smyslu článku 207 Smlouvy o fungování Evropské unie,
 —
 aktů Rady, kterými Rada vykonává prováděcí pravomoci v souladu s čl. 291 odst. 2 Smlouvy o fungování Evropské unie;
 b)
 aktu nebo nečinnosti Komise podle čl. 331 odst. 1 Smlouvy o fungování Evropské unie.
 Dále je Soudní dvůr příslušný rozhodovat o žalobách uvedených v týchž článcích podaných orgánem Unie proti aktu nebo nečinnosti Evropského parlamentu, Rady, obou těchto orgánů jednajících společně nebo Komise nebo podaných orgánem Unie proti aktu nebo nečinnosti Evropské centrální banky.
 Článek 52
 Předseda Soudního dvora a předseda Tribunálu určí vzájemnou dohodou, za jakých podmínek budou úředníci a jiní zaměstnanci Soudního dvora poskytovat služby Tribunálu, aby zajistili jeho chod. Někteří úředníci a jiní zaměstnanci jsou podřízeni vedoucímu soudní kanceláře Tribunálu pod dohledem předsedy Tribunálu.
 Článek 53
 Řízení před Tribunálem se řídí hlavou III.
 Řízení před Tribunálem bude podle potřeby upřesněno a doplněno jednacím řádem. Jednací řád se může odchýlit od čl. 40 čtvrtého pododstavce a článku 41 s ohledem na zvláštnosti sporů v oblasti práv duševního vlastnictví.
 Odchylně od čl. 20 čtvrtého pododstavce může generální advokát předkládat odůvodněná stanoviska písemně.
 Článek 54
 Je-li žaloba nebo jiné podání určené Tribunálu omylem podáno vedoucímu soudní kanceláře Soudního dvora, předá je neprodleně vedoucímu soudní kanceláře Tribunálu; obdobně je-li žaloba nebo jiné podání určené Soudnímu dvoru omylem podáno vedoucímu soudní kanceláře Tribunálu, předá je neprodleně vedoucímu soudní kanceláře Soudního dvora.
 Pokud Tribunál zjistí, že není příslušný k řízení ve věci, ve které je příslušný Soudní dvůr, postoupí věc Soudnímu dvoru; obdobně pokud Soudní dvůr zjistí, že je k řízení příslušný Tribunál, postoupí věc Tribunálu, který již poté nemůže prohlásit svou nepříslušnost.
 Jsou-li Soudnímu dvoru i Tribunálu předloženy věci, které mají stejný předmět, týkají se stejné otázky výkladu nebo otázky platnosti stejného právního aktu, může Tribunál po vyslechnutí účastníků řízení přerušit řízení, dokud Soudní dvůr nevynese rozsudek, nebo je-li žaloba podána podle článku 263 Smlouvy o fungování


text:
Evropské unie, upustit od projednání věci, aby umožnil Soudnímu dvoru o těchto věcech rozhodnout. Za stejných okolností může Soudní dvůr rovněž rozhodnout o přerušení řízení, které před ním probíhá; v tom případě řízení před Tribunálem pokračuje.
 Pokud členský stát a orgán Unie napadají tentýž akt, upustí Tribunál od projednání věci, aby umožnil Soudnímu dvoru rozhodnout o těchto žalobách.
 Článek 55
 Vedoucí soudní kanceláře Tribunálu oznámí konečná rozhodnutí Tribunálu, rozhodnutí, která řeší věc pouze částečně, nebo rozhodnutí o otázce týkající se příslušnosti Tribunálu nebo přípustnosti žaloby všem účastníkům řízení, jakož i všem členským státům a orgánům Unie, přestože nevstoupily do řízení před Tribunálem.
 Článek 56
 Proti konečným rozhodnutím Tribunálu, proti rozhodnutím, která řeší věc pouze částečně, nebo proti rozhodnutím o otázce týkající se příslušnosti Tribunálu nebo přípustnosti žaloby lze ve lhůtě dvou měsíců od oznámení napadeného rozhodnutí podat opravný prostředek k Soudnímu dvoru.
 Tento opravný prostředek může podat kterýkoli účastník řízení, jehož návrhovému žádání nebylo zcela nebo zčásti vyhověno. Jiní vedlejší účastníci řízení než členské státy nebo orgány Unie mohou podat opravný prostředek, pouze pokud se jich rozhodnutí Tribunálu přímo týká.
 S výjimkou sporů mezi Unií a jejich zaměstnanci mohou tento opravný prostředek podat rovněž členské státy a orgány Unie, které nevstoupily do řízení před Tribunálem. Tyto členské státy a orgány mají stejné postavení jako členské státy nebo orgány, které vstoupily do řízení v prvním stupni.
 Článek 57
 Opravný prostředek k Soudnímu dvoru proti rozhodnutí Tribunálu, kterým byl zamítnut návrh na vstup do řízení, může osoba, jejíž návrh byla zamítnut, podat ve lhůtě dvou týdnů od oznámení rozhodnutí o zamítnutí.
 Účastníci řízení mohou podat opravný prostředek k Soudnímu dvoru proti rozhodnutím Tribunálu přijatým podle článku 278 nebo 279 nebo podle čl. 299 čtvrtého pododstavce Smlouvy o fungování Evropské unie nebo podle článku 157 nebo podle čl. 164 třetího pododstavce Smlouvy o ESAE ve lhůtě dvou měsíců od jejich oznámení.
 O opravných prostředcích uvedených v prvním a druhém pododstavci tohoto článku se rozhoduje postupem podle článku 39.
 Článek 58
 Opravné prostředky k Soudnímu dvoru jsou omezeny na právní otázky. Jsou přípustné pro nepříslušnost Tribunálu, pro nedostatky řízení před Tribunálem, které poškozují zájmy účastníka řízení podávajícího opravný prostředek, či pro porušení právních předpisů Unie Tribunálem.
 Opravný prostředek jen proti určení výše náhrady nákladů řízení nebo proti rozhodnutí, který z účastníků řízení je má platit, není přípustný.
 Článek 59
 Je-li podán opravný prostředek proti rozhodnutí Tribunálu, má řízení před Soudním dvorem písemnou a ústní část. Za podmínek stanovených v jednacím řádu může Soudní dvůr poté, co byli vyslechnuti účastníci řízení a generální advokát, rozhodnout bez ústního jednání.
 Článek 60
 Aniž jsou dotčeny články 278 a 279 Smlouvy o fungování Evropské unie nebo článek 157 Smlouvy o ESAE, nemá opravný prostředek odkladný účinek.
 Odchylně od článku 280 Smlouvy o fungování Evropské unie nabývá rozhodnutí Tribunálu, které ruší nařízení, právní moci až dnem, kdy uplyne lhůta stanovená v čl. 56 prvním pododstavci tohoto statutu, nebo pokud je v této lhůtě podán opravný prostředek, dnem jeho zamítnutí, aniž je dotčeno právo účastníka řízení požádat Soudní dvůr na


text:
základě článků 278 a 279 Smlouvy o fungování Evropské unie a článku 157 Smlouvy o ESAE o pozastavení účinků rozhodnutí, které bylo prohlášeno za neplatné, nebo o nařízení jiného předběžného opatření.
 Článek 61
 Je-li opravný prostředek opodstatněný, zruší Soudní dvůr rozhodnutí Tribunálu. Soudní dvůr může vydat sám konečné rozhodnutí ve věci, pokud to soudní řízení dovoluje, nebo věc vrátit zpět Tribunálu k rozhodnutí.
 Je-li věc vrácena Tribunálu, je tento tribunál vázán právním názorem obsaženým v rozhodnutí Soudního dvora.
 Je-li opravný prostředek podaný členským státem nebo orgánem Unie, který nevstoupil do řízení před Tribunálem, opodstatněný, může Soudní dvůr určit, považuje-li to za nezbytné, které účinky zrušeného rozhodnutí Tribunálu jsou pro účastníky řízení zachovány.
 Článek 62
 V případech uvedených v čl. 256 odst. 2 a 3 Smlouvy o fungování Evropské unie může první generální advokát navrhnout Soudnímu dvoru, aby přezkoumal rozhodnutí Tribunálu, má-li za to, že existuje vážné nebezpečí narušení jednoty nebo souladu práva Unie.
 Návrh musí podat ve lhůtě jednoho měsíce od vyhlášení rozhodnutí Tribunálu. Soudní dvůr rozhodne ve lhůtě jednoho měsíce ode dne, kdy mu první generální advokát podal návrh, zda je rozhodnutí třeba přezkoumat.
 Článek 62a
 Soudní dvůr rozhoduje o otázkách, které jsou předmětem přezkumu, postupem pro naléhavé situace na základě spisu, který mu předá Tribunál.
 Osoby uvedené v článku 23 a v případech stanovených v čl. 256 odst. 2 Smlouvy o fungování Evropské unie i účastníci řízení před Tribunálem mají právo předložit Soudnímu dvoru ve lhůtě stanovené k tomuto účelu své spisy nebo vyjádření k otázkám, které jsou předmětem přezkumu.
 Před vydáním rozhodnutí může Soudní dvůr rozhodnout o zahájení ústního jednání.
 Článek 62b
 V případech stanovených v čl. 256 odst. 2 Smlouvy o fungování Evropské unie a aniž jsou dotčeny články 278 a 279 Smlouvy o fungování Evropské unie, nemají návrh na přezkoumání a rozhodnutí o zahájení přezkumného řízení odkladný účinek. Shledá-li Soudní dvůr, že rozhodnutí Tribunálu ohrožuje jednotu nebo soulad práva Unie, vrátí případ Tribunálu, který je vázán právním názorem Soudního dvora; Soudní dvůr může určit účinky rozhodnutí Tribunálu, které jsou pro účastníky řízení zachovány. Pokud však řešení sporu vyplývá, s přihlédnutím k výsledku přezkumu, ze skutkových zjištění, na nichž se zakládá rozhodnutí Tribunálu, rozhodne Soudní dvůr s konečnou platností.
 V případech stanovených v čl. 256 odst. 3 Smlouvy o fungování Evropské unie, není-li navržen přezkum nebo rozhodnuto o zahájení přezkumu, nabývají odpověď nebo odpovědi Tribunálu na otázky, které mu byly předloženy, účinku uplynutím lhůt stanovených k tomuto účelu v čl. 62 druhém pododstavci. Je-li zahájen přezkum, nabývají odpověď nebo odpovědi, které jsou předmětem přezkumu, účinku po jeho skončení, pokud Soudní dvůr nerozhodne jinak. Shledá-li Soudní dvůr, že rozhodnutí Tribunálu narušuje jednotu nebo soulad práva Unie, nahrazuje odpověď Soudního dvora na otázky, které jsou předmětem přezkumu, odpověď Tribunálu.
 HLAVA IVa
 SPECIALIZOVANÉ SOUDY
 Článek 62c
 Ustanovení o pravomocích, složení a organizaci specializovaných soudů zřízených podle článku 257 Smlouvy o fungování Evropské unie a o řízení před nimi jsou obsažena v příloze tohoto statutu.
 HLAVA V
 ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
 Článek 63
 Jednací řády Soudního dvora a Tribunálu obsahují veškerá další


text:
ustanovení nezbytná k provádění a případnému doplňování tohoto statutu.
 Článek 64
 Pravidla o užívání jazyků vztahující se na Soudní dvůr Evropské unie stanoví Rada jednomyslně nařízením. Toto nařízení se přijme buď na žádost Soudního dvora a po konzultaci s Komisí a Evropským parlamentem, nebo na návrh Komise a po konzultaci se Soudním dvorem a Evropským parlamentem.
 Až do přijetí těchto pravidel zůstávají v účinnosti ustanovení jednacího řádu Soudního dvora a jednacího řádu Tribunálu týkající se užívání jazyků. Odchylně od článků 253 a 254 Smlouvy o fungování Evropské unie mohou být tato ustanovení změněna nebo zrušena pouze s jednomyslným souhlasem Rady.
 (1) Článek vložený rozhodnutím 2008/79/ES, Euratom (Úř. věst. L 24, 29.1.2008, s. 42).
 PŘÍLOHA
 SOUD PRO VEŘEJNOU SLUŽBU EVROPSKÉ UNIE
 Článek 1
 Soud pro veřejnou službu Evropské unie (dále jen „Soud pro veřejnou službu“) má pravomoc rozhodovat v prvním stupni spory mezi Unií a jejími zaměstnanci podle článku 270 Smlouvy o fungování Evropské unie, včetně sporů mezi každou institucí nebo subjektem a jeho zaměstnanci, které spadají do pravomoci Soudního dvora Evropské unie.
 Článek 2
 Soud pro veřejnou službu se skládá ze sedmi soudců. Na žádost Soudního dvora může Rada kvalifikovanou většinou rozhodnout, že zvýší počet soudců.
 Soudci jsou jmenováni na dobu šesti let. Soudci, jejichž funkční období končí, mohou být jmenováni opakovaně.
 Každé uvolněné místo se obsazuje jmenováním nového soudce na dobu šesti let.
 Článek 3
 1. Soudce jmenuje Rada postupem stanoveným v čl. 257 čtvrtém pododstavci Smlouvy o fungování Evropské unie po konzultaci s výborem zřízeným tímto článkem. Při jmenování soudců dbá Rada na vyvážené složení Soudu pro veřejnou službu na co nejširším zeměpisném základě z řad státních příslušníků členských států a z hlediska zastoupení vnitrostátních právních systémů.
 2. Každá osoba, která má občanství Unie a která splňuje podmínky stanovené v čl. 257 čtvrtém pododstavci Smlouvy o fungování Evropské unie, může předložit svou kandidaturu. Rada stanoví na doporučení Soudního dvora podmínky a postupy pro předkládání a vyřizování kandidatur.
 3. Zřizuje se výbor složený ze sedmi osob z řad bývalých členů Soudního dvora a Tribunálu a obecně uznávaných právníků. Rada rozhoduje na doporučení předsedy Soudního dvora o jmenování členů výboru a pravidlech jeho fungování.
 4. Výbor vydává stanovisko ke vhodnosti kandidátů na výkon funkce soudce Soudu pro veřejnou službu. Výbor připojí k tomuto stanovisku seznam kandidátů, kteří mají nejvhodnější zkušenosti na nejvyšší úrovni. Tento seznam musí obsahovat počet kandidátů, který odpovídá alespoň dvojnásobku počtu soudců, které má Rada jmenovat.
 Článek 4
 1. Soudci volí ze svého středu předsedu Soudu pro veřejnou službu na dobu tří let. Předseda může být zvolen opakovaně.
 2. Soud pro veřejnou službu zasedá v senátech o třech soudcích. Ve věcech vymezených jednacím řádem může rozhodovat v plénu, v senátu o pěti soudcích nebo jako samosoudce.
 3. Předseda Soudu pro veřejnou službu předsedá plénu a senátu o pěti soudcích. Předsedové senátů o třech soudcích jsou jmenováni za podmínek stanovených v odstavci 1. Je-li předseda Soudu pro veřejnou službu přidělen senátu o třech soudcích, předsedá mu.
 4. Pravomoci a usnášeníschopnost pléna, jakož i složení senátů a přidělování věcí


text:
jednotlivým senátům určí jednací řád.
 Článek 5
 Články 2 až 6, 14 a 15, čl. 17 první, druhý a pátý pododstavec a článek 18 statutu Soudního dvora Evropské unie se použijí na Soud pro veřejnou službu a jeho členy.
 Přísaha uvedená v článku 2 statutu se skládá před Soudním dvorem a rozhodnutí uvedená v článcích 3, 4 a 6 tohoto statutu přijímá Soudní dvůr po konzultaci se Soudem pro veřejnou službu.
 Článek 6
 1. Soud pro veřejnou službu se opírá o útvary Soudního dvora a Tribunálu. Předseda Soudního dvora, popřípadě předseda Tribunálu určí vzájemnou dohodou s předsedou Soudu pro veřejnou službu, za jakých podmínek budou úředníci a ostatní zaměstnanci Soudního dvora nebo Tribunálu poskytovat služby Soudu pro veřejnou službu, aby zajistili jeho chod. Někteří úředníci nebo jiní zaměstnanci jsou podřízeni vedoucímu soudní kanceláře Soudu pro veřejnou službu pod dohledem předsedy tohoto soudu.
 2. Soud pro veřejnou službu jmenuje vedoucího své soudní kanceláře a upraví jeho postavení. Ustanovení čl. 3 čtvrtého pododstavce a články 10, 11 a 14 statutu Soudního dvora Evropské unie se použijí na vedoucího soudní kanceláře tohoto soudu.
 Článek 7
 1. Řízení před Soudem pro veřejnou službu se řídí hlavou III statutu Soudního dvora Evropské unie, s výjimkou článků 22 a 23 uvedeného statutu. Podle potřeby bude upřesněno a doplněno jednacím řádem tohoto soudu.
 2. Pravidla pro používání jazyků u Tribunálu se vztahují na Soud pro veřejnou službu.
 3. Písemná část řízení zahrnuje podání návrhu a žalobní odpovědi, nerozhodne-li Soud pro veřejnou službu o nezbytnosti druhé výměny spisů účastníků řízení. Uskutečnila-li se druhá výměna spisů účastníků řízení, může Soud pro veřejnou službu se souhlasem účastníků řízení rozhodnout bez ústního jednání.
 4. V každém stadiu řízení, včetně podání návrhu, může Soud pro veřejnou službu zkoumat možnosti smírného narovnání a může se pokusit o jeho usnadnění.
 5. Soud pro veřejnou službu rozhoduje o nákladech řízení. S výhradou zvláštních ustanovení jednacího řádu se účastníku řízení, který neměl úspěch ve věci, uloží náhrada nákladů řízení, pokud to účastník řízení, který měl ve věci úspěch, požadoval.
 Článek 8
 1. Je-li návrh nebo jiné podání určené Soudu pro veřejnou službu omylem podáno vedoucímu soudní kanceláře Soudního dvora nebo Tribunálu, předá je neprodleně vedoucímu soudní kanceláře Soudu pro veřejnou službu. Obdobně, je-li návrh nebo jiné podání určené Soudnímu dvoru nebo Tribunálu omylem podáno vedoucímu soudní kanceláře Soudu pro veřejnou službu, předá je neprodleně vedoucímu soudní kanceláře Soudního dvora nebo Tribunálu.
 2. Pokud Soud pro veřejnou službu zjistí, že není příslušný k řízení ve věci, ve které je příslušný Soudní dvůr nebo Tribunál, postoupí věc Soudnímu dvoru nebo Tribunálu. Obdobně pokud Soudní dvůr nebo Tribunál zjistí, že je k řízení příslušný Soud pro veřejnou službu, postoupí věc Soudu pro veřejnou službu, který již poté nemůže prohlásit svou nepříslušnost.
 3. Jsou-li Soudu pro veřejnou službu i Tribunálu předloženy věci týkající se stejné otázky výkladu nebo otázky platnosti stejného právního aktu, může Soud pro veřejnou službu po vyslechnutí účastníků řízení přerušit řízení, dokud Tribunál nevynese rozsudek.
 Jsou-li Soudu pro veřejnou službu i Tribunálu předloženy věci, které mají stejný


text:
předmět, prohlásí Soud pro veřejnou službu svou nepříslušnost, aby umožnil Tribunálu o věcech rozhodnout.
 Článek 9
 Proti konečným rozhodnutím Soudu pro veřejnou službu, proti rozhodnutím tohoto soudu, která řeší věc pouze částečně, nebo proti rozhodnutím o otázce týkající se příslušnosti soudu nebo přípustnosti žaloby lze ve lhůtě dvou měsíců od oznámení napadeného rozhodnutí podat opravný prostředek k Tribunálu.
 Tento opravný prostředek může podat kterýkoli účastník řízení, jehož návrhovým žádáním nebylo zcela nebo zčásti vyhověno. Jiní vedlejší účastníci řízení než členské státy nebo orgány Unie mohou podat opravný prostředek, pouze pokud se jich rozhodnutí Soudu pro veřejnou službu přímo týká.
 Článek 10
 1. Opravný prostředek k Tribunálu proti rozhodnutí Soudu pro veřejnou službu, kterým byl zamítnut návrh na vstup do řízení, může osoba, jejíž návrh byl zamítnut, podat ve lhůtě dvou týdnů od oznámení rozhodnutí o zamítnutí.
 2. Účastníci řízení mohou podat opravný prostředek k Tribunálu proti rozhodnutím Soudu pro veřejnou službu přijatým podle článku 278 nebo 279 nebo podle čl. 299 čtvrtého pododstavce Smlouvy o fungování Evropské unie a podle článku 157 nebo podle čl. 164 třetího pododstavce Smlouvy o ESAE ve lhůtě dvou měsíců od jejich oznámení.
 3. Předseda Tribunálu může o opravných prostředcích uvedených v odstavcích 1 a 2 rozhodnout ve zkráceném řízení, které se v nezbytném rozsahu může odchylovat od určitých pravidel obsažených v této příloze a které bude upraveno jednacím řádem Tribunálu.
 Článek 11
 1. Opravné prostředky k Tribunálu jsou omezeny na právní otázky. Jsou přípustné pro nepříslušnost Soudu pro veřejnou službu, pro nedostatky řízení před tímto soudem, které poškozují zájmy účastníka řízení podávajícího opravný prostředek, či pro porušení právních předpisů Unie Soudem pro veřejnou službu.
 2. Opravný prostředek jen proti určení výše náhrady nákladů řízení nebo proti rozhodnutí, který z účastníků řízení je má platit, není přípustný.
 Článek 12
 1. Aniž jsou dotčeny články 278 a 279 Smlouvy o fungování Evropské unie a článek 157 Smlouvy o ESAE, nemá opravný prostředek k Tribunálu odkladný účinek.
 2. Je-li podán opravný prostředek proti rozhodnutí Soudu pro veřejnou službu, má řízení před Tribunálem písemnou a ústní část. Za podmínek stanovených v jednacím řádu Tribunálu může tento tribunál poté, co vyslechne účastníky řízení, rozhodnout bez ústního jednání.
 Článek 13
 1. Je-li opravný prostředek opodstatněný, zruší Tribunál rozhodnutí Soudu pro veřejnou službu a vydá rozhodnutí ve věci sám. Pokud spor nedovoluje rozhodnout ve věci, vrátí věc zpět k rozhodnutí Soudu pro veřejnou službu.
 2. Je-li věc vrácena Soudu pro veřejnou službu, je tento soud vázán právním názorem obsaženým v rozhodnutí Tribunálu.


text:
 Důležité právní upozornění
 |
 22002D0144
 Úřední věstník L 019 , 23/01/2003 S. 0013 - 0014
 Rozhodnutí Smíšeného výboru EHPč. 144/2002ze dne 8. listopadu 2002,kterým se mění příloha XX (Životní prostředí) Dohody o EHPSMÍŠENÝ VÝBOR EHP,s ohledem na Dohodu o Evropském hospodářském prostoru ve znění Protokolu o úpravě Dohody o Evropském hospodářském prostoru (dále jen "Dohoda"), a zejména s ohledem na článek 98 této dohody,vzhledem k těmto důvodům:(1) Příloha XX Dohody byla změněna rozhodnutím Smíšeného výboru EHP č. 134/2002 ze dne 27. září 2002 [1].(2) Rozhodnutí Komise 2002/231/ES ze dne 18. března 2002, kterým se stanovují revidovaná ekologická kritéria pro udělování ekoznačky Společenství obuvi a kterým se mění rozhodnutí 1999/179/ES [2], by mělo být začleněno do Dohody.(3) Rozhodnutí Komise 2002/255/ES ze dne 25. března 2002, kterým se stanovují ekologická kritéria pro udělování ekoznačky Společenství televizním přijímačům [3], by mělo být začleněno do Dohody,ROZHODL TAKTO:Článek 1Příloha XX Dohody o EHP se mění takto:1. V bodě 2eo (rozhodnutí Komise 1999/179/ES) se doplňuje nová odrážka, která zní:"— 32002 D 0231: rozhodnutí Komise 2002/231/EHS ze dne 18. března 2002 (Úř. věst. L 77, 20.3.2002, s. 50)."2. Za bod 2et (rozhodnutí Komise 2001/607/ES) se vkládá nový bod, který zní:"2eu. 32002 D 0255: Rozhodnutí Komise 2002/255/ES ze dne 25. března 2002, kterým se stanovují ekologická kritéria pro udělování ekoznačky Společenství televizním přijímačům (Úř. věst. L 87, 4.4.2002, s. 53)."Článek 2Znění rozhodnutí 2002/231/ES a 2002/255/ES v islandském a norském jazyce, která mají být zveřejněna v dodatku EHP Úředního věstníku Evropských společenství, jsou platná.Článek 3Toto rozhodnutí vstupuje v platnost dnem 9. listopadu 2002 za předpokladu, že Smíšenému výboru EHP jsou učiněna veškerá oznámení podle čl. 103 odst. 1 Dohody [4].Článek 4Toto rozhodnutí bude zveřejněno v oddíle EHP a v dodatku EHP Úředního věstníku Evropských společenství.V Bruselu dne 8. listopadu 2002.Za Smíšený výbor EHPpředsedaKjartan Jóhannsson[1] Úř. věst. L 336, 12.12.2002, s. 34.[2] Úř. věst. L 77, 20.3.2002, s. 50.[3] Úř. věst. L 87, 4.4.2002, s. 53.[4] Nebyly oznámeny žádné ústavní požadavky.--------------------------------------------------


text:
 |
 22010A1109(01)
 Dohoda mezi Evropskou unií, Islandem, Lichtenštejnským knížectvím a Norským královstvím o finančním mechanismu EHP na období 2009–2014
 Úřední věstník L 291 , 09/11/2010 S. 4 - 9
 Dohodamezi Evropskou unií, Islandem, Lichtenštejnským knížectvím a Norským královstvím o finančním mechanismu EHP na období 2009–2014EVROPSKÁ UNIE,ISLAND,LICHTENŠTEJNSKÉ KNÍŽECTVÍ,NORSKÉ KRÁLOVSTVÍ,VZHLEDEM K TOMU, že se smluvní strany Dohody o Evropském hospodářském prostoru (dále jen "Dohoda o EHP") dohodly na potřebě snižovat hospodářské a sociální rozdíly mezi svými regiony s cílem podporovat trvalé a vyvážené posilování vzájemných obchodních a hospodářských vztahů,VZHLEDEM K TOMU, že státy ESVO zřídily finanční mechanismus v rámci Evropského hospodářského prostoru, aby přispěly k dosažení tohoto cíle,VZHLEDEM K TOMU, že ustanovení, kterými se řídí finanční mechanismus EHP na období 2004–2009, byla stanovena v protokolu 38a a v dodatku k protokolu 38a k Dohodě o EHP,VZHLEDEM K TOMU, že potřeba zmírňovat hospodářské a sociální rozdíly v Evropském hospodářském prostoru přetrvává, a proto je třeba stanovit nový mechanismus pro finanční příspěvky států EHP/ESVO na období 2009–2014,SE ROZHODLY UZAVŘÍT TUTO DOHODU:Článek 1Článek 117 Dohody o EHP se nahrazuje tímto:"Ustanovení, kterými se řídí finanční mechanismy, jsou uvedena v protokolu 38, protokolu 38a, v dodatku k protokolu 38a a v protokolu 38b."Článek 2Za protokol 38a Dohody o EHP se vkládá nový protokol 38b. Znění protokolu 38b je uvedeno v příloze této dohody.Článek 3Tuto dohodu smluvní strany ratifikují nebo schválí v souladu se svými vlastními postupy. Ratifikační listiny nebo listiny o schválení budou uloženy u Generálního sekretariátu Rady Evropské unie.Protokol vstupuje v platnost prvním dnem druhého měsíce následujícího po uložení poslední ratifikační listiny či listiny o schválení.Tato dohoda se prozatímně uplatňuje do okamžiku, než budou dokončeny postupy uvedené v odstavcích 1 a 2, od prvního dne měsíce následujícího po dni uložení posledního oznámení učiněného za tímto účelem.Článek 4Tato dohoda, sepsaná v jediném vyhotovení v jazyce anglickém, bulharském, českém, dánském, estonském, finském, francouzském, italském, litevském, lotyšském, maďarském, maltském, německém, nizozemském, polském, portugalském, rumunském, řeckém, slovenském, slovinském, španělském, švédském, islandském a norském, přičemž všechna znění mají stejnou platnost, bude uložena u Generálního sekretariátu Rady Evropské unie, který předá její ověřenou kopii každé ze smluvních stran této dohody.Съставено в Брюксел на двадесет и осми юли две хиляди и десета година и деветнадесети август две хиляди и десета година.Hecho en Bruselas, el veintiocho de julio de dos mil diez y el diecinueve de agosto de dos mil diez.V Bruselu dne 28. července 2010 a 19. srpna 2010.Udfærdiget i Bruxelles, den 28. juli 2010 og den 19. august 2010.Geschehen zu Brüssel am 28. Juli 2010 und am 19. August 2010.Brüsselis kahe tuhande kümnenda aasta juulikuu kahekümne kaheksandal ja augustikuu üheksateistkümnendal päevalΈγινε στις Βρυξέλλες, στις 28 Iουλίου 2010 και στις 19 Αυγούστου 2010.Done at Brussels on the twenty-eighth day of July and on the nineteenth day of August in the year two thousand and ten.Fait à Bruxelles, le vingt-huit juillet deux mil dix et le dix-neuf août deux mil dix.Fatto a Bruxelles, addì ventotto luglio duemiladieci e diciannove agosto duemiladieci.Briselē, 2010. gada 28. jūlijā un 2010. gada 19. augustāPriimta Briuselyje 2010 m.


text: liepos 28 d. ir 2010 m. rugpjūčio 19 d.Kelt Brüsszelben, a kétezer-tizedik év július havának huszonnyolcadik napján és a kétezer-tizedik év augusztus havának tizenkilencedik napján.Magħmul fi Brussell, it- 28 ta’ Lulju 2010 u d- 19 ta’ Awwissu 2010.Gedaan te Brussel, 28 juli 2010 en 19 augustus 2010.Sporządzono w Brukseli dnia 28 lipca 2010 r. i 19 sierpnia 2010 r.Feito em Bruxelas, em vinte e oito de Julho de dois mil e dez e em dezanove de Agosto de dois mil e dez.Întocmit la Bruxelles, 28 iulie 2010 și 19 august 2010.V Bruseli dvadsiateho ôsmeho júla dvetisícdesať a devätnásteho augusta dvetisícdesať.V Bruslju, 28. julija 2010 in 19. avgusta 2010.Tehty Brysselissä, kahdentenakymmenentenäkahdeksantena päivänä heinäkuuta vuonna kaksituhattakymmenen ja yhdeksäntenätoista päivänä elokuuta vuonna kaksituhattakymmenenSom skedde i Bryssel den tjugoåttonde juli tjugohundratio och den nittonde augusti tjugohundratio.Gert í Brussel, 28. júlí 2010 og 19. ágúst 2010.Utferdiget i Brussel, den 28. juli 2010 og den 19. august 2010.За Европейския съюзPor la Unión EuropeaZa Evropskou uniiFor Den Europæiske UnionFür die Europäische UnionEuroopa Liidu nimelΓια την Ευρωπαϊκή ΈνωσηFor the European UnionPour l’Union européennePer l’Unione europeaEiropas Savienības vārdā –Europos Sąjungos varduAz Európai Unió részérőlGħall-Unjoni EwropeaVoor de Europese UnieW imieniu Unii EuropejskiejPela União EuropeiaPentru Uniunea EuropeanăZa Európsku úniuZa Evropsko unijoEuroopan unionin puolestaFör Europeiska unionen+++++ TIFF +++++Fyrir Ísland+++++ TIFF +++++Für das Fürstentum Liechtenstein+++++ TIFF +++++For Konveriket Norge+++++ TIFF +++++--------------------------------------------------PŘÍLOHAPROTOKOL 38 BO FINANČNÍM MECHANISMU EHP (2009–2014)Článek 1Island, Lichtenštejnsko a Norsko (dále jen "státy ESVO") přispějí ke snižování hospodářských a sociálních rozdílů v Evropském hospodářském prostoru a k posilování svých vztahů s přijímajícími státy prostřednictvím finančních příspěvků v prioritních odvětvích uvedených v článku 3.Článek 2Celková částka finančních příspěvků podle článku 1 činí 988,5 milionu EUR a bude uvolňována od 1. května 2009 do 30. dubna 2014 včetně v ročních tranších ve výši 197,7 milionu EUR.Článek 31. Finanční příspěvky se týkají těchto prioritních odvětví:a) ochrana životního prostředí a environmentální řízení;b) změna klimatu a obnovitelné zdroje energie;c) občanská společnost;d) lidský a sociální rozvoj;e) ochrana kulturního dědictví.2. Akademický výzkum může být k financování způsobilý, pokud je zacílen na jedno nebo několik prioritních odvětví.3. Orientačním cílem při rozdělování prostředků pro každý přijímající stát je alespoň 30 procent pro prioritní odvětví a) a b) dohromady a 10 procent pro prioritní odvětví c). V souladu s postupem uvedeným v čl. 8 odst. 2 se prioritní odvětví pružným způsobem vybírají, koncentrují a přizpůsobují podle různých potřeb každého přijímajícího státu s přihlédnutím k jeho velikosti a k výši příspěvku.Článek 41. Příspěvek států ESVO nepřekročí 85 procent nákladů na program. Ve zvláštních případech může dosáhnout až 100 procent nákladů na program.2. Musí být dodržována příslušná pravidla pro státní podporu.3. Evropská komise bude prověřovat všechny programy a veškeré jejich podstatné změny z hlediska jejich slučitelnosti s cíli Evropské unie.4. Odpovědnost států ESVO za projekty je omezena na poskytování finančních prostředků podle dohodnutého plánu. Nepřebírají žádnou odpovědnost vůči třetím stranám.Článek 5Finanční prostředky budou přístupné těmto přijímajícím státům: Bulharsko, Česká republika, Estonsko, Řecko, Španělsko, Kypr, Lotyšsko, Litva, Maďarsko, Malta, Polsko, Portugalsko, Rumunsko, Slovinsko a Slovensko.Španělsku se přidělí částka 45,85 milionu EUR na přechodnou podporu v


text: období 1. května 2009 až 31. prosince 2013. S přihlédnutím k přechodným úpravám se zbývající prostředky se zpřístupní podle tohoto rozdělení:| Finanční prostředky (v milionech EUR) |Bulharsko | 78,60 |Česká republika | 61,40 |Estonsko | 23,00 |Řecko | 63,40 |Kypr | 3,85 |Lotyšsko | 34,55 |Litva | 38,40 |Maďarsko | 70,10 |Malta | 2,90 |Polsko | 266,90 |Portugalsko | 57,95 |Rumunsko | 190,75 |Slovinsko | 12,50 |Slovensko | 38,35 |Článek 6V listopadu 2011 a v listopadu 2013 budou provedeny přezkumy za účelem přerozdělení dostupných prostředků nepřidělených na závazky na projekty s vysokou prioritou v některém z přijímajících států.Článek 71. Finanční příspěvek poskytovaný podle tohoto protokolu je úzce koordinován s dvoustranným poskytováním příspěvku Norska, které je stanoveno v norském finančním mechanismu.2. Státy ESVO zejména zajistí, aby postupy podávání žádostí a způsoby provádění byly v podstatě stejné u obou finančních mechanismů uvedených v předchozím odstavci.3. V případě potřeby se vezmou v úvahu veškeré významné změny politik soudržnosti Evropské unie.Článek 8Provádění finančního mechanismu EHP se řídí těmito ustanoveními:1) Ve všech fázích provádění se uplatní nejvyšší stupeň transparentnosti, odpovědnosti a nákladové efektivnosti, jakož i zásady řádné správy věcí veřejných, udržitelného rozvoje a rovnosti žen a mužů. Cíle finančního mechanismu EHP se uskutečňují v úzké spolupráci mezi přijímajícími státy a státy ESVO.2) Za účelem zajištění efektivního a cíleného provádění státy ESVO s přihlédnutím k prioritám jednotlivých států uzavřou s každým přijímajícím státem memorandum o porozumění, které stanoví víceletý programový rámec, jakož i řídicí a kontrolní struktury.3) Po uzavření memoranda o porozumění předloží přijímající státy návrhy programů. Státy ESVO tyto návrhy posoudí a schválí a uzavřou s přijímajícími státy grantové dohody pro jednotlivé programy. Míra podrobnosti programu zohlední výši příspěvku. V rámci programů mohou být ve výjimečných případech konkretizovány projekty, včetně podmínek pro jejich výběr, schvalování a kontrolu, a to v souladu s prováděcími předpisy uvedenými v odstavci 8.Odpovědnost za provádění dohodnutých programů mají přijímající státy. Ty také poskytnou vhodný řídicí a kontrolní systém, aby bylo zajištěno řádné provádění a řízení.4) Pro dosažení široké účasti se při přípravě, provádění, sledování a hodnocení finančního příspěvku ve vhodných případech využije partnerská spolupráce. Partnery mohou být mimo jiné subjekty na místní, regionální a národní úrovni, ze soukromého sektoru a občanské společnosti, jakož i z řad sociálních partnerů v přijímajících státech a ve státech ESVO.5) Kontrolní systém pro řízení finančního mechanismu EHP zajistí dodržování zásady řádného finančního řízení. Státy ESVO mohou provádět kontroly podle svých vnitřních požadavků. Přijímající státy mu za tímto účelem poskytnou veškerou nutnou pomoc, informace a dokumentaci. V případě nesrovnalostí mohou státy ESVO pozastavit financování a požadovat vrácení prostředků.6) Všechny projekty spadající do víceletého programového rámce v přijímajících státech mohou být v souladu s příslušnými pravidly pro zadávání veřejných zakázek realizovány ve spolupráci mezi subjekty usazenými v přijímajících státech a ve státech ESVO.7) Náklady na řízení vzniklé státům ESVO se zahrnou do celkové částky uvedené v článku 2 a upřesní se v prováděcích předpisech uvedených v odstavci 8.8) Státy ESVO zřídí výbor pro celkové řízení finančního mechanismu EHP. Po konzultaci s přijímajícími státy vypracují státy ESVO další


text:
 Důležité právní upozornění
 |
 22002D0134
 Úřední věstník L 336 , 12/12/2002 S. 0034 - 0035
 Rozhodnutí Smíšeného výboru EHPč. 134/2002ze dne 27. září 2002,kterým se mění příloha XX (Životní prostředí) Dohody o EHPSMÍŠENÝ VÝBOR EHP,s ohledem na Dohodu o Evropském hospodářském prostoru ve znění Protokolu o úpravě Dohody o Evropském hospodářském prostoru (dále jen "Dohoda"), a zejména s ohledem na článek 98 této dohody,vzhledem k těmto důvodům:(1) Příloha XX Dohody byla změněna rozhodnutím Smíšeného výboru EHP č. 107/2002 ze dne 12. července 2002 [1].(2) Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 2037/2000 ze dne 29. června 2000 o látkách, které poškozují ozónovou vrstvu [2], by mělo být začleněno do Dohody.(3) Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 2038/2000 ze dne 28. září 2000, kterým se mění nařízení (ES) č. 2037/2000 o látkách, které poškozují ozónovou vrstvu, pokud jde o inhalátory odměřených dávek a dávkovače léčiv [3], by mělo být začleněno do Dohody.(4) Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 2039/2000 ze dne 28. září 2000, kterým se mění nařízení (ES) č. 2037/2000 o látkách, které poškozují ozónovou vrstvu, pokud jde o základní rok pro přidělení kvót hydrochlorfluoruhlovodíků [4], by mělo být začleněno do Dohody.(5) Nařízení Rady (ES) č. 3093/94 ze dne 15. prosince 1994 o látkách, které poškozují ozónovou vrstvu [5], které je začleněno do Dohody, bylo zrušeno a je třeba je nahradit,ROZHODL TAKTO:Článek 1V příloze XXI Dohody se bod 21aa (nařízení Rady (ES) č. 3093/94) nahrazuje tímto:"32000 R 2037: nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 2037/2000 ze dne 29. června 2000 o látkách, které poškozují ozónovou vrstvu (Úř. věst. L 244, 29.9.2000, s. 1, ve znění:- 32000 R 2038: nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 2038/2000 ze dne 28. září 2000 (Úř. věst. L 244, 29.9.2000, s. 25);- 32000 R 2039: nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 2039/2000 ze dne 28. září 2000 (Úř. věst. L 244, 29.9.2000, s. 26).Pro účely Dohody se nařízení upravuje takto:a) V článku 3i) v odstavci 1 se slova "odstavců 5 až 10" nahrazují slovy "odstavců 5 až 8",ii) v odstavci 3 se slova "odstavců 8, 9 a 10" nahrazují slovy "odstavec 8",iii) odstavce 4, 9 a 10 se neuplatňují.b) V článku 4i) v odstavcích 1 až 3 se slova "odstavců 4 a 5" nahrazují slovy "odstavce 4",ii) v odstavci 2 se čtvrtý pododstavec neuplatňuje,iii) v odstavci 3 se druhý a čtvrtý pododstavec neuplatňují,iv) odstavec 5 se neuplatňuje.c) Kapitola III se neuplatňuje.d) Články 19 a 20 se neuplatňují.Státy ESVO uvedou na vnitrostátní úrovni v platnost opatření nutná k dosažení souladu s odpovídajícími ustanoveními Montrealského protokolu a s odpovídajícími ustanoveními nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 2037/2000."Článek 2Znění nařízení (ES) č. 2037/2000, (ES) č. 2038/2000 a (ES) č. 2039/2000 v islandském a norském jazyce, která mají být zveřejněna v dodatku EHP Úředního věstníku Evropských společenství, jsou platná.Článek 3Toto rozhodnutí vstupuje v platnost dnem 28. září 2002 za předpokladu, že Smíšenému výboru EHP jsou učiněna veškerá oznámení podle čl. 103 odst. 1 Dohody [6].Článek 4Toto rozhodnutí bude zveřejněno v oddíle EHP


text:
 13.10.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 310/1
 MĚNOVÁ DOHODA
 mezi Evropskou unií a Monackým knížectvím
 2012/C 310/01
 EVROPSKÁ UNIE, zastupovaná Francouzskou republikou a Evropskou komisí,
 a
 MONACKÉ KNÍŽECTVÍ,
 vzhledem k těmto důvodům:
 (1)
 Podle nařízení Rady (ES) č. 974/98 ze dne 3. května 1998 nahradila dne 1. ledna 1999 měny jednotlivých členských států účastnících se třetí etapy hospodářské a měnové unie měna euro, přičemž mezi tyto státy patřila Francie.
 (2)
 Před vznikem eura byly Francie a Monacké knížectví propojeny dvoustrannými dohodami v měnové a bankovní oblasti, zejména francouzsko-monackou dohodou o devizové kontrole ze dne 14. dubna 1945 a Dohodou o dobrých sousedských vztazích ze dne 18. května 1963.
 (3)
 Monacké knížectví bylo oprávněno používat euro jako svou oficiální měnu od 1. ledna 1999 na základě rozhodnutí Rady ze dne 31. prosince 1998 (1).
 (4)
 Evropská unie, zastoupená Francouzskou republikou ve spolupráci s Komisí a ECB, uzavřela s Monackým knížectvím dne 24. prosince 2001 měnovou dohodu. V důsledku toho byla aktualizována Dohoda o dobrých sousedských vztazích mezi Francouzskou republikou a Monackým knížectvím.
 (5)
 V souladu s touto měnovou dohodou je Monacké knížectví oprávněno nadále používat euro jako svou oficiální měnu a přiznat eurobankovkám a euromincím status zákonného platidla. Na jeho území se používají pravidla Evropské unie uvedená v příloze této dohody, za podmínek stanovených touto dohodou.
 (6)
 Monacké knížectví musí zajistit, že pravidla Společenství týkající se eurobankovek a euromincí budou použitelná na jeho území. Eurobankovky a euromince musí být předmětem náležité ochrany proti padělání. Je důležité, aby Monacké knížectví přijalo všechna potřebná opatření pro boj s paděláním a spolupracovalo v této oblasti s Komisí, ECB, Francií a Evropským policejním úřadem (Europol).
 (7)
 Tato měnová dohoda nemůže úvěrovým institucím a případně jiným finančním institucím usazeným na území Monackého knížectví zaručit právo usazování a volného pohybu služeb v Evropské unii. Nezaručuje úvěrovým institucím a případně jiným finančním institucím usazeným na území Evropské unie právo usazování a volného pohybu služeb v Monackém knížectví.
 (8)
 Tato dohoda neukládá ECB a národním centrálním bankám povinnost zařadit finanční nástroje Monackého knížectví na seznam (seznamy) cenných papírů způsobilých pro operace měnové politiky v rámci Evropského systému centrálních bank.
 (9)
 Monacké knížectví má na svém území správcovské společnosti vykonávající činnosti správy pro třetí osoby nebo předávání příkazů, jejichž služby se řídí výhradně monackým právem, aniž by byly dotčeny povinnosti uvedené v čl. 11 odst. 6. Tyto společnosti nemohou mít přístup k platebním systémům a systémům vypořádání obchodů s cennými papíry.
 (10)
 V návaznosti na historické vazby existující mezi Francií a Monackým knížectvím a principy stanovenými měnovou dohodou ze dne 24. prosince 2001 se Evropská unie a Monacké knížectví zavazují spolupracovat v dobré víře na zajištění užitečného účinku této dohody.
 (11)
 Je zřízen smíšený výbor složený ze zástupců Monackého knížectví, Francouzské republiky, Evropské komise a ECB, aby přezkoumával používání této dohody, rozhodoval, za podmínek stanovených v článku 3, o ročním stropu pro emisi mincí, přezkoumával přiměřenost minimálního podílu mincí, jež mají být uvedeny do oběhu v nominální hodnotě, a posuzoval opatření přijatá Monackým knížectvím k provádění příslušných právních


text:
předpisů Evropské unie.
 (12)
 Pro řešení sporů vzniklých v souvislosti s nesplněním povinnosti nebo nedodržením ustanovení této dohody, u kterých bylo konstatováno, že se strany předem nedohodly, by měl být příslušný Soudní dvůr Evropské unie,
 SE DOHODLY TAKTO:
 Článek 1
 Monacké knížectví je oprávněno používat euro jako svou oficiální měnu v souladu s pozměněnými nařízeními (ES) č. 1103/97 a (ES) č. 974/98. Monacké knížectví přiznává eurobankovkám a euromincím status zákonného platidla.
 Článek 2
 Monacké knížectví neemituje žádné bankovky, ani mince, aniž by podmínky emise sjednalo s Evropskou unií. Podmínky emise euromincí počínaje 1. lednem 2011 jsou stanoveny v následujících článcích.
 Článek 3
 1. Roční strop, v hodnotovém vyjádření, pro emisi euromincí Monackým knížectvím zahrnuje:
 pevnou část, jejíž počáteční výše pro rok 2011 činí 2 340 000 EUR.
 proměnlivou část, jež odpovídá, v hodnotovém vyjádření, průměrné emisi mincí na hlavu ve Francouzské republice v roce n-1 vynásobené počtem obyvatel Monackého knížectví.
 Smíšený výbor může každoročně upravit výši pevné části s ohledem na inflaci – podle inflace měřené indexem HISC ve Francii v roce n-1 – a s ohledem na možné významné tendence ovlivňující trh se sběratelskými euromincemi.
 2. Monacké knížectví může rovněž emitovat zvláštní pamětní minci a/nebo sběratelské mince u příležitosti událostí významných pro knížectví. V případě, že v důsledku této zvláštní emise bude překročen celkový emisní strop stanovený v odstavci 1, hodnota této emise se započte proti nevyužité části stropu v předchozím roce a/nebo se o ni sníží strop pro rok následující.
 Článek 4
 1. Euromince emitované Monackým knížectvím jsou identické s euromincemi emitovanými členskými státy Evropské unie, které přijaly euro, pokud jde o nominální hodnotu, status zákonného platidla, technické parametry, umělecké prvky na společné straně a sdílené umělecké prvky na národní straně.
 2. Monacké knížectví předem oznámí Komisi návrhy národní strany svých euromincí a Komise zkontroluje jejich soulad s pravidly Evropské unie.
 Článek 5
 Francie dá Monackému knížectví k dispozici mincovnu v Paříži pro ražení jeho mincí, v souladu s článkem 18 Dohody o dobrých sousedských vztazích mezi Francií a Monackým knížectvím ze dne 18. května 1963.
 Článek 6
 1. V souladu s čl. 128 odst. 2 Smlouvy o fungování Evropské unie se pro účely schválení celkového objemu emise členského státu ze strany Evropské centrální banky objem euromincí emitovaných Monackým knížectvím připočte k objemu mincí emitovaných Francií.
 2. Monacké knížectví oznámí Francouzské republice nejpozději do 1. září každého roku objemu a nominální hodnotu euromincí, které zamýšlí v následujícím roce emitovat. Také oznámí Komisi zamýšlené podmínky emise těchto mincí.
 3. Informace uvedené v odstavci 2 pro rok 2011 sdělí Monacké knížectví při podpisu této dohody.
 4. Aniž je dotčeno vydávání sběratelských mincí, uvede Monacké knížectví do oběhu v nominální hodnotě nejméně 80 % euromincí emitovaných každý rok. Smíšený výbor každých pět let přezkoumá přiměřenost minimálního podílu mincí, jež mají být uvedeny do oběhu v nominální hodnotě, a může rozhodnout o jeho zvýšení.
 Článek 7
 1. Monacké knížectví může emitovat sběratelské euromince. Jejich emise se zahrnuje do ročního stropu uvedeného v článku 3. Emise sběratelských euromincí Monackým knížectvím odpovídají pokynům Evropské


text:
unie pro sběratelské euromince, které mimo jiné vyžadují použití takových technických parametrů, uměleckých prvků a nominálních hodnot, které umožňují odlišení sběratelských euromincí od mincí určených pro uvedení do oběhu.
 2. Sběratelské mince emitované Monackým knížectvím nejsou v Evropské unii zákonným platidlem.
 Článek 8
 Monacké knížectví přijme v této oblasti veškerá nezbytná opatření pro boj proti padělání a spolupráci s Komisí, ECB, Francií a Evropským policejním úřadem (Europol).
 Článek 9
 Monacké knížectví se zavazuje:
 a)
 uplatňovat právní akty a pravidla Evropské unie uvedené v příloze A, na které se vztahuje článek 11.2 a které jsou uplatňovány přímo Francií nebo ustanovení přijatá Francií pro provádění těchto právních aktů a pravidel podle podmínek článků 11.2 a 11.3;
 b)
 přijmout opatření ekvivalentní právním aktům a pravidlům Evropské unie, uvedeným v příloze B, které uplatňují přímo členské státy nebo je provádějí, podle podmínek článků 11.4, 11.5 a 11.6, v následujících oblastech:
 —
 bankovní a finanční právo a prevence praní špinavých peněž v oblastech a podle podmínek uvedených v článku 11,
 —
 předcházení podvodům a padělání hotovostních i bezhotovostních platebních prostředků, medailí a žetonů;
 c)
 uplatňovat na svém území přímo právní akty a pravidla Evropské unie týkající se eurobankovek a euromincí a opatření nezbytná pro používání eura jako jednotné měny, přijatá na základě článku 133 Smlouvy o fungování Evropské unie, kromě výslovného opačného ustanovení uvedeného v této dohodě. Komise bude prostřednictvím smíšeného výboru informovat monacké úřady o seznamu dotčených aktů a pravidel.
 Článek 10
 1. Úvěrové a případně jiné finanční instituce schválené k výkonu činnosti na území Monackého knížectví se mohou, za podmínek stanovených v článku 11, účastnit mezibankovního systému zúčtování a provádění plateb a vypořádání obchodů s cennými papíry Evropské unie za stejných podmínek jako úvěrové instituce a případně ostatní finanční instituce usazené ve Francii, s výhradou, že splňují podmínky stanovené pro přístup k těmto systémům.
 2. Úvěrové a případně jiné finanční instituce usazené na území Monackého knížectví podléhají, za podmínek stanovených v článku 11, při provádění předpisů ECB o nástrojích a postupech měnové politiky stejným opatřením přijatým Banque de France jako úvěrové instituce a případně ostatní finanční instituce usazené na území Francie.
 Článek 11
 1. Na území Monackého knížectví se uplatní právní akty přijaté Radou na základě čl. 129 čtvrtý pododstavec Smlouvy o fungování Evropské unie, v kombinaci s články 5.4 nebo 19.1, nebo 34.3 statutu Evropského systému centrálních bank a Evropské centrální banky (dále statut) ECB při uplatnění výše uvedených právních aktů přijatých Radou nebo článků 5, 16, 18, 19, 20, 22 nebo 34.3 statutu, nebo Banque de France pro provedení právních aktů přijatých ECB. Totéž platí pro případné změny těchto aktů.
 2. Monacké knížectví uplatňuje opatření přijatá Francií pro provedení aktů Unie týkajících se činnosti a kontroly úvěrových institucí a předcházení systémovým rizikům pro platební systémy a systémy vypořádání obchodů s cennými papíry, uvedenými v příloze A. Za tímto účelem Monacké knížectví uplatní, za prvé, ustanovení francouzského měnového a finančního zákoníku o činnosti a kontrole úvěrových institucí a nařízení přijatých pro jejich uplatnění, jak to stanoví francouzsko-monacká dohoda o devizové kontrole ze


text:
dne 14. dubna 1945 a následná výměna interpretačních dopisů mezi vládou Francouzské republiky a vládou Jeho Jasnosti knížete monackého ze dne 18. května 1963, ze dne 10. května 2001, ze dne 8. listopadu 2005 a ze dne 20. října 2010 o bankovních právních předpisech a, za druhé, ustanovení francouzského měnového a finančního zákoníku o předcházení systémovým rizikům pro platební systémy a systémy vypořádání obchodů s cennými papíry.
 3. Seznam uvedený v příloze A změní Komise při každé změně příslušných textů a pokaždé, když Evropská unie přijme nový text, s ohledem na datum vstupu v platnost a provádění textů. Právní akty a pravidla uvedená v příloze A uplatňuje Monacké knížectví od jejich začlenění do francouzského práva v souladu s ustanoveními uvedenými v odstavci 2. Při každé změně bude aktualizovaný seznam zveřejněn v Úředním věstníku Evropské unie.
 4. Monacké knížectví přijme opatření ekvivalentní opatřením přijatým členskými státy při uplatnění aktů Unie, které jsou nezbytné pro provedení této dohody a jsou uvedeny v příloze B. Smíšený výbor uvedený v článku 13 posoudí ekvivalenci mezi opatřeními přijatými Monakem a opatřeními, které přijímají členské státy na základě výše uvedených aktů Unie podle postupu, který tento výbor definuje.
 5. Aniž by byl dotčen postup uvedený v odst. 9 tohoto článku, bude seznam uvedený v příloze B změněn rozhodnutím smíšeného výboru. Za tímto účelem Komise, jakmile vypracuje novou legislativu v oblasti pokryté touto dohodou, pokud se domnívá, že tato legislativa musí být zahrnuta do seznamu uvedeného v příloze B, informuje Monacké knížectví. Monacké knížectví obdrží kopii dokumentů předložených institucemi a orgány Evropské unie v různých etapách legislativního procesu. Takto změněnou přílohu B zveřejní Komise v Úředním věstníku Evropské unie.
 Smíšený výbor rovněž rozhodne o vhodných a přiměřených lhůtách, ve kterých má Monacké knížectví provést nové právní akty a pravidla zařazené do přílohy B.
 6. Monacké knížectví přijme opatření, která jsou svým účinkem rovnocenná směrnicím Evropské unie uvedeným v příloze B a týkajícím se praní peněz v souladu s doporučeními finančního výboru proti praní peněz (FATF). O zařazení předpisů Evropské unie týkajících se praní peněz do přílohy B rozhoduje případ od případu smíšený výbor. Finanční zpravodajská jednotka Monackého knížectví a jednotky členských států Evropské unie aktivně pokračují ve spolupráci v boji proti praní peněz.
 7. Úvěrové instituce a případně ostatní finanční instituce a ostatní zpravodajské jednotky usazené na území Monackého knížectví podléhají disciplinárním sankcím a postupům zavedeným pro případ porušení právních aktů uvedených v předchozích odstavcích. Monacké knížectví dbá na provádění sankcí stanovených příslušnými orgány v souladu s ustanoveními tohoto článku.
 8. Právní akty uvedené v prvním odstavci tohoto článku vstupují v Monackém knížectví v platnost stejný den jako v Evropské unii pro ty, které jsou zveřejněné v Úředním věstníku Evropské unie, stejný den jako ve Francii pro ty, které jsou zveřejněny v Journal officiel de la République française (JORF). Obecné právní akty uvedené v prvním odstavci tohoto článku, nezveřejněné v Úředním věstníku Evropské unie nebo v JORF, vstupují v platnost od jejich sdělení monackým úřadům. Akty individuálního dosahu uvedené v prvním odstavci tohoto článku se použijí od


text:
jejich oznámení příjemci.
 9. Před udělením povolení investičním podnikům, které se chtějí usadit na území Monackého knížectví a mohou zde nabízet investiční služby jiné než správní činnosti na účet třetích osob a předávání příkazů, aniž by byly dotčeny povinnosti uvedené v odstavci 6 tohoto článku, se Monacké knížectví zavazuje přijmout opatření s rovnocenným účinkem jako platné právní akty Unie, které řídí tyto služby. Odchylně od postupu uvedeného v odstavci 5 tohoto článku budou tyto akty poté začleněny Komisí do přílohy B.
 Článek 12
 1. Soudnímu dvoru Evropské unie náleží výlučná příslušnost pro řešení přetrvávajících sporů mezi stranami vzniklých v souvislosti s nesplněním povinnosti nebo nedodržením ustanovení této dohody, které nemohly být urovnány v rámci smíšeného výboru. Strany se zavazují udělat vše pro to, aby vyřešily spor smírnou cestu v rámci smíšeného výboru.
 2. Pokud není v tomto rámci možné dosáhnout vzájemně přijatelného řešení, může Evropská unie jednající na doporučení Komise po stanovisku Francie a ECB ve věcech, které spadají do její kompetence, nebo Monacké knížectví předložit věc Soudnímu dvoru, pokud se po předběžném prověření smíšeným výborem jeví, že druhá strana nesplnila svou povinnost nebo nedodržela ustanovení této dohody. Rozsudek Soudního dvora je pro obě strany závazný a obě strany učiní nezbytná opatření pro dosažení souladu s rozsudkem ve lhůtě stanovené v rozsudku Soudního dvora.
 3. Pokud Evropská unie nebo Monacké knížectví nepřijme nezbytná opatření k dosažení souladu s rozsudkem v dané lhůtě, může druhá strana dohodu okamžitě ukončit.
 4. Všechny otázky o platnosti rozhodnutí institucí nebo orgánů Evropské unie přijaté na základě této dohody spadají do výlučné příslušnosti Soudního dvora Evropské unie. Každá fyzická nebo právnická osoba sídlící na území Monackého knížectví může zejména využít opravných prostředků pro fyzické a právnické osoby sídlící na území Francie vůči právním aktům, jichž je příjemcem, bez ohledu na formu nebo povahu.
 Článek 13
 1. Smíšený výbor tvoří zástupci Monackého knížectví a Evropské unie. Smíšený výbor si vyměňuje stanoviska a informace a přijímá rozhodnutí uvedená v článcích 3, 6 a 11. Přezkoumává opatření přijatá Monackým knížectvím a vyvíjí úsilí k vyřešení případných sporů vzniklých při provádění dohody. Přijme svůj jednací řád.
 2. Delegace Evropské unie je sestavena ze zástupců Francouzské republiky, která jí předsedá, Evropské komise a Evropské centrální banky. Delegace Evropské unie přijme konsensem svá pravidla a postupy.
 3. Monackou delegaci tvoří zástupci jmenovaní ministrem a předsedá jí poradce vlády pro finance a ekonomiku nebo jeho zástupce.
 4. Smíšený výbor se schází alespoň jednou ročně, a pokaždé, když to některý z členů pokládá za nezbytné, aby výbor mohl plnit své úkoly, kterými je pověřen touto dohodou, zejména podle legislativního vývoje na evropské, francouzské a monacké úrovni. Ve funkci předsedy se každoročně střídá delegace Evropské unie a předseda monacké delegace. Rozhodnutí smíšeného výboru se přijímají jednomyslně.
 5. Sekretariát výboru tvoří dvě jmenované osoby, jedna předsedou monacké delegace a druhá předsedou delegace Evropské unie. Sekretariát se rovněž účastní jednání výboru.
 Článek 14
 Každá ze stran může tuto dohodu vypovědět s výpovědní lhůtou jednoho roku.
 Článek 15
 Tato dohoda je sepsána ve francouzštině a případně může


text:
být přeložena do ostatních jazyků Evropské unie. Pravoplatná je ovšem pouze francouzská verze.
 Článek 16
 Toto dohoda vstupuje v platnost dnem 1. prosince 2011.
 Článek 17
 Měnová dohoda ze dne 24. prosince 2001 se zrušuje ode dne vstupu této dohody v platnost. Odkazy na dohodu ze dne 24. prosince 2001 se považují za odkazy na tuto dohodu.
 V Bruselu dne ve třech prvopisech ve francouzském jazyce.
 Za Evropskou unii
 Olli REHN
 místopředseda Evropské komise odpovědný za hospodářské a finanční záležitosti
 François BAROIN
 ministr hospodářství, financí a průmyslu Francouzské republiky
 Za Monacké knížectví
 Michel ROGER
 státní ministr
 (1) Úř. věst. L 30, 4.2.1999, s. 31.
 PŘÍLOHA A
 Právní předpisy v bankovní a finanční oblasti
 Směrnice Rady 86/635/EHS ze dne 8. prosince 1986 o ročních účetních závěrkách a konsolidovaných účetních závěrkách bank a ostatních finančních institucí: pro ustanovení použitelná na úvěrové instituce (Úř. věst. L 372, 31.12.1986, s. 1)
 ve znění:
 Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/65/ES ze dne 27. září 2001, kterou se mění směrnice 78/660/EHS, 83/349/EHS a 86/635/EHS, pokud se jedná o pravidla oceňování pro roční účetní závěrky a konsolidované účetní závěrky některých forem společností, bank a ostatních finančních institucí (Úř. věst. L 283, 27.10.2001, s. 28)
 Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/51/ES ze dne 18. června 2003, kterou se mění směrnice 78/660/EHS, 83/349/EHS, 86/635/EHS a 91/674/EHS o ročních účetních závěrkách a konsolidovaných účetních závěrkách některých forem společností, bank a jiných finančních institucí a pojišťoven (Úř. věst. L 178, 17.7.2003, s. 16)
 Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/46/ES ze dne 14. června 2006, kterou se mění směrnice Rady 78/660/EHS o ročních účetních závěrkách některých forem společností, 83/349/EHS o konsolidovaných účetních závěrkách, 86/635/EHS o ročních účetních závěrkách a konsolidovaných účetních závěrkách bank a ostatních finančních institucí a 91/674/EHS o ročních účetních závěrkách a konsolidovaných účetních závěrkách pojišťoven (Úř. věst. L 224, 16.8.2006, s. 1)
 Směrnice Rady 89/117/EHS ze dne 13. února 1989 o povinnostech poboček usazených ve členském státě, zřízených úvěrovými a finančními institucemi se sídlem mimo tento členský stát, pokud se jedná o zveřejňování ročních účetních dokladů (Úř. věst. L 44, 16.2.1989, s. 40)
 Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/49/ES ze dne 14. června 2006 o kapitálové přiměřenosti investičních podniků a úvěrových institucí (přepracované znění): pro ustanovení použitelná na úvěrové instituce (Úř. věst. L 177, 30.6.2006, s. 201)
 ve znění:
 Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/23/ES ze dne 11. března 2008, kterou se mění směrnice 2006/49/ES o kapitálové přiměřenosti investičních podniků a úvěrových institucí, pokud jde o prováděcí pravomoci svěřené Komisi (Úř. věst. L 76, 19.3.2008, s. 54)
 Směrnice Komise 2009/27/ES ze dne 7. dubna 2009, kterou se mění některé přílohy směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/49/ES, pokud jde o technická ustanovení o řízení rizik, (Úř. věst. L 94, 8.4.2009, s. 97)
 Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/111/ES ze dne 16. září 2009, kterou se mění směrnice 2006/48/ES, 2006/49/ES a 2007/64/ES, pokud jde o banky přidružené k ústředním institucím, některé položky kapitálu, velkou angažovanost, režimy dohledu a krizové řízení (Úř. věst. L 302, 17.11.2009, s. 97)
 Směrnice Evropského parlamentu a


text:
Rady 2010/76/EU ze dne 24. listopadu 2010, kterou se mění směrnice 2006/48/ES a 2006/49/ES, pokud jde o kapitálové požadavky na obchodní portfolio a resekuritizace a o dohled nad zásadami odměňování (Úř. věst. L 329, 14.12.2010, s. 3)
 Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2010/78/EU ze dne 24. listopadu 2010, kterou se mění směrnice 98/26/ES, 2002/87/ES, 2003/6/ES, 2003/41/ES, 2003/71/ES, 2004/39/ES, 2004/109/ES, 2005/60/ES, 2006/48/ES, 2006/49/ES a 2009/65/ES s ohledem na pravomoci Evropského orgánu dohledu (Evropského orgánu pro bankovnictví), Evropského orgánu dohledu (Evropského orgánu pro pojišťovnictví a zaměstnanecké penzijní pojištění) a Evropského orgánu dohledu (Evropského orgánu pro cenné papíry a trhy) (Úř. věst. L 331, 15.12.2010, s. 120)
 Směrnice Evropského parlamentu a Rady 94/19/ES ze dne 30. května 1994 o systémech pojištění vkladů (Úř. věst. L 135, 31.5.1994, s. 5)
 ve znění:
 Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2005/1/ES ze dne 9. března 2005, kterou se mění směrnice Rady 73/239/EHS, 85/611/EHS, 91/675/EHS, 92/49/EHS a 93/6/EHS a směrnice Evropského parlamentu a Rady 94/19/ES, 98/78/ES, 2000/12/ES, 2001/34/ES, 2002/83/ES a 2002/87/ES za účelem zavedení nové organizační struktury výborů pro finanční služby (Úř. věst. L 79, 24.3.2005, s. 9)
 Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/14/ES ze dne 11. března 2009, kterou se mění směrnice 94/19/ES o systémech pojištění vkladů, pokud jde o výši pojištění a lhůtu k výplatě (Úř. věst. L 68, 13.3.2009, s. 3)
 Směrnice Evropského parlamentu a Rady 98/26/ES ze dne 19. května 1998 o neodvolatelnosti zúčtování v platebních systémech a v systémech vypořádání obchodů s cennými papíry (Úř. věst. L 166, 11.6.1998, s. 45)
 ve znění:
 Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/44/ES ze dne 6. května 2009, kterou se mění směrnice 98/26/ES o neodvolatelnosti zúčtování v platebních systémech a v systémech vypořádání obchodů s cennými papíry a směrnice 2002/47/ES o dohodách o finančním zajištění, pokud jde o propojené systémy a pohledávky z úvěru (Úř. věst. L 146, 10.6.2009, s. 37)
 Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2010/78/EU ze dne 24. listopadu 2010, kterou se mění směrnice 98/26/ES, 2002/87/ES, 2003/6/ES, 2003/41/ES, 2003/71/ES, 2004/39/ES, 2004/109/ES, 2005/60/ES, 2006/48/ES, 2006/49/ES a 2009/65/ES s ohledem na pravomoci Evropského orgánu dohledu (Evropského orgánu pro bankovnictví), Evropského orgánu dohledu (Evropského orgánu pro pojišťovnictví a zaměstnanecké penzijní pojištění) a Evropského orgánu dohledu (Evropského orgánu pro cenné papíry a trhy) (Úř. věst. L 331, 15.12.2010, s. 120)
 Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/48/ES ze dne 14. června 2006 o přístupu k činnosti úvěrových institucí a o jejím výkonu (přepracované znění): s výjimkou hlav III a IV, (Úř. věst. L 177, 30.6.2006, s. 1).
 ve znění:
 Směrnice Komise 2007/18/ES ze dne 27. března 2007, kterou se mění směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/48/ES, pokud jde o vyloučení nebo zahrnutí některých institucí z oblasti působnosti uvedené směrnice nebo do oblasti působnosti uvedené směrnice a o zacházení s expozicemi vůči mezinárodním rozvojovým bankám (Úř. věst. L 87, 28.3.2007, s. 9)
 Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2007/44/ES ze dne 5. září 2007, kterou se mění směrnice Rady 92/49/EHS a směrnice 2002/83/ES, 2004/39/ES, 2005/68/ES a 2006/48/ES, pokud jde o procesní pravidla a hodnotící kritéria pro obezřetnostní posuzování nabývání a zvyšování účastí