text:
1 631
 56,8
 45
 1 632
 56,7
 44,9
 1 633
 56,6
 45,2
 1 634
 56,8
 46
 1 635
 56,5
 46,6
 1 636
 56,6
 48,3
 1 637
 56,4
 48,6
 1 638
 56,6
 50,3
 1 639
 56,3
 51,9
 1 640
 56,5
 54,1
 1 641
 56,3
 54,9
 1 642
 56,4
 55
 1 643
 56,4
 56,2
 1 644
 56,2
 58,6
 1 645
 56,2
 59,1
 1 646
 56,2
 62,5
 1 647
 56,4
 62,8
 1 648
 56
 64,7
 1 649
 56,4
 65,6
 1 650
 56,2
 67,7
 1 651
 55,9
 68,9
 1 652
 56,1
 68,9
 1 653
 55,8
 69,5
 1 654
 56
 69,8
 1 655
 56,2
 69,3
 1 656
 56,2
 69,8
 1 657
 56,4
 69,2
 1 658
 56,3
 68,7
 1 659
 56,2
 69,4
 1 660
 56,2
 69,5
 1 661
 56,2
 70
 1 662
 56,4
 69,7
 1 663
 56,2
 70,2
 1 664
 56,4
 70,5
 1 665
 56,1
 70,5
 1 666
 56,5
 69,7
 1 667
 56,2
 69,3
 1 668
 56,5
 70,9
 1 669
 56,4
 70,8
 1 670
 56,3
 71,1
 1 671
 56,4
 71
 1 672
 56,7
 68,6
 1 673
 56,8
 68,6
 1 674
 56,6
 68
 1 675
 56,8
 65,1
 1 676
 56,9
 60,9
 1 677
 57,1
 57,4
 1 678
 57,1
 54,3
 1 679
 57
 48,6
 1 680
 57,4
 44,1
 1 681
 57,4
 40,2
 1 682
 57,6
 36,9
 1 683
 57,5
 34,2
 1 684
 57,4
 31,1
 1 685
 57,5
 25,9
 1 686
 57,5
 20,7
 1 687
 57,6
 16,4
 1 688
 57,6
 12,4
 1 689
 57,6
 8,9
 1 690
 57,5
 8
 1 691
 57,5
 5,8
 1 692
 57,3
 5,8
 1 693
 57,6
 5,5
 1 694
 57,3
 4,5
 1 695
 57,2
 3,2
 1 696
 57,2
 3,1
 1 697
 57,3
 4,9
 1 698
 57,3
 4,2
 1 699
 56,9
 5,5
 1 700
 57,1
 5,1
 1 701
 57
 5,2
 1 702
 56,9
 5,5
 1 703
 56,6
 5,4
 1 704
 57,1
 6,1
 1 705
 56,7
 5,7
 1 706
 56,8
 5,8
 1 707
 57
 6,1
 1 708
 56,7
 5,9
 1 709
 57
 6,6
 1 710
 56,9
 6,4
 1 711
 56,7
 6,7
 1 712
 56,9
 6,9
 1 713
 56,8
 5,6
 1 714
 56,6
 5,1
 1 715
 56,6
 6,5
 1 716
 56,5
 10
 1 717
 56,6
 12,4
 1 718
 56,5
 14,5
 1 719
 56,6
 16,3
 1 720
 56,3
 18,1
 1 721
 56,6
 20,7
 1 722
 56,1
 22,6
 1 723
 56,3
 25,8
 1 724
 56,4
 27,7
 1 725
 56
 29,7
 1 726
 56,1
 32,6
 1 727
 55,9
 34,9
 1 728
 55,9
 36,4
 1 729
 56
 39,2
 1 730
 55,9
 41,4
 1 731
 55,5
 44,2
 1 732
 55,9
 46,4
 1 733
 55,8
 48,3
 1 734
 55,6
 49,1
 1 735
 55,8
 49,3
 1 736
 55,9
 47,7
 1 737
 55,9
 47,4
 1 738
 55,8
 46,9
 1 739
 56,1
 46,8
 1 740
 56,1
 45,8
 1 741
 56,2
 46
 1 742
 56,3
 45,9
 1 743
 56,3
 45,9
 1 744
 56,2
 44,6
 1 745
 56,2
 46
 1 746
 56,4
 46,2
 1 747
 55,8
 m
 1 748
 55,5
 m
 1 749
 55
 m
 1 750
 54,1
 m
 1 751
 54
 m
 1 752
 53,3
 m
 1 753
 52,6
 m
 1 754
 51,8
 m
 1 755
 50,7
 m


text:
1 756
 49,9
 m
 1 757
 49,1
 m
 1 758
 47,7
 m
 1 759
 46,8
 m
 1 760
 45,7
 m
 1 761
 44,8
 m
 1 762
 43,9
 m
 1 763
 42,9
 m
 1 764
 41,5
 m
 1 765
 39,5
 m
 1 766
 36,7
 m
 1 767
 33,8
 m
 1 768
 31
 m
 1 769
 40
 0
 1 770
 49,1
 m
 1 771
 46,2
 m
 1 772
 43,1
 m
 1 773
 39,9
 m
 1 774
 36,6
 m
 1 775
 33,6
 m
 1 776
 30,5
 m
 1 777
 42,8
 0
 1 778
 55,2
 m
 1 779
 49,9
 m
 1 780
 44
 m
 1 781
 37,6
 m
 1 782
 47,2
 0
 1 783
 56,8
 m
 1 784
 47,5
 m
 1 785
 42,9
 m
 1 786
 31,6
 m
 1 787
 25,8
 m
 1 788
 19,9
 m
 1 789
 14
 m
 1 790
 8,1
 m
 1 791
 2,2
 m
 1 792
 0
 0
 1 793
 0
 0
 1 794
 0
 0
 1 795
 0
 0
 1 796
 0
 0
 1 797
 0
 0
 1 798
 0
 0
 1 799
 0
 0
 1 800
 0
 0
 m
 =
 motor je poháněn
 Dodatek 2
 Referenční palivo pro vznětové motory
 Parametr
 Jednotka
 Mezní hodnoty (1)
 Zkušební postup
 Min.
 Max.
 Cetanový index
 52
 54
 ISO 5165
 Hustota při 15 oC
 kg/m3
 833
 837
 ISO 3675
 Destilace:
 —
 50 % obj.
 oC
 245
 ISO 3405
 —
 95 % obj.
 oC
 345
 350
 —
 konečný bod varu
 oC
 370
 Teplota vznícení
 oC
 55
 ISO 2719
 Bod ucpání filtru za studena
 oC
 -5
 EN 116
 Kinematická viskozita při 40 oC
 mm2/s
 2,3
 3,3
 ISO 3104
 Polycyklické aromatické uhlovodíky
 %
 m/m
 2,0
 6,0
 EN 12916
 Conradsonovo uhlíkové reziduum (v 10 % destilačním zbytku)
 %
 m/m
 0,2
 ISO 10370
 Obsah popela
 %
 m/m
 0,01
 EN-ISO 6245
 Obsah vody
 %
 m/m
 0,02
 EN-ISO 12937
 Obsah síry
 mg/kg
 10
 EN-ISO 14596
 Koroze mědi při 50 oC
 1
 EN-ISO 2160
 Mazivost (zkouška HFRR při 60 oC)
 μm
 400
 CEC F-06-A-96
 Neutralizační číslo
 mg KOH/g
 0,02
 Stálost vůči oxidaci
 mg/ml
 0,025
 EN-ISO 12205
 (1) Uvedené hodnoty jsou „skutečné hodnoty“. Při stanovení jejich mezních hodnot byla použita norma ISO 4259 „Ropné výrobky – stanovení a použití přesných údajů ve vztahu ke zkušebním metodám“ a při určení minimální hodnoty byl vzat v úvahu nejmenší rozdíl 2R nad nulou; při určení maximální a minimální hodnoty je minimální rozdíl 4R (R = reprodukovatelnost).
 Bez ohledu na toto opatření, které je nutné ze statistických důvodů, by měl výrobce paliv přesto usilovat o nulovou hodnotu tam, kde je stanovená nejvyšší hodnota 2R, a o střední hodnotu v případech, kdy je udávána nejvyšší a nejnižší mezní hodnota. Je-li třeba rozhodnout, zda palivo splňuje tyto požadavky, použije se dokument ISO 4259.
 Dodatek 3
 Měřicí zařízení
 A.3.1 Analytický systém
 A.3.1.1 Úvod
 Tato příloha obsahuje základní požadavky a obecný popis odběrných a analytických systémů. Protože různá uspořádání mohou poskytovat rovnocenné výsledky, nepožaduje se přesná shoda s obrázky 9 a 10. Shoda se základními požadavky, jako jsou rozměry odběrného potrubí, ohřev a konstrukce, je však povinná. Ke získávání dalších

type: contracts

jurisdiction: EU


text:
informací a ke koordinaci funkcí částí systému se mohou použít části, jako jsou přístroje, ventily, elektromagnety, čerpadla, přístroje k měření průtoku a spínače. Jiné části, které nejsou potřebné k udržování přesnosti některých systémů, mohou být vyloučeny, jestliže je jejich vyloučení založeno na osvědčeném odborném úsudku.
 A.3.1.2 Popis analytického systému
 Je popsán analytický systém pro určení plynných emisí v surových (obrázek 9, pouze zkouška ESC) nebo ve zředěných (obrázek 10) výfukových plynech na základě použití:
 a)
 analyzátoru HFID nebo FID pro měření uhlovodíků;
 b)
 analyzátorů NDIR pro měření oxidu uhelnatého a oxidu uhličitého;
 c)
 detektoru HCLD nebo CLD pro měření oxidů dusíku.
 Vzorek všech složek by měl být odebrán jednou odběrnou sondou a interně rozdělen do jednotlivých analyzátorů. Případně lze použít dvě odběrné sondy umístěné v bezprostřední blízkosti. Musí se dbát na to, aby nedocházelo v jakémkoli bodě analytického systému k žádné nežádoucí kondenzaci složek výfuku (včetně vody a kyseliny sírové).
 Obrázek 9
 Schéma systému pro analýzu CO, CO2, NOx a HC v surových výfukových plynech
 Obrázek 10
 Schéma systému pro analýzu CO, CO2, NOx a HC ve zředěných výfukových plynech
 A.3.1.3 Popis částí na obrázcích 9 a 10
 EP
 :
 Výfuková trubka
 SP
 :
 Odběrná sonda surových výfukových plynů (pouze obrázek 9)
 Doporučuje se sonda přímého tvaru z nerezavějící oceli, s uzavřeným koncem a s více otvory. Vnitřní průměr nesmí být větší než vnitřní průměr odběrného potrubí. Tloušťka stěny sondy nesmí být větší než 1 mm. Musí mít nejméně tři otvory ve třech různých radiálních rovinách o takové velikosti, aby odebíraly přibližně stejný tok vzorku. Sonda musí pokrývat nejméně 80 % průměru výfukové trubky. Lze použít jednu nebo dvě odběrné sondy.
 SP2
 :
 Odběrná sonda vzorků HC ze zředěných výfukových plynů (pouze obrázek 10)
 Sonda musí:
 a)
 být vymezena jako první èást délky 254 mm až 762 mm vyhøívaného odbìrného potrubí HSL1;
 b)
 mít minimální vnitøní prùmìr 5 mm;
 c)
 být namontována v øedicím tunelu DT (obrázek 15) v bodì, kde jsou dobøe promíchány øedicí vzduch a výfukové plyny (tj. ve vzdálenosti pøibližnì 10 prùmìrù tunelu ve smìru proudìní plynu od bodu, ve kterém vstupují výfukové plyny do øedicího tunelu);
 d)
 být dostateènì vzdálena (radiálnì) od ostatních sond a od stìny tunelu tak, aby nebyla ovlivòována vlnìním nebo víry;
 e)
 být vyhøívána tak, aby se teplota proudu plynù na výstupu ze sondy zvýšila na 463 K ± 10 K (190 oC ± 10 oC) nebo u zážehových motorù na 385 K ± 10 K (112 oC ± 10 oC);
 f)
 být v pøípadì mìøení FID nevyhøívaná (studená).
 SP3
 :
 Odběrná sonda vzorků CO, CO2, NOx ze zředěného výfukového plynu (pouze obrázek 10)
 Sonda musí:
 a)
 být v téže rovinì jako SP2;
 b)
 být dostateènì vzdálena (radiálnì) od ostatních sond a od stìny tunelu tak, aby nebyla ovlivòována vlnìním nebo víry;
 c)
 být vyhøívána a izolována po celé své délce tak, aby mìla teplotu nejménì 328 K (55 oC) za úèelem zabránit kondenzaci vody.
 HF1
 :
 Vyhřívaný předfiltr (volitelný)
 Filtr musí mít stejnou teplotu jako HSL1.
 HF2
 :
 Vyhřívaný filtr
 Filtr


text:
musí oddělit všechny pevné částice ze vzorku plynu, než tento vzorek vstoupí do analyzátoru. Filtr musí mít stejnou teplotu jako HSL1. Filtr se musí měnit podle potřeby.
 HSL1
 :
 Vyhřívané odběrné potrubí
 Odběrné potrubí vede vzorek plynu z jediné sondy k dělicímu bodu/bodům a k analyzátoru HC.
 Odběrné potrubí musí:
 a)
 mít vnitřní průměr nejméně 4 mm a nejvýše 13,5 mm;
 b)
 být vyrobeno z nerezavějící oceli nebo z polytetrafluoretylenu (PTFE);
 c)
 udržovat teplotu stěn na 463 K ± 10 K (190 oC ± 10 oC), měřeno na každém odděleně regulovaném vyhřívaném úseku, jestliže se teplota výfukových plynů v odběrné sondě rovná nejvýše 463 K (190 oC);
 d)
 udržovat teplotu stěn na hodnotě vyšší než 453 K (180 oC), jestliže je teplota výfukových plynů v odběrné sondě vyšší než 463 K (190 oC);
 e)
 udržovat teplotu plynu těsně před vyhřívaným filtrem HF2 a před HFID na 463 K ± 10 K (190 oC ± 10 oC).
 HSL2
 :
 Vyhřívané odběrné potrubí pro NOx
 Odběrné potrubí musí:
 a)
 udržovat teplotu stěny od 328 K do 473 K (od 55 oC do 200 oC) až ke konvertoru při měření v suchém stavu a až k analyzátoru při měření ve vlhkém stavu;
 b)
 být vyrobeno z nerezavějící oceli nebo z polytetrafluoretylenu (PTFE).
 HP
 :
 Vyhřívané odběrné čerpadlo
 Čerpadlo musí být vyhříváno na teplotu HSL
 SL
 :
 Odběrné potrubí pro CO a CO2
 Potrubí musí být vyrobeno z PTFE nebo z nerezavějící oceli. Může být vyhřívané nebo nevyhřívané.
 HC
 :
 Analyzátor HFID
 Vyhřívaný plamenoionizační detektor (HFID) nebo plamenoionizační detektor (FID) k určení uhlovodíků. Teplota HFID se musí udržovat na hodnotě od 453K do 473 K (od 180 oC do 200 oC).
 CO, CO2
 :
 Analyzátor NDIR
 Analyzátory NDIR k určení oxidu uhelnatého a oxidu uhličitého (volitelné k určení ředicího poměru pro měření PT).
 NOx
 :
 Analyzátor CLD
 Analyzátor CLD nebo HCLD k určení oxidů dusíku. Jestliže se použije HCLD, musí se udržovat na teplotě od 328 K do 473 K (od 55 oC do 200 oC).
 B
 :
 Chladicí lázeň (volitelná pro měření NO)
 K ochlazení a ke kondenzaci vody ze vzorku výfukových plynů. Je volitelná, jestliže na analyzátor nepůsobí rušivé vlivy vodní páry určené podle odstavce 9.3.9.2.2. Jestliže se voda odstraňuje kondenzací, musí se monitorovat teplota vzorku plynu nebo rosný bod buď v odlučovači vody, nebo v toku za ním. Teplota vzorku plynu nebo rosného bodu nesmí přesáhnout 280 K (7 oC). Pro odstranění vody ze vzorku nejsou přípustné chemické sušičky.
 BK
 :
 Vak k odběru pozadí (volitelný; pouze obrázek 10)
 K měření koncentrace pozadí.
 BG
 :
 Vak k odběru vzorků (volitelný; pouze obrázek 10)
 K měření koncentrace vzorků.
 A.3.1.4 Postup používající separátor uhlovodíků jiných než methan (NMC)
 Separátor oxiduje všechny uhlovodíky kromě CH4 na CO2 a H2O tak, aby při průchodu vzorku přístrojem NMC měřil detektor HFID jen CH4. Kromě běžné sestavy k odběru HC (viz obrázky 9 a 10) se namontuje druhá sestava k odběru HC vybavená separátorem, jak je znázorněno na obrázku 11. To umožní současné měření celku HC a


text:
NMHC.
 Před měřením se musí určit katalytický účinek separátoru na CH4 a C2H6 při teplotě nejméně 600 K (327 oC) a při hodnotách H2O, které jsou reprezentativní pro podmínky v proudu výfukových plynů. Musí být znám rosný bod a obsah O2 v odebraném vzorku výfukových plynů. Určí se relativní odezva FID na CH4 a C2H6 v souladu s odstavcem 9.3.8.
 Obrázek 11
 Schéma systému pro analýzu methanu s NMC
 A.3.1.5 Složky na obrázku 11
 NMC
 :
 Separátor uhlovodíků jiných než methan
 Pro oxidování všech uhlovodíků kromě methanu.
 HC
 Vyhřívaný plamenoionizační detektor (HFID) nebo plamenoionizační detektor (FID) k měření koncentrací HC a CH4. Teplota HFID se musí udržovat na hodnotě od 453 K do 473 K (od 180 oC do 200 oC).
 V1
 :
 Vícecestný ventil
 K volbě nulovacího plynu a kalibračního plynu rozpětí.
 R
 :
 Regulátor tlaku
 K řízení tlaku v odběrném potrubí a toku k HFID.
 A.3.2 Systém ředění a odběru vzorků částic
 A.3.2.1 Úvod
 Tato příloha obsahuje základní požadavky a obecný popis systémů ředění a odběru vzorků částic. Protože různá uspořádání mohou poskytovat rovnocenné výsledky, nepožaduje se přesná shoda s obrázky 12 až 17. Shoda se základními požadavky, jako jsou rozměry odběrného potrubí, ohřev a konstrukce, je však povinná. K získávání dalších informací a ke koordinaci funkcí částí systému se mohou použít doplňkové části, jako jsou přístroje, ventily, solenoidy, čerpadla a spínače. Jiné části, které nejsou potřebné k udržování přesnosti některých systémů, mohou být vyloučeny z použití, jestliže je jejich vyloučení založeno na osvědčeném odborném úsudku.
 A.3.2.2 Popis systému s ředěním části toku
 Je popsán systém ředění založený na ředění části toku výfukových plynů. Rozdělení proudu výfukových plynů a následující postup ředění se může provést různými druhy systémů ředění. K následnému odběru částic prochází systémem pro odběr vzorku částic všechen zředěný výfukový plyn nebo jen část zředěného výfukového plynu. První postup se označuje jako odběr celkového vzorku, druhý postup jako odběr dílčího vzorku. Výpočet ředicího poměru závisí na druhu použitého systému.
 Jak je vidět na obrázku 12, kde je znázorněn systém s odběrem celkového vzorku, surové výfukové plyny se převádí z výfukové trubky EP odběrnou sondou SP a přenosovou trubkou TT do ředicího tunelu DT. Celkový průtok tunelem se nastavuje regulátorem průtoku FC2 a odběrným čerpadlem P systému pro odběr vzorku částic (viz obrázek 16). Průtok ředicího vzduchu se řídí regulátorem průtoku FC1, který může používat q
 mew nebo q
 maw a q
 mf jako řídicí signály pro požadovaný dělicí poměr výfukového plynu. Průtok vzorku do DT je rozdílem celkového průtoku a průtoku ředicího vzduchu. Průtok ředicího vzduchu se měří průtokoměrem FM1, celkový průtok průtokoměrem FM3 systému pro odběr vzorku částic (viz obrázek 16). Ředicí poměr se vypočte z těchto dvou průtoků.
 Obrázek 12
 Schéma systému s ředěním části toku (typ s odběrem celkového vzorku)
 Jak je vidět na obrázku 13, kde je znázorněn systém s odběrem dílčího vzorku, surové výfukové plyny se převádí z výfukové trubky EP odběrnou sondou SP a přenosovou trubkou TT do ředicího tunelu DT. Celkový průtok tunelem se nastavuje regulátorem průtoku FC1, který


text:
je připojen buď k průtoku ředicího vzduchu nebo k sacímu čerpadlu pro celkový průtok tunelem. Regulátor průtoku FC1 může používat q
 mew nebo q
 maw a q
 mf jako řídicí signály pro požadovaný dělicí poměr výfukových plynů. Průtok vzorku do DT je rozdílem celkového průtoku a průtoku ředicího vzduchu. Průtok ředicího vzduchu se měří průtokoměrem FM1, celkový průtok průtokoměrem FM2. Ředicí poměr se vypočte z těchto dvou průtoků. Systémem k odběru vzorků částic se z DT odebere vzorek částic (viz obrázek 16).
 Obrázek 13
 Schéma systému s ředěním části toku (typ s odběrem dílčího vzorku)
 A.3.2.3 Popis částí na obrázcích 12 a 13
 EP
 :
 Výfuková trubka
 Výfuková trubka musí být izolována. Ke zmenšení tepelné setrvačnosti výfukové trubky se doporučuje, aby poměr tloušťky stěny k průměru trubky byl nejvýše 0,015. Používání ohebných úseků se musí omezit na poměr délky k průměru nejvýše 12. Ohyby se musí co nejvíce omezit, aby se zmenšily úsady vzniklé působením setrvačných sil. Jestliže k systému patří tlumič výfuku zkušebního stavu, musí být i tento tlumič izolován. Doporučuje se, aby trubka byla přímá od vstupu sondy v délce nejméně šesti průměrů trubky proti směru proudění a tří průměrů trubky ve směru proudění.
 SP
 :
 Odběrná sonda
 Použije se sonda některého z následujících typů:
 a)
 otevřená trubka směřující proti proudu plynu v ose výfukové trubky,
 b)
 otevřená trubka směřující po proudu plynu v ose výfukové trubky,
 c)
 sonda s více otvory podle SP v odstavci A.3.1.3,
 d)
 sonda s konickým krytem směřující proti proudu v ose výfukové trubky podle obrázku 14.
 Sonda musí mít na vstupu vnitřní průměr nejméně 4 mm. Poměr průměru výfukové trubky k průměru sondy musí být nejméně 4.
 Při použití sondy typu a) se bezprostředně před nosič filtru namontuje inerční předtřídič (cyklon nebo lapač vzduchu) s 50 % pravděpodobností zachycení částic o velikosti mezi 2,5 μm a 10 μm.
 Obrázek 14
 Schéma sondy s konickým krytem
 TT
 :
 Přenosová trubka
 Přenosová trubka musí:
 a)
 být co nejkratší, nesmí však být delší než 1 m;
 b)
 mít průměr shodný s průměrem sondy nebo větší, avšak nejvýše 25 mm;
 c)
 mít výstup v ose ředicího tunelu a ve směru proudu.
 Trubka musí být izolována materiálem s maximální tepelnou vodivostí 0,05 W/(mK) s radiální tloušťkou izolace odpovídající průměru sondy nebo vyhřívána.
 FC1
 :
 Regulátor prùtoku
 Regulátor průtoku se použije k řízení průtoku ředicího vzduchu tlakovým ventilátorem PB a/nebo sacím ventilátorem SB. Může být připojen k signálům čidla výfukových plynů podle odstavce 8.3.1. Regulátor průtoku může být namontován před nebo za příslušným ventilátorem. Používá-li se dodávka tlakového vzduchu, průtok vzduchu přímo reguluje FC1.
 FM1
 :
 Zařízení k měření průtoku
 Plynoměr nebo jiný přístroj k měření průtoku ředicího vzduchu. FM1 je volitelný, jestliže je tlakový ventilátor PB kalibrován k měření průtoku.
 DAF
 :
 Filtr ředicího vzduchu
 Ředicí vzduch (okolní vzduch, syntetický vzduch nebo dusík) se filtruje vysoce účinným filtrem (HEPA), který musí mít počáteční účinnost zachycování nejméně 99,97 %. Ředicí vzduch musí mít teplotu vyšší než 288 K (15 oC) a může být vysušený.
 FM2
 :
 Zařízení k


text:
měření průtoku (typ s odběrem dílčího vzorku, pouze obrázek 13)
 Plynoměr nebo jiný přístroj k měření průtoku zředěných výfukových plynů. FM2 je volitelný, jestliže je sací ventilátor SB kalibrován k měření průtoku.
 PB
 :
 Tlakový ventilátor (typ s odběrem dílčího vzorku, pouze obrázek 13)
 K řízení průtoku ředicího vzduchu může být PB připojen k regulátorům průtoku FC1 nebo FC2. PB se nepožaduje, jestliže se použije škrticí klapka. PB se může použít k měření průtoku ředicího vzduchu, jestliže je kalibrován.
 SB
 :
 Sací ventilátor (typ s odběrem dílčího vzorku, pouze obrázek 13)
 SB se může použít k měření průtoku zředěných výfukových plynů, jestliže je kalibrován.
 DT
 :
 Ředicí tunel
 Ředicí tunel:
 a)
 musí mít dostatečnou délku, aby se výfukové plyny a ředicí vzduch úplně promísily za podmínek turbulentního toku při odběru dílčího vzorku, tzn. u systému pro odběr celkového vzorku se úplné promísení nevyžaduje;
 b)
 musí být vyroben z nerezavějící oceli;
 c)
 musí mít při použití systému s odběrem dílčího vzorku průměr nejméně 75 mm;
 d)
 doporučuje se, aby měl při použití systému odběru celkového vzorku průměr nejméně 25 mm;
 e)
 může být vyhřívaný na maximální teplotu stěn 325 K (52 oC);
 f)
 může být izolovaný.
 PSP
 :
 Odběrná sonda vzorku částic (typ s odběrem dílčího vzorku, pouze obrázek 13)
 Odběrná sonda vzorku částic je hlavní částí přenosové trubky částic PTT (viz odstavec A.3.2.5) a
 a)
 musí smìøovat proti proudu a být namontována v bodì, kde jsou øedicí vzduch a výfukové plyny dobøe promíseny, tj. v ose øedicího tunelu, ve vzdálenosti pøibližnì 10 prùmìrù tunelu po proudu od bodu, kde výfukové plyny vstupují do øedicího tunelu;
 b)
 musí mít vnitøní prùmìr nejménì 12 mm;
 c)
 mùže být vyhøívána na teplotu stìny nejvýše 325 K (52 oC) pøímým ohøevem nebo pøedehøátím øedicího vzduchu za pøedpokladu, že teplota øedicího vzduchu pøed vstupem výfukových plynù do øedicího tunelu nepøekroèí teplotu 325 K (52 oC);
 d)
 mùže být izolovaná.
 A.3.2.4. Popis systému s ředěním plného toku
 Na obrázku 15 je popsán ředicí systém s ředěním celého toku surových výfukových plynů v ředicím tunelu DT pomocí postupu CVS (odběr vzorků s konstantním objemem).
 Průtok zředěných výfukových plynů se měří buď objemovým dávkovacím čerpadlem PDP, Venturiho clonou s kritickým průtokem CFV nebo Venturiho trubicí s podzvukovým prouděním (SSV). Výměník tepla HE nebo elektronická kompenzace průtoku EFC se mohou použít k úměrnému odběru vzorku částic a k určení průtoku. Protože se určení hmotnosti částic zakládá na průtoku celkového toku zředěných výfukových plynů, nepožaduje se výpočet ředicího poměru.
 K následnému odběru částic prochází vzorek zředěných výfukových plynů do systému pro odběr vzorku částic s dvojitým ředěním (viz obrázek 17). Systém s dvojitým ředěním, přestože je zčásti ředicím systémem, je popisován jako modifikace systému pro odběr vzorku částic, protože většina jeho částí je shodná s typickým systémem k odběru vzorku částic.
 Obrázek 15
 Schéma systému ředění plného toku (CVS)
 A.3.2.5. Složky na obrázku 15
 EP
 :
 Výfuková trubka
 Délka výfukového potrubí od výstupu ze sběrného potrubí motoru, výstupu turbodmychadla nebo ze zařízení k následnému zpracování výfukových plynů k ředicímu tunelu


text:
nesmí přesáhnout 10 m. Překračuje-li délka systému 4 m, musí být celá část potrubí překračující 4 m izolovaná, kromě kouřoměru namontovaného v sériovém zapojení do potrubí, pokud je kouřoměr použit. Radiální tloušťka izolace musí být nejméně 25 mm. Tepelná vodivost izolačního materiálu musí mít hodnotu nejvýše 0,1 W/mK, měřeno při 673 K. K omezení tepelné setrvačnosti výfukové trubky se doporučuje, aby poměr tloušťky stěny k průměru byl nejvýše 0,015. Používání ohebných úseků se musí omezit na poměr délky k průměru nejvýše 12.
 PDP
 :
 Objemové dávkovací čerpadlo
 PDP měří celkový průtok zředěných výfukových plynů z počtu otáček čerpadla a z výtlaku čerpadla. Protitlak výfukového systému se nesmí uměle snižovat čerpadlem PDP nebo systémem vpouštění ředicího vzduchu. Statický protitlak ve výfuku měřený systémem PDP v činnosti se musí udržovat v rozmezí ±1,5 kPa od statického tlaku, který byl změřen při stejných otáčkách a zatížení motoru bez připojení k systému PDP. Teplota směsi plynu měřená bezprostředně před PDP musí zůstat v rozmezí ± 6 K od průměrné provozní teploty zjištěné v průběhu zkoušky, když se nepoužije žádná kompenzace průtoku (EFC). Kompenzaci průtoku je dovoleno použít jen tehdy, jestliže teplota na vstupu PDP nepřekračuje 323 K (50 oC).
 CFV
 :
 Venturiho trubice s kritickým průtokem
 CFV měří celkový průtok zředěných výfukových plynů udržováním průtoku na podmínkách nasycení (kritický průtok). Statický protitlak ve výfuku měřený systémem CFV v činnosti se musí udržovat v rozmezí ±1,5 kPa od statického tlaku, který byl změřen při identických otáčkách a zatížení motoru bez připojení k systému CFV. Teplota směsi plynu měřená bezprostředně před CFV musí zůstat v rozmezí ± 11 K od průměrné provozní teploty zjištěné v průběhu zkoušky, když se nepoužije žádná kompenzace průtoku (EFC).
 SSV
 :
 Venturiho trubice s podzvukovým prouděním
 SSV měří celkový průtok zředěných výfukových plynů za použití funkce průtoku plynu Venturiho trubicí s podzvukovým prouděním v závislosti na vstupním tlaku a teplotě a na poklesu tlaku mezi vstupem a hrdlem Venturiho trubice. Statický protitlak ve výfuku měřený systémem SSV v činnosti se musí udržovat v rozmezí ±1,5 kPa od statického tlaku, který byl změřen při identických otáčkách a zatížení motoru bez připojení k systému SSV. Teplota směsi plynu měřená bezprostředně před SSV musí zůstat v rozmezí ± 11 K od průměrné provozní teploty zjištěné v průběhu zkoušky, když se nepoužije žádná kompenzace průtoku (EFC).
 HE
 :
 Výměník tepla (volitelný)
 Výměník tepla musí mít dostatečnou kapacitu, aby udržoval teplotu ve výše uvedených mezních hodnotách. Je-li použita EFC, výměník tepla se nevyžaduje.
 EFC
 :
 Elektronická kompenzace průtoku (volitelná)
 Jestliže se teplota na vstupu do PDF, CFV nebo SSV neudržuje ve výše uvedených mezních hodnotách, požaduje se k nepřetržitému měření průtoku a k řízení úměrného odběru vzorku v systému pro odběr s dvojitým ředěním systém kompenzace průtoku. K tomu účelu se použijí signály nepřetržitě měřeného průtoku, kterými se udržuje úměrnost průtoku vzorku filtry částic systému s dvojitým ředěním (viz obrázek 17) s odchylkou maximálně ±2,5 %.
 DT
 :
 Ředicí tunel
 Ředicí tunel
 a)
 musí mít dostatečně malý průměr, aby vytvářel turbulentní průtok (Reynoldsovo číslo větší než


text:
4 000), a musí být dostatečně dlouhý, aby se výfukové plyny a ředicí vzduch úplně promísily;
 b)
 musí mít průměr alespoň 75 mm;
 c)
 může být izolovaný.
 Výfukové plyny motoru musí být v bodě, ve kterém vstupují do ředicího tunelu, usměrňovány do směru toku a musí být důkladně promíseny. Může se použít směšovací clona.
 U systému dvojitého ředění se vede vzorek z ředicího tunelu do sekundárního ředicího tunelu, kde se dále ředí, a pak prochází filtry k odběru vzorku (obrázek 17). Kapacita průtoku systémy PDP nebo CFV musí dostačovat k tomu, aby byla v oblasti odběru vzorku udržována teplota proudu zředěného výfukového plynu v DT na hodnotě nejvýše 464 K (191 oC). Sekundární ředicí systém musí dodávat dostatek ředicího vzduchu k udržování proudu zdvojitě zředěných výfukových plynů bezprostředně před filtrem částic na teplotě mezi 315 K (42 oC) a 325 K (52 oC).
 DAF
 :
 Filtr ředicího vzduchu
 Ředicí vzduch (okolní vzduch, syntetický vzduch nebo dusík) se filtruje vysoce účinným filtrem (HEPA), který musí mít počáteční účinnost zachycování nejméně 99,97 %. Ředicí vzduch musí mít teplotu vyšší než 288 K (15 oC) a může být vysušený.
 PSP
 :
 Odběrná sonda vzorku částic
 Sonda je hlavní částí PTT a
 a)
 musí směřovat proti proudu a být namontována v bodě, kde jsou ředicí vzduch a výfukové plyny dobře promíseny, tj. v ose ředicího tunelu ředicího systému, ve vzdálenosti přibližně 10 průměrů tunelu po proudu od bodu, kde výfukové plyny vstupují do ředicího tunelu;
 b)
 musí mít vnitřní průměr nejméně 12 mm;
 c)
 mohou být vyhřívány na teplotu stěny nejvýše 325 K (52 oC) přímým ohřevem nebo předehřátím ředicího vzduchu za předpokladu, že teplota vzduchu před vstupem výfukových plynů do ředicího tunelu nepřekročí teplotu 325 K (52 oC);
 d)
 může být izolovaný.
 A.3.2.6 Popis systému odběru vzorků částic
 Ke sběru částic na filtru částic je nutný systém odběru vzorků částic, který je znázorněn na obrázcích 16 a 17. U systému s ředěním části toku s odběrem celkového vzorku, při kterém prochází celý vzorek zředěného výfukového plynu filtry, tvoří obvykle ředicí systém a odběrný systém integrální celek (viz obrázek 12). U systému s ředěním části toku a s odběrem dílčího vzorku nebo systému s ředěním plného toku, při kterém prochází filtry jen část zředěného výfukového plynu, jsou obvykle ředicí systém a odběrný systém oddělenými jednotkami.
 U systému s částečným ředěním toku je vzorek zředěných výfukových plynů odebrán z ředicího tunelu DT odběrnou sondou částic PSP a přenosovou trubkou částic PTT pomocí odběrného čerpadla P, jak ukazuje obrázek 16. Vzorek prochází nosičem/nosiči filtrů FH, v nichž jsou filtry k odběru vzorku částic. Průtok vzorku je řízen regulátorem průtoku FC3.
 U systémů s ředěním plného toku se použije systém k odběru částic s dvojitým ředěním, jak ukazuje obrázek 17. Vzorek zředěných výfukových plynů se vede z ředicího tunelu DT sondou částic PSP a přenosovou trubkou částic PTT do sekundárního ředicího tunelu SDT, kde se ještě jednou ředí. Vzorek pak prochází nosičem/nosiči filtrů FH, v nichž jsou filtry k odběru vzorku částic. Průtok ředicího vzduchu je obvykle


text:
konstantní, kdežto průtok vzorku je řízen regulátorem průtoku FC3. Jestliže se použije elektronická kompenzace EFC (viz obrázek 15), použije se jako řídicí signál pro FC3 celkový průtok zředěných výfukových plynů.
 Obrázek 16
 Schéma systému odběru vzorků částic
 Obrázek 17
 Schéma systému odběru vzorků částic s dvojitým ředěním
 A.3.2.7 Složky na obrázcích 16 (pouze systém s částečným ředěním) a 17 (pouze systém s plným ředěním)
 PTT
 :
 Přenosová trubka
 Přenosová trubka částic musí být co nejkratší a její délka nesmí překračovat 1 020 mm.
 Tyto rozměry platí pro:
 a)
 systém s ředěním části toku s odběrem dílčího vzorku od sondy k nosiči filtru;
 b)
 systém s ředěním části toku s odběrem celkového vzorku od konce ředicího tunelu k nosiči filtru;
 c)
 systém ředění plného toku s dvojitým ředěním od vstupu sondy ke vstupu sekundárního ředicího tunelu.
 Přenosová trubka:
 a)
 může být vyhřívaná na maximální teplotu stěn 325 K (52 oC);
 b)
 může být izolovaná.
 SDT
 :
 Sekundární ředicí tunel (pouze obrázek 17)
 Sekundární ředicí tunel by měl mít průměr nejméně 75 mm a měl by mít dostatečnou délku, aby v něm dvojitě zředěný vzorek setrval nejméně 0,25 s. Nosič filtru FH musí být umístěn ve vzdálenosti nejvýše 300 mm od výstupu z SDT.
 Sekundární ředicí tunel
 a)
 může být vyhříván na teplotu stěny nejvýše 325 K (52 oC) přímým ohřevem nebo předehřátím ředicího vzduchu za předpokladu, že teplota vzduchu před vstupem výfukových plynů do ředicího tunelu nepřekročí teplotu 325 K (52 oC);
 b)
 může být izolovaný.
 FH
 :
 Nosič filtru
 Nosič filtru:
 a)
 může být vyhřívaný na maximální teplotu stěn 325 K (52 oC);
 b)
 může být izolovaný.
 Bezprostředně před nosič filtru se namontuje inerční předtřídič s 50 % pravděpodobností zachycení částic o velikosti mezi 2,5 μm a 10 μm, pokud se používá sběrná sonda s otevřenou trubkou nasměrovanou proti toku výfukových plynů.
 P
 :
 Odběrné čerpadlo
 FC2
 :
 Regulátor průtoku
 Použije se regulátor průtoku, kterým se reguluje toku vzorku částic.
 FM3
 :
 Zařízení k měření průtoku
 Plynoměr nebo zařízení k určení průtoku vzorku částic filtrem částic. Může být namontováno před nebo za odběrným čerpadlem P.
 FM4
 :
 Zařízení k měření průtoku
 Plynoměr nebo zařízení k určení sekundárního průtoku ředicího vzduchu filtrem částic.
 BV
 :
 Kulový ventil (volitelný)
 Kulový ventil nesmí mít vnitřní průměr menší, než je vnitřní průměr přenosové trubky částic PTT, a musí mít dobu přepínání kratší než 0,5 s.
 Dodatek 4
 Určení rovnocennosti systémů
 Určení rovnocennosti systémů podle odstavce 5.1.1 je založeno na korelační studii zahrnující 7 (nebo více) párů vzorků a porovnávající uvažovaný systém s jedním z referenčních systémů uvedených v tomto předpise za použití příslušného cyklu/cyklů zkoušky. Jako kritéria rovnocennosti budou použity F-test a dvouvýběrový Studentův t-test.
 Tento statistický postup ověřuje hypotézu, že se směrodatná odchylka vzorku a průměrná hodnota vzorku naměřených emisí u uvažovaného systému neliší od směrodatné odchylky vzorku a průměrné hodnoty vzorku emisí naměřených u referenčního systému. Hypotéza se musí ověřit na základě 10 % hladiny významnosti hodnot F a t. Kritické hodnoty F a t pro 7 až 10 párů vzorků jsou


text:
uvedeny v tabulce 8. Pokud jsou hodnoty F a t, vypočtené podle níže uvedené rovnice, vyšší než kritické hodnoty F a t, uvažovaný systém není rovnocenný.
 Použije se tento postup. Indexy R a C označují referenční a uvažovaný systém:
 a)
 Provede se nejméně 7 zkoušek u uvažovaného a referenčního systému v souběžném provozu. Počet zkoušek je označen jako n
 R a n
 C.
 b)
 Vypočítají se průměrné hodnoty
 a
 a směrodatné odchylky s
 R a s
 C.
 c)
 Vypočte se hodnota F:
 (82)
 (větší ze dvou směrodatných odchylek s
 R nebo s
 C musí být v čitateli)
 d)
 Vypočte se hodnota t:
 (83)
 e)
 Vypočtené hodnoty F a t se porovnají s kritickými hodnotami F a t podle příslušného počtu zkoušek uvedeného v tabulce 8. Jsou-li vybrány větší velikosti vzorku, použije se 10 % hladina významnosti ze statistických tabulek (90 % hladiny spolehlivosti).
 f)
 Určí se stupně volnosti (df):
 pro F-test:
 df = n
 R – 1/n
 C – 1
 (84)
 pro t-test:
 df = n
 C + n
 R – 2
 (85)
 g)
 Určí se rovnocennost:
 i)
 je-li F < F
 krit a t < t
 krit, pak je uvažovaný systém s referenčním systémem této přílohy rovnocenný;
 ii)
 je-li F ≥ F
 krit a t ≥ t
 krit, pak uvažovaný systém s referenčním systémem této přílohy rovnocenný není.
 Tabulka 8
 Hodnoty F a t pro zvolenou velikost vzorku
 Velikost vzorku
 F-test
 t-test
 Df
 F
 krit
 df
 t
 krit
 7
 6/6
 3,055
 12
 1,782
 8
 7/7
 2,785
 14
 1,761
 9
 8/8
 2,589
 16
 1,746
 10
 9/9
 2,440
 18
 1,734
 Dodatek 5
 Kontrola průtoku uhlíku
 A.5.1 Úvod
 Až na velmi malou část pochází veškerý uhlík přítomný ve výfukových plynech z paliva a až na velmi malou část se všechen projeví ve výfukových plynech jako CO2. Z této skutečnosti vychází postup kontroly ověřování systému na základě měření CO2.
 Průtok uhlíku do systémů k měření výfukových plynů je určen z průtoku paliva. Průtok uhlíku v různých bodech odběru vzorků v systémech k odběru vzorků emisí a částic je určen z koncentrací CO2 a průtoků plynů v těchto bodech.
 V tomto ohledu poskytuje známý zdroj průtoku uhlíku motor a pozorováním téhož průtoku uhlíku ve výfukové trubce a na výstupu systému k odběru vzorků částic s ředěním části toku se ověřuje těsnost a přesnost měření průtoku. Tato kontrola má tu výhodu, že součásti jsou v provozu ve skutečných podmínkách zkoušky motoru, pokud jde o teplotu a průtok.
 Na obrázku 18 jsou znázorněny body odběru vzorku, v nichž se kontrolují průtoky uhlíku. Dále jsou uvedeny specifické rovnice pro průtok uhlíku v každém bodu odběru vzorku.
 Obrázek 18
 Body mìøení ke kontrole prùtoku uhlíku
 A.5.2 Průtok uhlíku do motoru (místo 1)
 Hmotnostní průtok uhlíku do motoru pro palivo CHαOε je dán rovnicí:
 (86)
 kde:
 qm
 f
 je hmotnostní průtok paliva, kg/s
 A.5.3 Průtok uhlíku v surových výfukových plynech (místo 2)
 Hmotnostní průtok uhlíku ve výfukové trubce motoru se určí z koncentrace CO2 v surových výfukových plynech a hmotnostního průtoku výfukových plynů:
 (87)
 kde:
 c
 CO2,r
 je koncentrace


text:
CO2 ve vlhkém stavu v surových výfukových plynech, %
 c
 CO2,a
 je koncentrace CO2 ve vlhkém stavu v okolním vzduchu, %
 qm
 ew
 je hmotnostní průtok výfukových plynů ve vlhkém stavu, kg/s
 M
 e
 je molární hmotnost výfukových plynů, g/mol
 Měří-li se CO2 na suchém základě, převede se na vlhký základ podle odstavce 8.1.
 A.5.4 Průtok uhlíku v ředicím systému (místo 3)
 U systémů s ředěním části toku je nutné vzít v úvahu i dělicí poměr. Průtok uhlíku se určí z koncentrace CO2 po zředění, z hmotnostního průtoku výfukových plynů a průtoku vzorku:
 (88)
 kde:
 c
 CO2,d
 je koncentrace CO2 ve vlhkém stavu ve zředěných výfukových plynech na výstupu ředicího tunelu, %
 c
 CO2,a
 je koncentrace CO2 ve vlhkém stavu v okolním vzduchu, %
 qm
 ew
 je hmotnostní průtok výfukových plynů ve vlhkém stavu, kg/s
 qm
 p
 je průtok vzorku výfukových plynů do systému s ředěním části toku, kg/s
 M
 e
 je molární hmotnost výfukových plynů, g/mol
 Měří-li se CO2 na suchém základě, převede se na vlhký základ podle odstavce 8.1.
 A.5.5 Výpočet molární hmotnosti výfukových plynů
 Molární hmotnost výfukových plynů se vypočte podle rovnice 28 (viz odstavec 8.3.2.5).
 Další možností je použití těchto molárních hmotností výfukových plynů:
 M
 e (vznětové motory)
 = 28,9 g/mol
 M
 e (LPG)
 = 28,6 g/mol
 M
 e (NG)
 = 28,3 g/mol
 Dodatek 6
 Příklad postupu výpočtu
 A.6.1
 Základní údaje pro stechiometrické výpočty
 Atomová hmotnost vodíku
 1,00794 g/atom
 Atomová hmotnost uhlíku
 12,011 g/atom
 Atomová hmotnost síry
 32,065 g/atom
 Atomová hmotnost dusíku
 14,0067 g/atom
 Atomová hmotnost kyslíku
 15,9994 g/atom
 Atomová hmotnost argonu
 39,9 g/atom
 Molární hmotnost vody
 18,01534 g/mol
 Molární hmotnost oxidu uhličitého
 44,01 g/mol
 Molární hmotnost oxidu uhelnatého
 28,011 g/mol
 Molární hmotnost kyslíku
 31,9988 g/mol
 Molární hmotnost dusíku
 28,011 g/mol
 Molární hmotnost oxidu dusného
 30,008 g/mol
 Molární hmotnost oxidu dusičitého
 46,01 g/mol
 Molární hmotnost oxidu siřičitého
 64,066 g/mol
 Molární hmotnost suchého vzduchu
 28,965 g/mol
 Za předpokladu nulových účinků stlačitelnosti se všechny plyny, které jsou přítomny v procesech sání, spalování a výfuku, mohou považovat za ideální a veškeré objemové výpočty jsou tudíž založeny na molárním objemu 22,414 l/mol podle Avogadrovy hypotézy.
 A.6.2
 Plynné emise (motorová nafta)
 Údaje měření v jednom bodu zkušebního cyklu (frekvence záznamu 1 Hz) k výpočtu okamžitého hmotnostního průtoku emisí jsou uvedeny níže. V tomto příkladu byly měřeny CO a NOx v suchém stavu, HC ve vlhkém stavu. Koncentrace HC je uvedena v ekvivalentu propanu (C3) a musí se ke získání ekvivalentu C1 násobit třemi. Postup výpočtu je pro ostatní body cyklu stejný.
 Pro názornost ukazuje příklad výpočtu zaokrouhlené mezivýsledky z jednotlivých kroků. Zaokrouhlování mezivýsledků však během skutečných výpočtů není dovoleno (viz odstavec 8).
 T
 a,i
 (K)
 H
 a,i
 (g/kg)
 W
 act
 kWh
 q
 mew,i
 (kg/s)
 q
 maw,i
 (kg/s)
 q
 mf,i
 (kg/s)
 c
 HC,i
 (ppm)
 c
 CO,i
 (ppm)
 c
 NOx,i
 (ppm)
 295
 8,0
 40
 0,155
 0,150
 0,005
 10
 40
 500
 Jsou uvažována tato složení paliva:
 Složka
 Molární poměr
 % hmotnosti
 H
 α = 1,8529
 w
 ALF = 13,45
 C
 β = 1,0000
 w
 BET = 86,50
 S
 γ = 0,0002
 w
 GAM =


text:
0,050
 N
 δ = 0,0000
 w
 DEL = 0,000
 O
 ε = 0,0000
 w
 EPS = 0,000
 Krok 1: Korekce suchého/vlhkého stavu (odstavec 8.1):
 Rovnice (11): k
 f = 0,055584 × 13,45 – 0,0001083 × 86,5 – 0,0001562 × 0,05 = 0,7382
 Rovnice (8):
 Rovnice (7):
 c
 CO,
 i (vlhký)
 = 40 × 0,9331
 = 37,3 ppm
 c
 NOx,i (vlhký)
 = 500 × 0,9331
 = 466,6 ppm
 Krok 2: Korekce NOx vlhkostí a teplotou (odstavec 8.2.1):
 Rovnice (18):
 = 0,9576
 Krok 3: Výpočet okamžitých emisí každého jednotlivého bodu cyklu (odstavec 8.3.2.4):
 Rovnice (25):
 m
 HC,i
 =
 10 × 3 × 0,155
 = 4,650
 m
 CO,i
 =
 37,3 × 0,155
 = 5,782
 m
 Nox,I
 =
 466,6 × 0,9576 × 0,155
 = 69,26
 Krok 4: Výpočet hmotnosti emisí za celý cyklus integrací okamžitých hodnot emisí a hodnot u z tabulky 4 (odstavec 8.3.2.4):
 Následující výpočet se předpokládá pro cyklus zkoušky WHTC (1 800 s) a stejné emise v každém bodě cyklu.
 Rovnice (25):
 m
 HC
 =
 = 4,01 g/zkouška
 m
 CO
 =
 = 10,05 g/zkouška
 m
 NOx
 =
 = 197,72 g/zkouška
 Krok 5: Výpočet specifických emisí (odstavec 8.5.2.1):
 Rovnice (56):
 e
 HC
 =
 4,01/40
 = 0,10 g/kWh
 e
 CO
 =
 10,05/40
 = 0,25 g/kWh
 e
 NOx
 =
 197,72/40
 = 4,94 g/kWh
 A.6.2
 Emise částic (motorová nafta)
 p
 b
 kPa
 W
 act
 kWh
 q
 mew,i
 (kg/s)
 q
 mf,i
 (kg/s)
 q
 mdw,i
 (kg/s)
 q
 mdew,i
 (kg/s)
 m
 uncor
 (mg)
 m
 sep
 (kg)
 99
 40
 0,155
 0,005
 0,0015
 0,0020
 1,7000
 1,515
 Krok 1: Výpočet m
 edf (odstavec 8.3.3.5.2):
 Rovnice (37):
 r
 d,i
 = 4
 Rovnice (36):
 q
 medf,i
 = 0,155 × 4
 = 0,620 kg/s
 Rovnice (35):
 m
 edf
 = 1,116 kg/zkouška
 Krok 2: Redukce na vakuum hmotnosti části (odstavec 9.4.3.5).
 Rovnice (72):
 ρ
 a
 = 1,164 kg/m3
 Rovnice (71):
 m
 f
 = 1,7006 mg
 Krok 3: Výpočet hmotnosti emisí částic (odstavec 8.3.3.5.2):
 Rovnice (34):
 m
 PM
 = 1,253 g/zkouška
 Krok 4: Výpočet specifických emisí (odstavec 8.5.2.1):
 Rovnice (56):
 e
 PM
 =
 1,253/40
 = 0,031 g/kWh
 PRILOHA 5
 Technické vlastnosti referenčního paliva předepsaného pro schvalovací zkoušky a k ověřování shodnosti výroby
 1.1. Referenční motorová nafta ke zkouškám motorů podle mezních hodnot emisí stanovených v řádku „a“ tabulkek v odstavci 5.2.1 tohoto předpisu
 (1)
 Parametr
 Jednotka
 Mezní hodnoty (2)
 Zkušební postup
 Zveřejněno
 Min.
 Max.
 Cetanový index (3)
 52
 54
 EN-ISO 5165
 1998 (4)
 Hustota při 15 oC
 kg/m3
 833
 837
 EN-ISO 3675
 1995
 Destilace:
 —
 50 % bod
 oC
 245
 —
 EN-ISO 3405
 1998
 —
 95 % bod
 oC
 345
 350
 EN-ISO 3405
 1998
 —
 konečný bod varu
 oC
 —
 370
 EN-ISO 3405
 1998
 Teplota vznícení
 oC
 55
 —
 EN 27719
 1993
 Filtrovatelnost
 oC
 —
 - 5
 EN 116
 1981
 Viskozita při 40 oC
 mm2/s
 2,5
 3,5
 EN-ISO 3104
 1996
 Polycyklické aromatické uhlovodíky
 % m/m
 3,0
 6,0
 IP 391 (*)
 1995
 Obsah síry (5)
 mg/kg
 —
 300
 pr. EN-ISO/DIS 14596
 1998 (4)
 Koroze mědi
 —
 1
 EN-ISO 2160
 1995
 Conradsonovo uhlíkové reziduum (v 10 % destilačním zbytku)
 % m/m
 —
 0,2
 EN-ISO 10370
 Obsah popela
 %


text:
m/m
 —
 0,01
 EN-ISO 6245
 1995
 Obsah vody
 % m/m
 —
 0,05
 EN-ISO 12937
 1995
 Neutralizační číslo (silná kyselina)
 mg KOH/g
 —
 0,02
 ASTM D 974-95
 1998 (4)
 Oxidační stabilita (6)
 mg/ml
 —
 0,025
 EN-ISO 12205
 1996
 *
 Nová a lepší metoda pro polycyklické aromatické uhlovodíky je ve vývoji
 % m/m
 —
 —
 EN 12916
 [1997] (4)
 1.2. Referenční motorová nafta ke zkouškám motoru podle mezních hodnot emisí stanovených v řádku „b1“, „b2“ nebo „c“ tabulkek v odstavci 5.2.1 tohoto předpisu
 Parametr
 Jednotka
 Mezní hodnoty (7)
 Zkušební postup
 Min.
 Max.
 Cetanový index (8)
 52,0
 54,0
 EN-ISO 5165
 Hustota při 15 oC
 kg/m3
 833
 837
 EN-ISO 3675
 Destilace:
 —
 50 % bod
 oC
 245
 —
 EN-ISO 3405
 —
 95 % bod
 oC
 345
 350
 EN-ISO 3405
 —
 konečný bod varu
 oC
 —
 370
 EN-ISO 3405
 Teplota vznícení
 oC
 55
 —
 EN 22719
 Filtrovatelnost
 oC
 —
 -5
 EN 116
 Viskozita při 40 oC
 mm2/s
 2,3
 3,3
 EN-ISO 3104
 Polycyklické aromatické uhlovodíky
 % m/m
 2,0
 6,0
 IP 391
 Obsah síry (9)
 mg/kg
 —
 10
 ASTM D 5453
 Koroze mědi
 —
 třída 1
 EN-ISO 2160
 Conradsonovo uhlíkové reziduum (v 10 % destilačním zbytku)
 % m/m
 —
 0,2
 EN-ISO 10370
 Obsah popela
 % m/m
 —
 0,01
 EN-ISO 6245
 Obsah vody
 % m/m
 —
 0,02
 EN-ISO 12937
 Neutralizační číslo (silná kyselina)
 mg KOH/g
 —
 0,02
 ASTM D 974
 Oxidační stabilita (10)
 mg/ml
 —
 0,025
 EN-ISO 12205
 Mazivost (průměr otěrové plochy podle zkoušky HFRR při 60 oC)
 μm
 —
 400
 CEC F-06-A-96
 Methylestery mastných kyselin
 zakázány
 1.3. Ethanol pro vznětové motory
 (11)
 Parametr
 Jednotka
 Mezní hodnoty (12)
 Zkušební metoda (13)
 Min.
 Max.
 Alkohol, hmotnost
 % m/m
 92,4
 —
 ASTM D 5501
 Alkohol jiný než ethanol obsažený v celkové hmotnosti alkoholu
 % m/m
 —
 2
 ADTM D 5501
 Hustota při 15 oC
 kg/m3
 795
 815
 ASTM D 4052
 Obsah popela
 % m/m
 0,001
 ISO 6245
 Teplota vznícení
 oC
 10
 ISO 2719
 Kyselost vypočtená jako kyselina octová
 % m/m
 —
 0,0025
 ISO 1388-2
 Neutralizační číslo (silná kyselina)
 KOH mg/1
 —
 1
 Barva
 podle stupnice
 —
 10
 ASTM D 1209
 Suché zbytky při 100 oC
 mg/kg
 15
 ISO 759
 Obsah vody
 % m/m
 6,5
 ISO 760
 Aldehydy vypočtené jako kyselina octová
 % m/m
 0,0025
 ISO 1388-4
 Obsah síry
 mg/kg
 —
 10
 ASTM D 5453
 Estery vypočtené jako ethylacetát
 % m/m
 —
 0,1
 ASSTM D 1617
 2. ZEMNÍ PLYN (NG)
 Paliva na evropském trhu jsou k dispozici ve dvou skupinách:
 a)
 rozsah H, jehož krajní hodnoty představují referenční paliva GR a G23;
 b)
 rozsah L, jehož krajní hodnoty zahrnují referenční paliva G23 a G25.
 Vlastnosti referenčních paliv GR, G23 a G25 jsou shrnuty v těchto tabulkách:
 Referenční palivo GR
 Vlastnosti
 Jednotky
 Základ
 Mezní hodnoty
 Zkušební postup
 Min.
 Max.
 Složení:
 Methan
 87
 84
 89
 Ethan
 13
 11
 15
 Zbytek (14)
 mol %
 —
 —
 1
 ISO 6974
 Obsah síry
 mg/m3
 (15)
 —
 —
 10
 ISO 6326-5
 Referenční palivo G23
 Vlastnosti
 Jednotky
 Základ
 Mezní hodnoty
 Zkušební postup
 Min.
 Max.
 Složení:
 Methan
 92,5
 91,5
 93,5
 Zbytek (16)
 mol %
 —
 —
 1
 ISO 6974


text:
N2
 7,5
 6,5
 8,5
 Obsah síry
 mg/m3
 (17)
 —
 —
 10
 ISO 6326-5
 Referenční palivo G25
 Vlastnosti
 Jednotky
 Základ
 Mezní hodnoty
 Zkušební postup
 Min.
 Max.
 Složení:
 Methan
 86
 84
 88
 Zbytek (18)
 mol %
 —
 —
 1
 ISO 6974
 N2
 14
 12
 16
 Obsah síry
 mg/m3
 (19)
 —
 —
 10
 ISO 6326-5
 3. TECHNICKÉ VLASTNOSTI REFERENČNÍCH PALIV PRO LPG
 A. Technické vlastnosti referenčních paliv pro lpg používaných ke zkoušení vozidel podle mezních hodnot emisí stanovených v řádku „a“ tabulek v odstavci 5.2.1 tohoto předpisu
 Parametr
 Jednotka
 Palivo A
 Palivo B
 Zkušební postup
 Složení:
 ISO 7941
 Obsah C3
 % obj.
 50 ± 2
 85 ± 2
 Obsah C4
 % obj.
 zbytek
 zbytek
 < C3, > C4
 % obj.
 max. 2
 max. 2
 Olefíny
 % obj.
 max. 12
 max. 14
 Zbytek po odpaření
 mg/kg
 max. 50
 max. 50
 ISO 13757
 Voda při 0 oC
 neomezeno
 neomezeno
 vizuální kontrola
 Celkový obsah síry
 mg/kg
 max. 50
 max. 50
 EN 24260
 Sirovodík
 žádné
 žádné
 ISO 8819
 Koroze proužku mědi
 zařazení
 třída 1
 třída 1
 ISO 6251 (20)
 Zápach
 charakteristický
 charakteristický
 Oktanové číslo motorovou metodou
 min. 92,5
 min. 92,5
 EN 589 příloha B
 B. Technické vlastnosti referenčních paliv pro lpg používaných ke zkoušení vozidel podle mezních hodnot emisí uvedených v řádku „b1“, „b2“ nebo „c“ tabulek odstavci 5.2.1 tohoto předpisu
 Parametr
 Jednotka
 Palivo A
 Palivo B
 Zkušební postup
 Složení:
 ISO 7941
 Obsah C3
 % obj.
 50 ± 2
 85 ± 2
 Obsah C4
 % obj.
 zbytek
 zbytek
 < C3, > C4
 % obj.
 max. 2
 max. 2
 Olefíny
 % obj.
 max. 12
 max. 14
 Zbytek po odpaření
 mg/kg
 max. 50
 max. 50
 ISO 13757
 Voda při 0 oC
 neomezeno
 neomezeno
 Vizuální kontrola
 Celkový obsah síry
 mg/kg
 max. 10
 max. 10
 EN 24260
 Sirovodík
 žádné
 žádné
 ISO 8819
 Koroze proužku mědi
 Hodnocení
 třída 1
 třída 1
 ISO 6251 (21)
 Zápach
 charakteristický
 charakteristický
 Oktanové číslo motorovou metodou
 min. 92,5
 min. 92,5
 EN 589 příloha B
 (1) Pokud se požaduje výpočet tepelné účinnosti motoru nebo vozidla, může se výhřevnost paliva vypočítat takto:
 Specifická energie (výhřevnost) (netto) MJ/kg
 =
 (46,423 - 8,792 d2 + 3,170 d) (1- (x + y + s))+ 9,420 s - 2,499 x
 kde:
 d
 =
 hustota při 15 oC
 x
 =
 hmotnostní podíl vody ( %/100)
 y
 =
 hmotnostní podíl popela ( %/100)
 s
 =
 hmotnostní podíl síry ( %/100).
 (2) Uvedené hodnoty jsou „skutečné hodnoty“. Při stanovení jejich mezních hodnot byla použita norma ISO 4259 „Ropné výrobky – stanovení a použití přesných údajů ve vztahu ke zkušebním metodám“ a při určení minimální hodnoty byl vzat v úvahu nejmenší rozdíl 2R nad nulou; při určení maximální a minimální hodnoty je minimální rozdíl 4R (R = reprodukovatelnost). Bez ohledu na toto opatření, které je nezbytné pro statistické účely, by se měl výrobce paliva snažit o dosažení hodnoty nula, je-li stanovena maximální hodnota 2R, a o dosažení střední hodnoty, je-li udána maximální a minimální mezní hodnota. Je-li třeba rozhodnout, zda palivo splňuje požadavky specifikace, použijí se podmínky normy ISO 4259.
 (3) Uvedený rozsah cetanového indexu není ve


text:
shodě s požadavkem minimálního rozsahu 4R. Avšak v případech sporu mezi dodavatelem a uživatelem paliva se mohou k rozhodnutí takových sporů použít podmínky normy ISO 4259 za předpokladu, že místo jediného měření se vykonají opakovaná měření v počtu dostatečném k dosažení nutné přesnosti.
 (4) Měsíc zveřejnění bude doplněn v dohledné době.
 (5) Skutečný obsah síry v palivu použitém ke zkoušce musí být uveden v protokolu.
 (6) I když se kontroluje stálost vůči oxidaci, je pravděpodobné, že skladovatelnost je omezená. Je třeba si vyžádat od dodavatele pokyny o podmínkách skladování a životnosti.
 (7) Hodnoty uvedené v požadavku jsou „skutečné hodnoty“. Při stanovení jejich mezních hodnot byla použita norma ISO 4259 „Ropné výrobky – stanovení a použití přesných údajů ve vztahu ke zkušebním metodám“ a při určení minimální hodnoty byl vzat v úvahu nejmenší rozdíl 2R nad nulou; při určení maximální a minimální hodnoty je minimální rozdíl 4R (R = reprodukovatelnost).
 Přes toto opatření, které je nutné z technických důvodů, by měl výrobce paliv usilovat o nulovou hodnotu tam, kde je dohodnuta maximální hodnota 2R, a o střední hodnotu tam, kde jsou uvedeny maximální a minimální mezní hodnoty. Je-li třeba rozhodnout, zda palivo splňuje požadavky, platí podmínky normy ISO 4259.
 (8) Uvedený rozsah cetanového čísla není ve shodě s požadavky minimálního rozsahu 4R. Avšak v případech sporu mezi dodavatelem a uživatelem paliva se mohou k rozhodnutí takových sporů použít podmínky normy ISO 4259 za předpokladu, že místo jediného měření se vykonají opakovaná měření, v počtu dostatečném pro dosažení potřebné přesnosti.
 (9) Skutečný obsah síry v palivu použitém ke zkoušce typu I se uvede v protokolu.
 (10) I když se kontroluje stálost vůči oxidaci, je pravděpodobné, že skladovatelnost je omezená. Je třeba si vyžádat od dodavatele pokyny o podmínkách skladování a životnosti.
 (11) Do ethanolového paliva je možno podle pokynů výrobce přidat prostředek ke zlepšení cetanového indexu. Maximální povolené množství je 10 % m/m.
 (12) Hodnoty uvedené v požadavku jsou „skutečné hodnoty“. Při stanovení jejich mezních hodnot byla použita norma ISO 4259 „Ropné výrobky – stanovení a použití přesných údajů ve vztahu ke zkušebním metodám“ a při určení minimální hodnoty byl vzat v úvahu nejmenší rozdíl 2R nad nulou; při určení maximální a minimální hodnoty je minimální rozdíl 4R (R je reprodukovatelnost). Bez ohledu na toto opatření, které je nezbytné pro statistické účely, by se měl výrobce paliva snažit o dosažení hodnoty nula, je-li stanovena maximální hodnota 2R, a o dosažení střední hodnoty, je-li udána maximální a minimální mezní hodnota. Je-li třeba rozhodnout, zda palivo splňuje požadavky specifikace, použijí se podmínky normy ISO 4259.
 (13) Rovnocenné metody ISO budou přijaty, jakmile budou vydány pro všechny uvedené vlastnosti.
 (14) Inertní plyny +C2+.
 (15) Hodnota, která se určí pro běžné podmínky (293,2 K (20 oC) a 101,3 kPa).
 (16) Inertní plyny (jiné než N2) +C2+ +C2+.
 (17) Hodnota, která se určí pro běžné podmínky (293,2 K (20 oC) a 101,3 kPa).
 (18) Inertní plyny (jiné než N2) +C2+ +C2+.
 (19) Hodnota, která se určí pro běžné podmínky (293,2 K (20 oC) a 101,3 kPa).
 (20)


text:
Touto metodou se nemusí určit přítomnost korodujících látek přesně, jestliže vzorek obsahuje inhibitory koroze nebo jiné chemikálie, které zmenšují korozívní působení vzorku na proužek mědi. Přidávání těchto složek pouze za účelem ovlivnění zkušební metody je proto zakázáno.
 (21) Touto metodou se nemusí určit přítomnost korodujících látek přesně, jestliže vzorek obsahuje inhibitory koroze nebo jiné chemikálie, které zmenšují korozívní působení vzorku na proužek mědi. Přidávání těchto složek pouze za účelem ovlivnění zkušební metody je proto zakázáno.
 PŘÍLOHA 6
 Příklad postupu výpočtu
 1. ZKOUŠKA ESC
 1.1. Plynné emise
 Údaje z měření, které jsou nutné k výpočtu výsledků pro každý režim, jsou uvedeny dále. V tomto příkladu byly měřeny CO a NOx v suchém stavu a HC ve vlhkém stavu. Koncentrace HC je uvedena v ekvivalentu propanu (C3) a musí se ke získání ekvivalentu C1 násobit třemi. Postup výpočtu je pro ostatní režimy stejný.
 P
 (kW)
 Ta
 (K)
 Ha
 (g/kg)
 GEXH
 (kg)
 GAIRW
 (kg)
 GFUEL
 (kg)
 HC
 (ppm)
 CO
 (ppm)
 NOx
 (ppm)
 82,9
 294,8
 7,81
 563,38
 545,29
 18,09
 6,3
 41,2
 495
 Výpočet korekčního faktoru KW, r pro převedení ze suchého stavu na vlhký (odstavec 45.2 dodatku 1 přílohy 4A):
 a
 Výpočet koncentrací ve vlhkém stavu:
 CO = 41,2 × 0,9239 = 38,1 ppm
 NOx = 495 × 0,9239 = 457 ppm
 Výpočet korekčního faktoru vlhkosti KH, D pro NOx (odstavec 54.3 dodatku 1 přílohy 4A):
 A = 0,309 × 18,09/541,06 - 0,0266 = -0,0163
 B = -0,209 × 18,09/541,06 + 0,00954 = 0,0026
 Výpočet hmotnostních průtoků emisí (odstavec 54.4 dodatku 1 přílohy 4A):
 NOx = 0,001587 × 457 × 0,9625 × 563,38 = 393,27 g/h
 CO = 0,000966 × 38,1 × 563,38 = 20,735 g/h
 HC = 0,000479 × 6,3 × 3 × 563,38 = 5,100 g/h
 Výpočet specifických emisí (odstavec 54.5 dodatku 1 přílohy 4A):
 Následující příklad výpočtu je uveden pro CO; postup výpočtu pro ostatní složky je stejný.
 Hmotnostní průtoky emisí jednotlivých režimů se násobí příslušnými váhovými faktory, jak je uvedeno v odstavci 2.7.1 dodatku 1 přílohy 4A, a k výpočtu středního hmotnostního průtoku emisí za cyklus se sečte:
 CO =
 (6,7 × 0,15) + (24,6 × 0,08) + (20,5 × 0,10) + (20,7 × 0,10) + (20,6 × 0,05) + (15,0 × 0,05) + (19,7 × 0,05) + (74,5 × 0,09) + (31,5 × 0,10) + (81,9 × 0,08) + (34,8 × 0,05) + (30,8 × 0,05) + (27,3 × 0,05)
 = 30,91 g/h
 Výkon motoru při jednotlivých režimech se násobí příslušnými váhovými faktory, jak je uvedeno v odstavci 2.7.1 dodatku 1 přílohy 4A, a k výpočtu středního výkonu za cyklus se sečte:
 P(n) =
 (0,1 × 0,15) + (96,8 × 0,08) + (55,2 × 0,10) + (82,9 × 0,10) + (46,8 × 0,05) + (70,1 × 0,05) + (23,0 × 0,05) + (114,3 × 0,09) + (27,0 × 0,10) + (122,0 × 0,08) + (28,6 × 0,05) + (87,4 × 0,05) + (57,9 × 0,05)
 = 60,006 kW
 Výpočet specifických emisí NOx v náhodně zvoleném zkušebním bodu (odstavec 54.6.1 dodatku 1 přílohy 4A):
 Předpokládá se, že v náhodně zvoleném


text:
zkušebním bodě byly určeny tyto hodnoty:
 nZ
 1 600 min-
 1
 MZ
 495 Nm
 NOx mass, Z
 487,9 g/h (vypočteno podle předcházejících vzorců)
 P(n)Z
 83 kW
 NOx, Z
 487,9/83 = 5,878 g/kWh
 Určení emisní hodnoty ze zkušebního cyklu (odstavec 45.6.2 dodatku 1 přílohy 4A):
 Předpokládají se tyto hodnoty čtyř obklopujících režimů zkoušky ESC:
 nRT
 nSU
 ER
 ES
 ET
 EU
 MR
 MS
 MT
 MU
 1 368
 1 785
 5,943
 5,565
 5,889
 4,973
 515
 460
 681
 610
 ETU = 5,889 + (4,973 - 5,889) × (1 600 - 1 368)/(1 785 - 1 368) = 5,377 g/kWh
 ERS = 5,943 + (5,565 - 5,943) × (1 600 - 1 368)/(1 785 - 1 368) = 5,732 g/kWh
 MTU = 681 + (601 - 681) × (1 600 - 1 368)/(1 785 - 1 368) = 641,3 Nm
 MRS = 515 + (460 - 515) × (1 600 - 1 368)/(1 785 - 1 368) = 484,3 Nm
 EZ = 5,732 + (5,377 - 5,732) × (495 - 484,3)/(641,3 - 484,3) = 5,708 g/kWh
 Porovnání hodnot emisí NOx (odstavec 45.6.3 dodatku 1 přílohy 4A):
 NOx diff = 100 × (5,878 - 5,708)/5,708 = 2,98 %
 1.2. Emise částic
 Měření částic se zakládá na principu odběru částic v průběhu celého cyklu, avšak vzorek a průtoky (MSAM a GEDF) se určují v průběhu jednotlivých režimů. Výpočet GEDF závisí na použitém systému. V následujících příkladech se použije systém s měřením CO2, metoda bilance uhlíku a systém s měřením průtoku. Když se použije systém s ředěním plného toku, měří se GEDF přímo zařízením CVS.
 Výpočet GEDF (odstavce 6.2.3 a 6.2.4 dodatku 1 přílohy 4A):
 Předpokládají se následující údaje z měření v režimu 4. Postup výpočtu je pro ostatní režimy stejný.
 GEXH
 GFUEL
 GDILW
 GTOTW
 CO2D
 CO2A
 (kg/h)
 (kg/h)
 (kg/h)
 (kg/h)
 ( %)
 ( %)
 334,02
 10,76
 5,4435
 6,0
 0,657
 0,040
 a)
 metoda bilance uhlíku
 b)
 metoda měření průtoku
 GEDF W = 334,02 × 10,78 = 3 600,7 kg/h
 Výpočet hmotnostního průtoku (odstavec 6.4 dodatku 1 přílohy 4A):
 Průtoky GEDFW jednotlivých režimů se násobí příslušnými váhovými faktory, jak je uvedeno v odstavci 2.7.1 dodatku 1 přílohy 4A, a k určení střední hodnoty GEDF za celý cyklus se sečtou. Celkový průtok vzorku MSAM se určí součtem průtoků vzorku jednotlivých režimů.
 = 3 604,6 kg/h
 MSAM = 0,226 + 0,122 + 0,151 + 0,152 + 0,076 + 0,076 + 0,076 + 0,136 + 0,151 + 0,121 + 0,076 + 0,076 + 0,075
 = 1,515 kg
 Předpokládá se hmotnost částic na filtrech 2,5 mg a pak je:
 Korekce pozadím (volitelná)
 Předpokládá se jedno měření pozadí s následujícími hodnotami. Výpočet ředicího faktoru DF je totožný s odstavcem 3.1 této přílohy a není zde uveden.
 Md = 0,1 mg; MDIL = 1,5 kg
 Součet DF =
 [(1-1/119,15) × 0,15] + [(1-1/8,89) × 0,08] + [(1-1/14,75) × 0,10] + [(1-1/10,10) × 0,10] + [(1-1/18,02) × 0,05] + [(1-1/12,33) × 0,05] + [(1-1/32,18) × 0,05] + [(1-1/6,94) × 0,09] + [(1-1/25,19) × 0,10] + [(1-1/6,12) × 0,08] + [(1-1/20,87) × 0,05] + [(1-1/8,77) × 0,05]


text:
+ [(1-1/12,59) × 0,05]
 = 0,923
 Výpočet specifických emisí (odstavec 6.5 dodatku 1 přílohy 4A):
 P(n) =
 (0,1 × 0,15) + (96,8 × 0,08) + (55,2 × 0,10) + (82,9 × 0,10) + (46,8 × 0,05) + (70,1 × 0,05) + (23,0 × 0,05) + (114,3 × 0,09) + (27,0 × 0,10) + (122,0 × 0,08) + (28,6 × 0,05) + (87,4 × 0,05) + (57,9 × 0,05)
 = 60,006 kW
 Je-li korigováno pozadím = (5,726/60,006) = 0,095 g/kWh,
 ,
 Výpočet specifického váhového faktoru (odstavec 6.6 dodatku 1 přílohy 4A):
 Za předpokladu hodnot vypočítaných v režimu 4 výše je Wfei = (0,152 × 3 604,6/1,515 × 3 600,7) = 0,1004
 Tato hodnota je v požadovaných mezích 0,10±0,003.
 2. ZKOUŠKA ELR
 Protože filtrování podle Bessela je v evropském právu týkajícím se výfukových plynů úplně novým postupem ke zjišťování průměrných hodnot, je dále uveden výklad Besselova filtru, příklad vytvoření Besselova algoritmu a příklad výpočtu konečné hodnoty kouře. Konstanty Besselova algoritmu závisejí jen na konstrukci opacimetru a četnosti sběru dat. Doporučuje se, aby výrobce opacimetru udal konečné konstanty Besselova filtru pro různé četnosti sběru dat a aby zákazník používal tyto konstanty k vytvoření Besselova algoritmu a k výpočtu hodnot kouře.
 2.1. Obecné poznámky k Besselovu filtru
 Vzhledem k rušivým vlivům v oblasti vysokých frekvencí vykazuje křivka nezpracovaného signálu opacity obvykle velký rozptyl. K odstranění těchto rušení při vysokých frekvencích se pro zkoušku ELR požaduje Besselův filtr. Vlastní Besselův filtr je rekurzivní dolní propust druhého řádu, která zaručuje nejrychlejší nárůst signálu bez překmitnutí.
 Za předpokladu sloupce surového výfukového plynu v reálném čase ve výfukové trubce udává každý opacimetr křivku opacity s časovým zpožděním a různě změřenou. Zpoždění a průběh změřené křivky opacity závisí primárně na geometrii měřicí komory opacimetru, včetně odběrných potrubí výfukového plynu, a na čase potřebném ke zpracování signálu v elektronice opacimetru. Hodnoty, které vyjadřují tyto dva vlivy, se nazývají doba fyzikální a elektrické odezvy, které představují individuální filtr pro každý typ opacimetru.
 Cílem použití Besselova filtru je zaručit jednotnou celkovou filtrační charakteristiku celého systému opacimetru, která se skládá z:
 a)
 doby fyzikální odezvy opacimetru tp;
 b)
 doby elektrické odezvy opacimetru te;
 c)
 doby odezvy filtru použitého Besselova filtru tF.
 Výsledná celková doba odezvy systému tAver se vypočítá ze vzorce
 ,
 a musí být stejná pro všechny druhy opacimetrů, aby udávaly tutéž hodnotu kouře. Proto je třeba vytvořit Besselův filtr tak, aby doba odezvy filtru tF zároveň s dobou fyzikální odezvy tp a s dobou elektrické odezvy te jednotlivého opacimetru daly požadovanou celkovou dobu odezvy tAver. Protože tp a te jsou hodnoty dané pro každý jednotlivý opacimetr a tAver je definována v tomto předpisu jako rovna 1,0 s, vypočte se tf takto:
 Podle definice je doba odezvy filtru tF dobou nárůstu filtrovaného výstupního signálu mezi hodnotami 10 % a 90 % skokového vstupního signálu. Proto se musí vstupní frekvence Besselova filtru iterovat tak, aby se doba odezvy Besselova filtru přizpůsobila požadované době nárůstu.
 Obrázek a
 Křivky skokového vstupního signálu a filtrovaného výstupního signálu
 Na obrázku „a“ jsou znázorněny křivky skokového vstupního signálu


text:
a výstupního signálu filtrovaného podle Bessela a rovněž doba odezvy Besselova filtru tF.
 Vytvoření konečného algoritmu Besselova filtru je vícekrokový postup, který vyžaduje více iteračních cyklů. Schéma iteračního postupu je znázorněno v tomto diagramu.
 2.2. Výpočet Besselova algoritmu
 V tomto příkladu se vytváří Besselův algoritmus ve více krocích podle výše uvedeného iteračního postupu, který je založen na odstavci 7.1 dodatku 1 přílohy 4A.
 U opacimetru a systému pro sběr dat se předpokládají tyto vlastnosti:
 a)
 doba fyzikální odezvy tp
 0,15 s,
 b)
 doba elektrické odezvy te
 0,05 s,
 c)
 doba celkové odezvy tAver
 1,00 s (podle definice v tomto předpisu),
 d)
 frekvence záznamu údajů
 150 Hz.
 Krok 1: Požadovaná doba odezvy Besselova filtru tF:
 Krok 2: Odhad mezní frekvence a výpočet Besselových konstant E, K pro první iteraci:
 fc
 Δt
 = 1/150 = 0,006667 s
 Ω
 E
 K
 = 2 × 7,07948 × 10-5 × (0,618034 × 150,0766442 - 1) - 1 = 0,970783
 Z toho vychází Besselův algoritmus:
 Yi = Yi-1 + 7,07948 E - 5 × (Si + 2 × Si-1 + Si-2 - 4 × Yi-2) + 0,970783 × (Yi-1 - Yi-2)
 kde Si představuje hodnoty skokového vstupního signálu (buď „0“, nebo „1“) a Yi představuje hodnoty filtrovaného výstupního signálu.
 Krok 3: Použití Besselova filtru na skokový vstup:
 Podle definice je doba odezvy Besselova filtru tF dobou nárůstu filtrovaného výstupního signálu mezi hodnotami 10 % a 90 % skokového vstupního signálu. K určení časů 10 % (t10) a 90 % (t90) výstupního signálu se musí na skokový vstup použít Besselův filtr s pomocí výše uvedených hodnot fc, E a K.
 Čísla indexů, čas a hodnoty skokového vstupního signálu a z nich vycházející hodnoty filtrovaného výstupního signálu pro první a druhou iteraci jsou uvedeny v tabulce B. Body, které jsou přilehlé k t10 a t90, jsou vyznačeny tučnými číslicemi.
 V první iteraci v tabulce B se hodnota 10 % nalézá mezi čísly indexů 30 a 31 a hodnota 90 % se nalézá mezi čísly indexů 191 a 192. K výpočtu tF, iter se přesné hodnoty t10 a t90 určí lineární interpolací mezi přilehlými měřicími body takto:
 t10 = tlower + Δt × (0,1 - outlower)/(outupper - outlower)
 t90 = tlower + Δt × (0,9 - outlower)/(outupper - outlower)
 kde outupper a outlower jsou přilehlé body výstupního signálu filtrovaného podle Bessela a tlower je čas uvedený v tabulce B pro dočasný přilehlý bod.
 t10 = 0,200000 + 0,006667 × (0,1 - 0,099208)/(0,104794 - 0,099208) = 0,200945 s
 t90 = 0,273333 + 0,006667 × (0,9 - 0,899147)/(0,901168 - 0,899147) = 1,276147 s
 Krok 4: Doba odezvy filtru prvního iteračního cyklu:
 tF, iter = 1,276147 - 0,200945 = 1,075202 s
 Krok 5: Rozdíl mezi požadovanou a získanou dobou odezvy filtru při prvním iteračním cyklu:
 Δ = (1,075202 - 0,987421)/0,987421 = 0,081641
 Krok 6: Kontrola iteračního kritéria
 Požaduje se |Δ| ≤ 0,01. Protože 0,081641 > 0,01, není splněno iterační kritérium a musí se zahájit další iterační cyklus. Pro tento iterační cyklus se vypočte nová mezní frekvence z fc a Δ takto: fc,


text:
new = 0,318152 × (1 + 0,081641) = 0,344126 Hz
 Tento nový mezní kmitočet se použije v druhém iteračním cyklu, který znovu začíná druhým krokem. Iterace se musí opakovat, dokud nejsou splněno iterační kritérium. Výsledné hodnoty první a druhé iterace jsou shrnuty v tabulce A.
 Tabulka A
 Hodnoty první a druhé iterace
 Parametr
 1. iterace
 2. iterace
 fc
 (Hz)
 0,318152
 0,344126
 E
 (-)
 7,07948 E-5
 8,272777 E-5
 K
 (-)
 0,970783
 0,968410
 t10
 (s)
 0,200945
 0,185523
 t90
 (s)
 1,276147
 1,179562
 tF, iter
 (s)
 1,075202
 0,994039
 Δ
 (-)
 0,081641
 0,006657
 fc, new
 (Hz)
 0,344126
 0,346417
 Krok 7: Konečný Besselův algoritmus:
 Jakmile je splněno iterační kritérium, vypočtou se konečné konstanty Besselova filtru a konečný Besselův algoritmus podle kroku 2. V tomto příkladě bylo splněno iterační kritérium po druhé iteraci (Δ = 0,006657 ≤ 0,01). Konečný algoritmus se pak použije k určení středních hodnot kouře (viz odstavec 2.3).
 Yi = Yi-1 + 8,272777×10-5 × (Si + 2 × Si-1 + Si-2 - 4 × Yi-2) + 0,968410 × (Yi-1 - Yi-2)
 Tabulka B
 Hodnoty skokového vstupního signálu a výstupního signálu filtrovaného podle Bessela pro první a druhý iterační cyklus
 Index i
 [-]
 Čas
 [s]
 Skokový vstupní signál Si
 [-]
 Filtrovaný výstupní signál Yi [–]
 1. iterace
 2. iterace
 - 2
 -0,013333
 0
 0,000000
 0,000000
 - 1
 -0,006667
 0
 0,000000
 0,000000
 0
 0,000000
 1
 0,000071
 0,000083
 1
 0,006667
 1
 0,000352
 0,000411
 2
 0,013333
 1
 0,000908
 0,001060
 3
 0,020000
 1
 0,001731
 0,002019
 4
 0,026667
 1
 0,002813
 0,003278
 5
 0,033333
 1
 0,004145
 0,004828
 ~
 ~
 ~
 ~
 ~
 24
 0,160000
 1
 0,067877
 0,077876
 25
 0,166667
 1
 0,072816
 0,083476
 26
 0,173333
 1
 0,077874
 0,089205
 27
 0,180000
 1
 0,083047
 0,095056
 28
 0,186667
 1
 0,088331
 0,101024
 29
 0,193333
 1
 0,093719
 0,107102
 30
 0,200000
 1
 0,099208
 0,113286
 31
 0,206667
 1
 0,104794
 0,119570
 32
 0,213333
 1
 0,110471
 0,125949
 33
 0,220000
 1
 0,116236
 0,132418
 34
 0,226667
 1
 0,122085
 0,138972
 35
 0,233333
 1
 0,128013
 0,145605
 36
 0,240000
 1
 0,134016
 0,152314
 37
 0,246667
 1
 0,140091
 0,159094
 ~
 ~
 ~
 ~
 ~
 175
 1,166667
 1
 0,862416
 0,895701
 176
 1,173333
 1
 0,864968
 0,897941
 177
 1,180000
 1
 0,867484
 0,900145
 178
 1,186667
 1
 0,869964
 0,902312
 179
 1,193333
 1
 0,872410
 0,904445
 180
 1,200000
 1
 0,874821
 0,906542
 181
 1,206667
 1
 0,877197
 0,908605
 182
 1,213333
 1
 0,879540
 0,910633
 183
 1,220000
 1
 0,881849
 0,912628
 184
 1,226667
 1
 0,884125
 0,914589
 185
 1,233333
 1
 0,886367
 0,916517
 186
 1,240000
 1
 0,888577
 0,918412
 187
 1,246667
 1
 0,890755
 0,920276
 188
 1,253333
 1
 0,892900
 0,922107
 189
 1,260000
 1
 0,895014
 0,923907
 190
 1,266667
 1
 0,897096
 0,925676
 191
 1,273333
 1
 0,899147
 0,927414
 192
 1,280000
 1
 0,901168
 0,929121
 193
 1,286667
 1
 0,903158
 0,930799
 194
 1,293333
 1
 0,905117
 0,932448
 195
 1,300000
 1
 0,907047
 0,934067
 ~
 ~
 ~
 ~
 ~
 2.3. Výpočet hodnot kouře
 V následujícím schématu je znázorněn obecný postup určení konečné hodnoty kouře.
 Na obrázku b) jsou znázorněny křivky změřeného nezpracovaného signálu opacity a nefiltrovaných a filtrovaných koeficientů absorpce světla (hodnota k) prvního stupně zatížení při zkoušce ELR a maximální hodnota Ymax1,A (vrchol) filtrované křivky. Obdobně obsahuje tabulka C numerické hodnoty indexu i, čas (frekvence sběru dat 150 Hz), nezpracované hodnoty opacity,


text:
nefiltrovanou hodnotu k a filtrovanou hodnotu k. Filtrování bylo provedeno s použitím konstant Besselova algoritmu vytvořeného v odstavci 2.2 této přílohy. Vzhledem k velkému množství dat byly do tabulky použity jen úseky křivky kouře v okolí začátku a vrcholové hodnoty.
 Obrázek b
 Křivky změřené opacity N, nefiltrované hodnoty kouře k a filtrované hodnoty kouře k
 Vrcholová hodnota (i = 272) je vypočtena za předpokladu následujících údajů z tabulky C. Všechny ostatní individuální hodnoty kouře se vypočtou stejným způsobem. Ke spuštění algoritmu se S-1, S-2, Y-1 a Y-2 nastaví na nulu.
 LA (m)
 0,430
 Index i
 272
 N ( %)
 16,783
 S271 (m-
 1)
 0,427392
 S270 (m-
 1)
 0,427532
 Y271 (m-
 1)
 0,542383
 Y270 (m-
 1)
 0,542337
 Výpočet hodnoty k (odstavec 7.3.1 dodatku 1 přílohy 4A):
 k = - (1/0,430) × ln (1 - (16,783/100)) = 0,427252 m-1
 Tato hodnota odpovídá S272 v následující rovnici.
 Výpočet Besselovy střední hodnoty kouře (odstavec 7.3.2 dodatku 1 přílohy 4A):
 V následující rovnici se použijí Besselovy konstanty z předcházejícího odstavce 2.2. Skutečná nefiltrovaná hodnota k, která byla vypočtena výše, odpovídá S272 (Si). S271 (Si-1) a S270 (Si-2) jsou dvě předcházející nefiltrované hodnoty k, Y271 (Yi-1) a Y270 (Yi-2) jsou dvě předcházející filtrované hodnoty k.
 Y272 =
 0,542383 + 8,272777×10-5 × (0,427252 + 2 × 0,427392 + 0,427532 - 4 × 0,542337) + 0,968410 × (0,542383 - 0,542337)
 = 0,542389 m-
 1
 Tato hodnota odpovídá Ymax1,A v následující rovnici.
 Výpočet konečné hodnoty kouře (odstavec 7.3.3 dodatku 1 přílohy 4A):
 Z každé křivky kouře se vezme maximální filtrovaná hodnota k pro další výpočet. Předpokládají se tyto hodnoty:
 Otáčky
 Ymax (m-
 1)
 Cyklus 1
 Cyklus 2
 Cyklus 3
 A
 0,5424
 0,5435
 0,5587
 B
 0,5596
 0,5400
 0,5389
 C
 0,4912
 0,5207
 0,5177
 SVA = (0,5424 + 0,5435 + 0,5587)/3 = 0,5482 m-
 1
 SVB = (0,5596 + 0,5400 + 0,5389)/3 = 0,5462 m-
 1
 SVC = (0,4912 + 0,5207 + 0,5177)/3 = 0,5099 m-
 1
 SV = (0,43 × 0,5482) + (0,56 × 0,5462) + (0,01 × 0,5099) = 0,5467 m-
 1
 Potvrzení správnosti cyklu (odstavec 3.4 dodatku 1 přílohy 4A)
 Před výpočtem SV se musí zkontrolovat platnost cyklu výpočtem směrodatné odchylky hodnoty kouře ze tří cyklů pro každou hodnotu otáček.
 Otáčky
 Střední SV (m-
 1)
 Absolutní směrodatná odchylka (m-
 1)
 Relativní směrodatná odchylka ( %)
 A
 0,5482
 0,0091
 1,7
 B
 0,5462
 0,0116
 2,1
 C
 0,5099
 0,0162
 3,2
 V tomto příkladě jsou kritéria kontroly správnosti 15 % splněna pro každou hodnotu otáček.
 Tabulka C
 Hodnoty opacity N, nefiltrovaná a filtrovaná hodnota k na začátku každého stupně zatížení
 Index i
 [-]
 Čas
 [s]
 Opacita N
 [ %]
 Nefiltrovaná hodnota k
 [m-1]
 Filtrovaná hodnota k
 [m-1]
 - 2
 0,000000
 0,000000
 0,000000
 0,000000
 - 1
 0,000000
 0,000000
 0,000000
 0,000000
 0
 0,000000
 0,000000
 0,000000
 0,000000
 1
 0,006667
 0,020000
 0,000465
 0,000000
 2
 0,013333
 0,020000
 0,000465
 0,000000
 3
 0,020000
 0,020000
 0,000465
 0,000000
 4
 0,026667
 0,020000
 0,000465
 0,000001
 5
 0,033333
 0,020000
 0,000465
 0,000002
 6
 0,040000
 0,020000
 0,000465
 0,000002
 7
 0,046667
 0,020000
 0,000465
 0,000003
 8
 0,053333
 0,020000
 0,000465
 0,000004
 9
 0,060000
 0,020000
 0,000465
 0,000005
 10
 0,066667
 0,020000
 0,000465


text:
0,000006
 11
 0,073333
 0,020000
 0,000465
 0,000008
 12
 0,080000
 0,020000
 0,000465
 0,000009
 13
 0,086667
 0,020000
 0,000465
 0,000011
 14
 0,093333
 0,020000
 0,000465
 0,000012
 15
 0,100000
 0,192000
 0,004469
 0,000014
 16
 0,106667
 0,212000
 0,004935
 0,000018
 17
 0,113333
 0,212000
 0,004935
 0,000022
 18
 0,120000
 0,212000
 0,004935
 0,000028
 19
 0,126667
 0,343000
 0,007990
 0,000036
 20
 0,133333
 0,566000
 0,013200
 0,000047
 21
 0,140000
 0,889000
 0,020767
 0,000061
 22
 0,146667
 0,929000
 0,021706
 0,000082
 23
 0,153333
 0,929000
 0,021706
 0,000109
 24
 0,160000
 1,263000
 0,029559
 0,000143
 25
 0,166667
 1,455000
 0,034086
 0,000185
 26
 0,173333
 1,697000
 0,039804
 0,000237
 27
 0,180000
 2,030000
 0,047695
 0,000301
 28
 0,186667
 2,081000
 0,048906
 0,000378
 29
 0,193333
 2,081000
 0,048906
 0,000469
 30
 0,200000
 2,424000
 0,057067
 0,000573
 31
 0,206667
 2,475000
 0,058282
 0,000693
 32
 0,213333
 2,475000
 0,058282
 0,000827
 33
 0,220000
 2,808000
 0,066237
 0,000977
 34
 0,226667
 3,010000
 0,071075
 0,001144
 35
 0,233333
 3,253000
 0,076909
 0,001328
 36
 0,240000
 3,606000
 0,085410
 0,001533
 37
 0,246667
 3,960000
 0,093966
 0,001758
 38
 0,253333
 4,455000
 0,105983
 0,002007
 39
 0,260000
 4,818000
 0,114836
 0,002283
 40
 0,266667
 5,020000
 0,119776
 0,002587
 ~
 ~
 ~
 ~
 ~
 Hodnoty opacity N, nefiltrovaná a filtrovaná hodnota k okolo Ymax1,A (vrcholová hodnota, vyznačená tučnými číslicemi)
 Index i
 [-]
 Čas
 [s]
 Opacita N
 [ %]
 Nefiltrovaná hodnota k
 [m-1]
 Filtrovaná hodnota k
 [m-1]
 ~
 ~
 ~
 ~
 ~
 259
 1,726667
 17,182000
 0,438429
 0,538856
 260
 1,733333
 16,949000
 0,431896
 0,539423
 261
 1,740000
 16,788000
 0,427392
 0,539936
 262
 1,746667
 16,798000
 0,427671
 0,540396
 263
 1,753333
 16,788000
 0,427392
 0,540805
 264
 1,760000
 16,798000
 0,427671
 0,541163
 265
 1,766667
 16,798000
 0,427671
 0,541473
 266
 1,773333
 16,788000
 0,427392
 0,541735
 267
 1,780000
 16,788000
 0,427392
 0,541951
 268
 1,786667
 16,798000
 0,427671
 0,542123
 269
 1,793333
 16,798000
 0,427671
 0,542251
 270
 1,800000
 16,793000
 0,427532
 0,542337
 271
 1,806667
 16,788000
 0,427392
 0,542383
 272
 1,813333
 16,783000
 0,427252
 0,542389
 273
 1,820000
 16,780000
 0,427168
 0,542357
 274
 1,826667
 16,798000
 0,427671
 0,542288
 275
 1,833333
 16,778000
 0,427112
 0,542183
 276
 1,840000
 16,808000
 0,427951
 0,542043
 277
 1,846667
 16,768000
 0,426833
 0,541870
 278
 1,853333
 16,010000
 0,405750
 0,541662
 279
 1,860000
 16,010000
 0,405750
 0,541418
 280
 1,866667
 16,000000
 0,405473
 0,541136
 281
 1,873333
 16,010000
 0,405750
 0,540819
 282
 1,880000
 16,000000
 0,405473
 0,540466
 283
 1,886667
 16,010000
 0,405750
 0,540080
 284
 1,893333
 16,394000
 0,416406
 0,539663
 285
 1,900000
 16,394000
 0,416406
 0,539216
 286
 1,906667
 16,404000
 0,416685
 0,538744
 287
 1,913333
 16,394000
 0,416406
 0,538245
 288
 1,920000
 16,394000
 0,416406
 0,537722
 289
 1,926667
 16,384000
 0,416128
 0,537175
 290
 1,933333
 16,010000
 0,405750
 0,536604
 291
 1,940000
 16,010000
 0,405750
 0,536009
 292
 1,946667
 16,000000
 0,405473
 0,535389
 293
 1,953333
 16,010000
 0,405750
 0,534745
 294
 1,960000
 16,212000
 0,411349
 0,534079
 295
 1,966667
 16,394000
 0,416406
 0,533394
 296
 1,973333
 16,394000
 0,416406
 0,532691
 297
 1,980000
 16,192000
 0,410794
 0,531971
 298
 1,986667
 16,000000
 0,405473
 0,531233
 299
 1,993333
 16,000000
 0,405473
 0,530477
 300
 2,000000
 16,000000
 0,405473
 0,529704
 ~
 ~
 ~
 ~
 ~
 3. ZKOUŠKA ETC
 3.1. Plynné emise (vznětový motor)
 Předpokládají se tyto výsledky zkoušky se systémem PDP–CVS s dvojitým ředěním:
 V0 (m3/ot)
 0,1776
 Np (ot)
 23 073
 pB (kPa)
 98,0
 p1 (kPa)
 2,3
 T (K)
 322,5
 Ha (g/kg)
 12,8
 NOx conce (ppm)
 53,7
 NOx concd (ppm)
 0,4
 COconce (ppm)
 38,9
 COconcd (ppm)
 1,0
 HCconce (ppm)
 9,00
 HCconcd (ppm)
 3,02
 CO2,conce ( %)
 0,723
 Wact (kWh)
 62,72
 Výpočet průtoku zředěného výfukového plynu (odstavec 4.1 dodatku 2 přílohy 4A):
 MTOTW = 1,293 × 0,1776 × 23 073 × (98,0 - 2,3) × 273/(101,3 × 322,5)


text:
= 4 237,2 kg
 Výpočet korekčního faktoru NOx (odstavec 4.2 dodatku 2 přílohy 4A):
 Výpočet koncentrací korigovaných pozadím (odstavec 4.3.1.1 dodatku 2 přílohy 4A):
 Předpokládá se motorová nafta složení C1H1,8:
 NOx conc = 53,7 - 0,4 × (1 - (1/18,69)) = 53,3 ppm
 COconc = 38,9 - 1,0 × (1 - (1/18,69)) = 37,9 ppm
 HCconc = 9,00 - 3,02 × (1 - (1/18,69)) = 6,14 ppm
 Výpočet hmotnostního průtoku emisí (odstavec 4.3.1 dodatku 2 přílohy 4A):
 NOx mass = 0,001587 × 53,3 × 1,039 × 4 237,2 = 372,391 g
 COmass = 0,000966 × 37,9 × 4 237,2 = 155,129 g
 HCmass = 0,000479 × 6,14 × 4 237,2 = 12,462 g
 Výpočet specifických emisí (odstavec 4.4 dodatku 2 přílohy 4A):
 = 372,391/62,72 = 5,94 g/kWh
 = 155,129/62,72 = 2,47 g/kWh
 = 12,462/62,72 = 0,199 g/kWh
 3.2. Emise částic (vznětový motor)
 Předpokládají se tyto výsledky zkoušky se systémem PDP–CVS s dvojitým ředěním:
 MTOTW (kg)
 4 237,2
 Mf, p (mg)
 3,030
 Mf, b (mg)
 0,044
 MTOT (kg)
 2,159
 MSEC (kg)
 0,909
 Md (mg)
 0,341
 MDIL (kg)
 1,245
 DF
 18,69
 Wact (kWh)
 62,72
 Výpočet hmotnosti emisí (odstavec 5.1 dodatku 2 přílohy 4A):
 Mf = 3,030 + 0,044 = 3,074 mg
 MSAM = 2,159 - 0,909 = 1,250 kg
 Výpočet hmotnostních emisí korigovaný pozadím (odstavec 5.1 dodatku 2 přílohy 4A):
 Výpočet specifických emisí (odstavec 5.2 dodatku 2 přílohy 4A):
 = 10,42/62,72 = 0,166 g/kWh
 = 9,32/62,72 = 0,149 g/kWh, je-li korigováno pozadím
 3.3. Plynné emise (motor na stlačený zemní plyn)
 Předpokládají se tyto výsledky zkoušky se systémem PDP–CVS s dvojitým ředěním:
 MTOTW (kg)
 4 237,2
 Ha (g/kg)
 12,8
 NOx conce (ppm)
 17,2
 NOx concd (ppm)
 0,4
 COconce (ppm)
 44,3
 COconcd (ppm)
 1,0
 HCconce (ppm)
 27,0
 HCconcd (ppm)
 3,02
 CH4 conce (ppm)
 18,0
 CH4 concd (ppm)
 1,7
 CO2,conce ( %)
 0,723
 Wact (kWh)
 62,72
 Výpočet korekčního faktoru NOx (odstavec 4.2 dodatku 2 přílohy 4A):
 Výpočet koncentrace NMHC (bod 4.3.1 dodatku 2 přílohy 4A):
 a)
 Metoda GC
 NMHCconce = 27,0 - 18,0 = 9,0 ppm
 b)
 Metoda NMC
 Předpokládá se účinnost vztažená k methanu 0,04 a účinnost vztažená k ethanu 0,98 (viz odstavec 1.8.4 dodatku 5 přílohy 4A):
 Výpočet koncentrací korigovaných pozadím (odstavec 4.3.1.1 dodatku 2 přílohy 4A):
 Předpokládá se referenční palivo G20 (100 % methanu) se složením C1H4:
 U NMHC je koncentrace pozadí rozdílem mezi HCconcd a CH4concd.
 NOx conc = 17,2 - 0,4 × (1 - (1/13,01)) = 16,8 ppm
 COconc = 44,3 - 1,0 × (1 - (1/13,01)) = 43,4 ppm
 NMHCconc = 8,4 - 1,32 × (1 - (1/13,01)) = 7,2 ppm
 CH4 conc = 18,0 - 1,7 × (1 - (1/13,01)) = 16,4 ppm
 Výpočet hmotnostního průtoku emisí (odstavec 4.3.1 dodatku 2 přílohy 4A):
 NOx mass = 0,001587 × 16,8 × 1,074 × 4 237,2 = 121,330 g
 COmass = 0,000966 × 43,4 × 4 237,2 = 177,642 g
 NMHCmass = 0,000502 × 7,2 × 4 237,2 = 15,315 g
 CH4 mass = 0,000554 × 16,4 × 4 237,2 = 38,498 g
 Výpočet specifických emisí (odstavec 4.4 dodatku 2


text:
přílohy 4A):
 = 121,330/62,72 = 1,93 g/kWh
 = 177,642/62,72 = 2,83 g/kWh
 = 15,315/62,72 = 0,244 g/kWh
 = 38,498/62,72 = 0,614 g/kWh
 4. FAKTOR POSUNU λ (Sλ)
 4.1. Výpočet faktoru posunu λ (Sλ)
 (1)
 kde:
 Sλ= faktor posunu λ;
 intert %= % objemových inertních plynů v palivu (tj. N2, CO2, He atd.);
 = % objemových původního kyslíku v palivu;n a m= vztahují se na střední hodnoty CnHm, které představují uhlovodíky v palivu, tj.:
 kde:
 CH4
 =
 % objemových methanu v palivu;
 C2
 =
 % objemových všech uhlovodíků C2 (např.: C2H6, C2H4 atd.) v palivu;
 C3
 =
 % objemových všech uhlovodíků C3 (např.: C3H8, C3H6 atd.) v palivu;
 C4
 =
 % objemových všech uhlovodíků C4 (např.: C4H10, C4H8 atd.) v palivu;
 C5
 =
 % objemových všech uhlovodíků C5 (např.: C5H12, C5H10 atd.) v palivu;
 diluent
 =
 % objemových ředicích plynů v palivu (např.: , CO2, He atd.).
 4.2. Příklady výpočtu faktoru posunu λ Sλ:
 Příklad 1: G25: CH4 = 86 %, N2 = 14 % (objemových)
 Příklad 2: GR: CH4 = 87 %, C2H6 = 13 % (objemových)
 Příklad 3: USA: CH4 = 89 %, C2H6 = 4,5 %, C3H8 = 2,3 %, C6H14 = 0,2 %, O2 = 0,6 %, N2 = 4 %
 (1) Stoichiometric Air/Fuel ratios of automotive fuels – SAE J1829, June 1987 (Stechiometrické poměry vzduch/palivo u automobilových paliv (SAE J1829 z června 1987). John B. Heywood, Internal combustion engine fundamentals (Základy spalovacích motorů), McGraw-Hill, 1988, kapitola 3.4 „Combustion stoichiometry“ („Stechiometrie spalování“) (s. 68 až 72).
 PŘÍLOHA 7
 Postupy provádění zkoušek životnosti systémů regulace emisí
 1. ÚVOD
 V této příloze jsou podrobně popsány postupy výběru rodiny motorů, u níž se mají provádět zkoušky v rámci programu akumulace doby provozu k určení faktorů zhoršení. Tyto faktory zhoršení se použijí na naměřené emise z motorů podrobených pravidelným prohlídkám, aby bylo zajištěno, že emise motoru v provozu jsou v souladu s použitelnými mezními hodnotami emisí, které jsou stanoveny v tabulkách v odstavci 5.2.1 tohoto předpisu, po celou dobu životnosti vozidla, v němž je motor namontován.
 V této příloze je rovněž podrobně popsána údržba související i nesouvisející s emisemi, která se provádí na motorech, jež procházejí programem akumulace doby provozu. Tato údržba se bude provádět na motorech v provozu a bude oznámena majitelům nových motorů velkého výkonu.
 2. VÝBĚR MOTORŮ K URČENÍ FAKTORŮ ZHORŠUJÍCÍCH DOBU ŽIVOTNOSTI
 2.1.
 Ke zjištění faktorů zhoršujících životnost budou vybrány motory z rodiny motorů vymezené v odstavci 7.1 tohoto předpisu.
 2.2.
 Motory z různých rodin motorů lze dále spojovat do rodin na základě typu použitého systému následného zpracování výfukových plynů. K zařazení motorů s různým počtem válců a různým uspořádáním válců avšak se stejnými technickými specifikacemi a systémem následného zpracování výfukových plynů do stejné rodiny motorů se stejným systémem následného zpracování výfukových plynů poskytne výrobce schvalovacímu orgánů údaje, které prokazují, že emise těchto motorů jsou obdobné.
 2.3.
 Pro zkoušky v rámci programu akumulace doby provozu podle odstavce 3.2 této přílohy výrobce motorů vybere jeden motor reprezentující rodinu motorů se stejným systémem následného zpracování výfukových plynů v souladu


text:
s kritérii pro výběr motorů uvedenými v odstavci 7.2 tohoto předpisu a před zahájením zkoušek o tom informuje schvalovací orgán.
 2.3.1.
 Pokud schvalovací orgán rozhodne, že nejhorší úroveň emisí rodiny motorů se stejným systémem následného zpracování výfukových plynů by lépe charakterizoval jiný motor, pak zkušební motor vybere schvalovací orgán po poradě s výrobcem motorů.
 3. URČENÍ FAKTORŮ ZHORŠUJÍCÍCH DOBU ŽIVOTNOSTI
 3.1. Obecně
 Faktory zhoršení použitelné na rodinu motorů se stejným systémem následného zpracování výfukových plynů jsou odvozeny z vybraných motorů na základě ujeté vzdálenosti a postupu akumulace doby provozu, který zahrnuje pravidelné zkoušky plynných emisí a emisí částic zkouškami ESC a ETC.
 3.2. Program akumulace doby provozu
 Programy akumulace doby provozu je možno provádět na základě volby výrobce tak, že se buď programem „akumulace doby provozu“ nechá projít vozidlo vybavené zvoleným základním motorem, nebo se programem „akumulace doby provozu dynamometru“ nechá projít zvolený základní motor.
 3.2.1.
 Akumulace doby provozu a akumulace doby provozu dynamometru
 3.2.1.1.
 Výrobce v souladu s osvědčenou technickou praxí určí formu a rozsah akumulace ujeté vzdálenosti a doby provozu motorů.
 3.2.1.2.
 Výrobce určí, kdy bude motor zkoušen na plynné emise a na emise částic zkouškami ESC a ETC.
 3.2.1.3.
 Pro všechny motory v jedné rodině motorů se stejným systémem následného zpracování plynů se použije jeden program zkušebního chodu motoru.
 3.2.1.4.
 Na žádost výrobce a se souhlasem schvalovacího orgánu je nutno v každém zkušebním bodě uskutečnit pouze jeden zkušební cyklus (buď zkoušku ESC nebo ETC), přičemž druhý zkušební cyklus se uskuteční pouze na začátku a na konci programu akumulace doby provozu.
 3.2.1.5.
 Programy zkušebního provozu se mohou pro různé rodiny motorů se stejným systémem následného zpracování výfukových plynů lišit.
 3.2.1.6.
 Programy zkušebního provozu mohou být kratší, než je doba životnosti, za předpokladu, že počet zkušebních bodů umožní náležitou extrapolaci výsledků zkoušek podle odstavce 3.5.2. V každém případě nesmí být akumulace doby provozu kratší, než je uvedeno v tabulce v odstavci 3.2.1.8.
 3.2.1.7.
 Výrobce musí poskytnout použitelnou korelaci mezi minimální dobou akumulace provozu (ujetou vzdáleností) a počtem hodin provozu motoru na dynamometru, např. korelaci podle spotřeby paliva, korelaci mezi rychlostí vozidla a otáčkami motoru atd.
 3.2.1.8.
 Minimální akumulace doby provozu
 Kategorie vozidla, v němž bude motor namontován
 Minimální akumulace doby provozu
 Doba životnosti (odstavec tohoto předpisu)
 vozidla kategorie N1
 100 000 km
 odstavec 5.3.1.1
 vozidla kategorie N2
 125 000 km
 odstavec 5.3.1.2
 vozidla kategorie N3 s nejvyšší technicky přípustnou hmotností do 16 tun
 125 000 km
 odstavec 5.3.1.2
 vozidla kategorie N3 s nejvyšší technicky přípustnou hmotností nad 16 tun
 167 000 km
 odstavec 5.3.1.3
 vozidla kategorie M2
 100 000 km
 odstavec 5.3.1.1
 vozidla kategorie M3 tříd I, II, A a B s nejvyšší technicky přípustnou hmotností do 7,5 tuny
 125 000 km
 odstavec 5.3.1.2
 vozidla kategorie M3 tříd III a B s nejvyšší technicky přípustnou hmotností nad 7,5 tuny
 167 000 km
 odstavec 5.3.1.3
 3.2.1.9.
 Program akumulace doby provozu bude podrobně popsán v žádosti o schválení a oznámen schvalovacímu orgánu před zahájením zkoušek.
 3.2.2.
 Pokud schvalovací orgán rozhodne, že je nutno kromě zkoušek ESC a ETC provést dodatečná měření


text:
mezi jednotlivými body zvolenými výrobcem, oznámí to výrobci. Výrobce vyhotoví revidovaný program akumulace doby provozu nebo program akumulace doby provozu dynamometru a schvalovací orgán jej odsouhlasí.
 3.3. Zkoušky motoru
 3.3.1.
 Začátek programu akumulace doby provozu
 3.3.1.1.
 Pro každou rodinu motorů se stejným systémem následného zpracování výfukových plynů výrobce určí počet hodin chodu motoru, po nichž se činnost motoru se systémem následného zpracování výfukových plynů stabilizuje. Na žádost schvalovacího orgánu výrobce poskytne údaje a analýzu použitou k tomuto určení. Výrobce si případně může ke stabilizaci systému motoru se systémem následného zpracování výfukových plynů zvolit chod motoru po dobu 125 hodin.
 3.3.1.2.
 Stabilizační interval stanovený v odstavci 3.3.1.1 se považuje za začátek programu akumulace doby provozu.
 3.3.2.
 Zkoušky akumulace doby provozu
 3.3.2.1.
 Po stabilizaci motor běží po dobu programu akumulace doby provozu vybraného výrobcem, jak je výše popsáno v odstavci 3.2. V pravidelných intervalech během programu akumulace doby provozu určených výrobcem a případně stanovených rovněž schvalovacím orgánem podle odstavce 3.2.2 se zkouší plynné emise a emise částic motoru zkouškami ESC a ETC. Bylo-li dohodnuto, že v každém zkušebním bodě bude proveden jen jeden zkušební cyklus (ESC nebo ETC), bude v souladu s odstavcem 3.2 druhý zkušební cyklus (ESC nebo ETC) uskutečněn pouze na začátku a na konci programu akumulace doby provozu.
 3.3.2.2.
 Během programu akumulace doby provozu se provádí údržba motoru podle odstavce 4.
 3.3.2.3.
 Během programu akumulace doby provozu je možno na motoru nebo vozidle provádět neplánovanou údržbu, např. pokud systém OBD odhalil problém, který měl za následek aktivování indikátoru chybné funkce (MI).
 3.4. Podávání zpráv
 3.4.1.
 Výsledky zkoušek emisí (ESC a ETC) provedených během programu akumulace doby provozu jsou dány k dispozici schvalovacímu orgánu. Pokud je některá zkouška prohlášena za neplatnou, výrobce toto musí zdůvodnit. V takovém případě se provede další série zkoušek emisí s použitím zkoušek ESC a ETC během dalších 100 hodin provozu.
 3.4.2.
 Jestliže výrobce zkouší motor během programu akumulace doby provozu za účelem zjištění faktorů zhoršení, uchovává výrobce ve svých záznamech všechny informace týkající se všech zkoušek emisí a údržby provedené na motoru během programu akumulace doby provozu. Tyto informace jsou předkládány schvalovacímu orgánu společně s výsledky zkoušek emisí provedených během programu akumulace doby provozu.
 3.5. Stanovení faktorů zhoršení
 3.5.1.
 Pro každou znečišťující látku, která se měří zkouškami ESC a ETC, a v každém zkušebním bodě během programu akumulace doby provozu se na základě všech výsledků zkoušek provede regresní analýza, která nejvíce vyhovuje. Výsledky každé zkoušky pro každou znečišťující látku se vyjádří na stejný počet desetinných míst jako mezní hodnoty této znečišťující látky uvedené v tabulkách v odstavci 5.2.1 tohoto předpisu, s jedním desetinným místem navíc. Bylo-li dohodnuto, že v každém zkušebním bodě bude proveden jen jeden zkušební cyklus (ESC nebo ETC) a druhý zkušební cyklus (ESC nebo ETC) bude uskutečněn pouze na začátku a na konci programu akumulace doby provozu, provede se v souladu s odstavcem 3.2 regresní analýza pouze na základě výsledků zkoušek zkušebního cyklu provedeného v každém zkušebním bodě.
 3.5.2.
 Na základě regresní analýzy výrobce vypočte projektované mezní hodnoty pro každou znečišťující látku


text:
na začátku programu akumulace doby provozu a na konci doby životnosti zkoušeného motoru pomocí extrapolace regresní rovnice, jak je stanoveno v odstavci 3.5.1.
 3.5.3.
 U motorů, které nejsou vybaveny systémem následného zpracování výfukových plynů, je faktorem zhoršení pro každou znečišťující látku rozdíl mezi stanovenými hodnotami emisí na konci doby životnosti a na začátku programu akumulace doby provozu.
 U motorů, které jsou vybaveny systémem následného zpracování výfukových plynů, je faktorem zhoršení pro každou znečišťující látku poměr stanovených hodnot emisí na konci doby životnosti a na začátku programu akumulace doby provozu.
 Bylo-li v souladu s odstavcem 3.2 dohodnuto, že se v každém zkušebním bodě bude provádět pouze jeden zkušební cyklus (ESC nebo ETC) a druhý zkušební cyklus (ESC nebo ETC) se bude provádět pouze na začátku a konci programu akumulace doby provozu, faktor zhoršení vypočtený pro zkušební cyklus, který byl prováděn v každém zkušebním bodě, se použije rovněž na druhý zkušební cyklus za předpokladu, že pro oba zkušební cykly platí podobný vztah mezi naměřenými hodnotami na začátku a na konci programu akumulace doby provozu.
 3.5.4.
 Faktory zhoršení pro každou znečišťující látku na základě příslušných zkušebních cyklů se zaznamenají v odstavci 1.4 dodatku 1 přílohy 6 tohoto předpisu.
 3.6.
 Případně mohou výrobci motorů namísto programu akumulace doby provozu k určení faktorů zhoršení použít tyto faktory zhoršení:
 Typ motoru
 Zkušební cyklus
 CO
 HC
 NMHC
 CH4
 NOx
 PM
 Vznětový motor
 ESC
 1,1
 1,05
 —
 —
 1,05
 1,1
 ETC
 1,1
 1,05
 —
 —
 1,05
 1,1
 Plynový motor
 ETC
 1,1
 1,05
 1,05
 1,2
 1,05
 —
 3.6.1.
 Výrobce může přenést faktory zhoršení určené pro motor nebo kombinaci motoru a systému následného zpracování výfukových plynů na motory nebo kombinace motorů a systémů následného zpracování výfukových plynů, které nepatří do stejné kategorie rodiny motorů určené podle odstavce 2.1. V těchto případech musí výrobce schvalovacímu orgánu prokázat, že základní motor nebo kombinace motoru a systému následného zpracování výfukových plynů a motor nebo kombinace motoru a systému následného zpracování výfukových plynů, na něž se faktory zhoršení přenášejí, mají stejné technické specifikace a požadavky na montáž do vozidla a že emise z tohoto motoru nebo kombinací motoru a systému následného zpracování výfukových plynů jsou obdobné.
 3.7. Kontrola shodnosti výroby
 3.7.1.
 Co se týče dodržování úrovně emisí, kontroluje se shodnost výroby podle odstavce 8 tohoto předpisu.
 3.7.2.
 V době schválení si výrobce může zvolit, že bude současně měřit emise znečišťujících látek před systémem následného zpracování výfukových plynů. Pokud tak učiní, může výrobce stanovit neformální faktor zhoršení samostatně pro motor a systém následného zpracování výfukových plynů, který může výrobce použít jako pomůcku ke kontrole na konci výrobní linky.
 3.7.3.
 Za účelem schválení se v odstavci 1.4 dodatku 1 přílohy 6 tohoto předpisu zaznamenají pouze faktory zhoršení převzaté výrobcem z odstavce 3.6.1 nebo faktory zhoršení odvozené podle odstavce 3.5.
 4. ÚDRŽBA
 Během programu akumulace doby provozu se údržba motoru a správná spotřeba případného požadovaného činidla k určení faktorů zhoršení klasifikuje jako související nebo nesouvisející s emisemi a dále jako plánovaná nebo neplánovaná. Některé druhy údržby související s emisemi se klasifikují rovněž jako kritická údržba související s


text:
emisemi.
 4.1. Plánovaná údržba související s emisemi
 4.1.1.
 Tento odstavec popisuje plánovanou údržbu související s emisemi za účelem provedení programu akumulované doby provozu a začlenění do pokynů poskytovaných majitelům nových těžkých užitkových vozidel a motorů velkého výkonu.
 4.1.2.
 Veškerá plánovaná údržba související s emisemi za účelem provedení programu akumulace doby provozu se musí uskutečnit ve stejných nebo ekvivalentních intervalech vzdálenosti, které jsou určeny v pokynech k údržbě poskytnutých výrobcem majitelům těžkých užitkových vozidel nebo motorů velkého výkonu. Tento plán údržby je možno v případě potřeby během programu akumulace doby provozu aktualizovat za předpokladu, že z plánu údržby není vyškrtnuta žádná činnost údržby poté, co byla provedena na zkušebním motoru.
 4.1.3.
 Údržba související s emisemi provedená na motorech musí být nezbytná k zajištění shody s příslušnými emisními normami v provozu. Výrobce předloží schvalovacímu orgánu údaje, kterými prokáže, že veškerá plánovaná údržba související s emisemi je z technického hlediska nezbytná.
 4.1.4.
 Výrobce motoru specifikuje seřízení, čištění a údržbu (v případě potřeby) těchto součástí:
 a)
 filtry a chladiče v systému recirkulace výfukových plynů,
 b)
 ventil pro odvětrávání klikové skříně,
 c)
 koncovky vstřikovačů paliva (pouze čištění),
 d)
 vstřikovače paliva,
 e)
 turbodmychadlo,
 f)
 elektronická řídicí jednotka motoru a související čidla a ovládací členy,
 g)
 systém filtrů částic (včetně souvisejících součástí),
 h)
 systém recirkulace výfukových plynů, včetně všech regulačních ventilů a potrubí,
 (i)
 jakýkoli systém následného zpracování výfukových plynů.
 4.1.5.
 Pro účely údržby jsou jako kritické součásti související s emisemi stanoveny tyto prvky:
 a)
 jakýkoli systém následného zpracování výfukových plynů,
 b)
 elektronická řídicí jednotka motoru a související čidla a ovládací členy,
 c)
 systém recirkulace výfukových plynů včetně všech příslušných filtrů, chladičů, regulačních ventilů a potrubí,
 d)
 ventil pro odvětrávání klikové skříně.
 4.1.6.
 Veškerá kritická plánovaná údržba související s emisemi musí mít přiměřenou pravděpodobnost, že bude prováděna v provozu. Výrobce schvalovacímu orgánu prokáže pravděpodobnost provádění takovéto údržby v provozu a k tomuto prokázání musí dojít před provedením údržby během programu akumulace doby provozu.
 4.1.7.
 Prvky kritické plánované údržby související s emisemi, které splňují některou z podmínek stanovených v odstavcích 4.1.7.1 až 4.1.7.4, budou uznány jako prvky, u nichž existuje přiměřená pravděpodobnost údržby prováděné v provozu.
 4.1.7.1.
 Je nutno poskytnout údaje, které prokazují vazbu mezi emisemi a výkonem vozidla, např. údaje o zvýšení emisí kvůli nedostatečné údržbě, které způsobí, že se výkon vozidla bude současně zhoršovat až do stavu, který je pro běžnou jízdu nepřijatelný.
 4.1.7.2.
 Je nutno poskytnout údaje z prohlídek, které prokazují, že při 80 % hladině spolehlivosti u 80 % těchto motorů již byl určitý prvek kritické údržby v provozu proveden v doporučeném intervalu/intervalech.
 4.1.7.3.
 V souladu s požadavky odstavce [3.6....] přílohy 9A tohoto předpisu musí být na přístrojovou desku vozidla namontován dobře viditelný indikátor, který řidiče upozorňuje, že je nutno provést údržbu. Indikátor je aktivován po ujetí příslušné vzdálenosti nebo při selhání součásti. Indikátor musí být aktivován po dobu, kdy je motor v chodu, a nesmí být vypnut, aniž byla provedena potřebná údržba. Vynulování signálu je požadovaným krokem v plánu údržby. Systém nesmí být navržen tak, aby se na konci doby životnosti motoru nebo