text:
se zavede zvlhčený zkušební plyn CO2. Zvlhčený zkušební plyn CO2 je možné zavést do místa za (ve směru průtoku) jakýmkoli vysoušečem vzorku, pokud se takový vysoušeč během zkoušky použije;
 d)
 Pokud možno co nejblíže vstupu do analyzátoru se změří molární podíl vody (x
 H2O) ve zvlhčeném zkušebním plynu. Pro výpočet x
 H2O se změří rosný bod (T
 dew) a absolutní tlak (p
 total).
 e)
 Kondenzaci v přenosových potrubích, závitech nebo ventilech z bodu, ve kterém se měří x
 H2O, k analyzátoru, se zabrání použitím osvědčeného technického úsudku.
 f)
 Ponechá se určitý čas, aby se stabilizovala odezva analyzátoru;
 g)
 Když analyzátor měří koncentraci vzorku, zaznamenají se údaje shromažďované v průběhu 30 sekund. Z těchto údajů se vypočítá aritmetický průměr;
 h)
 Pokud výsledek vypočtený v písm. g) tohoto bodu je v rámci odchylek povolených podle bodu 8.1.9.2.3, vyhověl analyzátor ověření z hlediska rušivého vlivu;
 i)
 Postupy ke zjišťování rušivých vlivů CO2 a H2O se také mohou provádět odděleně. Jestliže jsou úrovně CO2 a H2O vyšší než maximální úrovně očekávané při zkouškách, musí se každá zjištěná hodnota rušivého vlivu snížit vynásobením zjištěného rušivého vlivu poměrem hodnoty maximální očekávané koncentrace ke skutečné hodnotě použité v průběhu tohoto postupu. Je možno provádět oddělené postupy ke zjišťování rušivého vlivu koncentrací H2O (směrem dolů až k 0,025 mol/mol obsahu H2O), které jsou nižší než maximální úrovně očekávané během zkoušky, avšak zjištěné rušivé vlivy H2O se zvětší vynásobením zjištěného rušivého vlivu poměrem hodnoty maximální očekávané koncentrace H2O ke skutečné hodnotě použité v průběhu tohoto postupu. Součet takto upravených dvou hodnot rušivého vlivu musí splňovat požadavky na povolené odchylky specifikované v bodě 8.1.9.2.3.
 8.1.10 Měření uhlovodíků
 8.1.10.1 Optimalizace a ověření FID
 8.1.10.1.1 Oblast působnosti a frekvence
 Všechny analyzátory FID je nutné kalibrovat po počáteční instalaci. Opakování kalibrace se provádí podle potřeby na základě osvědčeného technického úsudku. V případě FID, které měří uhlovodíky, se provádí následující kroky:
 a)
 Odezvu FID na různé uhlovodíky je nutné optimalizovat po počáteční instalaci analyzátoru a po větší údržbě. Odezva FID na propylen a toluen musí být mezi 0,9 a 1,1 k propanu;
 b)
 Faktor odezvy FID na methan (CH4) se určí po počáteční instalaci analyzátoru a po větší údržbě, jak popisuje bod 8.1.10.1.4 tohoto oddílu;
 c)
 Odezvu na methan (CH4) je nutné ověřit do 185 dnů před zkouškou.
 8.1.10.1.2 Kalibrace
 Podle osvědčeného technického úsudku se vypracuje postup kalibrace, který může vycházet z instrukcí výrobce analyzátoru FID a doporučené frekvence kalibrace FID. Analyzátor FID, jímž se měří uhlovodíky, se kalibruje kalibrační plyny C3H8, které vyhovují specifikacím v bodu 9.5.1. Analyzátor FID, jímž se měří CH4, se kalibruje kalibrační plyny CH4, které vyhovují specifikacím v bodu 9.5.1. Bez ohledu na složení kalibračního plynu musí být analyzátor kalibrován na základě karbonového čísla jedna (C1).
 8.1.10.1.3 Optimalizace odezvy FID na uhlovodíky
 Tento postup platí pouze pro analyzátory FID, které měří uhlovodíky.
 a)
 Pro počáteční nastartování přístroje a základní provozní nastavení s palivem FID a nulovacím vzduchem je nutné dodržet požadavky výrobce přístroje a použít osvědčený technický úsudek. Vyhřívané analyzátory FID musí být v požadovaném rozsahu provozní teploty. Odezva


text:
analyzátoru FID se optimalizuje tak, aby vyhovovala požadavkům týkajícím se faktorů odezvy uhlovodíků a kontroly rušivého vlivu kyslíku podle písm. a) bodu 8.1.10.1.1 a podle bodu 8.1.10.2 pro nejobvyklejší rozsah analyzátoru, který se očekává během zkoušek emisí. Pokud je obvyklý rozsah analyzátoru menší než minimální rozsah pro optimalizaci, který specifikoval výrobce přístroje, lze použít vyšší rozsah analyzátoru podle doporučení výrobce přístroje a osvědčeného technického úsudku za účelem získání přesné optimalizace analyzátoru FID;
 b)
 Vyhřívané analyzátory FID musí být v požadovaném rozsahu provozní teploty. Odezva FID musí být optimalizována v nejobvyklejším rozsahu analyzátoru, který se očekává během zkoušek emisí. Do analyzátoru se při průtocích paliva a vzduchu nastavených podle doporučení výrobce zavede kalibrační plyn pro plný rozsah;
 c)
 Pro optimalizaci se postupuje podle následujících kroků i) až iv) nebo podle instrukcí. Případně lze postupovat při optimalizaci podle postupů v publikaci SAE č. 770141;
 i)
 Odezva se při daném průtoku paliva určí z rozdílu mezi odezvou na kalibrační plyn pro plný rozsah a odezvou na nulovací plyn,
 ii)
 Průtok paliva se postupně seřídí nad hodnotu uvedenou výrobcem a pod tuto hodnotu. Při těchto průtocích paliva se zaznamená odezva na kalibrační plyn pro plný rozsah a na nulovací plyn,
 iii)
 Rozdíl mezi odezvou na kalibrační plyn pro plný rozsah a na nulu se vynese jako křivka a průtok paliva se seřídí ke straně křivky s bohatou směsí. To je počáteční seřízení průtoku, které může vyžadovat další optimalizaci v závislosti na výsledcích faktorů odezvy na uhlovodíky a na kontrole rušivého vlivu kyslíku podle písm. a) bodu 8.1.10.1.1 a bodu 8.1.10.2;
 iv)
 Pokud rušivý vliv kyslíku nebo faktory odezvy uhlovodíků splňují následující požadavky, seřídí se průtok vzduchu po stupních nad hodnoty uvedené výrobcem a pod tyto hodnoty a pro každý průtok se opakuje postup podle písm. a) bodu 8.1.10.1.1 a 8.1.10.2;
 d)
 Stanoví se optimální průtoky nebo tlaky pro palivo a vzduch pro hořák analyzátoru FID a tyto údaje se shromáždí a zaznamenají jako budoucí referenční hodnoty.
 8.1.10.1.4 Určení faktoru odezvy na CH4 u analyzátorů FID měřících uhlovodíky
 Tento postup platí pouze pro analyzátory FID, které měří uhlovodíky. Vzhledem k tomu, že analyzátory FID mají obecně jinou odezvu na CH4 než na C3H8, musí se po optimalizaci FID určit u každého analyzátoru FID, kterým se měří THC, faktor odezvy CH4 (RF
 CH4[THC-FID] ). Podle tohoto bodu naposledy změřený faktor RF
 CH4[THC-FID] se použije ve výpočtech k určení uhlovodíků popsaných v dodatku A.7 přílohy 4B (molární základ) nebo v dodatku A.8 přílohy 4B (hmotnostní základ) za účelem kompenzace odezvy na CH4. Faktor RF
 CH4[THC-FID] se určí následujícím postupem, přičemž se tento faktor neurčuje pro analyzátory FID, které se kalibrují (včetně kalibrace pro plný rozsah) za použití CH4 se separátorem uhlovodíků jiných než methan:
 a)
 Pro kalibraci analyzátoru před zkouškou emisí se zvolí koncentrace kalibračního plynu pro plný rozsah C3H8. Je nutné zvolit pouze kalibrační plyny pro plný rozsah, které splňují specifikace v bodu 9.5.1 a koncentrace C3H8 se zaznamená;
 b)
 Je nutné zvolit pouze kalibrační plyn pro plný rozsah CH4, který splňuje specifikace v bodě 9.5.1

type: contracts

jurisdiction: EU


text:
a koncentrace CH4 se zaznamená;
 c)
 Analyzátor FID se provozuje podle instrukcí výrobce;
 d)
 Ověří se, že byl analyzátor FID kalibrován C3H8. Kalibrace se musí provést na bázi uhlíkového čísla jedna (C1);
 e)
 Analyzátor FID se vynuluje nulovacím plynem pro zkoušku emisí;
 f)
 Analyzátor se nakalibruje zvoleným kalibračním plynem pro plný rozsah C3H8;
 g)
 Kalibrační plyn pro rozsah CH4 (zvolený podle písm. b) tohoto bodu) se zavede do zkušebního portu analyzátoru FID;
 h)
 Odezva analyzátoru se stabilizuje. Doba stabilizace může zahrnovat čas k odvodnění analyzátoru a čas potřebný k odezvě analyzátoru;
 i)
 V době, kdy všechny analyzátory měří koncentraci CH4, se musí zaznamenávat údaje nahromaděné v průběhu 30 sekund a vypočítávat aritmetické průměry těchto údajů;
 j)
 Aritmetický průměr naměřené koncentrace se vydělí zaznamenanou koncentrací kalibračního plynu pro plný rozsah CH4. Výsledkem je faktor odezvy analyzátoru FID na CH4 (RF
 CH4[THC-FID]).
 8.1.10.1.5 Ověření odezvy na methan (CH4) u analyzátorů FID měřících uhlovodíky
 Tento postup platí pouze pro analyzátory FID, které měří uhlovodíky. Pokud je hodnota faktoru RF
 CH4[THC-FID] vypočtená podle bodu 8.1.10.1.4 v rozmezí ± 5,0 % od naposledy stanovené hodnoty, je výsledek ověření odezvy HC FID na methan pozitivní.
 a)
 Nejdříve je nutné ověřit, že tlaky nebo průtoky paliva pro FID, vzduchu pro hořák a odebraného vzorku jsou jednotlivě v rozmezí ± 0,5 % od naposledy zaznamenané hodnoty, podle bodu 8.1.10.1.3 tohoto oddílu. Pokud je nutné tyto průtoky upravit, musí se určit nový faktor RF
 CH4[THC-FID] podle popisu v bodu 8.1.10.1.4 tohoto oddílu. Je třeba ověřit, že hodnota faktoru RF
 CH4[THC-FID] je určena v mezi tolerance uvedené v bodu 8.1.10.1.5;
 b)
 Pokud hodnota faktoru RF
 CH4[THC-FID] není v rámci povolené tolerance v bodu 8.1.10.1.5, je nutné znovu optimalizovat odezvu FID podle popisu v bodu 8.1.10.1.3 tohoto oddílu;
 c)
 Nová hodnota faktoru RF
 CH4[THC-FID] se určí podle popisu v bodě 8.1.10.1.4 tohoto oddílu. Tato nová hodnota faktoru RFCH4[THC-FID] se použije pro výpočty uhlovodíků, jak je popsáno v dodatku A.7 přílohy 4B, (molární základ) nebo dodatku A.8 přílohy 4B (hmotnostní základ).
 8.1.10.2 Nestechiometrické ověření rušivého vlivu O2 u analyzátorů FID pro měření surového výfukového plynu
 8.1.10.2.1 Oblast působnosti a frekvence
 Pokud se analyzátory FID používají při měření surového výfukového plynu, ověří se rušivý vliv O2 po počáteční instalaci a po větší údržbě.
 8.1.10.2.2 Principy měření
 Změny koncentrace O2 v surovém výfukovém plynu mohou ovlivnit odezvu FID tím, že změní teplotu plamene FID. Pro účely tohoto ověření je nutné optimalizovat průtok paliva pro FID, vzduchu pro hořák a odebraného vzorku. Vlastnosti analyzátoru FID se ověří kompenzačními algoritmy pro rušivé vlivy O2, které se v průběhu zkoušky emisí na analyzátoru FID projevují.
 8.1.10.2.3 Požadavky na systém
 Každý analyzátor FID použitý při zkouškách musí projít ověřením rušivého vlivu O2 podle tohoto oddílu.
 8.1.10.2.4 Postup
 Rušivý vliv O2 na analyzátor FID se určí následujícím postupem, přičemž lze použít jeden či více děličů plynu za účelem vytvoření koncentrací referenčních plynů nutných k provedení tohoto ověření:
 a)
 Zvolí se tři referenční kalibrační plyny pro plný rozsah, které mají specifikace podle bodu 9.5.1 a obsahují koncentraci C3H8 používanou ke


text:
kalibraci analyzátorů pro plný rozsah před zkouškou emisí. Pro analyzátory FID kalibrované CH4 s aplikací separátoru plynů jiných než methan lze použít pouze referenční kalibrační plyny CH4 pro plný rozsah splňující specifikace v oddílu 9.5.1. Tři vyvážené koncentrace plynu se zvolí tak, aby koncentrace O2 a N2 představovaly minimální a maximální a mezilehlé koncentrace O2, které se očekávají během zkoušky. Pokud je analyzátor FID kalibrován kalibračním plynem pro plný rozsah, který je v rovnováze ke střední očekávané koncentraci kyslíku, není nutné použít střední koncentraci O2;
 b)
 Je třeba potvrdit, že analyzátor FID splňuje všechny specifikace uvedené v bodě 8.1.10.1;
 c)
 Analyzátor FID se nastartuje a provozuje jako by bylo před zkouškou emisí. Bez ohledu na zdroj vzduchu hořáku FID během zkoušky je nutné k tomuto ověření použít pro hořák FID nulovací vzduch;
 d)
 Analyzátor se nastaví na nulu;
 e)
 Analyzátor se kalibruje pro plný rozsah kalibračním plynem pro plný rozsah, který bude použit během zkoušky emisí;
 f)
 Nulovacím plynem, který bude použit během zkoušky emisí, se zkontroluje odezva na nulu. Pokud je střední odezva na nulu v průběhu 30 sekund shromažďování údajů v rozmezí ± 0,5 % referenční hodnoty kalibračního plynu pro plný rozsah použitého podle písm. e) tohoto bodu, přistoupí se dalšímu kroku;
 g)
 Zkontroluje se odezva analyzátoru kalibračním plynem pro plný rozsah, který má minimální koncentraci O2, jež se očekává při zkoušce. Střední hodnota odezvy ze vzorku stabilizovaných údajů, které byly nashromážděny během 30 sekund, se zaznamená jako x
 O2minHC;
 h)
 Nulovacím plynem, který bude použit během zkoušky emisí, se zkontroluje odezva analyzátoru FID na nulu. Pokud je střední odezva na nulu v průběhu 30 sekund vzorku stabilizovaných údajů v rozmezí ± 0,5 % referenční hodnoty kalibračního plynu pro plný rozsah použitého podle písm. e) tohoto bodu, přistoupí se k dalšímu kroku, v opačném případě se postup zahájí znovu krokem pod písm. d) tohoto bodu;
 i)
 Zkontroluje se odezva analyzátoru kalibračním plynem pro plný rozsah, který má průměrnou koncentraci O2, jež se očekává při zkoušce. Střední hodnota odezvy ze vzorku stabilizovaných údajů, které byly nashromážděny během 30 sekund, se zaznamená jako x
 O2avgHC;
 j)
 Nulovacím plynem, který bude použit během zkoušky emisí, se zkontroluje odezva analyzátoru FID na nulu. Pokud je střední odezva na nulu v průběhu 30 sekund vzorku stabilizovaných údajů v rozmezí ± 0,5 % referenční hodnoty kalibračního plynu pro plný rozsah použitého podle písm. e) tohoto bodu, přistoupí se k dalšímu kroku, v opačném případě se postup zahájí znovu krokem pod písm. d) tohoto bodu;
 k)
 Zkontroluje se odezva analyzátoru kalibračním plynem pro plný rozsah, který má maximální koncentraci O2, jež se očekává při zkoušce. Střední hodnota odezvy ze vzorku stabilizovaných údajů, které byly nashromážděny během 30 sekund, se zaznamená jako x
 O2maxHC;
 l)
 Nulovacím plynem, který bude použit během zkoušky emisí, se zkontroluje odezva analyzátoru FID na nulu. Pokud je střední odezva na nulu v průběhu 30 sekund vzorku stabilizovaných údajů v rozmezí ± 0,5 % referenční hodnoty kalibračního plynu pro plný rozsah použitého podle písm. e) tohoto bodu, přistoupí se k dalšímu kroku,


text:
v opačném případě se postup zahájí znovu krokem pod písm. d) tohoto bodu;
 m)
 Vypočítá se procentuální rozdíl mezi x
 O2maxHC a koncentrací jeho referenčního plynu. Vypočítá se procentuální rozdíl mezi x
 O2avgHC a koncentrací jeho referenčního plynu. Vypočítá se procentuální rozdíl mezi x
 O2minHC a koncentrací jeho referenčního plynu. Určí se největší procentuální rozdíl z těchto tří údajů, který je rušivým vlivem O2;
 n)
 Pokud je rušivý vliv O2 v rozmezí ± 3 %, prošel analyzátor FID pozitivně ověřením rušivého vlivu O2. V opačném případě je nutné nedostatky napravit následovně:
 i)
 Zopakovat ověření s cílem zjistit, zda nedošlo k chybě,
 ii)
 Zvolit nulovací plyn a kalibrační plyny pro plný rozsah tak, aby obsahovaly vyšší nebo nižší koncentrace O2, a zopakovat ověření,
 iii)
 Upravit průtoky vzduchu pro hořák FID, paliva a odebraného vzorku. Pokud se průtoky seřídí na THC FID, aby došlo ke splnění požadavků ověření rušivého vlivu O2, je nutné nastavit znovu RF
 CH4 pro jeho příští ověření. Ověření rušivého vlivu O2 se po úpravách zopakuje a určí se RF
 CH4;
 iv)
 Opravit, vyměnit analyzátor FID a zopakovat ověření rušivého vlivu O2.
 8.1.10.3 Penetrační frakce separátoru uhlovodíků jiných než methan
 8.1.10.3.1 Oblast působnosti a frekvence
 Pokud se k měření methanu (CH4) použije analyzátor FID a separátor uhlovodíků jiných než methan (NMC), určí se u separátoru uhlovodíků jiných než methan účinnost konverze methanu (ECH4) a ethanu (E
 C2H6 ). Jak je rozvedeno v tomto bodě, tyto účinnosti konverze lze určit jako kombinaci účinnosti konverze NMC a faktorů odezvy analyzátoru FID, a to v závislosti na konkrétní konfiguraci NMC a analyzátoru FID.
 Toto ověření se provádí po instalaci separátoru uhlovodíků jiných než methan. Toto ověření se opakuje v období 185 dnů přede dnem zkoušení s cílem ověřit, že nedošlo ke zhoršení katalytické činnosti separátoru.
 8.1.10.3.2 Principy měření
 Separátor uhlovodíků jiných než methan je vyhřívaný katalyzátor odstraňující uhlovodíky jiné než methan z toku výfukového plynu předtím, než analyzátor FID měří koncentraci zbylých uhlovodíků. Ideální separátor uhlovodíků jiných než methan by měl mít účinnost konverze E
 CH4 [-] o hodnotě 0 (tj. penetrační frakce methanu (PF
 CH4) o hodnotě 1,000), a účinnost konverze u všech ostatních uhlovodíků by měla hodnotu 1,000, představovanou účinností konverze ethanu E
 C2H6 [-] o hodnotě 1 (tj. penetrační frakce ethanu PF
 C2H6 [-] o hodnotě 0). Výpočty emisí v dodatku A.7 přílohy 4B nebo v dodatku A.8 přílohy 4B pracují s hodnotami účinnosti konverze E
 CH4 a E
 C2H6 naměřenými podle tohoto bodu, aby byly zohledněny horší než ideální vlastnosti NMC.
 8.1.10.3.3 Požadavky na systém
 Účinnosti konverze NMC nejsou omezeny na konkrétní rozsah. Nicméně je doporučeno provést optimalizaci separátoru uhlovodíků jiných než methan upravením jeho teploty tak, aby bylo dosaženo E
 CH4 < 0,15 a E
 C2H6 > 0,98 (PF
 CH4 > 0,85 a PF
 C2H6 < 0,02), jak stanoví bod 8.1.10.3.4. Pokud výsledkem upravení teploty NMC není dosažení těchto specifikací, doporučuje se vyměnit katalytický materiál. Nejčerstvěji určené hodnoty konverze podle tohoto oddílu slouží k výpočtu emisí uhlovodíků podle dodatků A.7 nebo A.8.
 8.1.10.3.4 Postup
 Doporučuje se postupovat


text:
podle kteréhokoli z postupů uvedených v bodech 8.1.10.3.4.1, 8.1.10.3.4.2 a 8.1.10.3.4.3. Lze použít rovněž alternativní metody doporučené výrobcem přístroje.
 8.1.10.3.4.1 Postup kalibrace FID s NMC
 Pokud se analyzátor FID kalibruje vždy k měření CH4 s NMC, kalibruje se pro plný rozsah s NMC kalibračním plynem CH4 pro plný rozsah, přičemž součin faktoru odezvy tohoto analyzátoru FID na CH4 a penetrační frakce CH4 (RFPF
 CH4[NMC-FID]) se stanoví rovný hodnotě 1,0 (tj. účinnost E
 CH4 [-] je stanovena rovná hodnotě 0) pro všechny výpočty emisí, a kombinace faktoru odezvy ethanu (C2H6) a penetrační frakce RFPFC2H6[NMC-FID] (a účinnosti E
 C2H6 [-]) se určí takto:
 a)
 Směs plynu CH4 a analytická směs plynu C2H6 se zvolí takové, aby splňovaly specifikace bodu 9.5.1. Zvolí se koncentrace CH4 pro kalibrování analyzátoru FID pro plný rozsah během zkoušek emisí a koncentrace C2H6, která je typická pro koncentraci NMHC ve špičce, jež se očekává u standardních uhlovodíků, nebo která se rovná plnému rozsahu analyzátoru THC;
 b)
 Separátor uhlovodíků jiných než methan se uvede do chodu, je v provozu a optimalizuje se podle instrukcí výrobce (včetně optimalizace teploty);
 c)
 Je třeba potvrdit, že analyzátor FID splňuje všechny specifikace uvedené v bodu 8.1.10.1;
 d)
 Analyzátor FID se provozuje podle instrukcí výrobce;
 e)
 Kalibrace analyzátoru FID se separátorem pro plný rozsah se provede kalibračním plynem CH4 pro plný rozsah. Kalibrace analyzátoru FID pro plný rozsah se provede na základě uhlíkového čísla C1. Má-li například kalibrační plyn CH4 pro plný rozsah referenční hodnotu 100 μmol/mol, je správná odezva analyzátoru FID na tento kalibrační plyn pro plný rozsah hodnota 100 μmol/mol z důvodu jednoho atomu uhlíku na molekulu CH4;
 f)
 Analytická směs plynu C2H6 se zavede před separátor uhlovodíků jiných než methan;
 g)
 Odezva analyzátoru se stabilizuje. Doba stabilizace může zahrnovat čas k odvodnění separátoru uhlovodíků a čas potřebný k odezvě analyzátoru;
 h)
 V době, kdy všechny analyzátory měří stabilní koncentraci, se musí zaznamenávat údaje nahromaděné v průběhu 30 sekund a vypočítávat aritmetické průměry těchto údajů;
 i)
 Tento průměr se vydělí referenční hodnotou C2H6 konvertovanou na základ C1. Výsledkem je kombinace faktoru odezvy C2H6 a penetrační frakce RFPF
 C2H6[NMC-FID], která se rovná (1 - E
 C2H6 [-]). Tato kombinace faktoru odezvy a penetrační frakce a součin faktoru odezvy CH4 a penetrační frakce CH4 (RFPF
 CH4[NMC-FID]), jehož hodnota se stanoví jako 1,000, slouží pro výpočet emisí podle dodatku A.7 nebo A.8.
 8.1.10.3.4.2 Postup v případě analyzátoru FID kalibrovaném propanem obtékajícím NMC
 Pokud je analyzátor FID požíván s NMC, který je kalibrován propanem C3H8, obtékajícím NMC, určí se penetrační frakce PF
 C2H6[NMC-FID] a PF
 CH4[NMC-FID] následujícím způsobem:
 a)
 Směs plynu CH4 a analytická směs plynu C2H6 se zvolí takové, aby splňovaly specifikace bodu 9.5.1, přičemž koncentrace CH4 je typická koncentrace ve špičce, která se očekává u standardních uhlovodíků, a koncentrace C2H6 je typická koncentrace celkového množství uhlovodíků (THC) ve špičce, která se očekává u standardních uhlovodíků nebo která se rovná plnému rozsahu analyzátoru THC;
 b)
 Separátor uhlovodíků jiných než methan se uvede do chodu, je v provozu a optimalizuje se podle instrukcí výrobce (včetně optimalizace


text:
teploty);
 c)
 Je třeba potvrdit, že analyzátor FID splňuje všechny specifikace uvedené v bodu 8.1.10.1;
 d)
 Analyzátor FID se provozuje podle instrukcí výrobce;
 e)
 Analyzátor FID se vynuluje, nakalibruje pro plný rozsah jako pro zkoušku emisí. Analyzátor FID se kalibračním plynem C3H8 pro plný rozsah kalibruje pro plný rozsah s obtokem separátoru. Kalibrace analyzátoru FID pro plný rozsah se provede na základě uhlíkového čísla C1;
 f)
 Analytická směs plynu C2H6 se zavede před separátor uhlovodíků jiných než methan ve stejném místě, kde byl zaveden nulovací plyn;
 g)
 Ponechá se určitý čas, aby se stabilizovala odezva analyzátoru. Doba stabilizace může zahrnovat čas k odvodnění separátoru uhlovodíků a čas potřebný k odezvě analyzátoru;
 h)
 V době, kdy všechny analyzátory měří stabilní koncentraci, se musí zaznamenávat údaje nahromaděné v průběhu 30 sekund a vypočítávat aritmetické průměry těchto údajů;
 i)
 Tok se nasměruje tak, aby obtékal separátor uhlovodíků jiných než methan, analytická směs plynu C2H6 se zavede do obtoku a znovu se provedou kroky v písm. g) až h) tohoto bodu;
 j)
 Střední hodnota koncentrace C2H6 naměřená při průtoku separátorem uhlovodíků jiných než methan se vydělí průměrnou koncentrací naměřenou po obtoku separátoru uhlovodíků jiných než methan. Výsledkem je penetrační frakce PF
 C2H6[NMC-FID], která se rovná (1 - E
 C2H6 [-]). Tato penetrační frakce se použije v souladu s dodatkem A.7 nebo A.8.
 k)
 Kroky v písm. f) až j) tohoto bodu se zopakují, avšak tentokrát s analytickou směsí CH4 místo C2H6. Výsledkem je penetrační frakce CH4 (PF
 CH4[NMC-FID], která se rovná (1 - E
 CH4 [-]). Tato penetrační frakce se použije v souladu s dodatkem A.7 nebo A.8.
 8.1.10.3.4.3 Postup v případě analyzátoru FID kalibrovaného methanem obtékajícím NMC
 Pokud je analyzátor FID požíván s NMC, který je kalibrován methanem, CH4, obtékajícím NMC, určí se kombinace faktoru odezvy ethanu (C2H6) a penetrační frakce RFPF
 C2H6[NMC-FID] a penetrační frakce CH4 (PF
 CH4[NMC-FID]) následujícím způsobem:
 a)
 Směs plynu CH4 a analytická směs plynu C2H6 se zvolí takové, aby splňovaly specifikace bodu 9.5.1, přičemž koncentrace CH4 je typická koncentrace ve špičce, která se očekává u standardních uhlovodíků, a koncentrace C2H6 je typická koncentrace celkového množství uhlovodíků (THC) ve špičce, která se očekává u standardních uhlovodíků nebo která se rovná plnému rozsahu analyzátoru THC;
 b)
 Nastartuje se separátor uhlovodíků jiných než methan, je v provozu a optimalizuje podle instrukcí výrobce (včetně optimalizace teploty);
 c)
 Je třeba potvrdit, že analyzátor FID splňuje všechny specifikace uvedené v bodu 8.1.10.1;
 d)
 Analyzátor FID se nastartuje a provozuje podle instrukcí výrobce;
 e)
 Analyzátor FID se vynuluje, nakalibruje pro plný rozsah jako v průběhu zkoušky emisí. Kalibrace analyzátoru FID pro plný rozsah se provede kalibračním plynem CH4 pro plný rozsah, který obteče separátor. Kalibrace analyzátoru FID pro plný rozsah se provede na základě uhlíkového čísla C1. Má-li například kalibrační plyn pro plný rozsah referenční hodnotu pro methan 100 μmol/mol, je správná odezva analyzátoru FID na tento kalibrační plyn pro plný rozsah hodnota 100 μmol/mol z důvodu jednoho atomu uhlíku na molekulu CH4;
 f)
 Analytická směs plynu C2H6 se zavede před separátor uhlovodíků jiných než


text:
methan ve stejném místě, kde byl zaveden nulovací plyn;
 g)
 Ponechá se určitý čas, aby se stabilizovala odezva analyzátoru. Doba stabilizace může zahrnovat čas k odvodnění separátoru uhlovodíků a čas potřebný k odezvě analyzátoru;
 h)
 V době, kdy všechny analyzátory měří stabilní koncentraci, se musí zaznamenávat údaje nahromaděné v průběhu 30 sekund a vypočítávat aritmetické průměry těchto údajů;
 i)
 Tok se nasměruje tak, aby obtékal separátor uhlovodíků jiných než methan, analytická směs plynu C2H6 se zavede do obtoku a znovu se provedou kroky v písm. g) a h) tohoto bodu;
 j)
 Střední hodnota koncentrace C2H6 naměřená při průtoku separátorem uhlovodíků jiných než methan se vydělí průměrnou koncentrací naměřenou po obtoku separátoru uhlovodíků jiných než methan. Výsledkem je kombinace faktoru odezvy C2H6 a penetrační frakce RFPF
 C2H6[NMC-FID. Tato kombinace faktoru odezvy a penetrační frakce se použije v souladu s dodatky A.7 nebo A.8;
 k)
 Kroky v písm. f) až j) tohoto bodu se zopakují, avšak tentokrát s analytickou směsí CH4 místo C2H6. Výsledkem je penetrační frakce CH4 (PF
 CH4[NMC-FID]). Tato penetrační frakce se použije v souladu s dodatky A.7 nebo A.8.
 8.1.11 Měření NOx
 8.1.11.1 Ověření utlumujícího rušivého vlivu CO2 a H2O na CLD
 8.1.11.1.1 Oblast působnosti a frekvence
 Měří-li NOx analyzátor CLD, musí se ověřit míra utlumujícího rušivého vlivu H2O a CO2 po počáteční instalaci analyzátoru CLD a po větší údržbě.
 8.1.11.1.2 Principy měření
 H2O a CO2 mohou mít negativní vliv na CLD na NOx kolizním utlumujícím rušivým vlivem, který tlumí chemiluminiscenční reakci, již CLD používá za účelem zjištění NOx. Pomocí tohoto postupu a výpočtů podle bodu 8.1.11.2.3 se stanoví utlumující rušivý vliv a jeho výsledky se vyjádří jako maximální molární podíl H2O a maximální koncentrace CO2, které se očekávají během zkoušky emisí. Jestliže analyzátor CLD používá algoritmy ke kompenzaci utlumujících rušivých vlivů pracující s přístroji, které měří H2O nebo CO2, musí se rušivé vlivy vyhodnotit s těmito přístroji v činnosti a s použitím kompenzačních algoritmů.
 8.1.11.1.3 Požadavky na systém
 V případě měření se zředěním nesmí kombinovaný utlumující rušivý vliv H2O a CO2 analyzátoru CLD přesáhnout ± 2 %. V případě měření surového výfukového plynu nesmí kombinovaný utlumující rušivý vliv H2O a CO2 analyzátoru CLD přesáhnout ± 2 %. Kombinovaný utlumující rušivý vliv představuje součet utlumujícího rušivého vlivu CO2 podle bodu 8.1.11.1.4 a utlumujícího rušivého vlivu H2O podle bodu 8.1.11.1.5. Analyzátor je nutné opravit nebo vyměnit, dokud nejsou tyto požadavky splněny. Před provedením zkoušky emisí je třeba ověřit, že analyzátor funguje řádně.
 8.1.11.1.4 Postup pro ověření utlumujícího rušivého vlivu CO2
 Pro určení utlumujícího rušivého vlivu CO2 lze použít následující metodu nebo metodu předepsanou výrobcem přístroje s tím, že se použije dělič plynů, který smísí dvousložkové kalibrační plyny pro plný rozsah s nulovacím plynem jako ředidlem a který splňuje specifikace v bodu 9.4.5.6, případně se jiný postup stanoví na základě osvědčeného technického úsudku:
 a)
 Propojení se vytvoří z potrubí z teflonu nebo z nerezové oceli,
 b)
 Nakonfiguruje se dělič plynů, aby se smísila téměř stejná množství kalibračního plynu pro plný rozsah a ředicích plynů;
 c)
 Pokud má analyzátor CLD provozní režim,


text:
ve kterém detekuje pouze NO na rozdíl od celku NOx, provozuje se tento analyzátor CLD v provozním režimu pouze pro NO;
 d)
 Je nutné použít kalibrační plyn CO2 pro plný rozsah, který splňuje specifikace v bodu 9.5.1 a který má koncentraci přibližně dvojnásobku maximální koncentrace CO2 očekávané během zkoušky emisí;
 e)
 Je nutné použít kalibrační plyn NO pro plný rozsah, který splňuje specifikace v bodu 9.5.1 a který má koncentraci přibližně dvojnásobku maximální koncentrace NO očekávané během zkoušky emisí. Pokud je očekávaná koncentrace NO nižší než minimální rozsah pro ověření, který specifikoval výrobce přístroje, lze použít vyšší koncentraci podle doporučení výrobce přístroje a osvědčeného technického úsudku za účelem získání přesného ověření;
 f)
 Analyzátor CLD se vynuluje a kalibruje pro plný rozsah. Analyzátor CLD se kalibruje pro plný rozsah kalibračním plynem NO podle písm. e) tohoto bodu pomocí děliče plynů. Kalibrační plyn NO pro plný rozsah se připojí ke kalibračnímu portu děliče plynů, nulovací plyn se připojí k ředicímu portu děliče plynů, použije se stejný nominální směšovací poměr, jaký byl zvolen v písm. b) tohoto bodu, a výstupní koncentrace NO z děliče plynů se použije ke kalibrování analyzátoru CLD pro plný rozsah. Případně se provede korekce vlastností plynů s cílem zajistit přesné rozdělení plynů;
 g)
 Kalibrační plyn CO2 pro plný rozsah se připojí ke kalibračnímu portu děliče plynů,
 h)
 Kalibrační plyn NO pro plný rozsah se připojí k ředicímu portu děliče plynů,
 i)
 Při průtoku NO a CO2 děličem plynů je výstup z děliče stabilizován. Určí se koncentrace CO2 z výstupu děliče plynů a případně se provede korekce vlastností plynů s cílem zajistit přesné rozdělení plynů. Tato koncentrace x
 CO2act se zaznamená a slouží pro výpočet ověření utlumujícího rušivého vlivu podle bodu 8.1.11.2.3. Alternativně lze místo děliče plynů použít jiné jednoduché zařízení ke směšování plynů. V takovém případě se k určení koncentrace CO2 použije analyzátor. Pokud se použije NDIR spolu s jednoduchým zařízením ke směšování plynů, musí splňovat požadavky tohoto bodu a musí být kalibrován kalibračním plynem CO2 pro plný rozsah podle písm. d) tohoto bodu. Předtím je nutné zkontrolovat linearitu analyzátoru NDIR v celém rozsahu až do dvojnásobku maximální koncentrace CO2, která se očekává během zkoušky.
 j)
 Koncentrace NO se měří za děličem plynů s analyzátorem CLD. Ponechá se určitý čas, aby se stabilizovala odezva analyzátoru. Doba stabilizace může zahrnovat čas k odvodnění přenosového potrubí a čas potřebný k odezvě analyzátoru. Když analyzátor měří koncentraci vzorku, zaznamenají se údaje shromažďované v průběhu 30 sekund. Z těchto údajů se vypočítá aritmetická střední koncentrace x
 NOmeas. Tato koncentrace x
 NOmeas se zaznamená a slouží pro výpočet ověření utlumujícího rušivého vlivu podle bodu 8.1.11.2.3;
 k)
 Vypočte se podle rovnice (8-5) skutečná koncentrace NO ve výstupu děliče plynů (x
 NOact) na základě koncentrace kalibračního plynu pro plný rozsah a x
 CO2act. Vypočtená hodnota se použije pro výpočet ověření utlumujícího rušivého vlivu v rovnici (8-4);
 l)
 Hodnoty zaznamenané podle bodů 8.1.11.1.4 a 8.1.11.1.5 tohoto oddílu slouží k výpočtu utlumujícího rušivého vlivu podle bodu 8.1.11.2.3.
 8.1.11.1.5 Postup pro ověření utlumujícího rušivého vlivu H2O
 Pro určení utlumujícího


text:
rušivého vlivu H2O lze použít následující metodu nebo metodu předepsanou výrobcem přístroje či jiný postup stanovený na základě osvědčeného technického úsudku:
 a)
 Propojení se vytvoří z potrubí z teflonu nebo z nerezové oceli,
 b)
 Pokud má analyzátor CLD provozní režim, ve kterém detekuje pouze NO na rozdíl od celku NOx, provozuje se tento analyzátor CLD v provozním režimu pouze pro NO;
 c)
 Je nutné použít kalibrační plyn NO pro plný rozsah, který splňuje specifikace v bodu 9.5.1 a který má koncentraci přibližně maximální koncentrace NO očekávané během zkoušky emisí. Je-li očekávaná koncentrace nižší než minimální rozsah pro ověření, který specifikoval výrobce přístroje, lze použít vyšší koncentraci podle doporučení výrobce přístroje a osvědčeného technického úsudku za účelem získání přesného ověření;
 d)
 Analyzátor CLD se vynuluje a kalibruje pro plný rozsah. Analyzátor CLD se kalibruje kalibračním plynem NO pro plný rozsah podle písm. c) tohoto bodu, koncentrace kalibračního plynu pro plný rozsah se zaznamená jako x
 NOdry a použije se pro výpočet ověření utlumujícího rušivého vlivu v bodě 8.1.11.2.3;
 e)
 Kalibrační plyn NO pro plný rozsah se zvlhčí probubláváním destilovanou vodou v utěsněné nádobě. Pokud vzorek zvlhčeného kalibračního plynu NO pro plný rozsah neprochází pro účely této ověřovací zkoušky vysoušečem, reguluje se teplota v nádobě tak, aby se vytvářela úroveň H2O přibližně rovná maximálnímu molárnímu podílu H2O, který se očekává během zkoušky emisí. Pokud vzorek zvlhčeného kalibračního plynu NO pro plný rozsah neprochází vysoušečem vzorku během ověření utlumujícího rušivého vlivu podle bodu 8.1.11.2.3 kvantifikuje se naměřený utlumující rušivý vliv H2O jako nejvyšší molární podíl H2O, který se očekává během zkoušky emisí. Pokud odebraný vzorek neprochází pro účely této ověřovací zkoušky vysoušečem, reguluje se teplota v nádobě tak, aby se vytvořila úroveň H2O přinejmenším o takové výši, jako je úroveň stanovená v bodě 9.3.2.3.1. V takovém případě výpočty ověření rušivého vlivu podle bodu 8.1.11.2.3 nekvantifikují naměřený utlumující rušivý vliv H2O;
 f)
 Do odběrného systému se zavede zvlhčený zkušební plyn NO. Lze jej zavést před vysoušeč, který se použije v průběhu zkoušek emisí, nebo za něj. V závislosti na bodě, kde je vzorek zaveden, se zvolí příslušná metoda výpočtu podle písm. e). Vysoušeč vzorku musí projít ověřením podle bodu 8.1.8.5.8;
 g)
 Změří se molární podíl H2O ve zvlhčeném kalibračním plynu NO pro plný rozsah. V případě použití vysoušeče vzorku se molární podíl H2O ve zvlhčeném kalibračním plynu NO pro plný rozsah měří za tímto vysoušečem (x
 H2Omeas). Je doporučeno měřit x
 H2Omeas co nejblíže ke vstupu analyzátoru CLD. Hodnotu x
 H2Omeas lze vypočítat z naměřených hodnot rosného bodu (T
 dew) a absolutního tlaku (p
 total);
 h)
 Kondenzaci v přenosových potrubích, závitech nebo ventilech z bodu, ve kterém se měří x
 H2Omeas, k analyzátoru, se zabrání použitím osvědčeného technického úsudku. Doporučuje se taková konstrukce systému, ve které jsou teploty stěn v přenosovém potrubí, šroubení a ventilech od bodu, ve kterém se měří x
 H2Omeas, k analyzátoru nejméně o 5 °C vyšší, nežli lokální rosný bod odebraného vzorku plynu;
 i)
 Koncentrace zvlhčeného kalibračního plynu NO pro plný rozsah se měří analyzátorem CLD. Ponechá se určitý čas,


text:
aby se stabilizovala odezva analyzátoru. Doba stabilizace může zahrnovat čas k odvodnění přenosového potrubí a čas potřebný k odezvě analyzátoru. Když analyzátor měří koncentraci vzorku, zaznamenají se údaje shromažďované v průběhu 30 sekund. Z těchto údajů se vypočítá aritmetická střední hodnota x
 NOwet. Tato hodnota x
 NOmeas se zaznamená a slouží pro výpočet ověření utlumujícího rušivého vlivu podle bodu 8.1.11.2.3.
 8.1.11.2 Výpočty ověření utlumujícího rušivého vlivu analyzátoru CLD
 Výpočty pro ověření utlumujícího rušivého vlivu analyzátoru CLD se provádí podle popisu v tomto bodu.
 8.1.11.2.1 Množství vody očekávané během zkoušky
 Maximální očekávaný molární podíl vody v průběhu zkoušky emisí (x
 H2Oexp ) se odhadne. Tento odhad je nutné provést tam, kde byl zaveden zvlhčený kalibrační plyn NO pro plný rozsah podle písm. f) bodu 8.1.11.1.5. Když se odhaduje maximální očekávaný molární podíl vody, je nutné zohlednit maximální očekávaný obsah vody ve spalovacím vzduchu, ve spalinách paliva a případně v ředicím vzduchu. Pokud se během ověřovací zkoušky zavádí zvlhčený kalibrační plyn NO pro plný rozsah do odběrného systému před vysoušeč vzorku, není nutné odhadovat maximální očekávaný molární podíl vody a x
 H2Oexp se stanoví jako rovné x
 H2Omeas.
 8.1.11.2.2 Množství CO2 očekávané během zkoušky
 Maximální množství CO2 očekávané během zkoušky emisí (x
 CO2exp ) se odhadne. Tento odhad se provede v odběrném systému tam, kde se zavádí smísené kalibrační plyny NO a CO2 pro plný rozsah podle písm. j) bodu 8.1.11.1.4. Při odhadování maximální očekávané koncentrace CO2 je nutné zohlednit maximální očekávaný obsah CO2 ve spalinách paliva a v ředicím vzduchu.
 8.1.11.2.3 Výpočty kombinovaného utlumujícího rušivého vlivu H2O a CO2
 Kombinovaný utlumující rušivý vliv H2O a CO2 se vypočítá takto:
 (8-4)
 kde:
 quench
 =
 množství utlumujícího rušivého vlivu analyzátoru CLD
 x
 NOdry
 =
 naměřená koncentrace NO v místě před probublávačem, podle písm. d) bodu 8.1.11.1.5
 x
 NOwet
 =
 naměřená koncentrace NO v místě za probublávačem, podle písm. i) bodu 8.1.11.1.5
 x
 H2Oexp
 =
 maximální očekávaný molární podíl vody během zkoušky emisí podle odstavce 8.1.11.2.1
 x
 H2Omeas
 =
 naměřený molární podíl vody během ověření utlumujícího rušivého vlivu podle písm. g) odstavce 8.1.11.1.5
 x
 NOmeas
 =
 naměřená koncentrace NO, když se kalibrační plyn NO pro plný rozsah smísí s kalibračním plynem CO2 pro plný rozsah, podle písm. j) bodu 8.1.11.1.4
 x
 NOact
 =
 skutečná koncentrace NO, když se kalibrační plyn NO pro plný rozsah smísí s kalibračním plynem CO2 pro plný rozsah, podle písm. k) bodu 8.1.11.1.4 podle rovnice (8-5)
 x
 CO2exp
 =
 maximální očekávaný molární podíl CO2 během zkoušky emisí podle odstavce 8.1.11.2.2
 x
 CO2act
 =
 skutečná koncentrace CO2, když se kalibrační plyn NO pro plný rozsah smísí s kalibračním plynem CO2 pro plný rozsah, podle písm. i) bodu 8.1.11.1.4
 (8-5)
 kde:
 x
 NOspan
 =
 koncentrace kalibračního plynu NO pro plný rozsah na vstupu do děliče plynů, podle písm. e) bodu 8.1.11.1.4
 x
 CO2span
 =
 koncentrace kalibračního plynu CO2 pro plný rozsah na vstupu do děliče plynů, podle písm. d) bodu 8.1.11.1.4
 8.1.11.3 Ověření rušivého vlivu HC a H2O u analyzátoru NDUV
 8.1.11.3.1 Oblast působnosti a frekvence
 Měří-li NOx analyzátorem NDUV, musí se


text:
ověřit míra rušivého vlivu H2O a uhlovodíků po počáteční instalaci analyzátoru a po větší údržbě.
 8.1.11.3.2 Principy měření
 Uhlovodíky a H2O mohou mít pozitivní rušivý vliv na analyzátor NDUV tím, že způsobují odezvu podobnou jako NOx. Jestliže analyzátor NDUV pracuje s kompenzačními algoritmy, které používají měření jiných plynů k ověření tohoto rušivého vlivu, musí se zároveň taková měření provádět za účelem přezkoušení algoritmů v průběhu ověřování rušivých vlivů působících na analyzátor.
 8.1.11.3.3 Požadavky na systém
 Na analyzátor NDUV může působit kombinovaný rušivý vliv H2O a CO2, který je v rozmezí ± 2 % střední koncentrace NOx.
 8.1.11.3.4 Postup
 Kontrola rušivého vlivu se provede následovně:
 a)
 Analyzátor NDUV k měření NOx se spustí, provozuje, vynuluje a kalibruje pro plný rozsah podle instrukcí výrobce přístroje;
 b)
 K provedení tohoto ověření se doporučuje oddělit výfukový plyn z motoru. K určení množství NOx ve výfukovém plynu se použije analyzátor CLD, který splňuje specifikace bodu 9.4. Odezva CLD se použije jako referenční hodnota. Ve výfukovém plynu se měří také uhlovodíky analyzátorem FID, který splňuje specifikace bodu 9.4. Odezva FID se použije jako referenční hodnota uhlovodíků;
 c)
 Výfukový plyn z motoru se zavede do analyzátoru NDUV před vysoušečem vzorku plynu, pokud se vysoušeč používá při zkoušce;
 d)
 Ponechá se určitý čas, aby se stabilizovala odezva analyzátoru. Doba stabilizace může zahrnovat čas k odvodnění přenosového potrubí a čas potřebný k odezvě analyzátoru;
 e)
 V době, kdy všechny analyzátory měří koncentraci vzorku, se musí zaznamenávat údaje nahromaděné v průběhu 30 sekund a vypočítat aritmetické střední hodnoty pro tři analyzátory;
 f)
 Střední hodnota z CLD se odečte od střední hodnoty z NDUV;
 g)
 Tento rozdíl se vynásobí poměrem očekávané střední koncentrace uhlovodíků ke koncentraci uhlovodíků naměřené v průběhu ověřování. Analyzátor vyhověl při ověření rušivého vlivu podle tohoto bodu, pokud je výsledek v rozmezí ± 2 % koncentrace NOx, která se očekává jako standardní:
 (8-6)
 kde:
 =
 střední koncentrace NOx naměřená analyzátorem CLD [μmol/mol] nebo [ppm]
 =
 střední koncentrace NOx naměřená analyzátorem NDUV [μmol/mol] nebo [ppm]
 =
 střední koncentrace naměřených uhlovodíků [μmol/mol] nebo [ppm]
 =
 střední koncentrace naměřených uhlovodíků, očekávaná jako standardní [μmol/mol] nebo [ppm]
 =
 střední koncentrace naměřených NOx, očekávaná jako standardní [μmol/mol] nebo [ppm]
 8.1.11.3.5 Požadavky na chladicí lázeň (chladiče)
 Je nutné prokázat, že u nejvyšší očekávané koncentrace vodní páry H
 m ponechá technika pro odstranění vody v analyzátoru CLD vlhkost na ≤ 5 g vody/kg suchého vzduchu (nebo okolo 0,8 % objemových H2O), což je 100 % relativní vlhkosti při teplotě 3,9 °C a tlaku 101,3 kPa. Tato specifikace vlhkosti také odpovídá přibližně 25 % relativní vlhkosti při 25 °C a 101,3 kPa. To je možno prokázat měřením teploty na výstupu z tepelného odvlhčovače nebo měřením vlhkosti v místě těsně před analyzátorem CLD.
 8.1.11.4 Penetrace NO2 do chladicí lázně (chladiče)
 8.1.11.4.1 Oblast působnosti a frekvence
 Toto ověření penetrace NO2 do chladicí lázně je nutné provést, pokud se k vysoušení odebraného vzorku před přístrojem k měření NOx použije chladicí lázeň, avšak před chladicí lázní se nepoužije žádný konvertor NO2 na NO. Toto ověření je nutné provést po počáteční


text:
instalaci a po větší údržbě.
 8.1.11.4.2 Principy měření
 Chladicí lázeň (chladič) odstraňuje vodu, která jinak může mít na měření NOx rušivý vliv. Tekutá voda, která zůstává v nedokonale konstruované chladicí lázni, může ze vzorku odebírat NO2. Pokud se před chladicí lázní nepoužije konvertor NO2 na NO, je možné před měřením NOx odnímat ze vzorku NO2.
 8.1.11.4.3 Požadavky na systém
 Chladič musí být schopen změřit nejméně 95 % celkového množství NO2 při maximální očekávané koncentraci NO2.
 8.1.11.4.4 Postup
 K ověření vlastností chladiče se postupuje takto:
 a)
 Nastavení přístroje. Pro nastartování a provozování se postupuje podle instrukcí výrobce analyzátoru a chladiče. Analyzátor a chladič se seřídí takovým způsobem, aby byly jejich vlastnosti optimální;
 b)
 Nastavení přístrojů a sběr údajů.
 i)
 Analyzátory celku plynů NOx se vynulují a kalibrují pro plný rozsah, jako před zkouškou emisí,
 ii)
 zvolí se kalibrační plyn NO2 (bilančním plynem je suchý vzduch) s koncentrací blízkou maximální hodnotě, která se očekává během zkoušky. Pokud je očekávaná koncentrace NO2 nižší než minimální rozsah pro ověření, který specifikoval výrobce přístroje, lze použít vyšší koncentraci podle doporučení výrobce přístroje a osvědčeného technického úsudku, aby ověření bylo přesné,
 iii)
 tento kalibrační plyn protéká přes sondu systému pro odběr vzorků nebo přetokové šroubení. Umožní se stabilizace odezvy na celkové množství NOx zohledňující pouze transportní zpoždění a odezvu přístroje,
 iv)
 vypočítá se střední hodnota z údajů celkových NOx zaznamenávaných po dobu 30 sekund a tato hodnota se zanese jako x
 NOxref;
 v)
 průtok kalibračního plynu NO2 se zastaví,
 vi)
 dalším krokem je, že se odběrný systém nasytí přetokem výstupu generátoru rosného bodu, nastaveného na rosný bod při 50 °C, až do sondy odběrného systému plynu nebo přetokového šroubení. Z výtoku z generátoru rosného bodu se odebírá vzorek pomocí odběrného systému a chladiče po dobu nejméně 10 minut až do stavu, kdy dle očekávání chladič odnímá vodu konstantním tokem,
 vii)
 pak se okamžitě přepne zpět na přetékání kalibračního plynu NO2 za účelem určení x
 NOxref. Umožní se stabilizace odezvy na celkové množství NOx zohledňující pouze transportní zpoždění a odezvu přístroje. Vypočítá se střední hodnota z údajů celkových NOx zaznamenávaných po dobu 30 sekund a tato hodnota se zanese jako x
 NOxmeas;
 viii)
 hodnota x
 NOxmeas se koriguje na hodnotu x
 NOxdry na základě rezidua vodní páry, která prošla chladičem při teplotě a tlaku na výstupu chladiče;
 c)
 Hodnocení vlastností. Pokud je x
 NOxdry menší než 95 % x
 NOxref, je nutné chladič opravit nebo vyměnit.
 8.1.11.5 Ověření konverze NO2 na NO konvertorem
 8.1.11.5.1 Oblast působnosti a frekvence
 Pokud se pro určení NOx použije analyzátor, který měří pouze NO, je nutné použít před analyzátorem konvertor NO2 na NO. Toto ověření se provádí po instalaci konvertoru, po větší údržbě a v období 35 dnů před zkouškou emisí. Ověření se opakuje s touto frekvencí s cílem ověřit, že nedošlo ke zhoršení katalytické činnosti konvertoru NO2 na NO.
 8.1.11.5.2 Principy měření
 Konvertor NO2 na NO umožňuje, aby analyzátor měřící pouze NO určil celkové NOx, a to pomocí konverze NO2 ve výfukovém plynu na NO.
 8.1.11.5.3 Požadavky na systém
 Konvertor NO2


text:
na NO musí být schopen změřit nejméně 95 % celkového množství NO2 při maximální očekávané koncentraci NO2.
 8.1.11.5.4 Postup
 Vlastnosti konvertoru NO2 na NO se ověřují podle tohoto postupu:
 a)
 Při zapojení přístroje se postupuje podle instrukcí výrobce analyzátoru a konvertoru NO2 na NO pro nastartování a provoz. Analyzátor a konvertor se nastaví pro optimalizaci vlastností;
 b)
 Vstup ozonizátoru se připojí na zdroj nulovacího vzduchu nebo kyslíku a jeho výstup se připojí k jednomu portu třícestného šroubení ve tvaru T. Kalibrační plyn NO pro plný rozsah se připojí k dalšímu portu a k poslednímu portu se připojí vstup konvertoru NO2 na NO;
 c)
 Tato kontrola se provádí těmito kroky.
 i)
 Uzavře se přívod vzduchu do ozonizátoru a vypne se přívod proudu do ozonizátoru a konvertor NO2 na NO se přepne do režimu obtoku (tj. do režimu NO). Umožní se stabilizace zohledňující pouze transportní zpoždění a odezvu přístroje.
 ii)
 Průtoky NO a nulovacího plynu se upraví tak, aby se koncentrace NO v analyzátoru blížila špičkové hodnotě koncentrace celkových NOx, která se očekává během zkoušky. Směs plynů musí mít obsah NO2 menší než 5 % koncentrace NO. Koncentrace NO se zjistí výpočtem střední hodnoty údajů z analyzátoru shromažďovaných v průběhu 30 sekund a tato hodnota se zaznamená jako x
 NOref. Pokud je očekávaná koncentrace NO nižší než minimální rozsah pro ověření, který specifikoval výrobce přístroje, lze použít vyšší koncentraci podle doporučení výrobce přístroje a osvědčeného technického úsudku za účelem získání přesného ověření.
 iii)
 Otevře se přívod O2 do ozonizátoru a jeho průtok do ozonizátoru se seřídí, aby hodnota NO udávaná analyzátorem byla přibližně o 10 % nižší než x
 NOref. Koncentrace NO se zjistí výpočtem střední hodnoty údajů z analyzátoru shromažďovaných v průběhu 30 sekund a tato hodnota se zaznamená jako x
 NO+O2mix.
 iv)
 Zapne se ozonizátor a míra generování ozonu se upraví tak, aby NO měřený analyzátorem byl na úrovni přibližně 20 % x
 NOref, při zachování nejméně 10 % NO, který se nezúčastnil reakce. Koncentrace NO se zjistí výpočtem střední hodnoty údajů z analyzátoru shromažďovaných v průběhu 30 sekund a tato hodnota se zaznamená jako x
 NOmeas.
 v)
 Analyzátor NOx se přepne do režimu NOx a změří se celkové NOx. Koncentrace NOx se zjistí výpočtem střední hodnoty údajů z analyzátoru shromažďovaných v průběhu 30 sekund a tato hodnota se zaznamená jako x
 NOxmeas.
 vi)
 Vypne se ozonizátor, ale průtok plynu systémem se zachová. Analyzátor NOx uvede hodnotu NOx ve směsi NO + O2. Koncentrace NOx se zjistí výpočtem střední hodnoty údajů z analyzátoru shromažďovaných v průběhu 30 sekund a tato hodnota se zaznamená jako x
 NOx+O2mix.
 vii)
 Přítok O2 se vypne. Analyzátor NOx uvede hodnotu NOx v původní směsi NO v N2. Koncentrace NOx se zjistí výpočtem střední hodnoty údajů z analyzátoru shromažďovaných v průběhu 30 sekund a tato hodnota se zaznamená jako x
 NOxref. Tato hodnota nesmí být o více než 5 % vyšší než hodnota x
 Noref.
 d)
 Hodnocení vlastností. Účinnost konvertoru NOx se vypočítá vložením zjištěných koncentrací do této rovnice:
 (8-7)
 e)
 Pokud vyjde výsledek menší než


text:
95 %, je nutné konvertor NO2 na NO opravit nebo vyměnit.
 8.1.12 Měření částic
 8.1.12.1 Ověření vah na částice a vážicího postupu
 8.1.12.1.1 Oblast působnosti a frekvence
 V tomto bodu jsou popsána tři ověření.
 a)
 Nezávislé ověření vlastností vah na částice v období 370 dnů před vážením filtru;
 b)
 Vynulování a kalibrování pro plný rozsah v období 12 hodin před vážením filtru;
 c)
 Ověření, že určení hmotnosti referenčních filtrů před a po vážení filtrů je v rámci specifikované tolerance.
 8.1.12.1.2 Nezávislé ověření
 Výrobce váhy (nebo jím schválený zástupce) ověří vlastnosti váhy v období 370 dnů přede dnem zkoušení podle postupů pro interní audit.
 8.1.12.1.3 Vynulování a kalibrování pro plný rozsah
 Vlastnosti vah se ověří vynulováním a kalibrováním pro plný rozsah nejméně jedním kalibračním závažím, přičemž všechna použitá závaží musí splňovat specifikace bodu 9.5.2. Použije se manuální nebo automatický proces:
 a)
 Manuální proces vyžaduje, aby se použily váhy, které se vynulují a kalibrují pro plný rozsah nejméně jedním kalibračním závažím. Pokud se střední hodnoty normálně získávají tím, že se opakuje vážení s cílem zlepšit správnost a přesnost měření částic, použije se tentýž postup i pro ověření vlastností vah;
 b)
 Automatizovaný proces se provádí pomocí interních kalibračních závaží, která automaticky ověřují vlastnosti vah. Tato vnitřní kalibrační závaží musí splňovat specifikace v bodu 9.5.2.
 8.1.12.1.4 Vážení referenčního vzorku
 Všechny údaje o hmotnosti zjištěné v průběhu vážení se ověří zvážením referenčních médií se vzorky částic (např. filtry) před vážením a po něm. Vážení může být dle potřeby co nejkratší, avšak nejdéle 80 hodin, a může zahrnovat zjišťování údajů hmotnosti jak před zkouškou, tak po zkoušce. Postupné určování hmotnosti každého referenčního média se vzorkem částic musí udávat stejné hodnoty v rozmezí ± 10 μg nebo ± 10 % očekávané celkové hmotnosti částic, podle toho, které hodnoty jsou vyšší. Není-li při postupném určování hmotnosti váženími filtru se vzorkem částic splněno toto kritérium, stanou se neplatnými všechny zjištěné údaje hmotnosti v případech vážení jednotlivých zkoušených filtrů, ke kterým došlo mezi postupnými určeními hmotnosti referenčních filtrů. Tyto filtry je možné znovu zvážit při dalším vážení. Stane-li se určitý filtr po zkoušce neplatným, je neplatný zkušební interval. Ověření se provede takto:
 a)
 Minimálně dvě nepoužitá média se vzorky částic se ponechají v prostředí stabilizujícím částice. Budou použita jako referenční média. Nepoužité filtry ze stejného materiálu a o stejné velikosti se zvolí za referenční;
 b)
 Referenční filtry jsou stabilizovány v prostředí, které stabilizuje částice. Referenční filtry se považují za stabilizované, pokud se nacházely v prostředí stabilizujícím částice po dobu nejméně 30 minut a prostředí stabilizující částice bylo v podmínkách stanovených v bodu 9.3.4.4 po dobu nejméně 60 předcházejících minut;
 c)
 Provede se několik vážení referenčních vzorků bez zaznamenání hodnot;
 d)
 Váha se vynuluje a kalibruje pro plný rozsah. Na váhu se umístí zkušební zátěž (např. kalibrační závaží) a pak se odebere a zkontroluje se, zda se váha za normální dobu stabilizace vrátila k údaji přijatelné nuly;
 e)
 Každé z referenčních médií (např. filtrů) se zváží a jeho hmotnost se zaznamená. Pokud se střední hodnoty normálně získávají tím, že se opakuje


text:
vážení s cílem zlepšit správnost a přesnost hmotností referenčních médií (např. filtrů) částic, použije se tentýž postup i pro změření středních hodnot hmotností médií se vzorkem (např. filtrů);
 f)
 Zaznamenají se rosný bod, teplota okolí a atmosférický tlak v okolí váhy;
 g)
 Zaznamenané podmínky okolí slouží ke korigování výsledků vztlakem podle popisu v bodu 8.1.12.2. Zaznamená se hmotnost každého z referenčních médií korigovaná vztlakem;
 h)
 Hmotnost korigovaná vztlakem každého z referenčních médií (např. filtrů) se odečte od dříve změřené a zaznamenané hmotnosti korigované vztlakem;
 i)
 Pokud jsou zjištěné změny hmotnosti u některých referenčních filtrů větší, než povoluje tento bod, stávají se všechna určení hmotnosti částic vykonaná od posledního potvrzení správnosti hmotnosti referenčního média (např. filtru) neplatnými. Referenční filtry částic lze vyřadit, pokud se změnila pouze jedna z hmotností filtrů o více, než je dovolená hodnota, a je možné jednoznačně identifikovat zvláštní příčinu změny hmotnosti tohoto filtru, která by neovlivnila jiné filtry tohoto procesu. Tudíž potvrzení správnosti lze považovat za úspěšné. V takovém případě nejsou kontaminovaná referenční média součástí určování, zda je dosaženo souladu s písm. j) tohoto bodu, ale dotyčný referenční filtr se vyřadí a nahradí;
 j)
 Pokud se některá z referenčních hmotností změní o více, než povoluje tento bod 8.1.12.1.4, všechny výsledky měření částic, které byly zjištěny mezi dvěma časy, při nichž se určovaly referenční hmotnosti, se stanou neplatnými. Pokud se referenční médium se vzorkem částic podle písm. i) tohoto bodu vyřadí, je nutné, aby zůstal minimálně jeden rozdíl referenčních hmotností, který splňuje kritérium podle tohoto bodu 8.1.12.1.4. V opačném případě se výsledky měření částic vykonaného mezi těmito dvěma časy, při nichž se určily hmotnosti referenčních médií (např. filtrů), stanou neplatnými.
 8.1.12.2 Korekce filtru částic vztlakem
 8.1.12.2.1 Obecné
 U odběrného filtru musí být provedena korekce kvůli vztlaku vzduchu. Korekce vztlakem závisí na hustotě odběrného filtru, hustotě vzduchu a hustotě kalibračního závaží použitého ke kalibraci váhy. Korekce vztlakem nezohledňuje vztlakový účinek samotných znečišťujících částic, protože hmotnost částic činí typicky pouze (0,01 až 0,1) % celkové hmotnosti. Korekce takto malého podílu hmotnosti by činila nejvíce 0,010 %. Hodnoty korigované vztlakem jsou vlastní hmotnosti filtrů k odběru vzorků částic. Tyto hodnoty korigované vztlakem získané zvážením filtrů před zkouškou se následně odečtou od hodnot korigovaných vztlakem získaných zvážením příslušných filtrů po zkoušce s cílem určit hmotnost částic emitovaných během zkoušky.
 8.1.12.2.2 Hustota filtru pro odběr pevných částic
 Různé filtry pro odběr částic mají různé hustoty. Použije se známá hustota odběrného média, nebo jedna z hustot některých běžných odběrných médií, viz:
 a)
 pro borosilikátové sklo pokryté PTFE platí hustota odběrného média 2 300 kg/m3;
 b)
 pro médium s membránou (filmem) z PTFE s integrálním nosným kruhem z polymethylpentenu, který má 95 % hmotnosti média, platí hustota odběrného média 920 kg/m3;
 c)
 pro médium s membránou (filmem) z PTFE s integrálním nosným kruhem z PTFE, platí hustota odběrného média 2 144 kg/m3.
 8.1.12.2.3 Hustota vzduchu
 Prostředí váhy k vážení částic musí být přísně regulováno na teplotu okolí (22 ±1) °C a rosný bod (9,5 ±1) °C, a proto je hustota vzduchu primárně funkcí atmosférického tlaku.


text:
Korekce vztlakem je tudíž specifikována jen jako funkce atmosférického tlaku.
 8.1.12.2.4 Hustota kalibračního závaží
 Použije se udávaná hustota materiálu kovových kalibračních závaží.
 8.1.12.2.5 Výpočet korekce
 Korekce filtru pro odběr částic z důvodu vztlaku se provede za použití následujících rovnic:
 (8-8)
 kde:
 m
 cor
 =
 hmotnost filtru pro odběr částic korigovaná vztlakem
 m
 uncor
 =
 hmotnost filtru pro odběr částic nekorigovaná vztlakem
 ρ
 air
 =
 hustota vzduchu v prostředí váhy
 ρ
 weight
 =
 hustota kalibračního závaží použitého ke kalibraci váhy
 ρ
 media
 =
 hustota filtru pro odběr pevných částic
 (8-9)
 kde:
 p
 abs
 =
 absolutní tlak v prostředí váhy
 M
 mix
 =
 molární hmotnost vzduchu v prostředí váhy
 R
 =
 molární plynová konstanta
 T
 amb
 =
 absolutní teplota v okolí váhy
 8.2 Potvrzení správnosti přístrojů pro zkoušku
 8.2.1 Potvrzení správnosti regulace proporcionálního toku k odběru vzorků dávkami a minimálního ředicího poměru pro odběr částic dávkami.
 8.2.1.1 Kritéria proporcionality pro CVS
 8.2.1.1.1 Proporcionální průtoky
 Pro každý pár průtokoměrů se použijí zaznamenané průtoky u vzorku a u plného toku, nebo jejich střední hodnoty při 1 Hz ke statistickým výpočtům v bodě A.2.9 dodatku A.2 přílohy 4B. Určí se směrodatná chyba odhadnuté hodnoty průtoku vzorku v závislosti na celkovém průtoku. Při každém zkušebním intervalu je nutné prokázat, že se SEE rovná nejvýše 3,5 % střední hodnoty průtoku vzorku.
 8.2.1.1.2 Konstantní průtoky
 Pro každý pár průtokoměrů se použijí zaznamenané průtoky u vzorku a u plného toku, nebo jejich střední hodnoty při 1 Hz pro účely prokázání, že každý průtok byl konstantní v rozmezí ± 2,5 % příslušných středních nebo cílových hodnot průtoku. Namísto zaznamenávání příslušného průtoku každým druhem průtokoměru lze použít tyto možnosti:
 a)
 Venturiho trubice s kritickým prouděním. Pro Venturiho trubici s kritickým prouděním se použijí zaznamenané podmínky na vstupu Venturiho trubice nebo jejich střední hodnoty při 1 Hz. Je nutné prokázat, že hustota proudění na vstupu Venturiho trubice byla konstantní v rozmezí ± 2,5 % příslušné střední nebo cílové hustoty během každého zkušebního intervalu. U Venturiho trubice CVS s kritickým prouděním to může být prokázáno tím, že absolutní teplota na vstupu Venturiho trubice byla konstantní v rozmezí ± 4 % od střední nebo cílové absolutní teploty během každého zkušebního intervalu.
 b)
 Objemové dávkovací čerpadlo. Použijí se zaznamenané podmínky na vstupu čerpadla nebo jejich střední hodnoty při 1 Hz. Je nutné prokázat, že hustota proudění na čerpadla byla konstantní v rozmezí ± 2,5 % příslušné střední nebo cílové hustoty během každého zkušebního intervalu. U CVS čerpadla to může být prokázáno tím, že absolutní teplota na vstupu čerpadla byla konstantní v rozmezí ± 2 % od střední nebo cílové absolutní teploty během každého zkušebního intervalu.
 8.2.1.1.3 Prokázání proporcionálního odběru vzorků
 V případě každého proporcionálního odběru vzorků dávkami, např. vaku k jímání vzorků nebo filtru částic, je nutné prokázat, že proporcionální odběr vzorků byl zachován s použitím jednoho z následujících způsobů, přičemž je možné vypustit až 5 % celkového počtu údajů jako odlehlé výsledky.
 Technickou analýzou za použití osvědčeného technického úsudku je nutno prokázat, že řídicí systém proporcionálního toku inherentně zajišťuje proporcionální odběr vzorku za všech


text:
okolností, které lze očekávat během zkoušky. Venturiho trubice s kritickým prouděním lze například použít jak pro tok odebraného vzorku, tak pro tok plný, prokáže-li se, že mají vždy stejné tlaky a teploty na vstupu a že v podmínkách kritického proudění jsou stále v činnosti.
 Minimální ředicí poměr pro odběr vzorků částic dávkami ve zkušebním intervalu se určí za pomoci naměřených nebo vypočtených průtoků či koncentrací sledovacího plynu (např. CO2).
 8.2.1.2 Potvrzení správnosti u systému s ředěním části toku
 K regulaci systému s ředěním části toku, kterým se odebírá proporcionální vzorek výfukového plynu, je nutná rychlá odezva systému. Tu odhalí pohotovost systému k ředění části toku. Doba transformace systému se určí postupem podle bodu 8.1.8.6 a souvisejícího obrázku 3.1. Skutečná regulace systému s ředěním části toku je založena na běžných podmínkách měření. Je-li kombinovaná doba transformace systému k měření průtoku výfukového plynu a systému s ředěním části toku ≤ 0,3 sekundy, je možno použít regulaci on-line. Je-li doba transformace delší než 0,3 sekundy, je nutno použít regulaci předem stanoveného průběhu na základě předem zaznamenané zkoušky. V takovém případě musí být kombinovaná doba náběhu ≤ 1 sekunda a kombinovaná doba zpoždění ≤ 10 sekund. Celková doba odezvy musí být nastavena tak, aby byl zajištěn reprezentativní vzorek částic q
 mp,i
 (vzorek toku výfukového plynu v systému s ředěním části toku), proporcionální k hmotnostnímu průtoku výfukového plynu. K určení úměrnosti se provede regresní analýza q
 mp,i
 v závislosti na q
 mew,i
 (hmotnostní průtok výfukového plynu ve vlhkém stavu), s frekvencí sběru dat nejméně 5 Hz a musí být splněna tato kritéria:
 a)
 korelační koeficient r
 2 lineární regrese mezi q
 mp,i a q
 mew,i
 nesmí být nižší než 0,95;
 b)
 směrodatná chyba odhadnuté hodnoty q
 mp,i ve vztahu k q
 mew,i
 nesmí překročit 5 % maximální hodnoty q
 mp
 c)
 q
 mp pořadnice regresní přímky nesmí překročit ± 2 % maximální hodnoty q
 mp.
 Je-li kombinovaná doba transformace systému odběru vzorku částic (t
 50,P) a snímače signálu hmotnostního průtoku výfukového plynu (t
 50,F) větší než 0,3 sekundy, musí se použít regulace předem stanoveného průběhu. V takovém případě se provede předběžná zkouška a k regulaci průtoku vzorku do systému částic se může použít signál hmotnostního průtoku výfukových plynů z předběžné zkoušky. Správné regulace systému s ředěním části toku se dosáhne, pokud se časová křivka q
 mew,pre z předběžné zkoušky, která reguluje q
 mp, posune o předem stanovený čas t
 50,P + t
 50,F.
 Pro stanovení korelace mezi q
 mp,i
 a qmew,i
 se použijí údaje získané při skutečné zkoušce, přičemž čas q
 mew,I se podle t
 50,F synchronizuje s časem q
 mp,i
 (bez příspěvku t
 50,P k časové synchronizaci). Časový posun mezi q
 mew a q
 mp je rozdílem mezi jejich dobami transformace, které byly určeny podle bodu 8.1.8.6.3.2.
 8.2.2 Potvrzení správnosti rozsahu analyzátoru plynu, potvrzení správnosti posunu a korekce posunem
 8.2.2.1 Potvrzení správnosti rozsahu
 Pokud se analyzátor kdykoli během zkoušky dostane nad 100 % svého rozsahu, provede se toto:
 8.2.2.1.1 Odběr dávek
 V případě odběru vzorků dávkami se odebraný vzorek podrobí nové analýze s nejnižším


text:
rozsahem analyzátoru, při kterém je maximální odezva přístroje pod 100 %. V protokolu se uvede výsledek z nejnižšího rozsahu, při kterém analyzátor funguje pod 100 % svého rozsahu po celou zkoušku.
 8.2.2.1.2 Kontinuální odběr vzorků
 V případě kontinuálního odběru vzorků se celá zkouška zopakuje s nejbližším vyšším rozsahem analyzátoru. Pokud analyzátor znovu pracuje nad 100 % svého rozsahu, je nutné zkoušku zopakovat s nejbližším vyšším rozsahem. Se zkouškami se pokračuje, dokud analyzátor vždy během celé zkoušky nepracuje pod 100 % svého rozsahu.
 8.2.2.2 Potvrzení správnosti posunu a korekce posunem
 Pokud se posun nachází v intervalu ± 1 %, lze údaje přijmout bez jakékoli korekce, případně je přijmout po korekci. Je-li posun větší než ± 1 %, musí se vypočítat dvě sady výsledků emisí specifických na brzdě pro každou znečišťující látku, jinak je zkouška neplatná. Jedna sada se vypočítá s údaji před korekcí posunem a druhá sada se vypočítá po korekci všech údajů posunem podle dodatků A.7.2 a A.8.2 přílohy 4B. Porovnání se musí vyjádřit procentem z nekorigovaných výsledků. Rozdíl mezi neupravenými a upravenými hodnotami emisí specifických pro brzdu musí být v intervalu ± 4 % neupravených hodnot emisí specifických pro brzdu. Není-li tomu tak, je zkouška neplatná.
 8.2.3 Přípravná stabilizace médií pro odběr vzorků částic (např. filtrů) a vážení jejich hmotnosti
 Před zkouškou emisí je nutné podniknout tyto kroky k přípravě médií pro odběr vzorků částic a zařízení pro měření částic:
 8.2.3.1 Pravidelná ověření
 Je nutné zajistit, že váha a prostředí pro stabilizaci částic splňují pravidelná ověření podle bodu 8.1.12. Referenční filtr se zváží těsně před vážením filtrů pro zkoušku s cílem získat odpovídající referenční bod (postup je podrobně popsán v bodě 8.1.12.1). Stabilita referenčních filtrů se ověří po periodě stabilizace po zkoušce bezprostředně před vážením po zkoušce.
 8.2.3.2 Vizuální kontrola
 Nepoužitá filtrovací média k odběru vzorků se zkontrolují vizuálně, zda nemají závady, a vadné filtry se vyřadí.
 8.2.3.3 Uzemnění
 S filtry částic se manipuluje pomocí elektricky uzemněných pinzet nebo za pomoci zemnicí pásky, podle popisu v bodu 9.3.4.
 8.2.3.4 Nepoužitá média k odběru vzorků
 Nepoužitá média k odběru vzorků se vloží do jedné, případně několika kontejnerů, otevřených vůči prostředí, které stabilizuje částice. Jsou-li použity filtry, lze je umístit do dolní poloviny pouzdra na filtr.
 8.2.3.5 Stabilizace
 Média k odběru vzorků se stabilizují v prostředí, které stabilizuje částice. Nepoužité médium k odběru vzorků lze považovat za stabilizované, pokud bylo v prostředí, které stabilizuje částice po dobu nejméně 30 minut, přičemž prostředí pro stabilizaci částic musí splňovat specifikace bodu 9.3.4.
 8.2.3.6 Vážení
 Média k odběru vzorků se zváží manuálně nebo automaticky takto:
 a)
 V případě automatického vážení se při přípravě vzorků pro vážení postupuje podle instrukcí výrobce automatického systému;
 b)
 V případě manuálního vážení se postupuje podle osvědčeného technického úsudku;
 c)
 Volitelně je přípustné substituční vážení (viz bod 8.2.3.10);
 d)
 Jakmile je filtr zvážen, umístí se zpět do Petriho misky a miska se zavře.
 8.2.3.7 Korekce vztlakem
 Naměřená váha se koriguje vztlakovým účinkem v souladu s postupem v bodě 8.1.12.2.
 8.2.3.8 Opakování
 Měření hmotnosti filtrů lze opakovat s cílem stanovit za


text:
pomoci osvědčeného technického úsudku průměrnou hmotnost filtru a vyloučit odlehlé výsledky při výpočtu průměrné hodnoty.
 8.2.3.9 Vážení samotných filtrů
 Předtím než jsou přineseny do zkušební komory k odběru vzorků, se nepoužité filtry, u nichž byla zjištěna jejich vlastní hmotnost, umístí do čistých pouzder na filtry a pouzdra se vloží do krytého nebo utěsněného kontejneru.
 8.2.3.10 Substituční vážení
 Substituční vážení představuje volitelnou možnost, a je-li k němu přistoupeno, zahrnuje změření referenčního závaží před každým vážením média k odběru vzorků částic (např. filtru) a po tomto vážení. Substituční vážení vyžaduje větší počet měření, koriguje posun nuly váhy a vychází z linearity váhy pouze v malém rozsahu. Je nejvhodnější při kvantifikaci celkové hmotnosti částic, která je menší než 0,1 % hmotnosti média k odběru vzorků. Nemusí však představovat vhodný postup, když celková hmotnost částic přesahuje 1 % hmotnosti média k odběru vzorků. Použije-li se substituční vážení, je nutné jej použít jak k vážení před zkouškou, tak i k vážení po zkoušce. Stejné substituční závaží, je nutné jak k vážení před zkouškou, tak i k vážení po zkoušce. Pokud je hustota substitučního závaží menší než 2,0 g/cm3, koriguje se hmotnost substitučního závaží vztlakem. Následující kroky představují příklad substitučního vážení:
 a)
 Používají se elektricky uzemněné pinzety nebo zemnicí pásky, podle popisu v bodu 9.3.4.6;
 b)
 Než je předmět vložen na misku váhy, minimalizuje se jeho statický elektrický náboj za použití statického neutralizátoru, podle popisu v bodě 9.3.4.6;
 c)
 Zvolí se substituční závaží, které splňuje specifikace pro kalibrační závaží v bodě 9.5.2. Je nutné, aby substituční závaží mělo taktéž shodnou hustotu jako závaží, které se použije ke kalibraci mikrováhy pro plný rozsah, a podobnou hmotnost jako nepoužité médium k odběru vzorků (např. filtr). Jsou-li použity filtry, mělo by mít závaží hmotnost zhruba 80 mg až 100 mg pro typické filtry s průměrem 47 mm;
 d)
 Stabilizovaný údaj váhy se zaznamená a následně se kalibrační závaží odebere;
 e)
 Nepoužité médium k odběru vzorků (např. nový filtr) se zváží, stabilizovaný údaj váhy se zaznamená, a dále se zaznamená rosný bod, teplota a atmosférický tlak okolí váhy;
 f)
 Kalibrační závaží se znovu zváží a zaznamená se stabilizovaný údaj váhy;
 g)
 Z těchto dvou údajů vážení kalibračního závaží, zaznamenaných bezprostředně před a po vážení nepoužitého média k odběru vzorků, se vypočítá aritmetická střední hodnota. Tato střední hodnota se odečte od hodnoty nepoužitého média k odběru vzorků a následně se přičte skutečná hmotnost kalibračního závaží uvedená na jeho osvědčení. Tento výsledek se zaznamená. Jde o vlastní hmotnost nepoužitého média k odběru vzorků bez korekce vztlakem;
 h)
 Tyto kroky týkající se substitučního vážení se opakují se zbývajícími nepoužitými médii k odběru vzorků;
 i)
 Po dokončení vážení se postupuje podle pokynů v bodech 8.2.3.7 až 8.2.3.9 tohoto oddílu.
 8.2.4 Předběžná stabilizace vzorku částic po zkoušce a vážení celku
 8.2.4.1 Pravidelné ověření
 Je nutné zajistit, že vážení a prostředí pro stabilizaci částic vyhověly v pravidelných ověřeních podle bodu 8.1.12.1. Po dokončení zkoušky se filtry vrátí zpět do prostředí k vážení a ke stabilizaci částic. Při vážení a v prostředí pro stabilizaci částic musí být


text:
dodrženy požadavky na podmínky okolí stanovené v bodě 9.3.4.4, jinak se musí zkušební filtry ponechat přikryté až do okamžiku, kdy jsou požadované podmínky splněny.
 8.2.4.2 Vyjmutí z uzavřených kontejnerů
 Odebrané vzorky částic se vyjmou z uzavřených kontejnerů v prostředí pro stabilizaci částic. Filtry lze vyjmout z pouzder před stabilizací nebo až po ní. Po vyjmutí filtru z pouzdra se speciálním oddělovačem oddělí horní polovina pouzdra od dolní poloviny.
 8.2.4.3 Elektrické uzemnění
 Při nakládání se vzorky částic se používají elektricky uzemněné pinzety nebo zemnicí pásky, podle popisu v bodě 9.3.4.5;
 8.2.4.4 Vizuální kontrola
 Odebrané vzorky částic a filtrační média se podrobí vizuální kontrole. Pokud se zdá, že došlo k porušení podmínek u filtru nebo u odebraného vzorku částic, nebo pokud se částice dotýkají jiného povrchu než filtru, nesmí se vzorek použít k určení emisí částic. V případě styku s jinými povrchy se musí před dalším postupem dotyčný povrch vyčistit.
 8.2.4.5 Stabilizace vzorků částic
 Vzorky částic se vloží do jednoho, případně několika kontejnerů, otevřených vůči prostředí, které stabilizuje částice. Vzorek částic je stabilizován, pokud byl v prostředí, které stabilizuje částice po následující doby trvání, přičemž prostředí pro stabilizaci částic musí splňovat specifikace bodu 9.3.4.3:
 a)
 Pokud se očekává, že koncentrace částic na celkovém povrchu bude větší než 0,353 μg/mm2 za předpokladu pokrytí 400 μg na ploše skvrny filtru s průměrem 38 mm, musí být filtr před vážením vystaven prostředí pro stabilizaci po dobu nejméně 60 minut;
 b)
 Pokud se očekává, že koncentrace částic na celkovém povrchu bude menší než 0,353 μg/mm2, musí být filtr před vážením vystaven prostředí pro stabilizaci po dobu nejméně 30 minut;
 c)
 Pokud není známa očekávaná koncentrace částic na celkovém povrchu, musí být filtr před vážením vystaven prostředí pro stabilizaci po dobu nejméně 60 minut.
 8.2.4.6 Určení hmotnosti filtru po zkoušce
 Zopakují se postupy uvedené v bodu 8.2.3 (body 8.2.3.6 až 8.2.3.9) pro určení hmotnosti filtrů po zkoušce.
 8.2.4.7 Celková hmotnost
 Každá hmotnost samotného filtru korigovaná vztlakem se odečte od příslušné hmotnosti filtru po zkoušce korigované vztlakem. Výsledek představuje celkovou hmotnost m
 total, která slouží pro výpočty emisí v dodatcích A.7 a A.8.
 9. MĚŘICÍ ZAŘÍZENÍ
 9.1 Specifikace dynamometru pro zkoušky motorů
 9.1.1 Práce hřídele dynamometru
 Je nutné použít motorový dynamometr, který má vhodné charakteristiky k provedení příslušného zkušebního cyklu a schopnost splnit odpovídající kritéria potvrzení správnosti cyklu. Mohou se použít tyto dynamometry:
 a)
 dynamometry na vířivé proudy nebo s hydrodynamickou brzdou;
 b)
 dynamometry na střídavý proud nebo na stejnosměrný proud;
 c)
 jeden či více dynamometrů.
 9.1.2 Cyklus s neustálenými stavy
 Pro účely měření točivého momentu lze použít siloměr nebo sériově zapojený měřič točivého momentu.
 Při použití siloměru se signál točivého momentu přenáší na hřídel motoru, přičemž je nutno brát v úvahu setrvačnost siloměru. Skutečný točivý moment motoru je točivý moment odečtený na siloměru plus moment setrvačnosti brzdy násobený úhlovým zrychlením. Ovládací systém musí tento výpočet provádět v reálném čase.
 9.1.3 Příslušenství motoru
 Je nutné zohlednit práci příslušenství motoru, která je potřeba k dodávkám paliva, lubrikaci nebo ohřevu motoru, cirkulaci chladicí kapaliny motoru, nebo k činnosti zařízení k


text:
následnému zpracování, a tato zařízení se namontují v souladu s bodem 6.3.
 9.2 Postup ředění (použije-li se)
 9.2.1 Podmínky týkající se ředicího média a koncentrace pozadí
 Plynné složky lze měřit v surovém stavu nebo ve zředěném stavu, zatímco pro měření částic je obecně nutné ředění. Ředit je možné systémem s ředěním části toku nebo systémem s ředěním plného toku. Při ředění lze výfukový plyn ředit okolním vzduchem, syntetickým vzduchem nebo dusíkem. V případě měření plynných emisí je nutné, aby ředicí médium mělo teplotu nejméně 15 °C. V případě odběru vzorků částic je teplota ředicího média specifikována v bodu 9.2.2 pro CVS a v bodu 9.2.3 pro PFD s variabilním ředicím poměrem. Průtok ředicím systémem musí být dostatečně velký, aby se zcela vyloučila kondenzace vody v ředicím i odběrném systému. Při vysoké vlhkosti vzduchu je přípustné vysoušení ředicího vzduchu před vstupem do ředicího systému. Stěny ředicího tunelu a potrubí hlavního proudu za tunelem lze vyhřívat nebo izolovat s cílem zabránit kondenzaci vody.
 Ředicí médium je možné stabilizovat zvýšením nebo snížením jeho teploty nebo vlhkosti předtím jeho smísením s výfukovým plynem. Z ředicího média je možné odstranit některé složky, aby se snížila jejich koncentrace pozadí. Při odstraňování některých složek nebo zohledňování koncentrace pozadí se postupuje podle těchto ustanovení:
 a)
 Koncentrace složek v ředicím médiu je možné změřit a vykompenzovat z důvodu účinků pozadí na výsledky zkoušky. Pro výpočty kompenzující koncentrace pozadí viz dodatky A.7-A.8;
 b)
 Pro zohlednění částic na pozadí existují tyto možnosti:
 i)
 pro odstranění částic z pozadí je nutné ředicí médium filtrovat vysoce účinnými vzduchovými filtry na částice (HEPA) se specifikovanou počáteční účinností jímání 99,97 % (pro účinnost filtrace HEPA viz bod 3.1),
 ii)
 pro korekci pozadí částic bez filtrace filtrem HEPA je nutné, aby se částice pozadí nepodílely více než z 50 % na částicích netto zachycených filtrem k odběru vzorků,
 iii)
 korekce pozadím částic netto u filtrace s filtrem HEPA je přípustná neomezeně.
 9.2.2 Systém plného toku
 Ředění plného toku; odběr vzorků s konstantním objemem (CVS). Plný tok surového výfukového plynu je ředěn v ředicím tunelu. Konstantní tok lze zachovávat udržováním teploty a tlaku v průtokoměru v příslušných mezích. V případě toku, který není konstantní, je třeba tok měřit přímo s cílem umožnit odběr proporcionálních vzorků. Systém je třeba navrhnout takto (viz obrázek 9.1):
 a)
 Je třeba použít tunel, který má vnitřní stěny z nerezové oceli. Celý ředicí tunel musí mít elektrické uzemnění;
 b)
 Protitlak výfukového systému se nesmí uměle snižovat systémem vpouštění ředicího vzduchu. Statický tlak v místě, kde se do tunelu vpouští surový výfukový plyn, je nutno udržovat v intervalu ± 1,2 kPa od atmosférického tlaku;
 c)
 Pro podporu mísení se do tunelu zavede surový výfukový plyn a nasměruje se po směru podél střednice tunelu. Část ředicího vzduchu lze zavést radiálně z vnitřního povrchu tunelu s cílem minimalizovat interakci výfukového plynu se stěnami tunelu;
 d)
 Ředicí médium. Pro účely odběru vzorků částic se teplota ředicího média (okolní vzduch, syntetický vzduch nebo dusík, viz bod 9.2.1) v těsné blízkosti vstupu do ředicího tunelu udržuje mezi 293 K


text:
a 325 K (20 °C až 52 °C);
 e)
 Reynoldsovo číslo (Re) musí činit minimálně 4 000 pro proud zředěného výfukového plynu, kde Re je odvozeno od vnitřního průměru ředicího tunelu. Veličina Re je definovaná v dodatcích A.7-A.8. Při přesouvání odběrné sondy napříč tunelem po průměru, svisle a vodorovně se prověří, že došlo k dostatečnému promísení. Indikuje-li odezva analyzátoru jakoukoli odchylku převyšující ± 2 % střední hodnoty naměřené koncentrace, musí CVS pracovat při vyšším průtoku, nebo se namontuje mísicí deska či clona, aby se promísení zdokonalilo;
 f)
 Přípravná stabilizace měření průtoku. Zředěný výfukový plyn lze před měřením jeho průtoku stabilizovat, pokud k této stabilizaci dochází za vyhřívanými sondami pro odběr HC nebo částic, takto:
 i)
 možným použitím narovnávače toku, tlumiče pulsací, případně obojím,
 ii)
 možným použitím filtru,
 iii)
 možným použitím výměníku tepla k řízení teploty před každým průtokoměrem, je však třeba přijmout opatření zabraňující kondenzaci vody;
 g)
 Kondenzace vody. Pro zajištění, že je měřen tok, který odpovídá měřené koncentraci, je nutné buď zabránit kondenzaci vody mezi místem sondy k odběru vzorků a vstupem průtokoměru v ředicím tunelu, nebo kondenzaci vody připustit a měřit vlhkost na vstupu průtokoměru. Stěny ředicího tunelu a potrubí hlavního proudu za tunelem lze vyhřívat nebo izolovat s cílem zabránit kondenzaci vody. Kondenzaci vody je třeba zabránit v rámci celého ředicího tunelu. Některé složky výfukového plynu může přítomná vlhkost zředit nebo eliminovat
 V případě odběru vzorků částic u proporcionálního toku, přicházejícího z CVS, dochází k sekundárnímu ředění (jednomu nebo několika), aby bylo dosaženo požadovaného celkového ředicího poměru, což ukazuje obrázek 9.2 a zmiňuje bod 9.2.3.2;
 h)
 Minimální celkový ředicí poměr musí být v rozmezí 5:1 až 7:1 a nejméně 2:1 v primárním ředicím stupni a musí vycházet z maximálního průtoku výfukového plynu z motoru během zkušebního cyklu nebo intervalu;
 i)
 Celkový čas přítomnosti v systému musí být od 0,5 do 5 sekund, při měření od místa zavedení ředicího média k držáku (držákům) filtru;
 j)
 Celkový čas přítomnosti v případném sekundárním ředicím systému musí být nejméně 0,5 sekundy, při měření od místa zavedení ředicího média k držáku (držákům) filtru.
 K určení hmotnosti částic jsou nutné: systém k odběru vzorků částic, filtr k odběru vzorků částic, gravimetrická váha a vážicí komora s řízenou teplotou a vlhkostí.
 Obrázek 9.1
 Příklady sestavení odběru vzorků s ředěním plného toku
 9.2.3 Systém s ředěním části toku (PFD)
 9.2.3.1 Popis systému s ředěním části toku
 Schéma PFD je znázorněno na obrázku 9.2. Jde o obecné schéma znázorňující principy odebírání vzorků, ředění a odběru vzorků částic. Všechny komponenty znázorněné na obrázku nemusí nutně být ve všech systémech k odběru vzorků splňujících svůj účel. Jsou přípustné i jiné odlišné konfigurace, pokud plní stejný účel, tj. odebírají vzorky, ředí a odebírají vzorky částic. Musí však splňovat další kritéria, uvedená např. v bodu 8.1.8.6. (periodická kalibrace) a 8.2.1.2 (potvrzení správnosti) pro úpravu ředění PFD a bodu 8.1.4.5 a tabulky 8.2 (ověření linearity) a bodu 8.1.8.5.7 (ověření) pro PFD s konstantním ředěním.
 Jak znázorňuje obrázek 9.2, surový výfukový plyn nebo primárně zředěný tok se odběrnou sondou SP a přenosovou


text:
trubkou TL přenáší z výfukové trubky EP (nebo případně z CVS) do ředicího tunelu DT. Celkový průtok tunelem se nastavuje regulátorem průtoku a odběrným čerpadlem P systému odběru vzorku částic (PSS). Pro účely proporcionálního odběru vzorků ze surového výfukového plynu se tok ředicího vzduchu reguluje regulátorem průtoku FC1 s možným použitím ovládacích signálů q
 mew (hmotnostní průtok výfukového plynu ve vlhkém stavu) nebo q
 maw (hmotnostní průtok nasávaného vzduchu ve vlhkém stavu) a q
 mf (hmotnostní průtok paliva), tak, aby vznikl požadovaný poměr rozdělení výfukového plynu. Průtok vzorku do DT je rozdílem celkového průtoku a průtoku ředicího vzduchu. Průtok ředicího vzduchu se měří průtokoměrem FM1, celkový průtok průtokoměrem systému pro odběr vzorku částic. Ředicí poměr se vypočítá z těchto dvou průtoků. Při odběru vzorků s konstantním ředicím poměrem ze surového nebo zředěného výfukového plynu na toku výfukového plynu (např. sekundární ředění pro odběr vzorků částic) je průtok ředicího vzduchu obvykle konstantní a reguluje jej regulátor průtoku FC1 nebo čerpadlo ředicího vzduchu.
 Obrázek 9.2
 Schéma systému s ředěním části toku (typ s odběrem celkového vzorku)
 a
 =
 výfukový plyn nebo primárně zředěný tok
 b
 =
 volitelné
 c
 =
 odběr vzorků částic
 Popis komponentu na obrázku 9.2:
 DAF
 =
 filtr ředicího vzduchu – ředicí vzduch (okolní vzduch, syntetický vzduch, nebo dusík) je nutné filtrovat vzduchovým filtrem částic s vysokou účinností (HEPA).
 DT
 =
 Ředicí tunel nebo sekundární ředicí systém
 EP
 =
 výfuková trubka nebo primární ředicí systém
 FC1
 =
 regulátor průtoku
 FH
 =
 držák filtru
 FM1
 =
 průtokoměr měřící průtok ředicího vzduchu
 P
 =
 odběrné čerpadlo
 PSS
 =
 systém pro odběr vzorku částic
 PTL
 =
 přenosové potrubí částic
 SP
 =
 odběrná sonda surového nebo zředěného výfukového plynu
 TL
 =
 přenosové potrubí
 Hmotnostní průtoky použitelné jen v případě odběru proporcionálních vzorků surového výfukového plynu v systému PFD:
 q
 mew
 =
 hmotnostní průtok výfukového plynu ve vlhkém stavu
 q
 maw
 =
 hmotnostní průtok nasávaného vzduchu ve vlhkém stavu
 q
 mf
 =
 hmotnostní průtok paliva
 9.2.3.2 Ředění
 Teplota ředicího média (okolní vzduch, syntetický vzduch nebo dusík, viz bod 9.2.1) se v těsné blízkosti vstupu do ředicího tunelu udržuje mezi 293 K a 325 K (20 °C až 52 °C).
 Ředicí vzduch lze před vstupem do ředicího systému odvlhčovat. Systém s ředěním části toku musí být konstruován tak, aby odděloval proporcionální vzorek surového výfukového plynu od proudu výfukových plynů z motoru, tedy reagoval na odchylky průtoku proudu výfukových plynů, a přiváděl k tomuto vzorku ředicí vzduch, aby bylo na zkušebním filtru dosaženo teploty předepsané v bodě 9.3.3.4.3. K tomuto účelu je podstatné, aby byl ředicí poměr stanoven tak, aby byly splněny požadavky na přesnost podle odstavce 8.1.8.6.1.
 Pro zajištění, že je měřen tok, který odpovídá měřené koncentraci, je nutné buď zabránit kondenzaci vody mezi místem sondy k odběru vzorků a vstupem průtokoměru v ředicím tunelu, nebo kondenzaci vody připustit a měřit vlhkost na vstupu průtokoměru. PFD lze vyhřívat nebo izolovat s cílem zabránit kondenzaci vody. Kondenzaci vody je třeba zabránit v rámci celého ředicího tunelu.
 Minimální ředicí poměr musí být v rozmezí 5:1 až 7:1 a


text:
musí vycházet z maximálního průtoku výfukového plynu z motoru během zkušebního cyklu nebo intervalu.
 Čas přítomnosti v systému musí být od 0,5 do 5 sekund, při měření od místa zavedení ředicího média k držáku (držákům) filtru.
 K určení hmotnosti částic jsou nutné: systém k odběru vzorků částic, filtr k odběru vzorků částic, gravimetrická váha a vážicí komora s řízenou teplotou a vlhkostí.
 9.2.3.3 Použitelnost
 PFD lze použít k odběru proporcionálního vzorku surového výfukového plynu pro každý odběr částic a plynných emisí, v dávkách nebo kontinuálně, v průběhu každého zkušebního cyklu s neustálenými stavy, každého zkušebního cyklu s ustálenými stavy, nebo každého zkušebního cyklu s ustálenými stavy a lineárními přechody.
 Systém lze rovněž použít pro již dříve zředěný výfukový plyn, u kterého byl zředěn proporcionální tok konstantním ředicím poměrem (viz obrázek 9.2). Takto se provádí sekundární ředění, které počíná tunelem CVS, pro dosažení potřebného celkového ředicího poměru pro odběr vzorku částic.
 9.2.3.4 Kalibrace
 Kalibrace PFD k odběru proporcionálního vzorku surového výfukového plynu podle bodu 8.1.8.6.
 9.3 Postupy odběru vzorků
 9.3.1 Obecné požadavky na odběr vzorků
 9.3.1.1 Návrh a konstrukce odběrné sondy
 Sonda je prvním prvkem potrubí odběrného systému. Je vnořena do proudu surového nebo zředěného výfukového plynu pro odběr vzorku a její vnitřní a vnější povrchy jsou ve styku s výfukovým plynem. Vzorek je ze sondy odváděn do přenosového potrubí.
 Sondy k odběru vzorků musí mít vnitřní povrchy z nerezové oceli, případně pro odběr vzorků surového výfukového plynu, z jakéhokoli inertního materiálu, který je schopný vydržet teploty surového výfukového plynu. Sondy k odběru vzorků je nutné umístit v místě, kde mají promísené složky střední koncentraci vzorku a kde je minimální ovlivňování s jinými sondami. Doporučuje se, aby žádné sondy nebyly vystaveny vlivům z mezních vrstev, úplavů a turbulencí (zvláště v blízkosti výstupu surového výfukového plynu z výfukové trubky), kde může nastávat nezamýšlené ředění. Pročištění nebo zpětný proplach sondy nesmí ovlivnit jinou sondu během zkoušky. K odběru vzorku více než jedné složky lze použít jedinou sondu, pokud tato sonda splňuje všechny specifikace stanovené pro každou jednotlivou složku.
 9.3.1.2 Přenosové potrubí
 Přenosová potrubí vedoucí odebraný vzorek ze sondy do analyzátoru, do úložného média, nebo do ředicího systému musí být co nejkratší, proto musí být analyzátory, úložná média, nebo ředicí systémy umístěny co nejblíže k sondám. Počet ohybů potrubí musí být co nejmenší a poloměr všech nevyhnutelných ohybů musí být co největší.
 9.3.1.3 Metody odběru vzorků
 Pro kontinuální odběr vzorků a pro odběr vzorků po dávkách uvedených v bodě 7.2 platí tyto podmínky:
 a)
 při odběru vzorku z konstantního průtoku musí být vzorek také odváděn dále s konstantním průtokem;
 b)
 Při odběru vzorku z variabilního průtoku musí být průtok vzorku upravován poměrně k měnícímu se průtoku;
 c)
 Při proporcionálním odběru vzorků je nutné potvrdit správnost podle bodu 8.2.1.
 9.3.2 Odběr vzorků plynu
 9.3.2.1 Sondy k odběru
 K odběru vzorků plynných emisí se používají sondy jednoportové nebo víceportové. Orientace sondy může být jakákoliv ve vztahu k toku surového nebo zředěného výfukového plynu. U některých sond je třeba teplotu vzorků regulovat takto:
 a)
 v případě sond


text:
odebírajících NOx ze zředěného výfukového plynu je nutné regulovat teplotu stěny sondy tak, aby nedocházelo ke kondenzaci vody,
 b)
 v případě sond odebírajících uhlovodíky ze zředěného výfukového plynu je doporučeno udržovat teplotu stěny sondy na přibližně 190 °C s cílem minimalizovat kontaminaci.
 9.3.2.2 Přenosové potrubí
 Je třeba použít přenosová potrubí s vnitřními povrchy z nerezové oceli, PTFE, VitonTM, nebo z jiného materiálu, který má vhodnější vlastnosti pro odběr vzorků emisí. Je třeba použít inertní materiál, který je schopen odolávat teplotám výfukového plynu. Lze použít filtry vložené do potrubí, pokud filtr a jeho držák vyhovují stejným požadavkům týkajícím se teploty jako přenosové potrubí, tj.:
 a)
 u přenosového potrubí pro NOx před konvertorem NO2 na NO splňujícím specifikace v bodu 8.1.11.5 nebo před chladičem splňujícím specifikace v bodu 8.1.11.4 je nutné udržovat teplotu vzorku, která zabraňuje kondenzaci vody;
 b)
 u přenosového potrubí pro THC je nutné udržovat teplotu stěny v celém potrubí v rozmezí 191 °C ± 11 °C. Dochází-li k odběru vzorku ze surového výfukového plynu, lze sondu spojit přímo s izolovaným a nevyhřívaným potrubím. Délku a izolaci přenosového potrubí je třeba zvolit tak, nedošlo k ochlazení nejvyšší očekávané teploty surového výfukového plynu na hodnotu nižší než 191 °C, při měření na výstupu přenosového potrubí. Dochází-li k odběru vzorků ze zředěného výfukového plynu, činí přípustná přechodová zóna mezi sondou a přenosovým potrubím maximálně 0,92 m, aby teplota stěny mohla dosáhnout hodnoty 191 °C ± 11 °C.
 9.3.2.3 Komponenty pro stabilizace vzorku
 9.3.2.3.1 Vysoušeče vzorku
 9.3.2.3.1.1 Požadavky
 K odstranění vlhkosti lze použít přístroj, který splňuje minimální požadavky stanovené v následujícím odstavci. V rovnici (A.8-14) je použit obsah vlhkosti 0,8 % objemových H2O.
 Metoda odstraňování vody musí pro nejvyšší očekávanou koncentraci vodní páry H
 m udržovat vlhkost CLD na ≤ 5 g vody/kg suchého vzduchu (nebo kolem 0,8 % objemových H2O), což je 100 % relativní vlhkosti při 3,9 °C a 101,3 kPa. Tato specifikace vlhkosti také odpovídá přibližně 25 % relativní vlhkosti při 25 °C a 101,3 kPa. To je možno prokázat měřením teploty na výstupu z tepelného odvlhčovače nebo měřením vlhkosti v místě těsně před analyzátorem CLD.
 9.3.2.3.1.2 Povolené typy vysoušeče vzorku a vyhodnocování obsahu vlhkosti za vysoušečem
 Vliv vody na měření plynných emisí lze snížit použitím kterékoliv typu vysoušeče uvedeného v tomto bodu.
 a)
 Vysoušeč s osmotickou membránou, který je použit před jakýmkoli analyzátorem plynů nebo úložným médiem, musí splňovat požadavky týkající se teploty podle bodu 9.3.2.2. Za vysoušečem s osmotickou membránou se kontroluje rosný bod (T
 dew ) a absolutní tlak (p
 total). Vypočítá se množství vody podle specifikace v dodatcích A.7-A.8 pomocí kontinuálně zaznamenávaných hodnot T
 dew a p
 total, nebo jejich špičkových hodnot zjištěných během zkoušky, nebo hodnot nastavených pro jejich výstražnou signalizaci. Při neexistenci přímého změření, se vezme jmenovitá hodnota p
 total při nejnižším absolutním tlaku vysoušeče, který je očekáván během zkoušky;
 b)
 Vznětové motory nesmí použít termální chladič před systémem měření THC. Při použití termálního chladiče před konvertorem NO2 na NO nebo systému k odběru vzorků bez konvertoru NO2 na NO musí chladič vyhovět ověření