text:
účastní. To neplatí, pokud se žalovaný dostaví proto, aby namítal nepříslušnost soudu, nebo je-li jiný soud podle článku 22 výlučně příslušný.
 ODDÍL 8
 Přezkoumání příslušnosti a přípustnosti
 Článek 25
 Soud státu vázaného touto úmluvou bez návrhu prohlásí, že není příslušný, je-li u něj zahájeno řízení ve věci, v níž má na základě článku 22 výlučnou příslušnost soud jiného státu vázaného touto úmluvou.
 Článek 26
 1. Pokud se žalovaný, který má bydliště na území jednoho státu vázaného touto úmluvou a je žalován před soudem jiného státu vázaného touto úmluvou, řízení před tímto soudem neúčastní, prohlásí soud bez návrhu, že není příslušný, nevyplývá-li jeho příslušnost z této úmluvy.
 2. Soud řízení přeruší do té doby, než bude prokázáno, že žalovaný mohl obdržet návrh na zahájení řízení nebo jinou rovnocennou písemnost v dostatečném předstihu, který mu umožňuje přípravu na jednání před soudem, nebo že k tomu byly učiněny veškeré nezbytné kroky.
 3. Namísto ustanovení odstavce 2 se použije článek 15 Haagské úmluvy ze dne 15. listopadu 1965 o doručování soudních a mimosoudních písemností v cizině ve věcech občanských a obchodních, pokud návrh na zahájení řízení nebo jiná rovnocenná písemnost měly být doručeny podle uvedené úmluvy.
 4. Členské státy Evropského společenství vázané nařízením Rady (ES) č. 1348/2000 ze dne 29. května 2000 nebo Dohodou mezi Evropským společenstvím a Dánským královstvím o doručování soudních a mimosoudních písemností v občanských nebo obchodních věcech, podepsanou v Bruselu dne 19. listopadu 2005, použijí pro své vzájemné vztahy článek 19 uvedeného nařízení, pokud návrh na zahájení řízení nebo jiná rovnocenná písemnost měly být doručeny podle uvedeného nařízení nebo dohody.
 ODDÍL 9
 Překážka litispendence a závislá řízení
 Článek 27
 1. Je-li u soudů různých států vázaných touto úmluvou zahájeno řízení v téže věci mezi týmiž stranami, přeruší soud, u něhož bylo řízení zahájeno později, bez návrhu řízení až do doby, než se určí příslušnost soudu, který řízení zahájil jako první.
 2. Jakmile je určena příslušnost soudu, u něhož bylo řízení zahájeno jako první, prohlásí se soud, u něhož bylo řízení zahájeno později, za nepříslušný ve prospěch prvního soudu.
 Článek 28
 1. Jsou-li u soudů různých států vázaných touto úmluvou zahájena řízení, která navzájem souvisejí, může soud, u něhož bylo řízení zahájeno později, řízení přerušit.
 2. Dokud nejsou řízení o podaných žalobách skončena v prvním stupni, může soud, u něhož byla žaloba podána později, na návrh strany řízení také prohlásit, že není příslušný, jestliže je soud, u něhož byla žaloba podána dříve, příslušný pro řízení o těchto žalobách a spojení těchto řízení je podle jeho práva přípustné.
 3. Ve smyslu tohoto článku žaloby navzájem souvisejí, pokud je mezi nimi dán tak úzký vztah, že jejich společné projednání a rozhodnutí je vhodné k tomu, aby se zabránilo vydání vzájemně si odporujících rozhodnutí v oddělených řízeních.
 Článek 29
 Je-li pro určité řízení dána výlučná příslušnost více soudů, prohlásí se soud, u něhož bylo řízení zahájeno později, za nepříslušný ve prospěch soudu, u něhož bylo řízení zahájeno jako první.
 Článek 30
 Pro účely tohoto oddílu se okamžikem, kdy bylo zahájeno řízení, rozumí
 1.
 okamžik,


text:
kdy byl u soudu podán návrh na zahájení řízení nebo jiná rovnocenná písemnost, za předpokladu, že žalobce následně neopomene učinit kroky nezbytné k řádnému doručení písemnosti žalovanému, nebo
 2.
 okamžik, kdy je písemnost předána úřadu, který provádí doručení, pokud musí být písemnost před svým podáním soudu doručena žalovanému, za předpokladu, že žalobce následně neopomene učinit kroky nezbytné k řádnému podání písemnosti u soudu.
 ODDÍL 10
 Předběžná a zajišťovací opatření
 Článek 31
 Předběžná nebo zajišťovací opatření, která jsou upravena právem jednoho státu vázaného touto úmluvou, je možné u soudů tohoto státu navrhnout i tehdy, kdy je pro rozhodnutí ve věci samé příslušný na základě této úmluvy soud jiného státu vázaného touto úmluvou.
 HLAVA III
 UZNÁVÁNÍ A VÝKON
 Článek 32
 Pro účely této úmluvy se „rozhodnutím“ rozumí každé rozhodnutí vydané soudem státu vázaného touto úmluvou bez ohledu na to, je-li označeno jako rozsudek, usnesení, příkaz nebo nařízení výkonu rozhodnutí, včetně rozhodnutí o nákladech řízení vydaného soudním úředníkem.
 ODDÍL 1
 Uznávání
 Článek 33
 1. Rozhodnutí vydaná v některém státě vázaném touto úmluvou jsou v ostatních státech vázaných touto úmluvou uznávána, aniž by bylo vyžadováno zvláštní řízení.
 2. Stane-li se sporným, zda rozhodnutí má být uznáno, může každá strana, která uplatňuje uznání jako hlavní věc v daném sporu, v řízení podle oddílů 2 a 3 této hlavy navrhnout, že soudní rozhodnutí má být uznáno.
 3. Je-li otázka uznání rozhodnutí vznesena u soudu státu vázaného touto úmluvou jako předběžná otázka, může o ní tento soud rozhodnout.
 Článek 34
 Rozhodnutí se neuzná,
 1.
 je-li takové uznání zjevně v rozporu s veřejným pořádkem státu, v němž se o uznání žádá;
 2.
 jestliže žalovanému, v jehož nepřítomnosti bylo rozhodnutí vydáno, nebyl doručen návrh na zahájení řízení nebo jiná rovnocenná písemnost v dostatečném předstihu a takovým způsobem, který mu umožňuje přípravu na jednání před soudem, ledaže žalovaný nevyužil žádný opravný prostředek proti rozhodnutí, i když k tomu měl možnost;
 3.
 je-li neslučitelné s rozhodnutím vydaným v řízení mezi týmiž stranami ve státě, v němž se o uznání žádá;
 4.
 je-li neslučitelné s dřívějším rozhodnutím, které bylo vydáno v jiném státě vázaném touto úmluvou nebo ve třetí zemi v řízení mezi týmiž stranami a pro tentýž nárok, pokud toto dřívější rozhodnutí splňuje podmínky nezbytné pro uznání ve státě, v němž se o uznání žádá.
 Článek 35
 1. Rozhodnutí se rovněž neuzná, pokud je v rozporu s oddílem 3, 4 nebo 6 hlavy II nebo jedná-li se o případ uvedený v článku 68. Rozhodnutí dále nemusí být uznáno ve všech případech uvedených v čl. 64 odst. 3 nebo v čl. 67 odst. 4.
 2. Při posuzování toho, zda je dána příslušnost uvedená v předchozím odstavci, je dožádaný soud nebo orgán vázán skutkovými zjištěními, na nichž soud státu původu založil svou příslušnost.
 3. Aniž je dotčen odstavec 1, nesmí být příslušnost soudu státu původu přezkoumávána. Hledisko veřejného pořádku uvedené v čl. 34 bodě 1 nelze uplatnit v případě pravidel pro určení příslušnosti.
 Článek 36
 Cizí rozhodnutí nesmí být v žádném případě přezkoumáváno ve věci samé.
 Článek 37
 1. Soud státu vázaného touto

type: contracts

jurisdiction: EU


text:
úmluvou, v němž se žádá o uznání rozhodnutí vydaného v jiném státě vázaném touto úmluvou, může řízení přerušit, jestliže byl proti rozhodnutí podán řádný opravný prostředek.
 2. Soud státu vázaného touto úmluvou, v němž se žádá o uznání rozhodnutí vydaného v Irsku nebo ve Spojeném království, může řízení přerušit, jestliže je jeho výkon ve státě původu z důvodu podání opravného prostředku odložen.
 ODDÍL 2
 Výkon
 Článek 38
 1. Rozhodnutí vydané v jednom státě vázaném touto úmluvou, které je v tomto státě vykonatelné, bude vykonáno v jiném státě vázaném touto úmluvou poté, co zde bylo na návrh kterékoli zúčastněné strany prohlášeno za vykonatelné.
 2. Ve Spojeném království však bude takové rozhodnutí vykonáno v Anglii a Walesu, ve Skotsku nebo Severním Irsku poté, co bylo na návrh kterékoli zúčastněné strany v této části Spojeného království zaregistrováno za účelem výkonu.
 Článek 39
 1. Návrh se podává u soudu nebo příslušného orgánu uvedeného v seznamu v příloze II.
 2. Místní příslušnost se určuje podle bydliště strany, vůči níž je výkon navrhován, nebo podle místa výkonu.
 Článek 40
 1. Postup při podání návrhu se řídí právem státu, v němž se podává návrh na výkon.
 2. Navrhovatel musí uvést adresu pro doručování v obvodě soudu, u kterého návrh podává. Jestliže však právo státu, v němž podává návrh na výkon, uvedení takové adresy nevyžaduje, ustanoví navrhovatel zástupce pro doručování.
 3. K návrhu se připojí písemnosti uvedené v článku 53.
 Článek 41
 Rozhodnutí se prohlásí za vykonatelné, jakmile jsou splněny formální náležitosti uvedené v článku 53, aniž by bylo přezkoumáváno podle článků 34 a 35. Strana, vůči níž je výkon navrhován, není v této části řízení oprávněna činit k návrhu jakákoli podání.
 Článek 42
 1. Rozhodnutí o návrhu na prohlášení vykonatelnosti se bez odkladu sdělí navrhovateli postupem stanoveným právem dožádaného státu.
 2. Prohlášení vykonatelnosti se doručí straně, vůči níž je výkon navrhován, spolu s rozhodnutím, pokud jí toto ještě nebylo doručeno.
 Článek 43
 1. Proti rozhodnutí o návrhu na prohlášení vykonatelnosti může kterákoli strana podat opravný prostředek.
 2. Opravný prostředek se podává u soudu uvedeného v seznamu v příloze III.
 3. Opravný prostředek se projednává v souladu s předpisy upravujícími sporná řízení.
 4. Jestliže se strana, vůči níž je výkon navrhován, nedostaví k řízení o odvolacím prostředku u odvolacího soudu, použijí se čl. 26 odst. 2 až 4, i když strana, vůči níž je výkon navrhován, nemá bydliště v žádném státě vázaném úmluvou.
 5. Opravný prostředek proti prohlášení vykonatelnosti musí být podán ve lhůtě jednoho měsíce od doručení tohoto prohlášení. Má-li strana, vůči níž je výkon navrhován, bydliště v jiném státě vázaném úmluvou, než ve kterém bylo prohlášení vykonatelnosti vydáno, činí lhůta pro podání opravného prostředku dva měsíce a počíná běžet dnem jeho doručení straně, vůči níž je výkon navrhován, osobně nebo do místa jejího bydliště. Prodloužení této lhůty z důvodu vzdálenosti je vyloučeno.
 Článek 44
 Rozhodnutí vydané o opravném prostředku může být napadeno pouze opravným prostředkem uvedeným v příloze IV.
 Článek 45
 1. Soud, u něhož byl opravný prostředek podle článku 43 nebo 44 podán, zamítne nebo


text:
zruší prohlášení vykonatelnosti rozhodnutí pouze na základě důvodů uvedených v článcích 34 a 35. Soud vydá neprodleně rozhodnutí.
 2. Cizí rozhodnutí nesmí být v žádném případě přezkoumáváno ve věci samé.
 Článek 46
 1. Soud, u něhož byl podán opravný prostředek podle článku 43 nebo 44, může na návrh strany, vůči níž je výkon navrhován, řízení přerušit, jestliže byl proti rozhodnutí ve státě, v němž bylo vydáno, podán řádný opravný prostředek nebo jestliže lhůta pro podání takového řádného opravného prostředku ještě neuplynula; v druhém případě může soud určit lhůtu, v níž se opravný prostředek má podat.
 2. Pokud bylo rozhodnutí vydáno v Irsku nebo ve Spojeném království, je každý opravný prostředek, který je přípustný ve státě, v němž bylo rozhodnutí vydáno, řádným opravným prostředkem ve smyslu odstavce 1.
 3. Soud může výkon rozhodnutí podmínit složením jistoty, kterou sám stanoví.
 Článek 47
 1. Musí-li být rozhodnutí uznáno v souladu s touto úmluvou, není navrhovatel omezen v podávání návrhů na přijetí předběžných nebo ochranných opatření v souladu s právem dožádaného státu, aniž by bylo nezbytné prohlášení vykonatelnosti soudního rozhodnutí podle článku 41.
 2. Prohlášení vykonatelnosti s sebou nese možnost přijmout ochranná opatření.
 3. Dokud běží lhůta stanovená v čl. 43 odst. 5 k podání opravného prostředku proti prohlášení vykonatelnosti a dokud není o tomto opravném prostředku rozhodnuto, nesmí být učiněna jiná opatření než opatření k zajištění majetku strany, vůči níž je výkon navrhován.
 Článek 48
 1. Bylo-li vydáno cizí rozhodnutí o více nárocích uplatněných žalobou a nemůže-li být prohlášení vykonatelnosti vydáno v plném rozsahu, vydá soud nebo jiný příslušný orgán prohlášení vykonatelnosti pro jeden nebo více těchto nároků.
 2. Navrhovatel může požádat, aby bylo prohlášení vykonatelnosti omezeno pouze na část nároků vyplývajících z rozhodnutí.
 Článek 49
 Cizí soudní rozhodnutí o zaplacení penále jsou v dožádaném státě vykonatelná pouze tehdy, jestliže je výše penále s konečnou platností stanovena soudy státu původu.
 Článek 50
 1. Navrhovatel, jemuž se ve státě původu dostává výhod úplné nebo částečné bezplatné právní pomoci nebo který je osvobozen od úhrady nákladů nebo výdajů, požívá v řízení podle tohoto oddílu nejvýhodnější právní pomoci nebo nejširšího osvobození od úhrady nákladů a výdajů podle práva dotčeného státu.
 2. Navrhovatel, který žádá o výkon rozhodnutí o výživném vydaném správním orgánem v Dánsku, na Islandu nebo v Norsku, však v dožádaném státě může žádat o výhody uvedené v odstavci 1, předloží-li vyjádření dánského, islandského nebo norského ministerstva spravedlnosti o tom, že splňuje požadavky pro nárok na příspěvek nebo na úplnou či částečnou bezplatnou právní pomoc nebo na osvobození od úhrady nákladů a výdajů.
 Článek 51
 Po straně, která v jednom státě vázaném touto úmluvou, navrhuje výkon rozhodnutí vydaného v jiném státě vázaném touto úmluvou, nesmí být na základě skutečnosti, že je cizím státním příslušníkem nebo že nemá bydliště nebo pobyt ve státě, v němž se výkon navrhuje, požadována žádná záruka ani jistota, jakkoli označená.
 Článek 52
 V řízení o prohlášení vykonatelnosti nemůže být ve státě, kde se podává návrh na výkon, vybírán žádný poplatek stanovený podle hodnoty předmětu sporu.
 ODDÍL 3
 Společná ustanovení
 Článek 53


text:
1. Strana, která žádá o uznání rozhodnutí nebo o prohlášení vykonatelnosti, musí předložit jedno vyhotovení rozhodnutí, které splňuje podmínky nezbytné pro uznání jeho pravosti.
 2. Strana, která podává návrh na prohlášení vykonatelnosti, musí rovněž předložit osvědčení podle článku 54, aniž je dotčen článek 55.
 Článek 54
 Soud nebo příslušný orgán státu vázaného touto úmluvou, ve kterém bylo rozhodnutí vydáno, vydá na žádost kterékoli dotčené strany osvědčení za použití standardního formuláře uvedeného v příloze V této úmluvy.
 Článek 55
 1. Pokud není předloženo osvědčení uvedené ve článku 54, může soud nebo příslušný orgán určit lhůtu pro jeho předložení, přijmout rovnocennou písemnost nebo, pokud nepovažuje za potřebné další objasnění, jeho předložení prominout.
 2. Na požádání soudu nebo příslušného orgánu je třeba předložit překlad takových písemností. Překlad musí být ověřen osobou k tomu oprávněnou v některém státě vázaném touto úmluvou.
 Článek 56
 Písemnosti uvedené v článku 53 nebo v čl. 55 odst. 2 nebo písemnosti o procesní plné moci nevyžadují ověřování ani jiné podobné formality.
 HLAVA IV
 VEŘEJNÉ LISTINY A SOUDNÍ SMÍRY
 Článek 57
 1. Veřejné listiny, které byly vyhotoveny a jsou vykonatelné v některém státě vázaném touto úmluvou, se na návrh prohlásí za vykonatelné v jiném státě vázaném touto úmluvou postupem podle článku 38 a následujících. Soud, ke kterému je podán opravný prostředek podle článku 43 nebo 44, zamítne nebo zruší prohlášení vykonatelnosti jen tehdy, pokud by výkon rozhodnutí na základě této listiny byl zjevně v rozporu s veřejným pořádkem státu, v němž byl návrh podán.
 2. Za veřejné listiny ve smyslu odstavce 1 se rovněž pokládají dohody o placení výživného uzavřené před správními orgány nebo jimi ověřené.
 3. Předložená listina musí splňovat podmínky nezbytné pro uznání její pravosti ve státě, v němž byla vydána.
 4. Oddíl 3 hlavy III se použije přiměřeně. Příslušný orgán státu vázaného touto úmluvou, ve kterém byla veřejná listina vyhotovena, vydá na návrh kterékoli zúčastněné strany osvědčení s použitím standardního formuláře uvedeného v příloze VI této úmluvy.
 Článek 58
 Smír, který byl schválen soudem v průběhu řízení a je vykonatelný ve státě vázaném touto úmluvou, v němž byl uzavřen, je v jiném státě, v němž byl podán návrh na výkon, vykonatelný za stejných podmínek jako veřejné listiny. Soud nebo příslušný orgán státu vázaného touto úmluvou, ve kterém byl soudní smír schválen, vydá na žádost kterékoli dotčené strany osvědčení s použitím standardního formuláře uvedeného v příloze V této úmluvy.
 HLAVA V
 OBECNÁ USTANOVENÍ
 Článek 59
 1. Pro posouzení, zda má strana řízení bydliště na území státu vázaného touto úmluvou, u jehož soudů byl podán návrh, použije soud své právo.
 2. Nemá-li strana řízení bydliště ve státě, u jehož soudů byl návrh podán, použije soud pro posouzení, zda má strana řízení bydliště v jiném státě vázaném touto úmluvou, právo tohoto státu.
 Článek 60
 1. Pro účely této úmluvy se v případě společností nebo jiných právnických osob nebo sdružení fyzických nebo právnických osob „bydlištěm“ rozumí místo, kde má tato osoba své
 a)
 sídlo nebo
 b)
 ústředí nebo
 c)
 hlavní provozovnu.
 2. Pro účely Spojeného království a Irska se „sídlem“ rozumí


text:
„registered office“ nebo tam, kde takové sídlo neexistuje, místo vzniku společnosti („place of incorporation“) nebo tam, kde takové místo neexistuje, místo, podle jehož práva byly společnost, jiná právnická osoba nebo sdružení fyzických nebo právnických osob založeny („formation“).
 3. K určení, zda má trust sídlo ve státě vázaném touto úmluvou, u jehož soudů byla žaloba podána, použije soud pravidla svého mezinárodního práva soukromého.
 Článek 61
 Aniž jsou dotčena výhodnější ustanovení vnitrostátních právních předpisů, může být osoba s bydlištěm na území státu vázaného touto úmluvou, proti které je vedeno trestní řízení za nedbalostní trestný čin u soudů jiného státu vázaného touto úmluvou, jehož není státním příslušníkem, obhajována k tomu způsobilými zástupci i v případě, že se k soudu nedostaví osobně. Soud vedoucí řízení však může její osobní účast nařídit; v případě, že se tato osoba nedostaví, nemusí být rozhodnutí vydané ve věci občanskoprávního nároku, v němž dotyčná osoba nemohla zajistit svou obhajobu, uznáno ani vykonáno v jiných státech vázaných touto úmluvou.
 Článek 62
 Pro účely této úmluvy se „soudem“ rozumí jakýkoli orgán, kterému stát vázaný touto úmluvou přiznává příslušnost ve věcech spadajících do oblasti působnosti této úmluvy.
 HLAVA VI
 PŘECHODNÁ USTANOVENÍ
 Článek 63
 1. Tato úmluva se vztahuje pouze na řízení zahájená a na listiny vyhotovené nebo registrované jako veřejné listiny po vstupu této úmluvy v platnost ve státě původu, a je-li žádáno o uznání nebo výkon rozhodnutí nebo veřejných listin, také v dožádaném státě.
 2. Pokud však bylo řízení zahájeno ve státě původu přede dnem vstupu této úmluvy v platnost, rozhodnutí, která byla vydána po tomto dni, se uznají a vykonají podle hlavy III,
 a)
 pokud bylo řízení zahájeno ve státě původu až poté, co Luganská úmluva ze dne 16. září 1988 vstoupila v platnost jak ve státě původu, tak i v dožádaném státě;
 b)
 ve všech dalších případech za předpokladu, že soud byl příslušný podle pravidel, která se shodují s pravidly pro určení příslušnosti obsaženými v hlavě II nebo v dohodě uzavřené mezi státem původu a dožádaným státem, která byla platná v době zahájení řízení.
 HLAVA VII
 VZTAH K NAŘÍZENÍ RADY (ES) č. 44/2001 A DALŠÍM PRÁVNÍM AKTŮM
 Článek 64
 1. Touto úmluvou není dotčeno používání nařízení Rady (ES) č. 44/2001 o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech a veškerých jeho změn, Úmluvy o příslušnosti a výkonu rozhodnutí v občanských a obchodních věcech, podepsané v Bruselu dne 27. září 1968, protokolu o výkladu této úmluvy Soudním dvorem Evropských společenství, podepsaného v Lucemburku dne 3. června 1971 a pozměněného úmluvami o přistoupení států přistupujících k Evropským společenstvím k dotyčné úmluvě a k dotyčnému protokolu a Dohody mezi Evropským společenstvím a Dánským královstvím o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech, podepsané v Bruselu dne 19. října 2005, členskými státy Evropského společenství.
 2. Tato úmluva se však vždy použije
 a)
 ve věcech příslušnosti, má-li žalovaný bydliště na území státu, v němž platí tato úmluva, ale neplatí žádný z právních aktů uvedených v odstavci 1 tohoto článku, nebo pokud články 22 nebo


text:
23 této úmluvy určují příslušnost soudů tohoto státu;
 b)
 ve vztahu k litispendenci nebo k závislým řízením, jak stanoví články 27 a 28, jsou-li řízení zahájena ve státě, v němž platí tato úmluva, ale neplatí žádný z právních aktů uvedených v odstavci 1 tohoto článku, a ve státě, v němž platí jak tato úmluva, tak i některý z právních aktů uvedených v odstavci 1 tohoto článku;
 c)
 ve věcech uznávání a výkonu, pokud buď ve státě původu, anebo v dožádaném státě neplatí žádný z právních aktů uvedených v odstavci 1 tohoto článku.
 3. Vedle důvodů uvedených v hlavě III mohou být uznání nebo výkon zamítnuty, je-li důvod příslušnosti, na němž je rozhodnutí založeno, odlišný od toho, co vyplývá z této úmluvy, a směřuje-li uznání nebo výkon proti straně, která má bydliště ve státě, v němž platí tato úmluva, ale neplatí žádný z právních aktů uvedených v odstavci 1 tohoto článku, ledaže by rozhodnutí mohlo být uznáno nebo vykonáno v dožádaném státě podle jiného právního pravidla.
 Článek 65
 Není-li stanoveno jinak v čl. 63 odst. 2 a články 66 a 67, nahrazuje tato úmluva mezi státy jí vázanými smlouvy uzavřené mezi dvěma nebo více státy, které upravují stejné věci jako tato úmluva. Nahrazují se zejména smlouvy uvedené v příloze VII.
 Článek 66
 1. Smlouvy uvedené v článku 65 se i nadále použijí ve věcech, na něž se tato úmluva nevztahuje.
 2. Nadále se použijí na rozhodnutí a veřejné listiny, které byly formálně vyhotoveny nebo registrovány jako veřejné listiny před vstupem této úmluvy v platnost.
 Článek 67
 1. Touto úmluvou nejsou dotčeny smlouvy, jimiž jsou vázány smluvní strany nebo státy vázané touto úmluvou a jež upravují příslušnost, uznání nebo výkon rozhodnutí ve zvláště vymezených věcech. Aniž jsou dotčeny závazky vyplývající z jiných dohod mezi některými smluvními stranami, nebrání tato úmluva smluvním stranám takové smlouvy uzavírat.
 2. Tato úmluva nebrání tomu, aby soud státu vázaného touto úmluvou, který je stranou smlouvy o zvláště vymezené věci, založil svou příslušnost v souladu s takovou smlouvou i tehdy, když má žalovaný bydliště na území jiného státu vázaného touto úmluvou, který není smluvní stranou takové smlouvy. V každém případě takový soud použije článek 26 této úmluvy.
 3. Rozhodnutí, která vydal ve státě vázaném touto úmluvou soud, který svou příslušnost založil v souladu s takovou smlouvou o zvláště vymezené věci, jsou v ostatních státech vázaných touto úmluvou uznávána a vykonávána v souladu s hlavou III této úmluvy.
 4. Vedle důvodů uvedených v hlavě III mohou být uznání nebo výkon zamítnuty, není-li dožádaný stát vázaný ve zvláště vymezené věci touto úmluvou a směřuje-li uznání nebo výkon proti osobě, která má bydliště v tomto státě, nebo, je-li dožádaným státem členský stát Evropského společenství a jedná se o smlouvy, které by musely být uzavřeny Evropským společenstvím, v jakémkoli členském státě Evropského společenství, ledaže by rozhodnutí mohlo být uznáno nebo vykonáno v dožádaném státě podle jiného právního pravidla.
 5. Stanoví-li smlouva o zvláště vymezené věci, jejímiž smluvními stranami jsou stát původu i dožádaný stát, podmínky uznání a výkonu rozhodnutí, použijí se tyto


text:
podmínky. V každém případě je však možné použít ustanovení této úmluvy týkající se řízení o uznávání a výkonu rozhodnutí.
 Článek 68
 1. Touto úmluvou nejsou dotčeny smlouvy, kterými se státy vázané touto úmluvou před vstupem této úmluvy v platnost zavázaly neuznávat rozhodnutí vydaná v jiných státech vázaných touto úmluvou proti žalovaným s trvalým bydlištěm nebo obvyklým pobytem ve třetím státě, pokud by v případě stanoveném v článku 4 takové rozhodnutí mohlo být vydáno pouze na základě příslušnosti určené podle čl. 3 odst. 2. Aniž jsou dotčeny závazky vyplývající z jiných smluv mezi některými smluvními stranami, nebrání tato úmluva smluvním stranám takové smlouvy uzavírat.
 2. Smluvní strana se však nesmí vůči třetímu státu zavázat neuznávat rozhodnutí vydaná v jiném státě vázaném touto úmluvou soudem, který zakládá svou příslušnost na skutečnosti, že zde žalovaný má umístěn svůj majetek nebo zde byl majetek žalobcem zadržen,
 a)
 pokud je podána žaloba na určení nebo uplatnění vlastnického práva anebo práva držby k tomuto majetku, kterou se žalobce domáhá práva nakládat s tímto majetkem, anebo tato žaloba vyplývá z jiného sporu týkajícího se tohoto majetku, nebo
 b)
 představuje-li tento majetek zajištění dluhu, který je předmětem žaloby.
 HLAVA VIII
 ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
 Článek 69
 1. Tato úmluva je otevřena k podpisu Evropskému společenství, Dánsku a státům, které jsou v době otevření k podpisu členy Evropského sdružení volného obchodu.
 2. Tato úmluva podléhá ratifikaci signatářů. Ratifikační listiny budou uloženy u Švýcarské spolkové rady, která je depozitářem této úmluvy.
 3. Během ratifikace mohou smluvní strany předkládat prohlášení v souladu s články I, II a III protokolu 1.
 4. Tato úmluva vstupuje v platnost prvním dnem šestého měsíce následujícího po dni, kdy Evropské společenství a jeden člen Evropského sdružení volného obchodu uloží své ratifikační listiny.
 5. Tato úmluva vstupuje v platnost ve vztahu k jakékoli straně prvním dnem třetího měsíce následujícího po uložení její ratifikační listiny.
 6. Aniž je dotčen čl. 3 odst. 3 protokolu 2, nahrazuje tato úmluva dnem svého vstupu v platnost podle odstavců 4 a 5 tohoto článku Úmluvu o příslušnosti a výkonu rozhodnutí v občanských a obchodních věcech, uzavřenou v Luganu dne 16. září 1988. Jakýkoli odkaz na Luganskou úmluvu z roku 1988 v jiných právních aktech se považuje za odkaz na tuto úmluvu.
 7. Ve vztazích mezi členskými státy Evropského společenství a neevropskými územími uvedenými v čl. 70 odst. 1 písm. b) nahrazuje tato úmluva Úmluvu o příslušnosti a výkonu rozhodnutí v občanských a obchodních věcech, podepsanou v Bruselu dne 27. září 1968, a Protokol o výkladu této úmluvy Soudním dvorem Evropských společenství, podepsaný v Lucemburku dne 3. června 1971, ve znění úmluv o přistoupení států přistupujících k Evropským společenstvím k dotyčné úmluvě a k dotyčnému protokolu, a to dnem vstupu této úmluvy v platnost vůči těmto územím v souladu s čl. 73 odst. 2.
 Článek 70
 1. Po svém vstupu v platnost bude tato úmluva otevřena k přistoupení
 a)
 států, které se po otevření této úmluvy k podpisu stanou členy Evropského sdružení volného obchodu, za podmínek stanovených v článku 71;
 b)
 členských států Evropského společenství


text:
jednajících jménem určitých neevropských území, která jsou součástí území tohoto členského státu nebo za jejichž vnější vztahy je tento členský stát odpovědný, za podmínek stanovených v článku 71;
 c)
 jakýchkoli jiných států, za podmínek stanovených v článku 72.
 2. Státy uvedené v odstavci 1, které si přejí stát se smluvní stranou této úmluvy, zašlou svou žádost depozitáři. K žádosti, která musí obsahovat informace uvedené v článcích 71 a 72, musí být přiložen překlad do angličtiny a francouzštiny.
 Článek 71
 1. Kterýkoli stát uvedený v čl. 70 odst. 1 písm. a) a b), který si přeje stát se smluvní stranou této úmluvy,
 a)
 sdělí informace požadované pro uplatňování této úmluvy;
 b)
 může předložit prohlášení v souladu s články I a III protokolu 1.
 2. Depozitář předá veškeré informace obdržené podle odstavce 1 ostatním smluvním stranám předtím, než dotčený stát uloží listinu o přistoupení.
 Článek 72
 1. Kterýkoli stát uvedený v čl. 70 odst. 1 písm. c), který si přeje stát se smluvní stranou této úmluvy,
 a)
 sdělí informace požadované pro uplatňování této úmluvy;
 b)
 může předložit prohlášení v souladu s články I a III protokolu 1 a
 c)
 poskytne depozitáři informace, zejména
 1.
 o svém soudním systému, včetně informací o jmenování a nezávislosti soudců;
 2.
 o svém vnitrostátním právu týkajícím se občanského soudního řízení a výkonu rozhodnutí a
 3.
 o svém mezinárodním právu soukromém týkajícím se občanského soudního řízení.
 2. Depozitář předá veškeré informace obdržené podle odstavce 1 ostatním smluvním stranám předtím, než vyzve dotčený stát, aby k úmluvě přistoupil v souladu s odstavcem 3.
 3. Aniž je dotčen odstavec 4, vyzve depozitář dotčený stát, aby k úmluvě přistoupil, pouze tehdy, obdrží-li jednohlasný souhlas smluvních stran. Smluvní strany usilují vyjádřit svůj souhlas do jednoho roku po výzvě depozitáře.
 4. Úmluva vstupuje v platnost jen ve vztazích mezi přistupujícím státem a smluvními stranami, které proti přistoupení nepodaly žádné námitky před prvním dnem třetího měsíce následujícího po uložení listiny o přistoupení.
 Článek 73
 1. Listiny o přistoupení budou uloženy u depozitáře.
 2. Vůči přistupujícímu státu uvedenému v článku 70 vstupuje úmluva v platnost prvním dnem třetího měsíce následujícího po uložení jeho listiny o přistoupení. Od tohoto okamžiku je přistupující stát považován za smluvní stranu úmluvy.
 3. Kterákoli smluvní strana může předložit depozitáři znění této úmluvy ve svém jazyce nebo jazycích a toto znění je platné, bylo-li tak dohodnuto smluvními stranami v souladu s článkem 4 protokolu 2.
 Článek 74
 1. Tato úmluva se uzavírá na dobu neurčitou.
 2. Kterákoli smluvní strana může kdykoli vypovědět tuto úmluvu zasláním oznámení depozitáři.
 3. Takové vypovězení nabývá účinku na konci kalendářního roku následujícího po uplynutí lhůty šesti měsíců ode dne, kdy depozitář obdrží oznámení o vypovězení.
 Článek 75
 K této úmluvě jsou přiloženy
 —
 protokol 1 o některých otázkách příslušnosti, postupu a výkonu rozhodnutí,
 —
 protokol 2 o jednotném výkladu úmluvy a o Stálém výboru,
 —
 protokol 3 o použití článku 67 této úmluvy,
 —
 přílohy I až IV a příloha VII, obsahující informace týkající se uplatňování této úmluvy,
 —
 příloha V a VI, obsahující osvědčení uvedená


text:
v článcích 54, 58 a 57 této úmluvy,
 —
 příloha VIII, obsahující jazyky platných znění uvedené v článku 79 této úmluvy,
 —
 příloha IX, týkající se uplatňování článku II protokolu 1.
 Uvedené protokoly a přílohy jsou nedílnou součástí úmluvy.
 Článek 76
 Aniž je dotčen článek 77, může kterákoli strana úmluvy požádat o přezkoumání této úmluvy. Za tímto účelem svolá depozitář Stálý výbor, jak je stanoveno v článku 4 protokolu 2.
 Článek 77
 1. Smluvní strany sdělí depozitáři znění veškerých právních ustanovení, které mění seznamy uvedené v přílohách I až IV, a každé zrušení nebo doplnění položek na seznam v příloze VII a den jejich vstupu v platnost. Tato sdělení musí být učiněna v dostatečném předstihu před vstupem těchto ustanovení v platnost a musí k nim být přiložen překlad do angličtiny a francouzštiny. Depozitář po konzultaci se Stálým výborem v souladu s článkem 4 protokolu 2 dotčené přílohy přiměřeně upraví. K tomuto účelu poskytnou smluvní strany překlad daných změn ve svých jazycích.
 2. Jakoukoli změnu příloh V až VI a VIII až IX této úmluvy přijímá Stálý výbor v souladu s článkem 4 protokolu 2.
 Článek 78
 1. Depozitář oznámí smluvním stranám
 a)
 uložení každé ratifikační listiny nebo listiny o přistoupení;
 b)
 dny vstupu této úmluvy v platnost vůči smluvním stranám;
 c)
 veškerá prohlášení obdržená v souladu s články I až IV protokolu 1;
 d)
 veškerá sdělení učiněná v souladu s čl. 74 odst. 2, s čl. 77 odst. 1 a s odstavcem 4 protokolu 3.
 2. K oznámením se přiloží překlad do angličtiny a francouzštiny.
 Článek 79
 Tato úmluva, sepsaná v jediném vyhotovení v jazycích uvedených v příloze VIII, přičemž všechna znění mají stejnou platnost, bude uložena v archivu Švýcarské spolkové rady. Švýcarská spolková rada předá ověřený opis každé smluvní straně.
 NA DŮKAZ ČEHOŽ připojili níže podepsaní, řádně pověření zplnomocnění zástupci k této úmluvě své podpisy.
 Съставено в Лугано на тридесети октомври две хиляди и седма година.
 Hecho en Lugano el treinta de octubre de dos mil siete.
 V Luganu dne třicátého října dva tisíce sedm.
 Udfærdiget i Lugano, den tredivte oktober to tusind og syv.
 Geschehen zu Lugano am dreißigsten Oktober zweitausendsieben.
 Lugano, kolmekümnes oktoober kaks tuhat seitse
 Έγινε στο Λουγκάνο στις τριάντα Οκτωβρίου του έτους δύο χιλιάδες επτά.
 Done at Lugano, on the thirtieth day of October in the year two thousand and seven.
 Fait à Lugano, le trente octobre deux mille sept.
 Arna dhéanamh in Lugano, an tríochadú lá de Dheireadh Fómhair sa bhliain dhá mhíle a seacht.
 Fatto a Lugano, addì trenta ottobre duemilasette
 Gerður í Lúganó þrítugasta dag október mánaðar árið tvö þúsund og sjö.
 Lugāno, divi tūkstoši septītā gada trīsdesmitajā oktobrī.
 Priimta Lugane, du tûkstanèiai septintais metais spalio trisdeðimtà dienà.
 Kelt Luganóban, a kétezer-hetedik év október havának harmincadik napján.
 Magħmul f'Lugano, fit-tlettax-il jum ta' Ottubru fis-sena elfejn u seba'.
 Gedaan te Lugano, op dertig oktober tweeduizend zeven.
 Utferdiget i Lugano den trettiende oktober totusenogsyv.
 Sporządzono w Lugano dnia trzydziestego października dwa tysiące siódmego roku
 Feito em Lugano, aos trinta dias de Outubro do ano


text:
de dois mil e sete
 Încheiatã la Lugano, la treizeci octombrie anul douã mii șapte.
 V Lugane tridsiateho októbra dvetisícsedem.
 Sestavljeno v Luganu, tridesetega oktobra leta dva tisoč sedem.
 Tehty Luganossa kolmantenakymmenentenä päivänä lokakuuta vuonna kaksituhattaseitsemän.
 Utfärdad i Lugano den trettionde oktober år tjugohundrasju.
 За Европейската общност
 Por la Comunidad Europea
 Za Evropské společenství
 For Det Europæiske Fællesskab
 Für die Europäische Gemeinschaft
 Euroopa Ühenduse nimel
 Thar ceann an Chomhphobail Eorpaigh
 Για την Ευρωπαϊκή Κοινότητα
 For the European Community
 Pour la Communauté européenne
 Thar ceann an Chomhphobail Eorpaigh
 Per la Comunità europea
 Europos Kopienas vārdā
 az Európai Közösség részéröl
 Għall-Komunità Ewropea
 Voor de Europese Gemeenschap
 W imieniu Wspólnoty Europejskiej
 Pela Comunidade Europeia
 Pentru Comunitatea Europeană
 Za Európske spoločenstvo
 Za Evropsko skupnost
 Euroopan yhteisön puolesta
 På Europeiska gemenskapens vägnar
 For Kongeriget Danmark
 Fyrir hönd lýðveldisins Íslands
 For Kongeriket Norge
 Für die Schweizerische Eidgenossenschaft
 Pour la Confédération suisse
 Per la Confederazione svizzera
 PROTOKOL 1
 o některých otázkách příslušnosti, postupu a výkonu rozhodnutí
 VYSOKÉ SMLUVNÍ STRANY SE DOHODLY TAKTO:
 Článek I
 1. Soudní a mimosoudní písemnosti vyhotovené v jednom ze států vázaných úmluvou, které mají být doručeny osobám v jiném státě vázaném úmluvou, se předávají postupy stanovenými ve smlouvách, které mezi těmito státy platí.
 2. Nevznese-li smluvní strana, na jejímž území se má doručení uskutečnit, u depozitáře námitku ve formě prohlášení, mohou být tyto písemnosti též zasílány příslušnými veřejnými činiteli státu, v němž byly vyhotoveny, přímo příslušným veřejným činitelům státu, v němž se má nacházet příjemce. V tom případě zašle veřejný činitel státu původu opis písemnosti činiteli dožádaného státu, který je pověřen doručit jej příjemci. Písemnost se doručuje způsobem stanoveným právem dožádaného státu. Doručení se zaznamenává osvědčením, které se zašle přímo veřejnému činiteli státu původu.
 3. Členské státy Evropského společenství vázané nařízením Rady (ES) č. 1348/2000 ze dne 29. května 2000 nebo Dohodou mezi Evropským společenstvím a Dánským královstvím o doručování soudních a mimosoudních písemností v občanských nebo obchodních věcech, podepsanou v Bruselu dne 19. listopadu 2005, uplatňují pro své vzájemné vztahy uvedené nařízení a uvedenou dohodu.
 Článek II
 1. K příslušnosti stanovené v čl. 6 bodě 2 a v článku 11 pro žaloby o záruku nebo pro intervenční žaloby se zcela nepřihlíží ve státech vázaných touto úmluvou uvedených v příloze IX. Jakákoli osoba, která má bydliště na území jiného státu vázaného touto úmluvou, může být u soudů těchto států žalována na základě pravidel stanovených v příloze IX.
 2. Při ratifikaci může Evropské společenství prohlásit, že k řízením uvedeným v čl. 6 bodě 2 a 11 se nepřihlíží i v některých jiných členských státech, a poskytnout informace o pravidlech, která se použijí.
 3. Rozhodnutí vydaná jinými státy vázanými úmluvou podle čl. 6 bodu 2 nebo článku 11 se uznají a jsou vykonatelná ve státech uvedených v odstavcích 1 a 2 v souladu s hlavou III. Veškeré účinky, které za použití odstavců 1 a 2 mají rozhodnutí vydaná v těchto státech vůči třetím osobám, se uznají rovněž v ostatních členských státech vázaných úmluvou.
 Článek III
 1. Švýcarsko si vyhrazuje právo prohlásit při ratifikaci, že nebude


text:
používat tuto část čl. 34 odst. 2:
 „ledaže žalovaný nevyužil žádný opravný prostředek proti rozhodnutí, i když k tomu měl možnost“.
 Pokud Švýcarsko toto prohlášení učiní, použijí ostatní smluvní strany tutéž výhradu vůči rozhodnutím vydaným soudy Švýcarska.
 2. Smluvní strany mohou ohledně rozhodnutí vydaných v jednom z přistupujících států uvedených v čl. 70 odst. 1 písm. c) učinit prohlášením výhradu:
 a)
 k právu uvedenému v odstavci 1 a
 b)
 k právu orgánu uvedeného v článku 39, bez ohledu na článek 41, přezkoumat z vlastního podnětu, zda existují důvody pro zamítnutí uznání a výkonu rozhodnutí.
 3. Pokud jedna ze smluvních stran učinila tuto výhradu vůči přistupujícímu státu, jak je uvedeno v odstavci 2, může tento přistupující stát učinit prohlášením tutéž výhradu vůči rozhodnutím vydaným soudy této smluvní strany.
 4. S výjimkou výhrady uvedené v odstavci 1 jsou prohlášení platná po dobu pěti let a na konci těchto období obnovitelná. Smluvní strana oznámí obnovení svého prohlášení uvedeného v odstavci 2 nejpozději šest měsíců před koncem tohoto období. Přistupující stát může své prohlášení učiněné podle odstavce 3 obnovit až po obnovení příslušného prohlášení učiněného podle odstavce 2.
 Článek IV
 Prohlášení uvedená v tomto protokolu lze oznámením depozitáři kdykoli odvolat. K oznámením musí být přiložen překlad do angličtiny a francouzštiny. Smluvní strany poskytnou překlad ve svých jazycích. Každé odvolání nabývá účinku prvním dnem třetího měsíce následujícího po měsíci oznámení.
 PROTOKOL 2
 o jednotném výkladu úmluvy a o Stálém výboru
 PREAMBULE
 VYSOKÉ SMLUVNÍ STRANY,
 S OHLEDEM NA článek 75 úmluvy,
 BEROUCE V ÚVAHU zásadní provázanost mezi úmluvou, Luganskou úmluvou z roku 1988 a akty uvedenými v čl. 64 odst. 1 úmluvy,
 BEROUCE V ÚVAHU, že Soudní dvůr Evropských společenství má pravomoc vydávat rozhodnutí o výkladu ustanovení aktů uvedených v čl. 64 odst. 1 úmluvy,
 BEROUCE V ÚVAHU, že úmluva se stává součástí pravidel Společenství, a že Soudní dvůr Evropských společenství má tedy pravomoc rozhodovat o výkladu ustanovení této úmluvy, pokud jde o používání této úmluvy soudy členských států Evropského společenství,
 VĚDOMY si rozhodnutí vydaných Soudním dvorem Evropských společenství o výkladu aktů uvedených v čl. 64 odst. 1 úmluvy do okamžiku podpisu této úmluvy a vědomy si rozhodnutí vydaných soudy smluvních stran Luganské úmluvy z roku 1988 o zmíněné úmluvě do okamžiku podpisu úmluvy,
 BEROUCE V ÚVAHU, že souběžný přezkum Luganské úmluvy z roku 1988 i Bruselské úmluvy, který vedl k dokončení revidovaného znění obou úmluv, byl v podstatě založen na výše uvedených rozhodnutích o Bruselské úmluvě z roku 1968 a o Luganské úmluvě z roku 1988,
 BEROUCE V ÚVAHU, že revidované znění Bruselské úmluvy bylo po vstupu Amsterodamské smlouvy v platnost začleněno do nařízení (ES) č. 44/2001,
 BEROUCE V ÚVAHU, že toto revidované znění také představuje základ pro znění této úmluvy,
 PŘEJÍCE SI, ve vší úctě k nezávislosti soudů, předcházet rozdílným výkladům a docházet k co nejjednotnějšímu výkladu ustanovení úmluvy i ustanovení nařízení (ES) č. 44/2001, která jsou v úmluvě podstatnou měrou opakována, a ostatních aktů uvedených v čl. 64 odst. 1 úmluvy,
 SE DOHODLY TAKTO:
 Článek 1
 1. Každý soud používající a vykládající úmluvu


text:
bere řádný ohled na zásady stanovené jakýmkoli významným rozhodnutím vydaným soudy států vázaných úmluvou a Soudním dvorem Evropských společenství k dotčenému/dotčeným ustanovení/m nebo jakémukoli podobnému/jakýmkoli podobným ustanovení/m Luganské úmluvy z roku 1988 a aktů uvedených v čl. 64 odst. 1 úmluvy.
 2. Pro soudy členských států Evropského společenství platí povinnost stanovená v odstavci 1, aniž jsou dotčeny jejich závazky vůči Soudnímu dvoru Evropských společenství vyplývající ze Smlouvy o založení Evropského společenství nebo z Dohody mezi Evropským společenstvím a Dánským královstvím o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech, podepsané v Bruselu dne 19. října 2005.
 Článek 2
 Každý stát vázaný úmluvou, který není členským státem Evropského společenství, má v souladu s článkem 23 Protokolu o statutu Soudního dvora Evropských společenství právo předkládat podání nebo písemná vyjádření, pokud soud členského státu Evropského společenství požádá Soudní dvůr o rozhodnutí o předběžné otázce týkající se výkladu úmluvy nebo aktů uvedených v jejím čl. 64 odst. 1.
 Článek 3
 1. Komise Evropských společenství zřídí systém výměny informací o významných rozhodnutích vydaných podle úmluvy i významných rozhodnutích podle Luganské úmluvy z roku 1988 a podle aktů uvedených v čl. 64 odst. 1 úmluvy. Tento systém bude přístupný veřejnosti a bude obsahovat rozhodnutí vydaná soudy v poslední instanci a Soudním dvorem Evropských společenství i pravomocná rozhodnutí zvláštního významu, která byla vydána podle úmluvy, podle Luganské úmluvy z roku 1988 a podle aktů uvedených v čl. 64 odst. 1 úmluvy. Rozhodnutí budou roztříděna a opatřena abstrakty.
 Systém bude zahrnovat také postupy, kterými budou příslušné orgány států vázaných úmluvou předávat Komisi rozhodnutí uvedená výše, která byla vydána soudy těchto států.
 2. Vedoucí soudní kanceláře Soudního dvora Evropských společenství vybere věci se zvláštním zájmem pro řádné uplatňování úmluvy a vybranou judikaturu předloží v souladu s článkem 5 tohoto protokolu na schůzce odborníků.
 3. Dokud Evropská společenství nezřídí systém podle odstavce 1, zachovává Soudní dvůr Evropských společenství systém výměny informací o rozhodnutích vydaných podle úmluvy a podle Luganské úmluvy z roku 1988, jenž byl zřízen protokolem 2 k Luganské úmluvě z roku 1988.
 Článek 4
 1. Zřizuje se Stálý výbor složený ze zástupců smluvních stran.
 2. Na požádání kterékoli ze smluvních stran svolá depozitář úmluvy schůzi výboru za účelem
 —
 konzultace ke vztahu mezi úmluvou a jinými akty mezinárodního práva,
 —
 konzultace k použití článku 67, včetně zamýšlených přistoupení ke smlouvám o zvlášť vymezených věcech podle čl. 67 odst. 1 a navrhovaných právních předpisů podle protokolu 3,
 —
 posouzení přistoupení nových států. Výbor se zejména může přistupujících států uvedených v čl. 70 odst. 1 písm. c) dotazovat na jejich soudní systémy a na provádění úmluvy. Výbor může také posoudit případné změny úmluvy nezbytné pro možnost uplatňovat úmluvu v přistupujících státech,
 —
 připuštění nových platných jazykových znění podle čl. 73 odst. 3 úmluvy a souhlasu s potřebnými změnami přílohy VIII,
 —
 konzultace k přezkumu úmluvy podle jejího článku 76,
 —
 konzultace ke změnám příloh I až IV a přílohy VII podle čl. 77 odst. 1 úmluvy,
 —
 přijetí změn příloh V až VI podle čl. 77


text:
odst. 2 úmluvy,
 —
 odvolání výhrad a prohlášení učiněných smluvními stranami podle protokolu 1 a provedení potřebných změn přílohy IX.
 3. Výbor přijme jednací řád upravující jeho fungování a rozhodování. Jednací řád stanoví možnost konzultovat a rozhodovat písemně.
 Článek 5
 1. Depozitář může, je-li to zapotřebí, svolat schůzku odborníků, aby si vyměnili názory na fungování úmluvy, zejména s ohledem na vývoj judikatury a nových právních předpisů, které mohou používání úmluvy ovlivnit.
 2. Na této schůzce budou přítomni odborníci smluvních stran, států vázaných úmluvou, Soudního dvora Evropských společenství a Evropského sdružení volného obchodu. Schůzky se mohou zúčastnit jacíkoli další odborníci, jejichž přítomnost bude považována za vhodnou.
 3. Jakékoli potíže vyplývající z používání úmluvy lze předložit za účelem dalších kroků Stálému výboru uvedenému v článku 4 tohoto protokolu.
 PROTOKOL 3
 o použití článku 67 úmluvy
 VYSOKÉ SMLUVNÍ STRANY SE DOHODLY TAKTO:
 1.
 Pro účely této úmluvy se s ustanoveními, která ve zvláště vymezených věcech upravují příslušnost nebo uznávání nebo výkon rozhodnutí a která jsou nebo budou obsažena v aktech orgánů Evropských společenství, zachází stejně jako se smlouvami uvedenými v čl. 67 odst. 1 úmluvy.
 2.
 Pokud by se některá ze smluvních stran domnívala, že určité ustanovení uvedené v navrhovaných aktech orgánů Evropského společenství není slučitelné s touto úmluvou, zváží smluvní strany neodkladně změnu úmluvy podle jejího článku 76, aniž by byl dotčen postup stanovený protokolem 2.
 3.
 Pokud některá ze smluvních stran nebo více stran společně začlení některá nebo všechna ustanovení obsažená v právních předpisech orgánů Evropského společenství uvedená v odstavci 1 do svého vnitrostátního práva, zachází se s těmito ustanoveními vnitrostátního práva stejně jako se smlouvami uvedenými v čl. 67 odst. 1 úmluvy.
 4.
 Smluvní strany sdělí depozitáři znění ustanovení uvedených v odstavci 3. K tomuto sdělení přiloží překlad do angličtiny a francouzštiny.
 PŘÍLOHA I
 Pravidla pro určení příslušnosti ve smyslu čl. 3 odst. 2 a čl. 4 odst. 2 jsou tato:
 —
 v Belgii: články 5 až 14 zákona ze dne 16. července 2004 o mezinárodním právu soukromém,
 —
 v Bulharsku: čl. 4 odst. 1 zákona o mezinárodním právu soukromém,
 —
 v České republice: § 86 zákona č. 99/1963 Sb., občanský soudní řád, ve znění pozdějších předpisů,
 —
 v Dánsku: čl. 246 odst. 2 a 3 zákona o organizaci soudnictví (lov om rettens pleje),
 —
 v Německu: § 23 občanského soudního řádu (Zivilprozessordnung),
 —
 v Estonsku: § 86 občanského soudního řádu (tsiviilkohtumenetluse seadustik),
 —
 v Řecku: článek 40 občanského soudního řádu (Κώδικας Πολιτικής Δικονομίας),
 —
 ve Francii: články 14 a 15 občanského zákoníku (Code civil),
 —
 na Islandu: čl. 32 odst. 4 občanského soudního řádu (Lög um meðferð einkamála nr. 91/1991),
 —
 v Irsku: předpisy, podle nichž je příslušnost založena doručením písemnosti zahajující řízení žalovanému za jeho přechodné přítomnosti v Irsku,
 —
 v Itálii: články 3 a 4 zákona č. 218 ze dne 31. května 1995,
 —
 na Kypru: čl. 21 odst. 2 zákona o soudech č. 14 z roku 1960, ve znění pozdějších předpisů,
 —
 v Lotyšsku: § 27 a § 28 odst. 3, 5, 6 a 9 občanského


text:
soudního řádu (Civilprocesa likums),
 —
 v Litvě: § 31 občanského soudního řádu (Civilinio proceso kodeksas),
 —
 v Lucembursku: články 14 a 15 občanského zákoníku (Code civil),
 —
 v Maďarsku: článek 57 zákonného dekretu č. 13 z roku 1979 o mezinárodním právu soukromém (a nemzetközi magánjogról szóló 1979. évi 13. törvényerejű rendelet),
 —
 na Maltě: články 742, 743 a 744 zákoníku organizace soudů a civilního řízení – kapitola 12 (Kodiċi ta' Organizzazzjoni u Proċedura Ċivili – Kap. 12) a článek 549 obchodního zákoníku – kapitola 13 (Kodiċi tal-kummerċ – Kap. 13),
 —
 v Norsku: čl. 4–3 odst. 2 druhá věta zákona o soudních sporech (tvisteloven),
 —
 v Rakousku: § 99 zákona o organizaci soudnictví (Jurisdiktionsnorm),
 —
 v Polsku: články 1103 a 1110 občanského soudního řádu (Kodeks postępowania cywilnego), nakolik stanoví příslušnost na těchto základech: žalovaný má bydliště v Polsku, žalovaný vlastní v Polsku majetek nebo má nárok na vlastnická práva vůči majetku v Polsku, objekt sporu se nachází v Polsku nebo skutečnost, že jedna ze stran je polský občan,
 —
 v Portugalsku: články 65 a 65A občanského soudního řádu (Código de Processo Civil) a článek 11 zákoníku o řízení v pracovních věcech (legge federale sul diritto internazionale privato),
 —
 v Rumunsku: články 148–157 zákona č. 105/1992 o vztazích mezinárodního práva soukromého,
 —
 ve Slovinsku: čl. 48 odst. 2 zákona o mezinárodním právu soukromém a procesním řádu (Zakon o mednarodnem zasebnem pravu in postopku) ve vztahu s čl. 47 odst. 2 zákona o občanském právu procesním (Zakon o pravdnem postopku) a článek 58 zákona o mezinárodním právu soukromém a procesním řádu (Zakon o mednarodnem zasebnem pravu in postopku) ve vztahu k článku 59 zákona o občanském právu procesním (Zakon o pravdnem postopku),
 —
 na Slovensku: § 37 až 37e zákona č. 97/1963 o mezinárodním právu soukromém a procesním,
 —
 ve Švýcarsku: le for du lieu du séquestre/Gerichtsstand des Arrestortes/foro del luogo del sequestro ve smyslu článku 4 loi fédérale sur le droit international privé/Bundesgesetz über das internationale Privatrecht Privatrecht/legge federale sul diritto internazionale privato,
 —
 ve Finsku: druhá, třetí a čtvrtá věta odstavce 1 oddílu 1 kapitoly 10 občanského soudního řádu (oikeudenkäymiskaari/rättegångsbalken),
 —
 ve Švédsku: první věta odstavce 1 oddílu 3 kapitoly 10 občanského soudního řádu (rättegångsbalken),
 —
 ve Spojeném království:
 předpisy, podle nichž je příslušnost založena:
 a)
 doručením písemnosti zahajující řízení žalovanému za jeho přechodné přítomnosti ve Spojeném království, nebo
 b)
 existencí majetku žalovaného ve Spojeném království nebo
 c)
 zajištěním majetku, který se nachází ve Spojeném království, žalobcem.
 PŘÍLOHA II
 Soudy nebo příslušné orgány, u kterých se podává návrh podle článku 39 této úmluvy:
 —
 v Belgii: „tribunal de première instance“ nebo „rechtbank van eerste aanleg“ nebo „erstinstanzliches Gericht“,
 —
 v Bulharsku: „Софийски градски съд“,
 —
 v České republice: „okresní soud“ nebo „soudní exekutor“,
 —
 v Dánsku: „byret“,
 —
 v Německu:
 a)
 předsedovi senátu u „Landgericht“;
 b)
 notáři („Notar“) při prohlašování vykonatelnosti veřejné listiny,
 —
 v Estonsku: „maakohus“,
 —
 v Řecku: „Μονομελές Πρωτοδικείο“,
 —
 ve Španělsku: „Juzgado de Primera Instancia“,
 —
 ve Francii:
 a)
 „greffier en chef du tribunal de grande


text:
instance“;
 b)
 „président de la chambre départementale des notaires“ v případě návrhu na prohlášení vykonatelnosti notářských veřejných listin,
 —
 v Irsku: „High Court“,
 —
 na Islandu: „héraðsdómur“,
 —
 v Itálii: „corte d’appello“,
 —
 na Kypru: „Επαρχιακό Δικαστήριο“ nebo v případě rozhodnutí o výživném „Οικογενειακό Δικαστήριο“,
 —
 v Lotyšsku: „rajona (pilsētas) tiesa“,
 —
 v Litvě: „Lietuvos apeliacinis teismas“,
 —
 v Lucembursku: předsedovi senátu u „tribunal d’arrondissement“,
 —
 v Maďarsku: „megyei bíróság székhelyén működő helyi bíróság“ a v Budapešti „Budai Központi Kerületi Bíróság“,
 —
 na Maltě: „Prim’ Awla tal-Qorti Ċivili“ nebo „Qorti tal-Maġistrati ta’ Għawdex fil-ġurisdizzjoni superjuri tagħha“ nebo, jde-li o rozhodnutí ve věcech výživného, „Reġistratur tal-Qorti“ prostřednictvím „Ministru responsabbli għall-Ġustizzja“,
 —
 v Nizozemsku: „voorzieningenrechter van de rechtbank“,
 —
 v Norsku: „tingrett“,
 —
 v Rakousku: „Bezirksgericht“,
 —
 v Polsku: „sąd okręgowy“,
 —
 v Portugalsku: „Tribunal de Comarca“,
 —
 v Rumunsku: „Tribunal“,
 —
 ve Slovinsku: „okrožno sodišče“,
 —
 na Slovensku: „okresný súd“,
 —
 ve Švýcarsku:
 a)
 pokud jde o rozhodnutí přikazující zaplacení peněžité částky, je to „juge de la mainlevée“/„Rechtsöffnungsrichter“/„giudice competente a pronunciare sul rigetto dell’opposizione“, v rámci řízení podle článků 80 a 81 loi fédérale sur la poursuite pour dettes et la faillite/Bundesgesetz über Schuldbetreibung und Konkurs/legge federale sulla esecuzione e sul fallimento;
 b)
 pokud jde o rozhodnutí přikazující jiné plnění než zaplacení peněžité částky, je to „juge cantonal d’exequatur“compétent/zuständiger„kantonaler Vollstreckungsrichter“/„giudice cantonale“competente a pronunciare l’exequatur,
 —
 ve Finsku: „käräjäoikeus/tingsrätt“,
 —
 ve Švédsku: „Svea hovrätt“,
 —
 ve Spojeném království:
 a)
 v Anglii a Walesu „High Court of Justice“ nebo, jde-li o rozhodnutí ve věcech výživného, „Magistrate’s Court“ prostřednictvím „Secretary of State“;
 b)
 ve Skotsku „Court of Session“ nebo, jde-li o rozhodnutí ve věcech výživného, „Sheriff Court“ prostřednictvím „Secretary of State“;
 c)
 v Severním Irsku „High Court of Justice“ nebo, jde-li o rozhodnutí ve věcech výživného, „Magistrate’s Court“ prostřednictvím „Secretary of State“;
 d)
 na Gibraltaru „Supreme Court of Gibraltar“ nebo, jde-li o rozhodnutí ve věcech výživného, „Magistrate’s Court“ prostřednictvím „Attorney General of Gibraltar“.
 PŘÍLOHA III
 Soudy, u kterých se podává opravný prostředek podle čl. 43 odst. 2 této úmluvy:
 —
 v Belgii:
 a)
 pokud jde o opravné prostředky podané žalovaným, „tribunal de première instance“ nebo „rechtbank van eerste aanleg“ nebo „erstinstanzliches Gericht“;
 b)
 pokud jde o opravné prostředky podané žalobcem: „cour d’appel“ nebo „hof van beroep“,
 —
 v Bulharsku: „Апелативен съд – София“,
 —
 v České republice: odvolací soud prostřednictvím okresního soudu,
 —
 v Dánsku: „landsret“,
 —
 ve Spolkové republice Německo: „Oberlandesgericht“,
 —
 v Estonsku: „ringkonnakohus“,
 —
 v Řecku: „Εφετείο“,
 —
 ve Španělsku: „Juzgado de Primera Instancia“, který vydal napadené rozhodnutí, o němž má v rámci řízení o opravném prostředku rozhodnout Audiencia Provincial,
 —
 ve Francii:
 a)
 „cour d’appel“, pokud jde o rozhodnutí, kterými se návrh povoluje;
 b)
 předsedovi senátu u „tribunal de grande instance“, pokud jde o rozhodnutí, kterými se návrh zamítá,
 —
 v Irsku: „High Court“,
 —
 na Islandu: „héraðsdómur“,
 —
 v Itálii: „corte d’appello“,
 —
 na Kypru: „Επαρχιακό Δικαστήριο“ nebo v případě rozhodnutí o výživném „Οικογενειακό Δικαστήριο“,
 —
 v Lotyšsku: „Apgabaltiesa“ prostřednictvím „rajona (pilsētas) tiesa“,
 —
 v Litvě: „Lietuvos apeliacinis teismas“,


text:
—
 v Lucembursku: „Cour supérieure de Justice“, který zasedá jako soud pro opravné prostředky v civilních věcech,
 —
 v Maďarsku: místní soud v místě sídla okresního soudu (v Budapešti u Ústředního okresního soudu Budy); o opravném prostředku rozhoduje okresní soud (v Budapešti Soud hlavního města),
 —
 na Maltě: „Qorti ta' l-Appell“ v souladu s postupem stanoveným pro opravné prostředky v „Kodiċi ta' Organizzazzjoni u Proċedura Ċivili – Kap.12“ nebo, jde-li o rozhodnutí ve věcech výživného, prostřednictvím „ċitazzjoni“„Prim’Awla tal-Qorti ivili jew il-Qorti tal-Maġistrati ta' Għawdex fil-ġurisdizzjoni superjuri tagħha“,
 —
 v Nizozemsku: „rechtsbank“,
 —
 v Norsku: „lagmannsrett“,
 —
 v Rakousku: „Landesgericht“ prostřednictvím „Bezirksgericht“,
 —
 v Polsku: „sąd apelacyjny“ prostřednictvím „sąd okręgowy“,
 —
 v Portugalsku: „Tribunal da Relação“ je příslušným soudem. Opravné prostředky se v souladu s platným vnitrostátním právem podávají formou návrhu podaného u soudu, který napadené rozhodnutí vydal,
 —
 v Rumunsku: „Curte de Apel“,
 —
 ve Slovinsku: „okrožno sodišče“,
 —
 na Slovensku: odvolací soud prostřednictvím okresního soudu, proti jehož rozhodnutí je odvolání podáváno,
 —
 ve Švýcarsku: „tribunal cantonal/Kantonsgericht/tribunale cantonale“,
 —
 ve Finsku: „hovioikeus/hovrätt“,
 —
 ve Švédsku: „Svea hovrätt“,
 —
 ve Spojeném království:
 a)
 v Anglii a Walesu „High Court of Justice“ nebo, jde-li o rozhodnutí ve věcech výživného, „Magistrate’s Court“;
 b)
 ve Skotsku „Court of Session“ nebo, jde-li o rozhodnutí ve věcech výživného, „Sheriff Court“;
 c)
 v Severním Irsku „High Court of Justice“ nebo, jde-li o rozhodnutí ve věcech výživného, „Magistrate’s Court“;
 d)
 na Gibraltaru „Supreme Court of Gibraltar“ nebo, jde-li o rozhodnutí ve věcech výživného, „Magistrate’s Court“.
 PŘÍLOHA IV
 Opravné prostředky podle článku 44 úmluvy jsou tyto:
 —
 v Belgii, Řecku, Španělsku, Francii, Itálii, Lucembursku a Nizozemsku kasační stížnost,
 —
 v Bulharsku: „обжалване пред Върховния касационен съд“,
 —
 v České republice: „dovolání“ a „žaloba pro zmatečnost“,
 —
 v Dánsku: opravný prostředek u „Højesteret“ s povolením od „Procesbevillingsnævnet“,
 —
 ve Spolkové republice Německo: „Rechtsbeschwerde“,
 —
 v Estonsku: „kassatsioonkaebus“,
 —
 v Irsku: opravný prostředek omezený na právní otázky u „Supreme Court“,
 —
 na Islandu: opravný prostředek u „Hæstiréttur“,
 —
 na Kypru: opravný prostředek podaný u Nejvyššího soudu,
 —
 v Lotyšsku: opravný prostředek u „Augstākās tiesas Senāts“ prostřednictvím „Apgabaltiesa“,
 —
 v Litvě: opravný prostředek u „Lietuvos Aukščiausiasis Teismas“,
 —
 v Maďarsku: „felülvizsgálati kérelem“,
 —
 na Maltě: žádný další opravný prostředek neexistuje; v případě rozhodnutí o výživném je zde „Qorti ta' l-Appell“ v souladu s postupem stanoveným k podání opravných prostředků v „Kodiċi ta' Organizzazzjoni u Procedura Ċivili – Kap. 12“,
 —
 v Norsku: opravný prostředek u „Høyesterett“,
 —
 v Rakousku: „Revisionsrekurs“,
 —
 v Polsku: „skarga kasacyjna“,
 —
 v Portugalsku: opravný prostředek omezený na právní otázky,
 —
 v Rumunsku: „contestație în anulare“ nebo „revizuire“,
 —
 ve Slovinsku: opravný prostředek u „Vrhovno sodišče Republike Slovenije“,
 —
 na Slovensku: „dovolanie“,
 —
 ve Švýcarsku: „recours devant le Tribunal fédéral“/„Beschwerde beim Bundesgericht“/„ricorso davanti al Tribunale federale“,
 —
 ve Finsku: opravný prostředek u „korkein oikeus/högsta domstolen“,
 —
 ve Švédsku: opravný prostředek u „Högsta domstolen“,
 —
 ve Spojeném království: jediný opravný prostředek omezený na právní otázky.
 PŘÍLOHA V
 Osvědčení o soudních rozhodnutích a soudních smírech podle článků 54 a 58


text:
Úmluvy o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech
 1.
 Stát původu
 2.
 Soud nebo příslušný orgán vydávající osvědčení
 2.1
 Název
 2.2
 Adresa
 2.3
 Tel./fax/e-mail
 3.
 Soud, který vydal soudní rozhodnutí/schválil soudní smír (*)
 3.1
 Označení soudu
 3.2
 Sídlo soudu
 4.
 Soudní rozhodnutí/soudní smír (*)
 4.1
 Datum
 4.2
 Jednací číslo/spisová značka
 4.3
 Účastníci soudního rozhodnutí/soudního smíru (*)
 4.3.1
 Jméno/a žalobce/ů
 4.3.2
 Jméno/a žalovaného/ných
 4.3.3
 Případné/á jméno/a další/ch stran/y řízení
 4.4
 Datum doručení návrhu na zahájení řízení, byl-li vydán rozsudek pro zmeškání
 4.5
 Znění výroku rozsudku/soudního smíru (*), které je připojeno k tomuto osvědčení
 5.
 Jména stran řízení, kterým byla poskytnuta právní pomoc
 Rozhodnutí/soudní smír (*) je vykonatelné/ý ve státě původu (články 38 a 58 úmluvy) proti:
 Jméno:
 V ... dne ...
 Podpis a/nebo razítko ...
 (*) Nehodící se škrtněte.
 PŘÍLOHA VI
 Osvědčení o veřejných listinách podle čl. 57 odst. 4 Úmluvy o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech
 1.
 Stát původu
 2.
 Soud nebo příslušný orgán vydávající osvědčení
 2.1
 Název
 2.2
 Adresa
 2.3
 Tel./fax/e-mail
 3.
 Orgán, který veřejnou listinu ověřil
 3.1
 (Popřípadě) orgán, který vyhotovil veřejnou listinu
 3.1.1
 Název a označení orgánu
 3.1.2
 Sídlo orgánu
 3.2
 (Popřípadě) orgán, který veřejnou listinu zaregistroval
 3.2.1
 Druh orgánu
 3.2.2
 Sídlo orgánu
 4.
 Veřejná listina
 4.1
 Označení veřejné listiny
 4.2
 Datum
 4.2.1
 kdy byla vyhotovena
 4.2.2
 pokud se liší: ke kterému byla veřejná listina zaregistrována
 4.3
 Jednací číslo/spisová značka
 4.4
 Účastníci písemného právního úkonu
 4.4.1
 Jméno věřitele
 4.4.2
 Jméno dlužníka
 5.
 Znění vykonatelné pohledávky, která je přiložena k tomuto osvědčení
 Veřejná listina je vykonatelná vůči dlužníkovi ve státě původu (čl. 57 odst. 1 úmluvy).
 V ... dne ...
 Podpis a/nebo razítko ...
 PŘÍLOHA VII
 Smlouvy, jež se podle článku 65 této úmluvy nahrazují, jsou zejména tyto:
 —
 Smlouva mezi Švýcarskou konfederací a Španělskem o vzájemném výkonu soudních rozhodnutí v občanských nebo obchodních věcech, podepsaná v Madridu dne 19. listopadu 1896,
 —
 Úmluva mezi Republikou československou a Švýcarskou konfederací o uznání a výkonu soudních rozhodnutí a dodatkový protokol, podepsané v Bernu dne 21. prosince 1926,
 —
 Úmluva mezi Švýcarskou konfederací a Německou říší o uznávání a výkonu soudních rozhodnutí a rozhodčích nálezů, podepsaná v Bernu dne 2. listopadu 1929,
 —
 Úmluva mezi Dánskem, Finskem, Islandem, Norskem a Švédskem o uznávání a výkonu soudních rozhodnutí, podepsaná v Kodani dne 16. března 1932,
 —
 Úmluva mezi Švýcarskou konfederací a Itálií o uznávání a výkonu soudních rozhodnutí, podepsaná v Římě dne 3. ledna 1933,
 —
 Úmluva mezi Švédskem a Švýcarskou konfederací o uznávání a výkonu soudních rozhodnutí a rozhodčích nálezů, podepsaná ve Stockholmu dne 15. ledna 1936,
 —
 Úmluva mezi Švýcarskou konfederací a Belgií o uznávání a výkonu soudních rozhodnutí a rozhodčích nálezů, podepsaná v Bernu dne 29. dubna 1959,
 —
 Úmluva mezi Rakouskem a Švýcarskou konfederací o uznávání a výkonu soudních rozhodnutí, podepsaná v Bernu dne 16. prosince 1960,
 —
 Úmluva mezi Norskem a Spojeným královstvím o vzájemném uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských věcech, podepsaná v Londýně dne 12. června 1961,
 —
 Úmluva mezi


text:
Norskem a Spolkovou republikou Německo o uznávání a výkonu soudních rozhodnutí a dalších exekučních titulů v občanských a obchodních věcech, podepsaná v Oslu dne 17. června 1977,
 —
 Úmluva mezi Dánskem, Finskem, Islandem, Norskem a Švédskem o uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských věcech, podepsaná v Kodani dne 11. října 1977, a
 —
 Úmluva mezi Norskem a Rakouskem o uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských věcech, podepsaná ve Vídni dne 21. května 1984.
 PŘÍLOHA VIII
 Jazyky uvedenými v článku 79 této úmluvy jsou angličtina, bulharština, čeština, dánština, estonština, finština, francouzština, irština, islandština, italština, litevština, lotyština, maďarština, maltština, němčina, nizozemština, norština, polština, portugalština, rumunština, řečtina, slovenština, slovinština, španělština a švédština.
 PŘÍLOHA IX
 Státy a právní předpisy, na něž se odkazuje v článku II protokolu 1:
 —
 Německo: § 68, 72, 73 a 74 občanského soudního řádu (Zivilprozeßordnung), které platí pro oznámení sporu,
 —
 Rakousko: § 21 občanského soudního řádu (Zivilprozessordnung), který platí pro oznámení sporu,
 —
 Maďarsko: § 58 až 60 občanského soudního řádu (Polgári perrendtartás), které platí pro oznámení sporu,
 —
 Švýcarsko, pokud jde o kantony, jejichž použitelný občanský soudní řád nestanoví příslušnost uvedenou v čl. 6 bodě 2 a v článku 11 této úmluvy: náležitá ustanovení, která platí pro oznámení sporu (litis denuntiatio) podle použitelného občanského soudního řádu.


text:
 Důležité právní upozornění
 |
 21996D1114(06)
 Úřední věstník L 291 , 14/11/1996 S. 0036 - 0036
 Rozhodnutí Smíšeného výboru EHPč. 39/96ze dne 5. července 1996,kterým se mění příloha I (Veterinární a rostlinolékařské předpisy) Dohody o EHPSMÍŠENÝ VÝBOR EHP,s ohledem na Dohodu o Evropském hospodářském prostoru ve znění Protokolu o úpravě Dohody o Evropském hospodářském prostoru (dále jen "Dohoda"), a zejména s ohledem na článek 98 této dohody,vzhledem k tomu, že příloha I Dohody byla změněna rozhodnutím Smíšeného výboru EHP č. 32/96 ze dne 5. června 1996 [1];vzhledem k tomu, že rozhodnutí Komise 95/274/ES ze dne 10. července 1995, kterým se mění rozhodnutí 91/516/EHS, kterým se stanoví seznam komponentů, jejichž použití v krmných směsích je zakázáno [2], by mělo být začleněno do Dohody,ROZHODL TAKTO:Článek 1V bodě 4a (rozhodnutí Komise 91/516/EHS) kapitoly II přílohy I Dohody se doplňuje nová odrážka, která zní:- "— 395 D 0274: rozhodnutí Komise 95/274/ES ze dne 10. července 1995 (Úř. věst. L 167, 18.7.1995, s. 24)."Článek 2Znění rozhodnutí 95/274/ES v islandském a norském jazyce, která tvoří přílohu odpovídajících jazykových verzí tohoto rozhodnutí, jsou platná.Článek 3Toto rozhodnutí vstupuje v platnost dnem 1. září 1996 za předpokladu, že Smíšenému výboru EHP jsou učiněna veškerá oznámení podle čl. 103 odst. 1 Dohody.Článek 4Toto rozhodnutí bude zveřejněno v oddíle EHP a v dodatku EHP Úředního věstníku Evropských společenství.V Bruselu dne 5. července 1996.Za Smíšený výbor EHPpředsedaP. Benavides[1] Úř. věst. L 237, 19.9.1996, s. 43.[2] Úř. věst. L 167, 18.7.1995, s. 24.--------------------------------------------------


text:
 19.3.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 L 75/4
 ÚMLUVA O MEZINÁRODNÍM OBCHODU OHROŽENÝMI DRUHY VOLNĚ ŽIJÍCÍCH ŽIVOČICHŮ A PLANĚ ROSTOUCÍCH ROSTLIN
 Podepsáno ve Washingtonu, D.C., dne 3. března 1973
 Změněno v Bonnu dne 22. června 1979
 Změněno v Gaborone dne 30. dubna 1983
 SMLUVNÍ STÁTY,
 UZNÁVAJÍCE, že volně žijící živočichové a planě rostoucí rostliny jsou ve svých překrásných a mnohotvárných formách nenahraditelnou součástí přírodních systémů Země, které musí být chráněny pro současnou generaci i pro příští generace;
 JSOUCE SI VĚDOMY stále rostoucí hodnoty volně žijících živočichů a planě rostoucích rostlin z hlediska estetického, vědeckého, kulturního, rekreačního a ekonomického;
 UZNÁVAJÍCE, že lid a státy jsou a mají být nejlepšími ochránci své vlastní fauny a flóry;
 UZNÁVAJÍCE dále, že pro záchranu určitých druhů volně žijících živočichů a planě rostoucích rostlin před jejich nadměrným využíváním mezinárodním obchodem je nezbytná mezinárodní spolupráce;
 JSOUCE PŘESVĚDČENY, že je třeba přijmout přiměřená opatření k tomuto cíli;
 SE DOHODLY TAKTO:
 Článek I
 Definice
 Pro účely této úmluvy, pokud není dále stanoveno jinak, se rozumí:
 a)
 „druhem“ kterýkoli druh, poddruh nebo geograficky oddělená populace;
 b)
 „exemplářem“
 i)
 jakýkoli živočich nebo rostlina, ať živé nebo neživé,
 ii)
 v případě živočichů také: u druhů zařazených v přílohách I a II každá jejich snadno rozpoznatelná část nebo odvozenina z nich; a u druhů zařazených v příloze III snadno rozpoznatelná část nebo odvozenina z nich, pokud jsou výslovně uvedeny v příloze III ve spojitosti s těmito druhy, a
 iii)
 v případě rostlin také: u druhů zařazených v příloze I každá jejich snadno rozpoznatelná část nebo odvozenina z nich; a u druhů zařazených v přílohách II a III snadno rozpoznatelná část nebo odvozenina z nich, pokud jsou výslovně uvedeny v přílohách II a III ve spojitosti s těmito druhy;
 c)
 „obchodem“ vývoz, zpětný vývoz, dovoz a přivezení z moře;
 d)
 „zpětným vývozem“ vývoz takového exempláře, který byl předtím dovezen;
 e)
 „přivezením z moře“ dovoz exemplářů kteréhokoli druhu, které byly získány v mořském prostředí, jež nespadá do jurisdikce žádného státu;
 f)
 „vědeckým orgánem“ vnitrostátní vědecký orgán ustanovený podle článku IX;
 g)
 „výkonným orgánem“ vnitrostátní správní orgán ustanovený podle článku IX;
 h)
 „stranou“ stát, pro který tato úmluva vstoupila v platnost.
 Článek II
 Základní zásady
 1. Příloha I obsahuje všechny druhy ohrožené vyhynutím, které jsou nebo mohou být obchodem nepříznivě ovlivňovány. Obchod s exempláři těchto druhů musí být předmětem zvlášť přísných opatření, aby nadále neohrožoval jejich přežití, a může být povolován jen za výjimečných okolností.
 2. Příloha II obsahuje:
 a)
 všechny druhy, které, i když nejsou bezprostředně ohroženy vyhynutím, by vyhynout mohly, kdyby obchod s exempláři těchto druhů nebyl podřízen přísným opatřením zabraňujícím takovému jejich využívání, které je neslučitelné s jejich přežitím; a
 b)
 další druhy, které musí být předmětem určitých opatření, aby obchod s exempláři některých druhů uvedených v písmenu a) tohoto odstavce mohl být účinně kontrolován.
 3. Příloha III obsahuje druhy, o nichž kterákoli strana prohlásí, že v mezích její jurisdikce jsou předmětem opatření majících preventivně zabránit jejich využívání nebo ho omezit, a které vyžadují spolupráci ostatních stran při kontrole obchodu.
 4. Strany


text:
povolí obchod s exempláři druhů uvedených v přílohách I, II a III pouze tehdy, bude-li to v souladu s ustanoveními této úmluvy.
 Článek III
 Úprava obchodu s exempláři druhů zařazených v příloze I
 1. Veškerý obchod s exempláři druhů zařazených v příloze I se provádí v souladu s ustanoveními tohoto článku.
 2. K vývozu každého exempláře druhu zařazeného v příloze I je třeba nejprve předložit povolení k vývozu. Povolení k vývozu může být uděleno jen tehdy, jsou-li splněny tyto podmínky:
 a)
 vědecký orgán státu vývozu sdělil, že vývoz neohrozí přežití dotčeného druhu;
 b)
 výkonný orgán státu vývozu se přesvědčí, že daný exemplář nebyl získán v rozporu s právními předpisy na ochranu fauny a flóry tohoto státu;
 c)
 výkonný orgán státu vývozu se přesvědčí, že každý živý exemplář bude připraven a dopravován tak, aby se minimalizovalo riziko poranění, poškození na zdraví nebo krutého zacházení; a
 d)
 výkonný orgán státu vývozu se přesvědčí, že pro dané exempláře bylo uděleno povolení k dovozu.
 3. K dovozu každého exempláře druhu zařazeného v příloze I je třeba nejprve předložit povolení k dovozu a dále povolení k vývozu nebo potvrzení o zpětném vývozu. Povolení k dovozu může být uděleno pouze tehdy, jsou-li splněny tyto podmínky:
 a)
 vědecký orgán státu dovozu sdělil, že dovoz nebude za účelem, který ohrozí přežití dotčeného druhu;
 b)
 vědecký orgán státu dovozu se přesvědčí, že předpokládaný příjemce živého exempláře je náležitě vybaven pro jeho umístění a pro péči o něj; a
 c)
 výkonný orgán státu dovozu se přesvědčí, že exemplář není určen k použití pro převážně komerční účely.
 4. Ke zpětnému vývozu každého exempláře druhu zařazeného v příloze I je třeba nejprve předložit vydané potvrzení o zpětném vývozu. Potvrzení o zpětném vývozu může být vydáno jen tehdy, jsou-li splněny tyto podmínky:
 a)
 výkonný orgán státu, z něhož se zpětný vývoz uskutečňuje, se přesvědčí, že každý exemplář byl do státu dovezen v souladu s ustanoveními této úmluvy;
 b)
 výkonný orgán státu, z něhož se zpětný vývoz uskutečňuje, se přesvědčí, že každý živý exemplář bude připraven a dopravován takovým způsobem, aby se minimalizovalo riziko poranění, poškození na zdraví nebo krutého zacházení; a
 c)
 výkonný orgán státu, z něhož se zpětný vývoz uskutečňuje, se přesvědčí, že pro každý živý exemplář bylo uděleno povolení k dovozu.
 5. K přivezení z moře každého exempláře druhu zařazeného v příloze I je třeba nejprve předložit potvrzení vydané výkonným orgánem státu, do něhož je přiváženo z moře. Toto potvrzení musí odpovídat těmto podmínkám:
 a)
 vědecký orgán státu, do něhož se exemplář přiváží, sdělil, že tento dovoz neohrožuje přežití dotčeného druhu;
 b)
 výkonný orgán státu, do něhož se exemplář přiváží, se přesvědčí, že předpokládaný příjemce živého exempláře je náležitě vybaven pro jeho umístění a pro péči o něj; a
 c)
 výkonný orgán státu, do něhož se exemplář přiváží, se přesvědčí, že exemplář není určen k použití pro převážně komerční účely.
 Článek IV
 Úprava obchodu s exempláři druhů zařazených v příloze II
 1. Veškerý obchod s exempláři druhů zařazených v příloze II se provádí v souladu s ustanoveními tohoto článku.
 2. K


text:
vývozu každého exempláře druhu zařazeného v příloze II je třeba nejprve předložit povolení k vývozu. Povolení k vývozu může být uděleno jen tehdy, jsou-li splněny tyto podmínky:
 a)
 vědecký orgán státu vývozu sdělil, že tento vývoz neohrozí přežití dotčeného druhu;
 b)
 výkonný orgán státu vývozu se přesvědčí, že daný exemplář nebyl získán v rozporu s právními předpisy na ochranu fauny a flóry tohoto státu; a
 c)
 výkonný orgán státu vývozu se přesvědčí, že každý živý exemplář bude připraven a dopravován tak, aby se minimalizovalo riziko poranění, poškození na zdraví nebo krutého zacházení.
 3. Vědecké orgány stran sledují průběžně povolení k vývozu exemplářů zařazených v příloze II vydávaná jejich státem i skutečný vývoz těchto exemplářů. Jestliže některý vědecký orgán zjistí, že vývoz exemplářů některého z těchto druhů by měl být omezen, aby byl druh uchován v celém areálu rozšíření a na úrovni, která by byla zároveň v souladu s jeho úlohou v ekosystémech, v nichž se vyskytuje, a nad úrovní, která by vyžadovala zařazení tohoto druhu do přílohy I, vědecký orgán navrhne příslušnému výkonnému orgánu přiměřená opatření k omezení udělování povolení k vývozu exemplářů dotčeného druhu.
 4. K dovozu každého exempláře druhu zařazeného v příloze II je třeba nejprve předložit buď povolení k vývozu, nebo potvrzení o zpětném vývozu.
 5. Ke zpětnému vývozu každého exempláře druhu zařazeného v příloze II je třeba nejprve předložit potvrzení o zpětném vývozu. Potvrzení o zpětném vývozu může být vydáno, jsou-li splněny tyto podmínky:
 a)
 výkonný orgán státu, z něhož se zpětný vývoz uskutečňuje, se přesvědčí, že exemplář byl do státu dovezen v souladu s ustanoveními této úmluvy; a
 b)
 výkonný orgán státu, z něhož se zpětný vývoz uskutečňuje, se přesvědčí, že každý živý exemplář bude připraven a dopravován tak, aby se minimalizovalo riziko poranění, poškození na zdraví nebo krutého zacházení.
 6. K přivezení z moře každého exempláře druhu zařazeného v příloze II je nejprve třeba, aby výkonný orgán státu, do něhož se exemplář přiváží, vydal k tomu potvrzení. Toto potvrzení může být vydáno pouze tehdy, jsou-li splněny tyto podmínky:
 a)
 vědecký orgán státu, do něhož se exemplář přiváží, sdělil, že toto přivezení neohrozí přežití dotčeného druhu; a
 b)
 výkonný orgán státu, do něhož se exemplář přiváží, se přesvědčí, že s každým živým exemplářem bude zacházeno tak, aby se minimalizovalo riziko poranění, poškození na zdraví nebo krutého zacházení.
 7. Potvrzení uvedená v odstavci 6 tohoto článku mohou být vydána jen na doporučení vědeckého orgánu po konzultaci s ostatními vnitrostátními vědeckými orgány nebo případně s mezinárodními vědeckými orgány, a to pro celkový počet exemplářů, které mají být přivezeny v průběhu určitého období, ne delšího než jeden rok.
 Článek V
 Úprava obchodu s exempláři druhů zařazených v příloze III
 1. Veškerý obchod s exempláři druhů zařazených v příloze III se provádí v souladu s ustanoveními tohoto článku.
 2. K vývozu každého exempláře druhu zařazeného v příloze III ze státu, který tento druh do přílohy III zařadil, je třeba nejprve předložit povolení k vývozu. Povolení k vývozu může být uděleno pouze tehdy, jsou-li splněny tyto podmínky:
 a)
 výkonný orgán


text:
státu vývozu se přesvědčí, že daný exemplář nebyl získán v rozporu s právními předpisy na ochranu fauny a flóry tohoto státu; a
 b)
 výkonný orgán státu vývozu se přesvědčí, že každý živý exemplář bude připraven a dopravován tak, aby se minimalizovalo riziko poranění, poškození na zdraví nebo krutého zacházení.
 3. S výjimkou okolností uvedených v odstavci 4 tohoto článku je k dovozu každého exempláře druhu zařazeného v příloze III třeba nejprve předložit potvrzení o původu exempláře, a pokud k dovozu dochází ze státu, který tento druh do přílohy III zařadil, povolení k vývozu.
 4. V případě zpětného vývozu je třeba, aby stát dovozu obdržel potvrzení vydané výkonným orgánem státu, z něhož se zpětný vývoz uskutečňuje, o tom, že exemplář byl v tomto státě podroben zvláštnímu zpracování nebo že je zpětně vyvážen, a to jako doklad o splnění ustanovení této úmluvy ve vztahu k tomuto exempláři.
 Článek VI
 Povolení a potvrzení
 1. Povolení a potvrzení vydávaná podle ustanovení článků III, IV a V musí odpovídat ustanovením tohoto článku.
 2. Povolení k vývozu musí obsahovat údaje uvedené ve vzoru připojeném v příloze IV a mohou být využita pro vývoz jen v období šesti měsíců po vydání.
 3. Každé povolení nebo potvrzení musí obsahovat název této úmluvy, úřední název a razítko výkonného orgánu, který je vydal, a kontrolní číslo připojené tímto výkonným orgánem.
 4. Kopie povolení nebo potvrzení vydaných výkonným orgánem se zřetelně označí jako kopie, a pokud na nich není uvedeno jinak, nesmí být použity namísto originálu.
 5. Pro každou zásilku exemplářů je třeba samostatné povolení nebo potvrzení.
 6. Výkonný orgán státu, do kterého je dovážen jakýkoli exemplář, zruší platnost a odebere povolení k vývozu nebo potvrzení o zpětném vývozu i všechna jim odpovídající povolení k dovozu předložená při dovezení exempláře.
 7. Pokud je to vhodné a proveditelné, opatří výkonný orgán každý exemplář označením, které usnadní jeho identifikaci. Pro tyto účely se „označením“ rozumí každé nesmazatelné označení, plomba nebo jiný přiměřený prostředek identifikace exempláře, který co nejvíce znemožňuje padělání neoprávněnou osobou.
 Článek VII
 Výjimky a jiná zvláštní ustanovení týkající se obchodu
 1. Ustanovení článků III, IV a V neplatí pro přepravu a překládku exemplářů na území strany, pokud exempláře zůstávají pod celní kontrolou.
 2. Jestliže je výkonný orgán státu, z něhož se vývoz nebo zpětný vývoz uskutečňuje, přesvědčí o tom, že určitý exemplář byl získán před tím, než se na něj začala vztahovat tato úmluva, a vydá potvrzení v tomto smyslu, nepoužijí se pro tento exemplář ustanovení článků III, IV a V.
 3. Ustanovení článků III, IV a V se nepoužijí pro exempláře, které mají osobní nebo rodinný charakter. Tato výjimka však neplatí, jestliže:
 a)
 jde o exempláře druhů zařazených v příloze I, pokud byly získány vlastníkem mimo stát jeho trvalého bydliště a jsou do tohoto státu dováženy; nebo
 b)
 jde o exempláře druhů zařazených v příloze II,
 i)
 které byly získány vlastníkem mimo stát jeho trvalého bydliště a ve státě, kde se prováděl odběr z volné přírody,
 ii)
 které jsou dováženy do státu vlastníkova trvalého bydliště, a
 iii)
 u nichž stát,


text:
v němž byly odebrány z volné přírody, požaduje před každým vyvezením povolení k vývozu,
 pokud se výkonný orgán nepřesvědčí, že exempláře byly získány před tím, než se na ně začala vztahovat ustanovení této úmluvy.
 4. Na exempláře druhů živočichů zařazených v příloze I a odchované v zajetí pro komerční účely nebo na exempláře druhů rostlin zařazených v příloze I a uměle vypěstované pro komerční účely se hledí tak, jako by to byly exempláře druhů zařazených v příloze II.
 5. Jestliže se výkonný orgán státu vývozu přesvědčí o tom, že kterýkoli exemplář živočišného druhu byl odchován v zajetí nebo že kterýkoli exemplář rostlinného druhu byl vypěstován uměle, nebo je částí takového živočicha nebo rostliny, případně byl z nich odvozen, může potvrzení této skutečnosti vydané výkonným orgánem nahradit povolení požadovaná ustanoveními článků III, IV a V.
 6. Ustanovení článků III, IV a V se nevztahují na nekomerční zapůjčky, dary nebo výměny mezi vědci nebo vědeckými institucemi registrovanými u výkonného orgánu svého státu, na exempláře herbářové a jinak konzervované, sušené nebo v konzervačním médiu zalité muzejní preparáty a živý rostlinný materiál, pokud jsou označeny štítkem vydaným nebo potvrzeným výkonným orgánem.
 7. Výkonný orgán kteréhokoli státu nemusí dodržovat požadavky článků III, IV a V a může bez povolení nebo potvrzení připustit přesun exemplářů, které jsou součástí putovní zoologické zahrady, cirkusu, zvěřince, výstavy rostlin nebo jiné putovní výstavy, jestliže jsou splněny tyto podmínky:
 a)
 vývozce nebo dovozce zaregistroval takové exempláře se všemi podrobnostmi u tohoto výkonného orgánu;
 b)
 exempláře náleží do některé z kategorií uvedených v odstavci 2 nebo 5 tohoto článku; a
 c)
 výkonný orgán se přesvědčí, že každý živý exemplář bude dopravován a bude s ním zacházeno tak, aby se minimalizovalo riziko poranění, poškození na zdraví nebo krutého zacházení.
 Článek VIII
 Opatření, která přijmou strany
 1. Strany přijmou vhodná opatření k provedení ustanovení této úmluvy a znemožnění takového obchodování s exempláři, které by ji porušovalo. Budou v nich obsažena opatření:
 a)
 k trestání obchodování s takovými exempláři nebo jejich držby, případně obojího; a
 b)
 k zabavení takových exemplářů nebo jejich navrácení do státu vývozu.
 2. Kromě opatření přijatých podle odstavce 1 tohoto článku může strana, uzná-li to za nutné, stanovit jakýkoli interní způsob náhrady výdajů vzniklých při zabavení exemplářů, které byly předmětem nedovoleného obchodování odporujícího opatřením přijatým v rámci provedení této úmluvy.
 3. Strany zajistí, aby exempláře prošly formalitami požadovanými pro obchod s nimi s co možná nejmenším prodlením. Aby byl průchod usnadněn, může strana určit místa výstupu a vstupu, na nichž exempláře musí být podány k celnímu odbavení. Strany dále zajistí, aby o všechny živé exempláře bylo během tranzitu, přechovávání nebo dopravy náležitě pečováno tak, aby se minimalizovalo riziko poranění, poškození na zdraví nebo krutého zacházení.
 4. Jestliže byl na základě opatření uvedených v odstavci 1 tohoto článku zabaven živý exemplář, pak:
 a)
 je svěřen výkonnému orgánu toho státu, který jej zabavil;
 b)
 výkonný orgán po konzultaci se státem vývozu vrátí exemplář tomuto státu na jeho náklady nebo ho zašle záchrannému centru nebo na jiné podobné místo, které výkonný orgán uzná za


text:
vhodné a v souladu s účelem této úmluvy; a
 c)
 výkonný orgán může přijmout doporučení vědeckého orgánu, nebo pokládá-li to za nutné, může konzultovat sekretariát, aby usnadnil své rozhodnutí podle písmene b) tohoto odstavce, a to i co se týče volby záchranného centra nebo jiného místa.
 5. Záchranným centrem ve smyslu odstavce 4 tohoto článku se rozumí instituce určená výkonným orgánem k tomu, aby pečovala o živé exempláře, a to především o ty, které byly zabaveny.
 6. Každá strana vede záznamy o obchodu s exempláři druhů zařazených v přílohách I, II a III, které obsahují:
 a)
 jména a adresy vývozců a dovozců; a
 b)
 počet a typ vydaných povolení a potvrzení; stát, s nímž se obchod uskutečnil; počet nebo množství exemplářů, názvy druhů, jak jsou uvedeny v přílohách I, II a III, a tam, kde je to možné, i velikost a pohlaví daných exemplářů.
 7. Každá strana vypracuje pravidelné zprávy o provádění této úmluvy a předá sekretariátu:
 a)
 roční zprávu obsahující údaje uvedené v odst. 6 písm. b) tohoto článku; a
 b)
 každé dva roky zprávu o právních, regulativních a správních opatřeních, která jsou přijata k provedení této úmluvy.
 8. Informace uvedené v odstavci 7 tohoto článku budou veřejně přístupné, pokud to nebude v rozporu s právními předpisy dotčené strany.
 Článek IX
 Výkonné orgány a vědecké orgány
 1. Každá strana ustanoví pro účely této úmluvy:
 a)
 jeden nebo více výkonných orgánů oprávněných vydávat povolení nebo potvrzení jménem této strany; a
 b)
 jeden nebo více vědeckých orgánů.
 2. Stát ukládající listinu o ratifikaci, přijetí, schválení nebo přístupu sdělí zároveň vládě, která působí jako depozitář úmluvy, název a adresu výkonného orgánu, který byl zmocněn jednat s ostatními stranami a se sekretariátem.
 3. Každou změnu ve jmenování nebo zmocnění podle ustanovení tohoto článku sdělí příslušná strana sekretariátu, který o ní informuje všechny ostatní strany.
 4. Každý výkonný orgán uvedený v odstavci 2 tohoto článku je povinen na žádost sekretariátu nebo výkonného orgánu jiné strany jim postoupit otisk razítek, pečetí nebo jiných značek, používaných k ověřování povolení a potvrzení.
 Článek X
 Obchod se státy, které nejsou stranami této úmluvy
 Uskutečňuje-li se vývoz nebo zpětný vývoz do státu nebo dovoz ze státu, který není stranou této úmluvy, mohou strany místo povolení a potvrzení požadovaných touto úmluvou uznat srovnatelné dokumenty, vydané příslušnými orgány dotčeného státu, pokud v zásadě odpovídají požadavkům této úmluvy.
 Článek XI
 Konference stran
 1. Sekretariát svolá zasedání konference stran nejpozději dva roky poté, co tato úmluva vstoupila v platnost.
 2. Později svolává sekretariát, pokud konference nerozhodla jinak, pravidelná zasedání nejméně jednou za dva roky a mimořádná zasedání kdykoli, požádá-li o to písemně nejméně jedna třetina stran.
 3. Na zasedáních, jak řádných, tak mimořádných, projednávají strany plnění této úmluvy a mohou:
 a)
 přijmout taková nezbytná opatření, která by sekretariátu umožnila plnit jeho povinnosti a přijímat finanční opatření;
 b)
 zvažovat a přijímat změny příloh I a II v souladu s článkem XV;
 c)
 zkoumat pokrok učiněný v obnově stavu a v ochraně druhů zařazených v přílohách I, II a III;
 d)
 přijímat a zvažovat jakékoli


text:
zprávy předložené sekretariátem nebo kteroukoli stranou; a
 e)
 případně vydávat doporučení ke zlepšení účinnosti této úmluvy.
 4. Na každém řádném zasedání mohou strany určit dobu a místo příštího řádného zasedání konaného podle odstavce 2 tohoto článku.
 5. Na zasedání mohou strany stanovit a přijmout jednací řád pro toto zasedání.
 6. Organizace spojených národů, její specializované instituce a Mezinárodní agentura pro atomovou energii, jakož i kterýkoli stát, který není stranou této úmluvy, mohou být na zasedáních konference zastoupeny pozorovateli, kteří mají právo se zúčastnit, ale nemají právo hlasovat.
 7. Kterýkoli subjekt nebo organizace odborně kvalifikované v ochraně, uchování nebo obhospodařování volně žijících živočichů nebo planě rostoucích rostlin, které uvědomily sekretariát o svém přání být zastoupeny svými pozorovateli na zasedáních konference, budou připuštěny, pokud se proti tomu nevyjádří nejméně jedna třetina přítomných stran a pokud tento subjekt nebo organizace náleží do některé z těchto kategorií:
 a)
 mezinárodní organizace nebo subjekty, vládní či nevládní, a národní vládní organizace nebo subjekty;
 b)
 národní nevládní organizace nebo subjekty, kterým stát, ve kterém mají sídlo, udělil svůj souhlas.
 Pokud jsou připuštěni na zasedání konference, mají tito pozorovatelé právo se zúčastnit, ale nemají právo hlasovat.
 Článek XII
 Sekretariát
 1. Jakmile tato úmluva vstoupí v platnost, ustaví výkonný ředitel Programu OSN pro životní prostředí sekretariát. V rozsahu a způsobem, který uzná za vhodné, mu v tomto mohou být nápomocny příslušné mezivládní nebo nevládní mezinárodní nebo národní organizace a subjekty, odborně kvalifikované v ochraně, uchování a obhospodařování volně žijících živočichů a planě rostoucích rostlin.
 2. Úkoly sekretariátu jsou:
 a)
 organizovat a zajišťovat zasedání stran;
 b)
 plnit úkoly, které mu byly svěřeny podle ustanovení článků XV a XVI této úmluvy;
 c)
 v souladu s programem schváleným konferencí stran provádět vědecké a technické studie, které přispějí k plnění této úmluvy, jakož i studie týkající se norem pro náležitou přípravu a dopravu živých exemplářů a prostředků pro identifikaci exemplářů;
 d)
 studovat zprávy stran a vyžadovat od stran takové doplňující údaje, které jsou podle jeho názoru nezbytné k zajištění plnění této úmluvy;
 e)
 upozorňovat strany na všechny záležitosti, týkající se cílů této úmluvy;
 f)
 pravidelně zveřejňovat a rozesílat stranám aktuální výtisky příloh I, II a III, jakož i všechny informace, které usnadní identifikaci exemplářů těch druhů, které byly do těchto příloh zařazeny;
 g)
 připravovat pro strany výroční zprávu o své práci a o provádění této úmluvy a další zprávy, které si mohou vyžádat zasedání stran;
 h)
 vypracovávat doporučení pro uskutečnění cílů a provádění ustanovení této úmluvy, počítaje v to i výměnu informací vědecké nebo technické povahy; a
 i)
 plnit ostatní úkoly, kterými jej mohou strany pověřit.
 Článek XIII
 Mezinárodní opatření
 1. Jestliže si sekretariát na základě obdržených zpráv ověří, že některý druh zařazený v příloze I nebo II je nepříznivě ovlivňován obchodem s exempláři tohoto druhu nebo že ustanovení této úmluvy nejsou účinně prováděna, sdělí to zmocněnému výkonnému orgánu strany nebo stran, jichž se to týká.
 2. Jestliže některá strana obdrží sdělení, jak je uvedeno v odstavci 1 tohoto článku, informuje co možná nejdříve sekretariát o všech závažných skutečnostech, jak jí to její