text:
chráněné informace
 1. Utajované informace, které jedna strana poskytuje straně druhé, musejí být označeny odpovídajícím stupněm utajení v souladu s odstavcem 2. Kanadské chráněné informace poskytované EU musejí být odpovídajícím způsobem označeny v souladu s odstavcem 4.
 2. Každá strana zajistí, aby pro utajované informace obdržené od druhé strany byla poskytována úroveň ochrany odpovídající příslušnému stupni utajení, jak je uvedeno v této tabulce:
 EU
 KANADA
 TRÈS SECRET UE/EU TOP SECRET
 TOP SECRET nebo TRÈS SECRET
 SECRET UE/EU SECRET
 SECRET
 CONFIDENTIEL UE/EU CONFIDENTIAL
 CONFIDENTIAL nebo CONFIDENTIEL
 RESTREINT UE/EU RESTRICTED
 žádný kanadský ekvivalent
 3. Kanada zajistí pro utajované informace se stupněm utajení RESTREINT UE/EU RESTRICTED úroveň ochrany, která je přinejmenším rovnocenná úrovni ochrany poskytované ze strany EU.
 4. EU nakládá s kanadskými informacemi se stupněm utajení PROTECTED A nebo PROTÉGÉ A a uchovává je stejným způsobem jako utajované informace EU se stupněm utajení RESTREINT UE/EU RESTRICTED. EU nakládá s kanadskými informacemi se stupněm utajení PROTECTED B nebo PROTÉGÉ B a PROTECTED C nebo PROTÉGÉ C a uchovává je v souladu s prováděcími správními ujednáními podle článku 11.
 5. Poskytující strana také může u utajovaných informací vyznačit veškerá omezení týkající se jejich použití, zpřístupnění, předání nebo přístupu k nim a dodatečné bezpečnostní požadavky na jejich ochranu přijímající stranou, včetně orgánů nebo subjektů přijímající strany. Kanada také může u chráněných informací vyznačit veškerá omezení týkající se jejich použití, zpřístupnění, předání nebo přístupu k nim a dodatečné bezpečnostní požadavky na jejich ochranu Evropskou unií, včetně orgánu nebo subjektu, který není uveden v čl. 3 odst. 1.
 Článek 5
 Ochrana utajovaných informací
 1. Přijímající strana zajistí, aby u utajovaných informací, které obdrží od poskytující strany:
 a)
 byl zachován stupeň utajení, které jim přidělila poskytující strana, v souladu s článkem 4,
 b)
 nebyl bez předchozího písemného souhlasu poskytující strany jejich stupeň utajení snížen nebo zrušen,
 c)
 nebyly bez předchozího písemného souhlasu poskytující strany zpřístupněny nebo poskytnuty třetím stranám nebo jakémukoli orgánu nebo subjektu stran, který není uveden v článku 3, aniž je dotčen odstavec 2,
 d)
 s nimi bylo nakládáno v souladu s veškerými omezeními, která poskytující strana vyznačila u utajovaných informací v souladu s čl. 4 odst. 5,
 e)
 byly zabezpečeny v souladu s touto dohodou a s prováděcími správními ujednáními podle článku 11.
 2. Přijímající strana informuje poskytující stranu o jakékoli žádosti justičního orgánu nebo legislativního orgánu jednajícího jako vyšetřovací orgán o poskytnutí utajovaných informací obdržených od poskytující strany podle této dohody. Přijímající strana zohlední při posuzování takové žádosti v nejvyšší možné míře názor poskytující strany. Pokud na základě právních předpisů přijímající strany tato žádost zahrnuje předání dotčených utajovaných informací žádajícímu justičnímu nebo legislativnímu orgánu, přijímající strana v nejvyšší možné míře zajistí, aby byly tyto informace odpovídajícím způsobem chráněny, a to i před jakýmkoli následným zpřístupněním.
 Článek 6
 Personální bezpečnost
 1. Strany zajistí, aby utajované informace poskytované nebo vyměňované podle této dohody, byly přístupné pouze na základě zásady „vědět jen to nejnutnější“.
 2. Strany zajistí, aby každá osoba, které je udělen přístup k utajovaným informacím poskytovaným nebo vyměňovaným podle této dohody, byla poučena o bezpečnostních


text:
pravidlech a postupech relevantních pro ochranu utajovaných informací a aby uznala svou odpovědnost za ochranu dotčených utajovaných informací.
 3. Strany zajistí, aby byl přístup k utajovaným informacím poskytovaným nebo vyměňovaným podle této dohody omezen na osoby, které:
 a)
 mají povolen přístup k těmto utajovaným informacím na základě svých funkcí a
 b)
 mají požadovanou bezpečnostní prověrku nebo mají zvláštní zmocnění nebo povolení v souladu s příslušnými právními předpisy stran.
 Článek 7
 Bezpečnost umístění
 Přijímající strana zajistí, aby byly utajované informace, které jí poskytuje druhá strana, uchovávány na místě, které je bezpečné, kontrolované a chráněné.
 Článek 8
 Poskytování nebo zpřístupnění utajovaných informací dodavatelům
 1. Každá strana může s předchozím písemným souhlasem poskytující strany poskytnout utajované informace dodavateli nebo předpokládanému dodavateli. Před zpřístupněním jakýchkoli utajovaných informací dodavateli nebo předpokládanému dodavateli zajistí přijímající strana, aby dodavatel nebo předpokládaný dodavatel zabezpečil svá zařízení a byl schopen utajované informace chránit v souladu s článkem 7 a aby dodavatel či předpokládaný dodavatel měl pro sebe nezbytné osvědčení o bezpečnostní prověrce zařízení a pro své zaměstnance, kteří k utajovaným informacím potřebují mít přístup, odpovídající osvědčení o bezpečnostní prověrce.
 2. Pro poskytování informací se stupněm utajení RESTREINT UE/EU RESTRICTED a kanadských informací se stupněm utajení PROTECTED A nebo PROTÉGÉ A dodavateli nebo předpokládanému dodavateli není vyžadováno vydání osvědčení o bezpečnostní prověrce zařízení.
 3. EU neposkytuje kanadské informace se stupněm utajení PROTECTED B nebo PROTÉGÉ B a PROTECTED C nebo PROTÉGÉ C dodavateli nebo předpokládanému dodavateli, s výjimkou konkrétních případů, kdy Kanada předem udělila svůj písemný souhlas, týkající se i opatření, jimiž se řídí ochrana těchto informací.
 Článek 9
 Předávání utajovaných informací
 1. Pro účely této dohody:
 a)
 Kanada zasílá utajované informace v elektronické, magnetické nebo listinné podobě prostřednictvím ústředního registru Rady, která utajované informace předá členským státům EU a orgánům a subjektům EU uvedeným v čl. 3 odst. 1,
 b)
 EU zasílá utajované informace v elektronické, magnetické nebo listinné podobě úřadu registru příslušné agentury nebo ministerstva kanadské vlády prostřednictvím Mise Kanady při Evropské unii v Bruselu.
 2. Strana může zaslat utajované informace a požadovat, aby k nim byl umožněn přístup pouze určeným příslušným úředníkům, orgánům nebo útvarům orgánů nebo subjektů uvedených v článku 3. Při zasílání takových utajovaných informací strana určí konkrétní příslušné úředníky, orgány nebo útvary orgánů nebo subjektů uvedených v článku 3 jako jediné příjemce. V tomto případě se na předávání utajovaných informací vztahují tato ustanovení:
 a)
 Kanada zasílá utajované informace prostřednictvím ústředního registru Rady, ústředního registru Evropské komise nebo případně ústředního registru ESVČ,
 b)
 EU zasílá utajované informace úřadu registru příslušného subjektu, agentury nebo ministerstva kanadské vlády prostřednictvím Mise Kanady při Evropské unii v Bruselu.
 Článek 10
 Dohled
 Strany souhlasí s tím, že dohled nad prováděním této dohody vykonávají tyto subjekty:
 a)
 v případě Kanady subjekt určený vládou Kanady, jehož název je předán EU diplomatickou cestou,
 b)
 v případě EU vysoký představitel Unie pro zahraniční věci a bezpečnostní politiku, člen Evropské komise odpovědný za bezpečnostní otázky a generální tajemník Rady.
 Článek 11
 Provádění správních ujednání
 1. Za účelem provádění této dohody zajistí strany, aby jejich příslušné

type: contracts

jurisdiction: EU


text:
orgány uzavřely prováděcí správní ujednání, která stanoví požadavky v záležitostech, jako jsou:
 a)
 bezpečnostní prověrky,
 b)
 postupy pro poskytování nebo výměnu utajovaných informací,
 c)
 informace o bezpečnosti uchovávání,
 d)
 postupy pro případy, kdy jsou utajované informace ztraceny, ohroženy či neoprávněně zpřístupněny a
 e)
 postupy pro ochranu utajovaných informací v elektronické podobě.
 2. Strany provádějí vzájemné bezpečnostní konzultace a hodnotící návštěvy s cílem posoudit účinnost bezpečnostních opatření uplatňovaných každou stranou na utajované informace poskytované druhou stranou podle této dohody a podle prováděcích správních ujednání v souladu s odstavcem 1. Strany společně rozhodnou o četnosti a časovém harmonogramu těchto konzultací a hodnotících návštěv.
 3. Předtím, než některá ze stran poskytne utajované informace druhé straně, poskytující strana písemně potvrdí, že přijímající strana je schopna chránit utajované informace způsobem, který je v souladu s touto dohodou a s prováděcími správními ujednáními uvedenými v odstavci 1.
 Článek 12
 Ztracené, ohrožené nebo neoprávněně zpřístupněné utajované informace
 1. Přijímající strana bezodkladně informuje poskytující stranu, pokud zjistí, že mohlo dojít ke ztrátě, ohrožení nebo neoprávněnému zpřístupnění utajovaných informací obdržených podle této dohody, a zahájí vyšetřování s cílem zjistit, jakým způsobem byly tyto informace ztraceny, ohroženy nebo zpřístupněny. Přijímající strana dále předá poskytující straně výsledky vyšetřování a informace týkající se opatření, která byla přijata k zamezení opakování takové situace.
 2. Ochrana kanadských chráněných informací ze strany EU podle této dohody nezavazuje žádný členský stát EU k tomu, aby k ohrožení takových informací přistupoval jako k trestnému činu podle svého trestního práva.
 Článek 13
 Náklady
 Každá strana hradí vlastní náklady na provádění této dohody.
 Článek 14
 Jiné dohody
 Tato dohoda nemění stávající dohody nebo ujednání mezi stranami ani dohody nebo ujednání mezi Kanadou a členskými státy EU. Není jí nijak dotčen obsah budoucích dohod nebo ujednání mezi Kanadou a členskými státy EU. Tato dohoda nebrání stranám v uzavření jiných dohod nebo ujednání týkajících se poskytování nebo výměny utajovaných informací.
 Článek 15
 Řešení sporů
 Strany řeší veškeré spory vzniklé výkladem nebo uplatňováním této dohody prostřednictvím konzultací.
 Článek 16
 Vstup v platnost, změna a ukončení platnosti
 1. Tato dohoda vstupuje v platnost prvním dnem prvního měsíce následujícího po dni, kdy si strany vzájemně oznámí dokončení svých vnitřních postupů nezbytných pro tento účel.
 2. Každá strana oznámí druhé straně veškeré změny ve svých právních předpisech, které by mohly mít vliv na ochranu utajovaných informací poskytovaných nebo vyměňovaných podle této dohody.
 3. Každá strana může kdykoli požádat o přezkum této dohody za účelem posouzení případných změn.
 4. Tato dohoda může být změněna vzájemnou dohodou. Strana usilující o změnu ustanovení této dohody písemně uvědomí druhou stranu. Změny vstupují v platnost v souladu s postupem stanoveným v odstavci 1.
 5. Strana může tuto dohodu vypovědět písemným oznámením druhé straně. Tato dohoda pozbývá platnosti tři měsíce poté, co druhá strana obdržela oznámení o vypovězení. Před pozbytím platnosti této dohody poskytují obě strany pro veškeré utajované informace i nadále ochranu podle této dohody.
 NA DŮKAZ ČEHOŽ připojili níže podepsaní řádně zplnomocnění zástupci k této dohodě své podpisy.
 V Bruselu dne čtvrtého prosince dva tisíce sedmnáct ve dvou vyhotoveních


text:
 15.3.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 L 68/41
 ROZHODNUTÍ RADY PŘIDRUŽENÍ EU–BULHARSKO č. 1/2004
 ze dne 28. září 2004,
 kterým se mění články 2 a 3 Dodatkového protokolu k Evropské dohodě zakládající přidružení mezi Evropskými společenstvími a jejich členskými státy na jedné straně a Bulharskou republikou na straně druhé, s ohledem na prodloužení doby stanovené v čl. 9 odst. 4 protokolu 2 k Evropské dohodě
 (2005/208/ES)
 RADA PŘIDRUŽENÍ,
 s ohledem na Evropskou dohodu zakládající přidružení mezi Evropskými společenstvími a jejich členskými státy na jedné straně a Bulharskou republikou na straně druhé (1) (dále jen „Evropská dohoda“),
 s ohledem na dodatkový protokol k Evropské dohodě, a zejména na článek 4 uvedeného protokolu,
 vzhledem k těmto důvodům:
 (1)
 Dne 21. listopadu 2002 byl mezi stranami podepsán dodatkový protokol k Evropské dohodě.
 (2)
 Dodatkový protokol se v souladu se svým článkem 5 prozatímně uplatňuje ode dne jeho podpisu.
 (3)
 Nedávné změny bulharských právních předpisů pozměnily rozdělení funkcí mezi prováděcími institucemi.
 (4)
 K zajištění souladu mezi dodatkovým protokolem a bulharskými institucionálními změnami je vhodné změnit články 2 a 3 dodatkového protokolu úpravou odkazů na příslušné bulharské instituce. To je nutné, aby bylo možné dodatkový protokol v Bulharsku provádět.
 (5)
 Dodatkový protokol lze v souladu s jeho článkem 4 změnit rozhodnutím Rady přidružení,
 ROZHODLA TAKTO:
 Článek 1
 Články 2 a 3 Dodatkového protokolu k Evropské dohodě zakládající přidružení mezi Evropskými společenstvími a jejich členskými státy na jedné straně a Bulharskou republikou na straně druhé, s ohledem na prodloužení doby stanovené v čl. 9 odst. 4 protokolu 2 k Evropské dohodě, se nahrazují tímto:
 „Článek 2
 Bulharská republika předloží Evropské komisi program restrukturalizace a obchodní plány, jež splňují požadavky uvedené v čl. 9 odst. 4 protokolu 2 a jež posoudila a schválila její Komise pro ochranu hospodářské soutěže.
 Článek 3
 Komise poskytne závěrečný posudek, zda restrukturalizační program a obchodní plány splňují požadavky uvedené v čl. 9 odst. 4 protokolu 2. Rada Evropské unie rozhodne, zda program a plány splňují požadavky uvedeného článku.
 Komise pravidelně sleduje provádění plánů jménem Společenství, a Ministerstvo financí činí totéž za Bulharskou republiku.“
 Článek 2
 Toto rozhodnutí vstupuje v platnost dnem přijetí Radou přidružení.
 V Bruselu dne 28. září 2004.
 Za Radu přidružení
 S. PASSY
 předseda
 (1) Úř. věst. L 358, 31.12.1994, s. 3.


text:
 Důležité právní upozornění
 |
 22000D0921(04)
 Úřední věstník L 237 , 21/09/2000 S. 0064 - 0064
 Rozhodnutí Smíšeného výboru EHPč. 51/2000ze dne 28. června 2000,kterým se mění příloha II (Technické předpisy, normy, zkoušení a certifikace) Dohody o EHPSMÍŠENÝ VÝBOR EHP,s ohledem na Dohodu o Evropském hospodářském prostoru ve znění Protokolu o úpravě Dohody o Evropském hospodářském prostoru (dále jen "Dohoda"), a zejména s ohledem na článek 98 této dohody,vzhledem k těmto důvodům:(1) Příloha II Dohody byla změněna rozhodnutím Smíšeného výboru EHP č. 2/2000 ze dne 4. února 2000 [1].(2) Směrnice Rady 1999/86/ES ze dne 11. listopadu 1999,kterou se přizpůsobuje technickému pokroku směrnice Rady 76/763/EHS o sbližování právních předpisů členských států týkajících se sedadel spolujezdců na kolových zemědělských a lesnických traktorech [2], by měla být začleněna do Dohody,ROZHODL TAKTO:Článek 1V bodě 9 (směrnice Rady 76/763/EHS) kapitoly II přílohy II Dohody se doplňuje nová odrážka, která zní:"— 399 L 0086: směrnice Rady 1999/86/ES ze dne 11. listopadu 1999 (Úř. věst. L 297, 18.11.1999, s. 22)."Článek 2Znění směrnice 1999/86/ES v islandském a norském jazyce, která mají být zveřejněna v dodatku EHP Úředního věstníku Evropských společenství, jsou platná.Článek 3Toto rozhodnutí vstupuje v platnost dnem 29. června 2000 za předpokladu, že Smíšenému výboru EHP jsou učiněna veškerá oznámení podle čl. 103 odst. 1 Dohody [3].Článek 4Toto rozhodnutí bude zveřejněno v oddíle EHP a v dodatku EHP Úředního věstníku Evropských společenství.V Bruselu dne 28. června 2000.Za Smíšený výbor EHPpředsedaF. Barbaso[1] Dosud nezveřejněné v Úředním věstníku.[2] Úř. věst. L 297, 18.11.1999, s. 22.[3] Nebyly oznámeny žádné ústavní požadavky.--------------------------------------------------


text:
 10.7.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 L 182/1
 ROZHODNUTÍ SMÍŠENÉHO VÝBORU EHP
 č. 21/2008
 ze dne 14. března 2008,
 kterým se mění příloha I (Veterinární a rostlinolékařské předpisy) Dohody o EHP
 SMÍŠENÝ VÝBOR EHP,
 s ohledem na Dohodu o Evropském hospodářském prostoru ve znění Protokolu o úpravě Dohody o Evropském hospodářském prostoru (dále jen „Dohoda“), a zejména na článek 98 této dohody,
 vzhledem k těmto důvodům:
 (1)
 Příloha I Dohody byla změněna rozhodnutím Smíšeného výboru EHP č. 1/2008 ze dne 1. února 2008 (1).
 (2)
 Nařízení Komise (ES) č. 757/2007 ze dne 29. června 2007 o trvalém povolení některých doplňkových látek v krmivech (2) by mělo být začleněno do Dohody.
 (3)
 Nařízení Komise (ES) č. 785/2007 ze dne 4. července 2007 o povolení 6-fytázy EC 3.1.3.26 (Phyzyme XP 5000G/Phyzyme XP 5000L) jako doplňkové látky (3) by mělo být začleněno do Dohody.
 (4)
 Nařízení Komise (ES) č. 786/2007 ze dne 4. července 2007 o povolení endo-1,4-β-mannosidasy EC 3.2.1.78 (Hemicell) jako doplňkové látky (4) by mělo být začleněno do Dohody.
 (5)
 Nařízení Komise (ES) č. 828/2007 ze dne 13. července 2007 o trvalém a dočasném povolení některých doplňkových látek v krmivech (5), by mělo být začleněno do Dohody.
 (6)
 Nařízení Komise (ES) č. 850/2007 ze dne 19. července 2007 , kterým se mění nařízení (ES) č. 378/2005 o podrobných prováděcích pravidlech k nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1831/2003, pokud jde o povinnosti a úkoly referenční laboratoře Společenství v souvislosti s žádostmi o povolení doplňkových látek v krmivech (6), by mělo být začleněno do Dohody.
 (7)
 Nařízení Komise (ES) č. 1137/2007 ze dne 1. října 2007 o povolení Bacillus subtilis (O35) jako doplňkové látky (7) by mělo být začleněno do Dohody.
 (8)
 Nařízení Komise (ES) č. 1138/2007 ze dne 1. října 2007 o povolení nového užití kyseliny benzoové (VevoVitall) jako doplňkové látky (8) by mělo být začleněno do Dohody.
 (9)
 Nařízení Komise (ES) č. 1139/2007 ze dne 1. října 2007 o povolení L-argininu jako doplňkové látky (9) by mělo být začleněno do Dohody.
 (10)
 Nařízení Komise (ES) č. 1140/2007 ze dne 1. října 2007 o dočasném povolení nového užití již povolené doplňkové látky (10) v krmivech by mělo být začleněno do Dohody.
 (11)
 Nařízení Komise (ES) č. 1141/2007 ze dne 1. října 2007 o povolení 3-fytázy (ROVABIO PHY AP a ROVABIO PHY LC) jako doplňkové látky (11) by mělo být začleněno do Dohody.
 (12)
 Nařízení Komise (ES) č. 1142/2007 ze dne 1. října 2007 o povolení nového užití 3-fytázy (Natuphos) jako doplňkové látky (12) by mělo být začleněno do Dohody.
 (13)
 Nařízení Komise (ES) č. 1143/2007 ze dne 1. října 2007, kterým se mění nařízení (ES) č. 256/2002, pokud jde o povolení přípravku doplňkové látky Bacillus cereus var. toyoi náležejícího do skupiny mikroorganismů (13), by mělo být začleněno do Dohody.
 (14)
 Toto rozhodnutí se nevztahuje na Lichtenštejnsko,
 ROZHODL TAKTO:
 Článek 1
 V příloze I Dohody se kapitola II mění takto:
 1)
 V bodě 1z (nařízení Komise (ES) č. 256/2002) se doplňují tato slova:
 „ve znění:
 —
 32007 R 1143: nařízení


text:
Komise (ES) č. 1143/2007 ze dne 1. října 2007 (Úř. věst. L 256, 2.10.2007, s. 23).“
 2)
 V bodě 1zzh (nařízení Komise (ES) č. 378/2005) se doplňují tato slova:
 „ve znění:
 —
 32007 R 0850: nařízení Komise (ES) č. 850/2007 ze dne 19. července 2007 (Úř. věst. L 188, 20.7.2007, s. 3).“
 3)
 Za bod 1zzzt (nařízení Komise (ES) č. 634/2007) se vkládají nové body, které znějí:
 „1zzzu.
 32007 R 0757: nařízení Komise (ES) č. 757/2007 ze dne 29. června 2007 o trvalém povolení některých doplňkových látek v krmivech (Úř. věst. L 172, 30. 6. 2007, s. 43).
 1zzzv.
 32007 R 0785: nařízení Komise (ES) č. 785/2007 ze dne 4. července 2007 o povolení 6-fytázy EC 3.1.3.26 (Phyzyme XP 5000G/Phyzyme XP 5000L) jako doplňkové látky (Úř. věst. L 175, 5.7.2007, s. 5).
 1zzzw.
 32007 R 0786: nařízení Komise (ES) č. 786/2007 ze dne 4. července 2007 o povolení endo-1,4-β-mannosidasy EC 3.2.1.78 (Hemicell) jako doplňkové látky (Úř. věst. L 175, 5.7.2007, s. 8).
 1zzzx.
 32007 R 0828: nařízení Komise (ES) č. 828/2007 ze dne 13. července 2007 o trvalém povolení určitých doplňkových látek v krmivech (Úř. věst. L 184, 14.7.2007, s. 12).
 1zzzy.
 32007 R 1137: nařízení Komise (ES) č. 1137/2007 ze dne 1. října 2007 o povolení Bacillus subtilis (O35) jako doplňkové látky (Úř. věst. L 256, 2.10.2007, s. 5).
 1zzzz.
 32007 R 1138: nařízení Komise (ES) č. 1138/2007 ze dne 1. října 2007 o povolení nového užití kyseliny benzoové (VevoVitall) jako doplňkové látky (Úř. věst. L 256, 2.10.2007, s. 8).
 1zzzza.
 32007 R 1139: nařízení Komise (ES) č. 1139/2007 ze dne 1. října 2007 o povolení L-argininu jako doplňkové látky (Úř. věst. L 256, 2.10.2007, s. 11).
 1zzzzb.
 32007 R 1140: nařízení Komise (ES) č. 1140/2007 ze dne 1. října 2007 o dočasném povolení nového užití již povolené doplňkové látky v krmivech (Úř. věst. L 256, 2.10.2007, s. 14).
 1zzzzc.
 32007 R 1141: nařízení Komise (ES) č. 1141/2007 ze dne 1. října 2007 o povolení 3-fytázy (ROVABIO PHY AP a ROVABIO PHY LC) jako doplňkové látky (Úř. věst. L 256, 2.10.2007, s. 17).
 1zzzzd.
 32007 R 1142: nařízení Komise (ES) č. 1142/2007 ze dne 1. října 2007 o povolení nového užití 3-fytázy (Natuphos) jako doplňkové látky (Úř. věst. L 256, 2.10.2007, s. 20).“
 Článek 2
 Znění nařízení (ES) č. 757/2007, (ES) č. 785/2007, (ES) č. 786/2007, (ES) č. 828/2007, (ES) č. 850/2007, (ES) č. 1137/2007, (ES) č. 1138/2007, (ES) č. 1139/2007, (ES) č. 1140/2007, (ES) č. 1141/2007, (ES) č. 1142/2007 a (ES) č. 1143/2007 v islandském a norském jazyce, která mají být zveřejněna v dodatku EHP Úředního věstníku Evropské unie, jsou platná.
 Článek 3
 Toto rozhodnutí vstupuje v platnost dnem 15. března 2008 za předpokladu, že Smíšenému výboru EHP byla učiněna veškerá oznámení podle čl. 103 odst. 1 Dohody (14).
 Článek 4
 Toto rozhodnutí bude zveřejněno v oddíle EHP a v dodatku EHP Úředního věstníku Evropské unie.
 V Bruselu dne 14. března 2008.
 Za Smíšený výbor EHP
 předseda
 Alan SEATTER
 (1) Úř. věst. L 154, 12.6.2008, s. 1.
 (2)


text:
Úř. věst. L 172, 30.6.2007, s. 43.
 (3) Úř. věst. L 175, 5.7.2007, s. 5.
 (4) Úř. věst. L 175, 5.7.2007, s. 8.
 (5) Úř. věst. L 184, 14.7.2007, s. 12.
 (6) Úř. věst. L 188, 20.7.2007, s. 3.
 (7) Úř. věst. L 256, 2.10.2007, s. 5.
 (8) Úř. věst. L 256, 2.10.2007, s. 8.
 (9) Úř. věst. L 256, 2.10.2007, s. 11.
 (10) Úř. věst. L 256, 2.10.2007, s. 14.
 (11) Úř. věst. L 256, 2.10.2007, s. 17.
 (12) Úř. věst. L 256, 2.10.2007, s. 20.
 (13) Úř. věst. L 256, 2.10.2007, s. 23.
 (14) Žádné ústavní požadavky nebyly oznámeny.


text:
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 202/230
 PROTOKOL (č. 4)
 O STATUTU EVROPSKÉHO SYSTÉMU CENTRÁLNÍCH BANK A EVROPSKÉ CENTRÁLNÍ BANKY
 VYSOKÉ SMLUVNÍ STRANY,
 PŘEJÍCE SI přijmout statut Evropského systému centrálních bank a Evropské centrální banky, jak to stanoví čl. 129 odst. 2 Smlouvy o fungování Evropské unie,
 SE DOHODLY na následujících ustanoveních, která se připojují ke Smlouvě o Evropské unii a ke Smlouvě o fungování Evropské unie:
 KAPITOLA I
 EVROPSKÝ SYSTÉM CENTRÁLNÍCH BANK
 Článek 1
 Evropský systém centrálních bank
 V souladu s čl. 282 odst. 1 Smlouvy o fungování Evropské unie tvoří Evropská centrální banka (ECB) a národní centrální banky Evropský systém centrálních bank (ESCB). ECB a národní centrální banky členských států, jejichž měnou je euro, tvoří Eurosystém.
 ESCB a ECB plní své úkoly a vyvíjejí svou činnost v souladu s ustanoveními Smluv a tohoto statutu.
 KAPITOLA II
 CÍLE A ÚKOLY ESCB
 Článek 2
 Cíle
 Podle čl. 127 odst. 1 a čl. 282 odst. 2 Smlouvy o fungování Evropské unie je prvořadým cílem ESCB udržovat cenovou stabilitu. Aniž je dotčen cíl cenové stability, podporuje ESCB obecné hospodářské politiky v Unii se záměrem přispět k dosahování cílů Unie, jak jsou vymezeny v článku 3 Smlouvy o Evropské unii. ESCB jedná v souladu se zásadou otevřeného tržního hospodářství s volnou soutěží, čímž podporuje efektivní umisťování zdrojů, a ve shodě se zásadami stanovenými v článku 119 Smlouvy o fungování Evropské unie.
 Článek 3
 Úkoly
 3.1. Podle čl. 127 odst. 2 Smlouvy o fungování Evropské unie plní ESCB tyto základní úkoly:
 —
 vymezuje a provádí měnovou politiku Unie,
 —
 provádí devizové operace v souladu s článkem 219 uvedené smlouvy,
 —
 drží a spravuje oficiální devizové rezervy členských států,
 —
 podporuje plynulé fungování platebních systémů.
 3.2. Podle čl. 127 odst. 3 uvedené smlouvy se třetí odrážka článku 3.1 nevztahuje na držbu a správu devizových provozních zůstatků vládami členských států.
 3.3. Podle čl. 127 odst. 5 uvedené smlouvy přispívá ESCB k řádnému řízení politik, které provádějí příslušné orgány v oblasti dohledu nad úvěrovými institucemi a stability finančního systému.
 Článek 4
 Poradní funkce
 Podle čl. 127 odst. 4 Smlouvy o fungování Evropské unie:
 a)
 je ECB konzultována:
 —
 ke všem návrhům aktů Unie v oblasti její působnosti,
 —
 vnitrostátními orgány ke všem návrhům právních předpisů z oblastí její působnosti, avšak v mezích a za podmínek stanovených Radou postupem podle článku 41;
 b)
 ECB může v záležitostech spadajících do oblastí její působnosti předkládat svá stanoviska orgánům, institucím nebo jiným subjektům Unie či vnitrostátním orgánům.
 Článek 5
 Shromažďování statistických informací
 5.1. Pro zajištění úkolů, kterými je pověřen ESCB, shromažďuje ECB ve spolupráci s národními centrálními bankami nezbytné statistické informace buď od příslušných vnitrostátních orgánů, nebo přímo od hospodářských subjektů. Za tím účelem spolupracuje s orgány, institucemi nebo jinými subjekty Unie, s příslušnými orgány členských států nebo třetích zemí a s mezinárodními organizacemi.
 5.2. Úkoly popsané v článku 5.1 provádějí v rámci svých možností národní centrální banky.
 5.3. ECB je pověřena podle potřeby podporovat harmonizaci pravidel a postupů, kterými se řídí shromažďování, sestavování a šíření statistických údajů v oblastech


text:
její působnosti.
 5.4. Postupem podle článku 41 určí Rada fyzické a právnické osoby podléhající zpravodajské povinnosti, vymezí režim utajení a stanoví příslušná prováděcí a sankční ustanovení.
 Článek 6
 Mezinárodní spolupráce
 6.1. V oblasti mezinárodní spolupráce týkající se úkolů svěřených ESCB rozhoduje ECB o způsobu zastoupení ESCB.
 6.2. ECB a s jejím souhlasem rovněž národní centrální banky se podílejí na činnosti mezinárodních měnových institucí.
 6.3. Články 6.1 a 6.2 se použijí, aniž je dotčen článek 138 Smlouvy o fungování Evropské unie.
 KAPITOLA III
 ORGANIZACE ESCB
 Článek 7
 Nezávislost
 ECB, národní centrální banka ani žádný člen jejich rozhodovacích orgánů nesmějí v souladu s článkem 130 Smlouvy o fungování Evropské unie při výkonu pravomocí a plnění úkolů a povinností svěřených jim Smlouvami a tímto statutem vyžadovat ani přijímat pokyny od orgánů, institucí nebo jiných subjektů Unie, od žádné vlády členského státu či od jakéhokoli jiného subjektu. Orgány, instituce a jiné subjekty Unie a vlády členských států se zavazují zachovávat tuto zásadu a nesnažit se ovlivňovat členy rozhodovacích orgánů ECB ani národních centrálních bank při plnění jejich úkolů.
 Článek 8
 Obecná zásada
 ESCB je řízen rozhodovacími orgány ECB.
 Článek 9
 Evropská centrální banka
 9.1. ECB, která má podle čl. 282 odst. 3 Smlouvy o fungování Evropské unie právní subjektivitu, má ve všech členských státech nejširší způsobilost k právním úkonům přiznávanou podle vnitrostátního práva právnickým osobám; ECB může zejména nabývat a zcizovat movitý majetek a nemovitosti a může vystupovat před soudy.
 9.2. ECB zajišťuje, aby úkoly svěřené ESCB podle čl. 127 odst. 2, 3 a 5 uvedené smlouvy byly plněny její vlastní činností ve smyslu tohoto statutu nebo prostřednictvím národních centrálních bank podle článků 12.1 a 14.
 9.3. Podle čl. 129 odst. 1 uvedené smlouvy jsou rozhodovacími orgány ECB Rada guvernérů a Výkonná rada.
 Článek 10
 Rada guvernérů
 10.1. Podle čl. 283 odst. 1 Smlouvy o fungování Evropské unie se Rada guvernérů skládá z členů Výkonné rady a z guvernérů národních centrálních bank členských států, jejichž měnou je euro.
 10.2. Každý člen Rady guvernérů má jeden hlas. Ode dne, kdy počet členů Rady guvernérů přesáhne 21, má každý člen Výkonné rady jeden hlas a počet guvernérů s hlasovacím právem je 15. Tato hlasovací práva se rozdělí a střídají takto:
 —
 ode dne, kdy počet guvernérů přesáhne 15, až do dne, kdy dosáhne počtu 22, jsou guvernéři rozděleni do dvou skupin podle pořadí založeného na velikosti podílu členského státu dané národní centrální banky na souhrnném hrubém domácím produktu v tržních cenách a na celkové souhrnné rozvaze měnových finančních institucí členských států, jejichž měnou je euro. Podílu na souhrnném hrubém domácím produktu v tržních cenách se přiděluje váha 5/6 a podílu na celkové souhrnné rozvaze měnových finančních institucí se přiděluje váha 1/6. První skupina se skládá z pěti guvernérů a druhá skupina se skládá ze zbývajících guvernérů. Frekvence hlasovacích práv guvernérů v první skupině není nižší než frekvence hlasovacích práv guvernérů ve druhé skupině. S výhradou předchozí věty se první skupině přidělují čtyři hlasovací práva a druhé skupině 11 hlasovacích práv;
 —
 ode dne, kdy počet guvernérů


text:
dosáhne 22, se guvernéři rozdělí do tří skupin podle pořadí založeném na výše uvedených kritériích. První skupina se skládá z pěti guvernérů a jsou jí přidělena čtyři hlasovací práva. Druhá skupina se skládá z poloviny celkového počtu guvernérů, přičemž se jakýkoli zlomek zaokrouhlí na celé vyšší číslo, a je jí přiděleno osm hlasovacích práv. Třetí skupina se skládá ze zbývajících guvernérů a jsou jí přidělena tři hlasovací práva;
 —
 uvnitř každé skupiny mají guvernéři hlasovací právo po stejnou dobu;
 —
 pro výpočet podílů na souhrnném hrubém domácím produktu v tržních cenách se použije článek 29.2. Celková souhrnná rozvaha měnových finančních institucí se vypočítá v souladu se statistickým rámcem, který se v Unii používá v době výpočtu;
 —
 při jakékoli úpravě souhrnného hrubého domácího produktu v tržních cenách podle článku 29.3 nebo při jakémkoli zvýšení počtu guvernérů se podle výše uvedených zásad upraví velikost nebo složení skupin;
 —
 Rada guvernérů přijme dvoutřetinovou většinou všech svých členů, s hlasovacím právem i bez něj, veškerá opatření nezbytná pro provádění výše uvedených zásad a může rozhodnout o odložení zavedení rotačního systému až do dne, kdy počet guvernérů překročí 18.
 Hlasovací právo se vykonává osobně. Odchylně od tohoto pravidla může jednací řád uvedený v článku 12.3 stanovit, že členové Rady guvernérů mohou hlasovat prostřednictvím telekonference. Jednací řád dále stanoví, že člen Rady guvernérů, který se delší dobu nemůže účastnit jejích zasedání, smí za sebe jmenovat náhradníka jako člena Rady guvernérů.
 Předchozími odstavci nejsou dotčena hlasovací práva všech členů Rady guvernérů, s hlasovacím právem i bez něj, podle článků 10.3, 40.2 a 40.3.
 Nestanoví-li tento statut jinak, rozhoduje Rada guvernérů prostou většinou členů s hlasovacím právem. V případě rovnosti hlasů je rozhodující hlas prezidenta.
 Rada guvernérů je schopna se usnášet za přítomnosti alespoň dvou třetin členů s hlasovacím právem. Není-li tato podmínka splněna, může prezident svolat mimořádné zasedání, na němž mohou být rozhodnutí přijímána bez ohledu na uvedené kvórum.
 10.3. Při rozhodování podle článků 28, 29, 30, 32 a 33 mají hlasy členů Rady guvernérů váhu podle podílů národních centrálních bank na upsaném základním kapitálu ECB. Hlasy členů Výkonné rady mají nulovou váhu. Rozhodnutí vyžadující kvalifikovanou většinu je přijato, jestliže odevzdané souhlasné hlasy představují alespoň dvě třetiny upsaného základního kapitálu ECB a současně alespoň polovinu podílníků. Nemůže-li být některý z guvernérů přítomen, může určit náhradníka, který odevzdá jeho vážený hlas.
 10.4. Zasedání jsou důvěrná. Rada guvernérů však může rozhodnout o zveřejnění výsledku svého jednání.
 10.5. Rada guvernérů zasedá alespoň desetkrát ročně.
 Článek 11
 Výkonná rada
 11.1. Podle čl. 283 odst. 2 prvního pododstavce Smlouvy o fungování Evropské unie se Výkonná rada skládá z prezidenta, viceprezidenta a dalších čtyř členů.
 Členové vykonávají svou funkci na plný pracovní úvazek. Žádný člen nesmí vykonávat jinou výdělečnou nebo nevýdělečnou profesionální činnost, pokud mu Rada guvernérů k tomu výjimečně neudělí souhlas.
 11.2. Podle čl. 283 odst. 2 druhého pododstavce uvedené smlouvy jsou prezident, viceprezident a další členové Výkonné rady jmenováni z uznávaných osobností s profesionální zkušeností v měnových nebo bankovních záležitostech Evropskou radou, která rozhoduje kvalifikovanou většinou na základě doporučení Rady,


text:
po konzultaci s Evropským parlamentem a Radou guvernérů.
 Jejich funkční období je osmileté a nemohou být jmenováni opakovaně.
 Členy Výkonné rady mohou být pouze státní příslušníci členských států.
 11.3. Pracovní řád členů Výkonné rady, zejména jejich platy, důchody a jiné dávky sociálního zabezpečení, jsou předmětem smluv s ECB a stanoví je Rada guvernérů na návrh výboru skládajícího se ze tří členů jmenovaných Radou guvernérů a ze tří členů jmenovaných Radou. Členové Výkonné rady nemají právo hlasovat o záležitostech uvedených v tomto odstavci.
 11.4. Přestane-li kterýkoli člen Výkonné rady splňovat podmínky nezbytné k výkonu své funkce nebo se dopustí vážného pochybení, může být odvolán Soudním dvorem na žádost Rady guvernérů nebo Výkonné rady.
 11.5. Každý osobně přítomný člen Výkonné rady má právo hlasovat a má k tomu účelu jeden hlas. Není-li stanoveno jinak, rozhoduje Výkonná rada prostou většinou odevzdaných hlasů. Při rovnosti hlasů rozhoduje hlas prezidenta. Pravidla hlasování jsou upřesněna v jednacím řádu uvedeném v článku 12.3.
 11.6. Výkonná rada odpovídá za běžné záležitosti ECB.
 11.7. Jakékoli uvolněné místo ve Výkonné radě se obsazuje jmenováním nového člena podle článku 11.2.
 Článek 12
 Úkoly rozhodovacích orgánů
 12.1. Rada guvernérů přijímá obecné zásady a činí rozhodnutí nezbytná pro zajištění plnění úkolů svěřených ESCB Smlouvami a tímto statutem. Rada guvernérů určuje měnovou politiku Unie a popřípadě přijímá rozhodnutí týkající se střednědobých měnových cílů, klíčových úrokových sazeb a vytváření měnových rezerv ESCB, přičemž přijme obecné zásady nezbytné k jejich provedení.
 Výkonná rada provádí měnovou politiku v souladu s obecnými zásadami a rozhodnutími Rady guvernérů. V tomto směru dává Výkonná rada nezbytné pokyny národním centrálním bankám. Navíc na ni může Rada guvernérů rozhodnutím přenést určité pravomoci.
 V míře považované za možnou a přiměřenou, a aniž je dotčen tento článek, se ECB obrací na národní centrální banky se žádostmi o provedení operací, které patří k úkolům ESCB.
 12.2. Výkonná rada odpovídá za přípravu zasedání Rady guvernérů.
 12.3. Rada guvernérů přijme jednací řád upravující vnitřní organizaci ECB a jejích rozhodovacích orgánů.
 12.4. Rada guvernérů vykonává poradní funkce uvedené v článku 4.
 12.5. Rada guvernérů přijímá rozhodnutí uvedená v článku 6.
 Článek 13
 Prezident
 13.1. Prezident ECB, nebo v jeho nepřítomnosti viceprezident, předsedá Radě guvernérů a Výkonné radě ECB.
 13.2. Aniž je dotčen článek 38, zastupuje ECB navenek prezident nebo osoba jím k tomuto určená.
 Článek 14
 Národní centrální banky
 14.1. Podle článku 131 Smlouvy o fungování Evropské unie zajistí každý členský stát, aby jeho vnitrostátní právní předpisy, včetně statutu národní centrální banky, byly slučitelné se Smlouvami a s tímto statutem.
 14.2. Statuty národních centrálních bank stanoví zejména, že funkční období guvernéra národní centrální banky trvá nejméně pět let.
 Guvernér může být z funkce odvolán pouze tehdy, přestane-li splňovat podmínky požadované k jejímu výkonu nebo se dopustí vážného pochybení. V případě odvolání guvernéra z funkce může dotyčný guvernér národní centrální banky nebo Rada guvernérů podat žalobu k Soudnímu dvoru, a to z důvodu porušení Smluv nebo některé právní normy vydané k jejich provedení. Tyto žaloby je nutné podat do dvou měsíců ode dne vyhlášení či oznámení žalobci nebo v


text:
případě, že se tak nestalo, do dvou měsíců ode dne, kdy se žalobce o rozhodnutí dozvěděl.
 14.3. Národní centrální banky jsou nedílnou součástí ESCB a jednají v souladu s obecnými zásadami a pokyny ECB. K dodržování obecných zásad a pokynů ECB přijímá Rada guvernérů nezbytná opatření a vyžaduje, aby jí byly poskytovány veškeré dostupné informace.
 14.4. Národní centrální banky mohou vykonávat i jiné funkce než ty, jež jsou uvedeny v tomto statutu, pokud Rada guvernérů dvoutřetinovou většinou odevzdaných hlasů nerozhodne, že tyto funkce jsou v rozporu s cíli a úkoly ESCB. Tyto funkce jsou vykonávány na vlastní odpovědnost a na vlastní účet národních centrálních bank a nejsou pokládány za součást činnosti ESCB.
 Článek 15
 Povinnost předkládat zprávy
 15.1. ECB vypracovává a zveřejňuje zprávy o činnosti ESCB alespoň jednou za čtvrt roku.
 15.2. Každý týden je uveřejňován konsolidovaný finanční výkaz ESCB.
 15.3. Podle čl. 284 odst. 3 Smlouvy o fungování Evropské unie předkládá ECB výroční zprávu o činnosti ESCB a o měnové politice za uplynulý i běžný rok Evropskému parlamentu, Radě, Komisi a také Evropské radě.
 15.4. Zprávy a výkazy uvedené v tomto článku se poskytují zájemcům zdarma.
 Článek 16
 Bankovky
 Podle čl. 128 odst. 1 Smlouvy o fungování Evropské unie má Rada guvernérů výhradní právo povolovat vydávání eurobankovek v Unii. Tyto bankovky mohou vydávat ECB a národní centrální banky. Bankovky vydávané ECB a národními centrálními bankami jsou jedinými bankovkami, které mají v Unii status zákonného platidla.
 Je-li to možné, respektuje ECB stávající zvyklosti ve vydávání a v grafické úpravě bankovek.
 KAPITOLA IV
 MĚNOVÉ FUNKCE A OPERACE ESCB
 Článek 17
 Účty u ECB a u národních centrálních bank
 ECB a národní centrální banky mohou pro provádění svých operací otevírat účty úvěrovým institucím, veřejnoprávním subjektům a jiným účastníkům trhu a jako zajištění přijímat aktiva včetně zaknihovaných cenných papírů.
 Článek 18
 Operace na volném trhu a úvěrové operace
 18.1. Pro dosažení cílů ESCB a uskutečnění jeho úkolů mohou ECB a národní centrální banky:
 —
 obchodovat na finančních trzích s pohledávkami a obchodovatelnými cennými papíry znějícími na euro nebo na jiné měny a s drahými kovy formou promptních nebo termínovaných nákupů a prodejů, formou dohod o zpětném odkupu nebo formou výpůjček či půjček,
 —
 provádět úvěrové operace s úvěrovými institucemi a s ostatními účastníky trhu s tím, že úvěry jsou dostatečně zajištěny.
 18.2. ECB stanoví obecné zásady operací na volném trhu a úvěrových operací prováděných ECB nebo národními centrálními bankami včetně zásad pro vyhlašování podmínek, za nichž jsou národní centrální banky připraveny takové operace provádět.
 Článek 19
 Minimální rezervy
 19.1. S výhradou článku 2 může ECB požadovat na úvěrových institucích usazených v členských státech, aby v souladu s cíli měnové politiky udržovaly na účtech u ECB a u národních centrálních bank minimální rezervy. Rada guvernérů může vydat nařízení týkající se výpočtu a určování požadované výše minimálních rezerv. V případech jejich nedodržení je ECB oprávněna vybírat úroky z prodlení a ukládat jiné sankce s rovnocenným účinkem.
 19.2. Za účelem použití tohoto článku určí Rada postupem podle článku 41 základ pro minimální rezervy a nejvýše přípustný


text:
poměr mezi těmito rezervami a jejich základem, jakož i přiměřené sankce pro případy jejich nedodržení.
 Článek 20
 Jiné nástroje měnové kontroly
 Rada guvernérů může rozhodnout dvoutřetinovou většinou odevzdaných hlasů o použití dalších operativních metod měnové kontroly, které považuje s přihlédnutím k článku 2 za vhodné.
 Zakládá-li použití takových metod závazky pro třetí strany, stanoví Rada postupem podle článku 41 rozsah jejich použití.
 Článek 21
 Operace s veřejnoprávními subjekty
 21.1. Podle článku 123 Smlouvy o fungování Evropské unie je zakázáno přečerpávání účtů nebo jakýkoli jiný typ úvěrování od ECB nebo od národních centrálních bank ve prospěch orgánů, institucí nebo jiných subjektů Unie, ústředních vlád, regionálních, místních nebo jiných veřejných orgánů, jiných veřejnoprávních subjektů nebo veřejných podniků členských států; ECB nebo národním centrálním bankám je rovněž zakázán přímý nákup jejich dluhových cenných nástrojů.
 21.2. ECB a národní centrální banky mohou působit pro subjekty uvedené v článku 21.1 jako fiskální agenti.
 21.3. Tento článek se nevztahuje na úvěrové instituce ve veřejném vlastnictví, kterým národní centrální banky a ECB poskytují stejné zacházení v souvislosti s poskytováním peněžních prostředků centrálními bankami jako soukromým úvěrovým institucím.
 Článek 22
 Zúčtovací a platební systémy
 ECB a národní centrální banky mohou poskytovat facility a ECB může vydávat nařízení proto, aby byly zajištěny účinné a spolehlivé zúčtovací a platební mechanismy uvnitř Unie a ve styku se třetími zeměmi.
 Článek 23
 Operace se třetími zeměmi a mezinárodními organizacemi
 ECB a národní centrální banky mohou:
 —
 navazovat vztahy s centrálními bankami a s finančními institucemi ve třetích zemích, a je-li to účelné, i s mezinárodními organizacemi,
 —
 nabývat a prodávat promptně i termínovaně všechny typy devizových aktiv a drahé kovy. Pojem „devizové aktivum“ zahrnuje cenné papíry a všechna další aktiva v měnách kterékoli země nebo v zúčtovacích jednotkách bez ohledu na formu jejich držení,
 —
 držet a spravovat aktiva uvedená v tomto článku,
 —
 provádět ve vztahu k třetím zemím a k mezinárodním organizacím všechny typy bankovních operací včetně zápůjčních a výpůjčních operací.
 Článek 24
 Jiné operace
 Kromě operací vyplývajících z jejich úkolů mohou ECB a národní centrální banky provádět operace pro potřeby svého provozu nebo svých zaměstnanců.
 KAPITOLA V
 DOHLED
 Článek 25
 Dohled
 25.1. ECB může vydávat stanoviska a být konzultována Radou, Komisí a příslušnými orgány členských států ohledně působnosti a používání právních aktů Unie týkajících se dohledu nad úvěrovými institucemi a stabilitou finančního systému.
 25.2. V souladu s nařízeními Rady podle čl. 127 odst. 6 Smlouvy o fungování Evropské unie může ECB plnit zvláštní úkoly týkající se dohledu nad úvěrovými a dalšími finančními institucemi s výjimkou pojišťovacích podniků.
 KAPITOLA VI
 FINANČNÍ USTANOVENÍ ESCB
 Článek 26
 Účetní závěrka
 26.1. Účetní rok ECB a národních centrálních bank začíná prvním lednem a končí třicátým prvním prosincem.
 26.2. Roční účetní závěrku ECB sestavuje Výkonná rada v souladu se zásadami stanovenými Radou guvernérů. Závěrku schvaluje Rada guvernérů a poté je závěrka zveřejněna.
 26.3. Pro analytické a provozní účely sestavuje Výkonná rada konsolidovanou rozvahu ESCB zahrnující ta aktiva a pasiva národních centrálních bank, která náleží ESCB.
 26.4. K používání tohoto článku stanoví Rada guvernérů pravidla nezbytná


text:
pro standardizaci účtování a vykazování operací národních centrálních bank.
 Článek 27
 Audit účetnictví
 27.1. Účetnictví ECB a národních centrálních bank ověřují nezávislí externí auditoři doporučení Radou guvernérů a schválení Radou. Auditoři jsou oprávněni zkoumat veškeré účetnictví ECB a národních centrálních bank a obdržet veškeré informace o provedených operacích.
 27.2. Článek 287 Smlouvy o fungování Evropské unie se vztahuje výlučně na zkoumání výkonnosti správy ECB.
 Článek 28
 Základní kapitál ECB
 28.1. Základní kapitál ECB činí 5 miliard eur. Základní kapitál může být zvýšen rozhodnutím Rady guvernérů kvalifikovanou většinou stanovenou v článku 10.3 v mezích a za podmínek, které stanoví Rada postupem podle článku 41.
 28.2. Národní centrální banky jsou jedinými upisovateli a držiteli základního kapitálu ECB. Základní kapitál je upisován podle klíče stanoveného v souladu s článkem 29.
 28.3. Rada guvernérů určí kvalifikovanou většinou podle článku 10.3, v jaké výši a jakým způsobem má být základní kapitál splacen.
 28.4. S výhradou článku 28.5 nesmějí být podíly národních centrálních bank na upsaném základním kapitálu ECB převedeny, zastaveny nebo se stát předmětem výkonu rozhodnutí.
 28.5. Bude-li klíč uvedený v článku 29 upraven, převedou národní centrální banky mezi sebou příslušné podíly na základním kapitálu tak, aby rozdělení těchto podílů odpovídalo upravenému klíči. Rada guvernérů určí podmínky těchto převodů.
 Článek 29
 Klíč pro upisování základního kapitálu
 29.1. Klíč pro upisování základního kapitálu ECB stanovený poprvé v roce 1998, kdy byl ESCB zřízen, se stanoví tak, že se každé národní centrální bance v tomto klíči přidělí vážený podíl, který se rovná součtu:
 —
 50 % podílu příslušného členského státu na počtu obyvatel Unie v předposledním roce před zřízením ESCB,
 —
 50 % podílu příslušného členského státu na hrubém domácím produktu Unie v tržních cenách zaznamenaných za posledních pět let předcházejících předposlednímu roku před zřízením ESCB.
 Procenta se zaokrouhlují směrem nahoru nebo dolů na nejbližší násobek 0,0001 %.
 29.2. Statistické údaje nezbytné pro plnění tohoto článku poskytuje Komise v souladu s pravidly přijatými Radou postupem podle článku 41.
 29.3. Vážené podíly přidělené národním centrálním bankám budou po založení ESCB upravovány každých pět let, přičemž se přiměřeně použije článek 29.1. Upravený klíč platí od prvního dne následujícího roku.
 29.4. Rada guvernérů učiní všechna další opatření nezbytná k použití tohoto článku.
 Článek 30
 Převod devizových rezerv na ECB
 30.1. Aniž je dotčen článek 28, poskytují národní centrální banky ECB devizové rezervy v jiných měnách než v měnách členských států, v eurech, v rezervních pozicích u Mezinárodního měnového fondu a ve zvláštních právech čerpání až do protihodnoty rovnající se 50 miliardám eur. Rada guvernérů rozhodne o části, která by měla být ECB poskytnuta po jejím založení, a o částkách poskytovaných v pozdějších termínech. ECB má plné právo držet a spravovat devizové rezervy, které na ni byly převedeny, a využívat je pro účely stanovené v tomto statutu.
 30.2. Příspěvky jednotlivých národních centrálních bank se stanoví v poměru k jejich podílu na upsaném základním kapitálu ECB.
 30.3. ECB připíše ve prospěch každé národní centrální banky pohledávku ve výši jejího příspěvku. Rada guvernérů rozhoduje o denominaci a úročení těchto pohledávek.
 30.4. ECB může


text:
podle článku 30.2 vyzvat ke složení dalších devizových rezerv nad limit stanovený v článku 30.1 v mezích a za podmínek, které stanoví Rada postupem podle článku 41.
 30.5. ECB může držet a spravovat rezervní pozice u Mezinárodního měnového fondu a zvláštní práva čerpání a zajišťovat sdružování těchto rezerv.
 30.6. Rada guvernérů přijme veškerá další opatření nezbytná k používání tohoto článku.
 Článek 31
 Devizové rezervy národních centrálních bank
 31.1. Národní centrální banky jsou oprávněny provádět operace k plnění svých závazků vůči mezinárodním organizacím v souladu s článkem 23.
 31.2. Všechny ostatní operace s devizovými rezervami zbývajícími národním centrálním bankám po převodech provedených podle článku 30 a transakce členských států s jejich devizovými provozními zůstatky překračujícími částku stanovenou podle článku 31.3 podléhají schválení ECB s cílem zajistit soulad s devizovou a měnovou politikou Unie.
 31.3. Rada guvernérů stanoví obecné zásady s cílem usnadnit tyto operace.
 Článek 32
 Přerozdělování měnových příjmů národních centrálních bank
 32.1. Příjmy dosažené národními centrálními bankami při uskutečňování úkolů v rámci měnové politiky ESCB (dále jen „měnové příjmy“) jsou na konci každého účetního roku přerozdělovány v souladu s tímto článkem.
 32.2. Částka měnových příjmů každé národní centrální banky se rovná jejímu ročnímu příjmu z aktiv, která drží jako protihodnotu bankovek v oběhu, a závazků z vkladů úvěrových institucí. Tato aktiva vedou národní centrální banky odděleně v souladu s obecnými zásadami přijatými Radou guvernérů.
 32.3. Jestliže po zavedení eura Rada guvernérů usoudí, že struktura bilancí národních centrálních bank nedovoluje použití článku 32.2, může Rada guvernérů kvalifikovanou většinou rozhodnout, že odchylně od článku 32.2 bude měnový příjem vypočítáván podle jiné metody, a to po dobu nepřesahující pět let.
 32.4. Výše měnového příjmu každé národní centrální banky se snižuje o částku rovnající se úrokům, které tato centrální banka platí ze závazků z vkladů úvěrových institucí podle článku 19.
 Rada guvernérů může rozhodnout o odškodnění národních centrálních bank za náklady spojené s vydáváním bankovek nebo za výjimečných okolností za zvláštní ztráty vzniklé z operací měnové politiky prováděných ve prospěch ESCB. Odškodnění bude provedeno ve formě, jakou bude Rada guvernérů považovat za vhodnou; tyto částky se mohou vzájemně započítat proti měnovým příjmům národních centrálních bank.
 32.5. Úhrnný měnový příjem národních centrálních bank se rozdělí mezi národní centrální banky v poměru k jejich splaceným podílům na základním kapitálu ECB, nerozhodne-li Rada guvernérů podle článku 33.2 jinak.
 32.6. Vzájemné zúčtování a vypořádání zůstatků vzniklých při přerozdělování měnových příjmů provede ECB v souladu s obecnými zásadami přijatými Radou guvernérů.
 32.7. Rada guvernérů přijme veškerá další opatření nezbytná k používání tohoto článku.
 Článek 33
 Rozdělování čistých zisků a ztrát ECB
 33.1. Čistý zisk ECB je převáděn v tomto pořadí:
 a)
 částka, již určí Rada guvernérů a jež nesmí překročit 20 % čistého zisku, se převede do všeobecného rezervního fondu až do výše 100 % základního kapitálu,
 b)
 zbývající čistý zisk se rozděluje podílníkům ECB v poměru k jejich splaceným podílům.
 33.2. Zaznamená-li ECB ztrátu, může být schodek vyrovnán ze všeobecného rezervního fondu ECB, a bude-li to nezbytné, na základě rozhodnutí Rady guvernérů z měnového příjmu příslušného účetního roku,


text:
a to poměrně až do výše částek přidělených národním centrálním bankám podle článku 32.5.
 KAPITOLA VII
 OBECNÁ USTANOVENÍ
 Článek 34
 Právní akty
 34.1. Podle článku 132 Smlouvy o fungování Evropské unie Evropská centrální banka:
 —
 přijímá nařízení v rozsahu nezbytném pro plnění úkolů vymezených v čl. 3.1 první odrážce, v článcích 19.1, 22 nebo 25.2 tohoto statutu a v případech stanovených právními akty Rady, jež jsou uvedeny v článku 41,
 —
 přijímá rozhodnutí nezbytná pro plnění úkolů svěřených ESCB Smlouvami a tímto statutem,
 —
 vydává doporučení a zaujímá stanoviska.
 34.2. ECB může rozhodnout o zveřejnění svých rozhodnutí, doporučení a stanovisek.
 34.3. V mezích a za podmínek stanovených Radou postupem podle článku 41 statutu je ECB oprávněna ukládat podnikům peněžité pokuty nebo penále za neplnění povinností vyplývajících z jejích nařízení a rozhodnutí.
 Článek 35
 Soudní kontrola a záležitosti s ní související
 35.1. Jednání nebo opomenutí ECB podléhají přezkoumání nebo výkladu Soudního dvora Evropské unie v případech a za podmínek stanovených Smlouvami. ECB je oprávněna podat žalobu v případech a za podmínek stanovených Smlouvami.
 35.2. Spory mezi ECB na jedné straně a jejími věřiteli, dlužníky či jakoukoli jinou osobou na straně druhé rozhodují příslušné národní soudy, není-li dána pravomoc Soudního dvora Evropské unie.
 35.3. ECB podléhá úpravě odpovědnosti podle článku 340 Smlouvy o fungování Evropské unie. Odpovědnost národních centrálních bank se řídí příslušným vnitrostátním právem.
 35.4. Soudní dvůr Evropské unie má pravomoc rozhodovat na základě rozhodčí doložky obsažené ve veřejnoprávní nebo v soukromoprávní smlouvě uzavřené ECB nebo na její účet.
 35.5. Rozhodnutí ECB o předložení věci Soudnímu dvoru Evropské unie přijímá Rada guvernérů.
 35.6. Soudní dvůr Evropské unie má pravomoc ve sporech týkajících se závazků, které mají podle Smluv a tohoto statutu plnit národní centrální banky. Usoudí-li ECB, že některá národní centrální banka nesplnila povinnost vyplývající ze Smluv a tohoto statutu, poskytne dotyčné národní centrální bance příležitost předložit své připomínky a poté vydá ve věci odůvodněné stanovisko. Nevyhoví-li dotyčná národní centrální banka tomuto stanovisku ve lhůtě stanovené ECB, může ECB předložit věc Soudnímu dvoru Evropské unie.
 Článek 36
 Zaměstnanci
 36.1. Na návrh Výkonné rady přijme Rada guvernérů pracovní řád pro zaměstnance ECB.
 36.2. Soudní dvůr Evropské unie má pravomoc rozhodovat jakékoli spory mezi ECB a jejími zaměstnanci v mezích a za podmínek stanovených v pracovním řádu.
 Článek 37 (bývalý článek 38)
 Služební tajemství
 37.1. Členové řídicích orgánů a zaměstnanci ECB a národních centrálních bank jsou povinni i po skončení svého pracovního poměru zachovávat mlčenlivost o informacích, které jsou předmětem služebního tajemství.
 37.2. Osoby mající přístup k údajům, na něž se vztahují právní předpisy Unie ukládající povinnost mlčenlivosti, podléhají těmto předpisům.
 Článek 38 (bývalý článek 39)
 Osoby s podpisovým právem
 Vůči třetím stranám ECB právně zavazují její prezident nebo dva členové Výkonné rady nebo podpisy dvou zaměstnanců ECB, kteří byli k podepisování jménem ECB jejím prezidentem řádně zmocněni.
 Článek 39 (bývalý článek 40)
 Výsady a imunity
 ECB požívá na území členských států výsad a imunit nezbytných pro plnění svých úkolů za podmínek stanovených v Protokolu o výsadách a imunitách Evropské unie.
 KAPITOLA VIII


text:
ZMĚNY STATUTU A DOPLŇUJÍCÍ PRÁVNÍ PŘEDPISY
 Článek 40 (bývalý článek 41)
 Zjednodušený postup pro přijímání změn
 40.1. Podle čl. 129 odst. 3 Smlouvy o fungování Evropské unie mohou Evropský parlament a Rada řádným legislativním postupem měnit články 5.1, 5.2, 5.3, 17, 18, 19.1, 22, 23, 24, 26, 32.2, 32.3, 32.4, 32.6, čl. 33.1 písm. a) a článek 36 tohoto statutu buď na doporučení ECB a po konzultaci s Komisí, anebo na návrh Komise a po konzultaci s ECB.
 40.2. Evropská rada může změnit článek 10.2 jednomyslně rozhodnutím na doporučení Evropské centrální banky a po konzultaci s Evropským parlamentem a Komisí, anebo na doporučení Komise a po konzultaci s Evropským parlamentem a Evropskou centrální bankou. Tyto změny vstoupí v platnost po schválení členskými státy v souladu s jejich ústavními předpisy.
 40.3. Doporučení ECB podle tohoto článku vyžaduje jednomyslné rozhodnutí Rady guvernérů.
 Článek 41 (bývalý článek 42)
 Doplňující právní předpisy
 V souladu s čl. 129 odst. 4 Smlouvy o fungování Evropské unie přijme Rada na návrh Komise a po konzultaci s Evropským parlamentem a ECB, anebo na doporučení ECB a po konzultaci s Evropským parlamentem a Komisí předpisy uvedené v článcích 4, 5.4, 19.2, 20, 28.1, 29.2, 30.4 a 34.3 tohoto statutu.
 KAPITOLA IX
 PŘECHODNÁ A JINÁ USTANOVENÍ O ESCB
 Článek 42 (bývalý článek 43)
 Obecná ustanovení
 42.1. Na základě výjimky uvedené v článku 139 Smlouvy o fungování Evropské unie nezakládají následující články tohoto statutu práva ani neukládají povinnosti pro dotyčný členský stát: 3, 6, 9.2, 12.1, 14.3, 16, 18, 19, 20, 22, 23, 26.2, 27, 30, 31, 32, 33, 34 a 49.
 42.2. Centrální banky členských států, na které se vztahuje výjimka podle článku 139 uvedené smlouvy, si zachovají své pravomoci v oblasti měnové politiky podle příslušného vnitrostátního práva.
 42.3. V článcích 3, 11.2 a 19 tohoto statutu se „členskými státy“ rozumějí podle článku 139 uvedené smlouvy členské státy, jejichž měnou je euro.
 42.4. V článcích 9.2, 10.2, 10.3, 12.1, 16, 17, 18, 22, 23, 27, 30, 31, 32, 33.2 a 49 tohoto statutu se „národními centrálními bankami“ rozumějí centrální banky členských států, jejichž měnou je euro.
 42.5. V článcích 10.3 a 33.1 se „podílníky“ rozumějí rovněž centrální banky členských států, jejichž měnou je euro.
 42.6. V článcích 10.3 a 30.2 se „upsaným základním kapitálem ECB“ rozumí základní kapitál upsaný centrálními bankami členských států, jejichž měnou je euro.
 Článek 43 (bývalý článek 44)
 Přechodné úkoly ECB
 ECB převezme dřívější úkoly Evropského měnového institutu uvedené v čl. 141 odst. 2 Smlouvy o fungování Evropské unie, které v důsledku výjimek vztahujících se na jeden nebo několik členských států musí být ještě splněny po zavedení eura.
 Při přípravách na zrušení výjimek uvedených v článku 140 uvedené smlouvy plní ECB poradní funkci.
 Článek 44 (bývalý článek 45)
 Generální rada ECB
 44.1. Aniž je dotčen čl. 129 odst. 1 Smlouvy o fungování Evropské unie, zřizuje se Generální rada jako třetí rozhodovací orgán ECB.
 44.2. Generální rada je složena z prezidenta a viceprezidenta ECB a z guvernérů národních centrálních bank. Zasedání Generální rady se mohou účastnit další


text:
členové Výkonné rady, avšak bez hlasovacího práva.
 44.3. Povinnosti Generální rady taxativně vymezuje článek 46 tohoto statutu.
 Článek 45 (bývalý článek 46)
 Jednací řád Generální rady
 45.1. Generální radě ECB předsedá prezident, nebo v jeho nepřítomnosti viceprezident ECB.
 45.2. Předseda Rady a jeden člen Komise se mohou účastnit zasedání Generální rady, avšak bez hlasovacího práva.
 45.3. Zasedání Generální rady připravuje prezident.
 45.4. Odchylně od článku 12.3 přijme Generální rada svůj jednací řád.
 45.5. ECB zřídí sekretariát Generální rady.
 Článek 46 (bývalý článek 47)
 Povinnosti Generální rady
 46.1. Generální rada:
 —
 plní úkoly uvedené v článku 43,
 —
 přispívá k plnění poradních funkcí uvedených v článcích 4 a 25.1.
 46.2. Generální rada přispívá k:
 —
 shromažďování statistických informací, jak je uvedeno v článku 5,
 —
 podávání zpráv o činnosti ECB, jak je uvedeno v článku 15,
 —
 stanovení pravidel uvedených v článku 26.4 nezbytných k používání článku 26,
 —
 přijímání veškerých dalších opatření uvedených v článku 29.4 nezbytných k používání článku 29,
 —
 přijetí pracovního řádu pro zaměstnance ECB podle článku 36.
 46.3. Generální rada se podílí na přípravách nezbytných pro neodvolatelné stanovení přepočítacích koeficientů měn členských států, na které se vztahuje výjimka, vůči euru, jak je uvedeno v čl. 140 odst. 3 Smlouvy o fungování Evropské unie.
 46.4. Generální radu informuje o rozhodnutích Rady guvernérů prezident ECB.
 Článek 47 (bývalý článek 48)
 Přechodná ustanovení o základním kapitálu ECB
 V souladu s článkem 29.1 je každé národní centrální bance přidělen vážený podíl podle klíče pro upisování základního kapitálu ECB. Odchylně od článku 28.3 nesplácejí centrální banky členských států, na které se vztahuje výjimka, svůj upsaný základní kapitál, nerozhodne-li Generální rada většinou představující alespoň dvě třetiny upsaného základního kapitálu ECB a alespoň polovinu podílníků, že musí být splacen minimální procentní podíl jako příspěvek na úhradu provozních nákladů ECB.
 Článek 48 (bývalý článek 49)
 Odložené splácení základního kapitálu, rezervních fondů a rezerv ECB
 48.1. Centrální banka členského státu, na který se přestala vztahovat výjimka, splácí svůj upsaný podíl na základním kapitálu ECB ve stejném rozsahu jako centrální banky členských států, jejichž měnou je euro, a v souladu s článkem 30.1 převádí své devizové rezervy na ECB. Výše těchto převodů se určuje násobkem hodnoty devizových rezerv, které již byly v souladu s článkem 30.1 převedeny na ECB, vyjádřené v eurech podle platných směnných kurzů, a poměru mezi počtem podílů upsaných dotyčnou národní centrální bankou a počtem podílů již splacených ostatními národními centrálními bankami.
 48.2. Kromě platby, jež má být provedena podle článku 48.1, přispívá dotyčná centrální banka do rezervních fondů ECB a do rezerv rovnocenných rezervním fondům a na částku, jež má být ještě vyčleněna na rezervní fondy a rezervy odpovídající zůstatku účtu zisků a ztrát k 31. prosinci roku, který předcházel roku zrušení výjimky. Částka určená k převodu se vypočítá jako násobek výše rezerv, jak byly výše definovány a schváleny v bilanci ECB, a poměru mezi počtem podílů upsaných dotyčnou centrální bankou a počtem podílů již splacených ostatními národními centrálními bankami.
 48.3. Jakmile se jedna nebo více zemí stanou členskými státy a jejich


text:
národní centrální banky se stanou součástí ESCB, upsaný základní kapitál ECB a horní hranice částky devizových rezerv, které mohou být převedeny na ECB, budou automaticky zvýšeny. V rámci rozšířeného klíče pro upisování základního kapitálu se zvýšení určí vynásobením dosavadních částek poměrem vážených podílů vstupujících národních centrálních bank k váženým podílům národních centrálních bank, které již jsou členy ESCB. Vážený podíl každé národní centrální banky v klíči pro upisování základního kapitálu se vypočte obdobně podle článku 29.1 a v souladu s článkem 29.2. Pro statistické údaje se použijí referenční období totožná s těmi, která byla použita při poslední pětileté úpravě vážených podílů podle článku 29.3.
 Článek 49 (bývalý článek 52)
 Výměna bankovek v měnách členských států
 Po neodvolatelném stanovení přepočítacích koeficientů v souladu s čl. 140 odst. 3 Smlouvy o fungování Evropské unie přijme Rada guvernérů opatření nezbytná k zajištění toho, aby bankovky znějící na měny s neodvolatelně stanovenými přepočítacími koeficienty byly vyměňovány národními centrálními bankami za své jmenovité hodnoty.
 Článek 50 (bývalý článek 53)
 Použitelnost přechodných ustanovení
 Články 42 až 47 jsou použitelné po dobu existence členských států, na které se vztahuje výjimka.


text:
 16.7.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 L 188/32
 Pouze původní texty EHK/OSN mají podle mezinárodního veřejného práva právní účinek. Je zapotřebí ověřit si status a datum vstupu tohoto předpisu v platnost v nejnovější verzi dokumentu EHK/OSN o statusu TRANS/WP.29/343, který je k dispozici na internetové adrese: http://www.unece.org/trans/main/wp29/wp29wgs/wp29gen/wp29fdocstts.html
 Předpis Evropské hospodářské komise OSN (EHK/OSN) č. 21 – Jednotná ustanovení o schvalování vozidel z hlediska jejich vnitřního vybavení
 Zahrnuje veškerá platná znění až po:
 doplněk 3 k sérii změn 01 – datum vstupu v platnost: 31. ledna 2003
 1. OBLAST PŮSOBNOSTI
 Tento předpis se vztahuje na vnitřní vybavení osobních automobilů, pokud jde o:
 1.1
 vnitřní součásti prostoru pro cestující s výjimkou zpětného zrcátka či zrcátek,
 1.2
 uspořádání ovládacích prvků,
 1.3
 střechu či otvírací střechu,
 1.4
 opěradla a zadní části sedadel,
 1.5
 elektrické ovládání oken, střešní panely a přepážky.
 2. DEFINICE
 Pro účely tohoto předpisu se
 2.1
 „schválením vozidla“ rozumí schválení typu vozidla vzhledem k jeho vnitřnímu vybavení,
 2.2
 „typem vozidla“ z hlediska vnitřního vybavení prostoru pro cestující rozumí vozidla kategorie M1, která se neliší v zásadních ohledech, jako jsou:
 2.2.1
 tvary materiálů částí karosérie tvořících prostor pro cestující,
 2.2.2
 uspořádání ovladačů,
 2.2.3
 výkonnost ochranného systému, pokud je žadatelem zvolena referenční oblast v oblasti nárazu hlavy stanovené podle přílohy VIII (dynamické vyhodnocení),
 2.2.3.1
 vozidla, která se liší pouze výkonností ochranného systému (systémů), spadají pod stejný typ vozidla, pokud cestujícím poskytují stejnou nebo lepší ochranu v porovnání se systémem nebo vozidlem předvedeným zkušebně odpovědné za provedení schvalovacích zkoušek,
 2.3
 „referenční oblastí“ rozumí oblast nárazu hlavy, jak je vymezena v příloze I tohoto předpisu, nebo podle volby výrobce podle přílohy VIII, s výjimkou těchto oblastí (viz příloha X, vysvětlivky k odstavcům 2.3 a 2.3.1):
 2.3.1
 prostoru vymezeného dopředným vodorovným průmětem kružnice opsané vnějšímu ohraničení ovládacího prvku řízení, zvětšeného o obvodový pás o šířce 127 mm; tento prostor je vymezen směrem dolů vodorovnou rovinou dotýkající se spodního okraje ovládacího prvku řízení, když se tento prvek nachází v poloze pro jízdu v přímém směru (viz příloha X, vysvětlivky k odstavcům 2.3 a 2.3.1),
 2.3.2
 části povrchu přístrojové desky mezi okrajem prostoru uvedeného v odstavci 2.3.1 a nejbližší vnitřní boční stěnou vozidla; tato část povrchu je vymezena směrem dolů vodorovnou rovinou dotýkající se spodního okraje ovládacího prvku řízení (viz příloha X, vysvětlivky k odstavcům 2.3 a 2.3.1),
 2.3.3
 bočních sloupků čelního skla (viz příloha X, vysvětlivky k odstavcům 2.3 a 2.3.1),
 2.4
 „úrovní přístrojové desky“ rozumí čára definovaná styčnými body svislých tečen s přístrojovou deskou (viz příloha X, vysvětlivky k odstavci 2.4),
 2.5
 „střechou“ rozumí horní část vozidla od horního okraje čelního skla k hornímu okraji zadního skla, po stranách vymezená horním rámem bočních stěn (viz příloha X, vysvětlivky k odstavci 2.5),
 2.6
 „pásovou čarou“ rozumí čára tvořená průhledným dolním obrysem bočních oken vozidla,
 2.7
 „kabrioletem“ rozumí vozidlo, u kterého se při určitém uspořádání nenachází nad pásovou čarou žádná tuhá část karosérie s výjimkou předních opěr střechy, přetahovacích tyčí a/nebo kotevních úchytů bezpečnostních pásů (viz příloha X, vysvětlivky k odstavcům 2.5 a 2.7),
 2.8
 „vozidlem s otvírací


text:
střechou“ rozumí vozidlo, u kterého je možno samotnou střechu nebo její část složit dozadu nebo rozevřít nebo ji lze posouvat, přičemž stávající konstrukční prvky vozidla zůstávají nad pásovou čarou (viz příloha X, vysvětlivky k odstavci 2.5),
 2.9
 „sklopným sedadlem“ rozumí pomocné sedadlo určené k občasnému použití, které je normálně sklopeno tak, aby nepředstavovalo překážku,
 2.10
 „ochranným systémem“ rozumí vnitřní výbava a zařízení určená k zadržení cestujících,
 2.11
 „typem ochranného systému“ rozumí kategorie ochranných zařízení, která se neliší v zásadních ohledech, jako jsou jejich:
 2.11.1
 technologie,
 2.11.2
 geometrie,
 2.11.3
 materiály,
 2.12
 „elektricky ovládanými okny“ rozumějí okna, která se zavírají elektrickým zdrojem vozidla,
 2.13
 „elektricky ovládanými systémy střešních panelů“ rozumějí pohyblivé panely ve střeše vozidla, které se zavírají pomocí elektrického napájení vozidla posuvným nebo sklápěcím pohybem; střešní systémy kabrioletů sem nespadají,
 2.14
 „elektricky ovládanými systémy přepážek“ rozumějí systémy, které rozdělují prostor pro cestující alespoň na dva oddíly a jež se zavírají pomocí elektrického napájení vozidla,
 2.15
 „rozevřením“ rozumí největší nebráněné rozevření mezi horním či čelním okrajem (podle směru zavírání) elektricky ovládaného okna, přepážky nebo střešního panelu a konstrukcí vozidla, která tvoří hranici okna, přepážky nebo střešního panelu při pohledu z vnitřku vozidla nebo v případě systému přepážky ze zadní části prostoru pro cestující; k měření rozevření se do něj (bez působení síly) vloží, obvykle kolmo k hraně okna, střešního panelu nebo přepážky a kolmo na směr zavírání, jak je znázorněno na obr. 1 přílohy IX, zkušební válcová tyč, a to z vnitřku vozidla ven, popřípadě ze zadní části prostoru pro cestující,
 2.16
 „klíč“
 2.16.1
 „klíčem zapalování“ rozumí zařízení, kterým se ovládá zdroj elektrického napájení nezbytného k provozu motoru vozidla; touto definicí se nevylučuje zařízení nemechanické povahy,
 2.16.2
 „výkonovým klíčem“ rozumí zařízení, které umožňuje napájení výkonových systémů vozidla; tímto klíčem může být i klíč zapalování. Touto definicí se nevylučuje zařízení nemechanické povahy,
 2.17
 „airbagem“ rozumí zařízení instalované jako doplněk bezpečnostních pásů a zádržných systémů v motorových vozidlech, tj. systémy, které v případě silného nárazu působícího na vozidlo automaticky uvede v činnost pružnou konstrukci, jejímž účelem je pomocí tlaku plynu, který se v ní nachází, zmírnit závažnost důsledků styku jedné nebo více částí těla cestujícího ve vozidle s vnitřkem prostoru pro cestující,
 2.18
 „ostrou hranou“ rozumí hrana tuhého materiálu o poloměru zaoblení menším než 2,5 mm, s výjimkou případů výčnělků menších než 3,2 mm, měřeno od panelu postupem uvedeným v odstavci 1 přílohy VI; v těchto případech se minimální poloměr zaoblení neuplatňuje, pokud výška výčnělku není větší než polovina jeho šířky a výčnělek má tupé hrany (viz příloha X, vysvětlivky k odstavci 2.18).
 3. ŽÁDOST O SCHVÁLENÍ
 3.1 Žádost o schválení typu vozidla vzhledem k jeho vnitřnímu vybavení podává výrobce vozidla nebo jeho pověřený zástupce.
 3.2 K žádosti je třeba přiložit ve trojím vyhotovení tyto doklady a uvést tyto údaje:
 podrobný popis typu vozidla týkající se položek uvedených v odstavci 2.2, doplněný fotografií rozloženého pohledu na prostor pro cestující. Uvádějí se čísla a/nebo symboly identifikující typ vozidla.
 3.3. Zkušebně odpovědné za provedení schvalovacích zkoušek se předává:
 3.3.1
 podle uvážení výrobce buď vozidlo, které je


text:
reprezentativní pro typ, jenž má být schválen, nebo jeho část či části, které se pro ověření a zkoušky předepsané tímto předpisem považují za podstatné,
 3.3.2
 na vyžádání této zkušebny určité součásti a určité vzorky použitých materiálů.
 4. SCHVÁLENÍ
 4.1 Splňuje-li vozidlo předvedené ke schválení podle tohoto předpisu požadavky odstavce 5, schválení typu vozidla se udělí.
 4.2 Každému schválenému typu se přidělí schvalovací číslo. Jeho první dvě číslice (v současnosti je to dvojčíslí 01, což označuje sérii změn 01, jež vstoupila v platnost dne 26. dubna 1986) označují sérii změn zahrnující poslední významné technické změny předpisu v době udělení schválení. Táž smluvní strana nepřidělí totéž schvalovací číslo jinému typu vozidla.
 4.3 Oznámení o schválení, prodloužení či zamítnutí schválení nebo o definitivním ukončení výroby typu vozidla podle tohoto předpisu se sdělí stranám dohody, které tento předpis uplatňují, za použití formuláře podle vzoru uvedeného v příloze II tohoto předpisu.
 4.4 Ke každému vozidlu odpovídajícímu typu vozidla schválenému podle tohoto předpisu se zřetelně a na snadno přístupném místě upevní mezinárodní schvalovací značka sestávající z:
 4.4.1
 písmene E v kružnici, za kterým následuje rozlišovací číslo země, kde bylo vozidlo schváleno (1),
 4.4.2
 čísla tohoto předpisu, za kterým následuje písmeno „R“, pomlčka a schvalovací číslo vpravo od kružnice uvedené v odstavci 4.4.1.
 4.5 Pokud vozidlo odpovídá typu vozidla schválenému podle jednoho nebo několika předpisů tvořících přílohu dohody, v zemi, kde bylo uděleno schválení podle tohoto předpisu, není třeba symbol uvedený v odstavci 4.4.1 opakovat; v takovém případě se čísla předpisu a schvalovací čísla a další symboly podle všech předpisů, podle nichž bylo schválení v zemi, kde bylo uděleno schválení podle tohoto předpisu, uděleno, umístí ve svislých sloupcích napravo od symbolu uvedeného v odstavci 4.4.1.
 4.6 Schvalovací značka musí být zřetelně čitelná a nesmazatelná.
 4.7 Schvalovací značka se umístí poblíž tabulky s údaji o vozidlu připevněné výrobcem nebo přímo na ní.
 4.8 Příklady uspořádání schvalovacích značek jsou uvedeny v příloze III.
 5. POŽADAVKY
 5.1 Přední vnitřní části prostoru pro cestující nad úrovní přístrojové desky před body „H“ předních sedadel, mimo boční dveře.
 5.1.1 V referenční oblasti definované v odstavci 2.3 se nesmějí nacházet žádné nebezpečně drsné plochy ani ostré hrany, které by mohly zvýšit nebezpečí závažného poranění cestujících. Je-li oblast nárazu hlavy určena podle přílohy I, považují se díly uvedené v odstavcích 5.1.2 až 5.1.6 za vyhovující, splňují-li požadavky těchto odstavců. Je-li oblast nárazu hlavy určena podle přílohy VIII, uplatní se požadavky odstavce 5.1.7 (viz příloha X, vysvětlivky k odstavci 5.1.1).
 5.1.2 Části vozidla uvnitř referenční oblasti mimo ty, které nejsou součástí přístrojové desky a nacházejí se ve vzdálenosti menší než 10 cm od zasklených povrchů, musí pohlcovat energii, jak je předepsáno v příloze IV tohoto předpisu. Rovněž se nezapočítávají ty části uvnitř referenční oblasti, které splňují obě následující podmínky, jestliže (viz příloha X, vysvětlivky k odstavci 5.1.2):
 5.1.2.1
 při zkoušce podle požadavků přílohy IV tohoto předpisu se kyvadlo dotýká částí mimo referenční oblast a
 5.1.2.2
 testované součásti se nacházejí ve vzdálenosti menší než 10 cm od částí dotčených mimo referenční oblast, přičemž se tato vzdálenost měří


text:
na povrchu referenční oblasti,
 případné kovové podpůrné konstrukce nemají žádné vyčnívající hrany.
 5.1.3 Pokud spodní hrana přístrojové desky nesplňuje podmínky uvedené v odstavci 5.1.2, musí být zaoblena s poloměrem zaoblení alespoň 19 mm (viz příloha X, vysvětlivky k odstavci 5.1.3).
 5.1.4 Spínače, knoflíky táhel apod. zhotovené z tuhého materiálu, které – měřeno postupem podle přílohy VI – vyčnívají z přístrojové desky o 3,2 až 9,5 mm, musejí mít příčný průřez alespoň 2 cm2, měřeno ve vzdálenosti 2,5 mm od nejvíce vyčnívajícího bodu, a jejich okraje musejí být zaoblené s poloměrem zaoblení alespoň 2,5 mm (viz příloha X, vysvětlivky k odstavci 5.1.4).
 5.1.5 Pokud tyto součásti vyčnívají z povrchu přístrojové desky o více než 9,5 mm, musejí být konstruovány a zhotoveny tak, aby se působením podélné vodorovné síly o velikosti 37,8 daN, vyvolané zkušebním pístem s plochým dnem o průměru nejvýše 50 mm, zatlačily do povrchu přístrojové desky natolik, aby nevyčnívaly více než 9,5 mm, nebo aby se oddělily, v kterémžto případě po nich nesmějí zbýt žádné nebezpečné výčnělky delší než 9,5 mm. Plocha průřezu ve vzdálenosti nepřevyšující 6,5 mm od nejvíce vyčnívajícího bodu musí činit alespoň 6,5 cm2 (viz příloha X, vysvětlivky k odstavci 5.1.5).
 5.1.6 V případě výčnělku, který představuje součást zhotovená z netuhého materiálu o tvrdosti menší než 50 Shore A připevněná na tuhé podložce, se požadavky bodů 5.1.4 a 5.1.5 vztahují pouze na tuhou podložku, nebo je třeba dostatečnými zkouškami podle přílohy IV prokázat, že se při specifikované rázové zkoušce onen měkký materiál o tvrdosti menší než 50 Shore A nerozřízne tak, aby se dostal do styku s podložkou. V tomto případě se požadavky na poloměr neuplatňují (viz příloha X, vysvětlivky k odstavci 5.1.6).
 5.1.7. Platí tyto odstavce:
 5.1.7.1
 Pokud ochranný systém typu vozidla nedokáže zabránit styku hlav cestujících podle odstavce 1.2.1 přílohy VIII s přístrojovou deskou a je vymezena dynamická referenční oblast podle přílohy VIII, vztahují se požadavky odstavců 5.1.2 až 5.1.6 pouze na součásti nacházející se v této oblasti.
 Součásti v jiných oblastech čelní stěny nad úrovní přístrojové desky, které se vejdou do koule o průměru 165 mm, musejí být alespoň otupené.
 5.1.7.2
 Jestliže ochranný systém typu vozidla dokáže zabránit styku hlav cestujících podle odstavce 1.2.1 přílohy VIII s přístrojovou deskou, takže žádnou referenční oblast nelze vymezit, požadavky odstavců 5.1.2 až 5.1.6 se na tento typ vozidla nevztahují.
 Součásti v jiných oblastech čelní stěny nad úrovní přístrojové desky, jichž se může dotknout koule o průměru 165 mm, musejí být alespoň otupené.
 5.2 Přední vnitřní části prostoru pro cestující nacházející se pod úrovní přístrojové desky a před body „H“ předních sedadel, mimo boční dveře a pedály
 5.2.1 S výjimkou pedálů, jejich upevňovacích zařízení a těch součástí, jichž se nelze dotknout zařízením popsaným v příloze VII tohoto předpisu používaným podle postupu uvedeného v téže příloze, musejí součásti, jichž se týká odstavec 5.2, jako jsou spínače, klíč zapalování apod., splňovat požadavky odstavců 5.1.4 až 5.1.6.
 5.2.2 Ovládací prvek ruční brzdy, který je namontován na přístrojovou desku nebo pod ní, musí být umístěn tak, aby na něj v jeho


text:
klidové poloze nemohli při čelním nárazu cestující narazit. Není-li tato podmínka splněna, musí povrch ovládacího prvku splňovat požadavky odstavce 5.3.2.3 (viz příloha X, vysvětlivky k odstavci 5.2.2).
 5.2.3 Poličky a jiné podobné součásti musejí být konstruovány a zhotoveny tak, aby jejich nosné díly neměly v žádném případě žádné vyčnívající hrany, a musejí splňovat některou z těchto podmínek (viz příloha X, vysvětlivky k odstavci 5.2.3):
 5.2.3.1
 část směřující do vozidla musí mít plochu o výšce alespoň 25 mm se zaoblenými hranami o poloměru zaoblení alespoň 3,2 mm; tato plocha musí být tvořena nebo obložena materiálem pohlcujícím energii podle přílohy IV tohoto předpisu a testovaným podle tohoto předpisu, přičemž náraz je veden vodorovným podélným směrem (viz příloha X, vysvětlivky k odstavci 5.2.3.1);
 5.2.3.2
 poličky a podobné předměty se musejí účinkem síly o velikosti 37,8 daN působící směrem dopředu, vyvinuté zkušebním válcem o průměru 110 mm se svislou osou, oddělit, zlomit, výrazně zdeformovat nebo zatlačit, aniž by se na okraji poličky vytvořily nebezpečné útvary, přičemž síla musí být směrována na nejpevnější části poličky nebo podobných předmětů (viz příloha X, vysvětlivky k odstavci 5.2.3.2).
 5.2.4 Jestliže tyto předměty obsahují díl z materiálu o tvrdosti menší než 50 Shore A upevněný na tuhé podložce, vztahují se výše uvedené požadavky, s výjimkou ustanovení přílohy IV o pohlcení energie, pouze na tuto tuhou podložku, nebo je třeba dostatečnými zkouškami podle přílohy IV prokázat, že se při specifikované rázové zkoušce onen měkký materiál o tvrdosti menší než 50 Shore A nerozřízne tak, aby se dostal do styku s podložkou. V tomto případě se požadavky na poloměr neuplatňují.
 5.3 Ostatní vnitřní vybavení v prostoru pro cestující před příčnou rovinou procházející referenční čarou trupu figuríny umístěné na nejzadnějších sedadlech (viz příloha X, vysvětlivky k odstavci 5.3).
 5.3.1 Oblast působnosti
 Požadavky odstavce 5.3.2 se vztahují na ovládací rukojeti, páčky a tlačítka a jakékoliv další vyčnívající předměty, o nichž nepojednávají odstavce 5.1 a 5.2 (viz též odstavec 5.3.2.2).
 5.3.2 Požadavky
 Jestliže se předměty uvedené v odstavci 5.3.1 nacházejí na takovém místě, že se s nimi cestující ve vozidle mohou dostat do styku, musejí splňovat požadavky odstavců 5.3.2.1 až 5.3.4. Jestliže se jich může dotknout koule o průměru 165 mm a nacházejí se nad nejnižším bodem „H“ (viz příloha V tohoto předpisu) předních sedadel a před příčnou rovinou procházející referenční čarou trupu figuríny umístěné na nejzadnějším sedadle a mimo oblasti definované v odstavcích 2.3.1 a 2.3.2, považují se tyto požadavky za splněné, pokud (viz příloha X, vysvětlivky k odstavci 5.3.2):
 5.3.2.1
 jejich povrch je zakončen zaoblenými hranami o poloměru zaoblení alespoň 3,2 mm (viz příloha X, vysvětlivky k odstavci 5.3.2.1),
 5.3.2.2
 ovládací páčky a tlačítka jsou konstruovány a zhotoveny tak, že se účinkem podélné vodorovné síly o velikosti 37,8 daN působící směrem dopředu vyčnívající část buď ve své nejnepříznivější poloze zkrátí na nejvýše 25 mm od povrchu přístrojové desky, nebo se toto vybavení oddělí nebo ohne tak, že po něm nezbudou žádné nebezpečné výčnělky. Spouštěče oken však mohou z povrchu panelu vyčnívat o 35 mm (viz příloha X, vysvětlivky k odstavci 5.3.2.2),
 5.3.2.3


text:
ovládací prvek ruční brzdy v odbržděné poloze a řadicí páka v poloze se zařazeným rychlostním stupněm pro jízdu dopředu mají – mimo případy, kdy se nacházejí v pásmech podle odstavců 2.3.1 a 2.3.2 a v pásmech pod vodorovnou rovinou procházející bodem „H“ předních sedadel – povrch o velikosti alespoň 6,5 cm2, měřeno na průřezu kolmém k podélnému vodorovnému směru do vzdálenosti 6,5 mm od nejdále vyčnívající části, přičemž poloměr zaoblení činí alespoň 3,2 mm (viz příloha X, vysvětlivky k odstavci 5.3.2.3).
 5.3.3 Požadavky odstavce 5.3.2.3 se nevztahují na ovládací prvek ruční brzdy namontovaný na podlaze; u těchto ovládacích prvků platí, že jestliže se kterákoli jejich část v odbržděné poloze nachází nad vodorovnou rovinou procházející bodem „H“ předních sedadel (viz příloha V tohoto předpisu), musí mít tento ovládací prvek průřez alespoň 6,5 cm2, měřeno ve vodorovné rovině ve vzdálenosti nejvýše 6,5 mm od nejdále vyčnívající části (měřeno ve svislém směru). Poloměr zaoblení musí být alespoň 3,2 mm.
 5.3.4 Ostatní prvky vybavení vozidla, kterých se výše uvedený odstavec netýká, jako jsou vodicí lišty posunu sedadel, zařízení k seřízení vodorovné nebo svislé části sedadla, zařízení ke svinování bezpečnostních pásů apod., nepodléhají žádným předpisům, pokud se nacházejí pod vodorovnou rovinou procházející bodem „H“ každého sedadla, a to i když je pravděpodobné, že osoba na nich sedící přijde s těmito předměty do styku (viz příloha X, vysvětlivky k odstavci 5.3.4).
 5.3.4.1 Součásti montované na střechu, které však nejsou součástí střešní konstrukce, jako jsou záchytná madla, svítidla, sluneční clony apod., musejí mít poloměr zaoblení alespoň 3,2 mm. Mimoto nesmí být šířka jejich vyčnívajících částí menší než součet jejich průmětů směrem dolů, nebo musejí tyto vyčnívající části projít úspěšně zkouškou pohlcení energie podle požadavků přílohy IV (viz příloha X, vysvětlivky k odstavci 5.3.4.1).
 5.3.5 Jestliže výše uvedené díly obsahují součást zhotovenou z materiálu o tvrdosti menší než 50 Shore A upevněnou na tuhé podložce, vztahují se výše uvedené požadavky pouze na onu tuhou podložku, nebo je třeba dostatečnými zkouškami za použití postupu podle přílohy IV prokázat, že se při specifikované rázové zkoušce onen měkký materiál o tvrdosti menší než 50 Shore A nerozřízne tak, aby se dostal do styku s podložkou. V takovém případě se požadavky na poloměr neuplatňují.
 5.3.6 Mimoto musejí elektricky ovládaná okna a přepážkové systémy a jejich ovládací prvky splňovat požadavky odstavce 5.8.
 5.4 Střecha (viz příloha X, vysvětlivky k odstavci 5.4)
 5.4.1 Oblast působnosti
 5.4.1.1 Požadavky odstavce 5.4.2 se vztahují na vnitřní stranu střechy.
 5.4.1.2 Nevztahují se však na ty části střechy, kterých se nemůže dotknout koule o průměru 165 mm.
 5.4.2 Požadavky
 5.4.2.1 Ta část vnitřní strany střechy, která se nachází nad cestujícími nebo před nimi, nesmí mít nebezpečně drsný povrch ani ostré hrany směřující dozadu nebo dolů. Šířka vyčnívajících částí nesmí být menší než velikost jejich vyčnívání směrem dolů a poloměr zaoblení hran musí činit alespoň 5 mm. Zejména tuhé výztuhy nebo žebra střechy, mimo horní rám zasklených ploch a rámů dveří, nesmějí vyčnívat směrem dolů více než 19 mm (viz příloha X, vysvětlivky k odstavci 5.4.2.1).
 5.4.2.2 Jestliže výztuhy nebo


text:
žebra střechy požadavky odstavce 5.4.2.1 nesplňují, musejí projít zkouškou pohlcení energie podle požadavků přílohy IV tohoto předpisu.
 5.4.2.3 Kovové dráty napínající obložení střechy a rámy slunečních clon musejí mít průměr nepřesahující 5 mm nebo musejí být schopny pohlcovat energii, jak uvádí příloha IV tohoto předpisu. Netuhé upevňovací prvky rámů slunečních clon musejí splňovat požadavky odstavce 5.3.4.1.
 5.5 Vozidla s otvírací střechou (viz příloha X, vysvětlivky k odstavci 5.5)
 5.5.1 Požadavky
 5.5.1.1 Pro vozidla s otvírací střechou v zavřené poloze platí vedle požadavků odstavce 5.4 tyto požadavky:
 5.5.1.2 Otvírací a ovládací zařízení musejí (viz příloha X, vysvětlivky k odstavcům 5.5.1.2, 5.5.1.2.1 a 5.5.1.2.2):
 5.5.1.2.1
 být konstruována a zhotovena tak, aby u nich pokud možno nemohlo dojít k náhodné nebo nepatřičné činnosti (viz příloha X, vysvětlivky k odstavcům 5.5.1.2, 5.5.1.2.1 a 5.5.1.2.2);
 5.5.1.2.2
 mít plochy zakončené zaoblenými hranami o poloměru zaoblení alespoň 5 mm (viz příloha X, vysvětlivky k odstavcům 5.5.1.2, 5.5.1.2.1 a 5.5.1.2.2);
 5.5.1.2.3
 v klidové poloze se nacházet v místech, kde nemohou přijít do styku s koulí o průměru 165 mm. Pokud tuto podmínku nelze splnit, musejí otevírací a ovládací zařízení buď být v klidové poloze zapuštěna, nebo musejí být konstruována a zhotovena tak, aby se účinkem síly o velikosti 37,8 daN působící ve směru nárazu podle přílohy IV tohoto předpisu jako tečna k dráze hlavy buď vyčnívající část podle přílohy VI tohoto předpisu zmenšila na výšku nepřesahující 25 mm nad povrch, na němž jsou zařízení namontována, nebo aby se tato zařízení oddělila, aniž po nich zbudou nebezpečné výčnělky (viz příloha X, vysvětlivky k odstavci 5.5.1.2.3).
 5.5.2 Elektricky poháněné systémy střešních panelů a jejich ovládání musejí splňovat také požadavky odstavce 5.8.
 5.6 Kabriolety (viz příloha X, vysvětlivky k odstavci 5.6)
 5.6.1 U kabrioletů musí požadavky odstavce 5.4 splňovat pouze spodek horní části ochranného oblouku proti převržení a horní část rámu čelního skla ve všech svých polohách obvyklého používání. Systém skládacích tyčí nebo článků, sloužící k vyztužování netuhé střechy, pokud se nachází nad cestujícími a před nimi, nesmí mít nebezpečně drsný povrch ani ostré hrany směřující dozadu nebo dolů (viz příloha X, vysvětlivky k odstavci 5.6.1).
 5.7 Zadní části sedadel ukotvených k vozidlu
 5.7.1 Požadavky
 5.7.1.1 Povrch zadních částí sedadel nesmí být nebezpečně drsný a nesmí mít ostré hrany, které by mohly zvyšovat nebezpečí nebo závažnost úrazu či poranění cestujících (viz příloha X, vysvětlivky k odstavci 5.7.1.1).
 5.7.1.2 S výjimkou podle odstavců 5.7.1.2.1, 5.7.1.2.2 a 5.7.1.2.3, musí ta část opěradla předního sedadla, která se nachází v pásmu nárazu hlavy podle přílohy I tohoto předpisu, pohlcovat energii podle přílohy IV tohoto předpisu. Při vymezování pásma nárazu hlavy se musejí přední sedadla, jsou-li seřiditelná, nacházet v nejzadnější jízdní poloze a sklon jejich opěradel se musí co nejvíce blížit hodnotě 25°, nestanoví-li výrobce jinak (viz příloha X, vysvětlivky k odstavci 5.7.1.2).
 5.7.1.2.1
 V případě oddělených předních sedadel se pásmo nárazu hlavy zadních cestujících rozkládá 10 cm na obě strany od osy sedadla v horní zadní části opěradla sedadla.
 5.7.1.2.1.1
 V případě sedadel vybavených opěrkami hlavy se zkoušky provedou s opěrkou hlavy v nejnižší poloze


text:
a v bodě nacházejícím se na svislici procházející středem opěrky hlavy.
 5.7.1.2.1.2
 V případě sedadla konstruovaného pro více typů vozidla se nárazové pásmo stanoví na vozidle, u nějž je ze všech uvažovaných typů jízdní poloha nejzadnějšího sedadla nejnepříznivější, a výsledné nárazové pásmo se považuje za vyhovující i pro ostatní typy.
 5.7.1.2.2
 V případě lavicových předních sedadel se nárazové pásmo rozkládá mezi podélnými svislými rovinami ležícími 10 cm vně od osy každého z určených krajních míst k sezení. Osy jednotlivých krajních míst k sezení na lavicovém sedadle stanoví výrobce.
 5.7.1.2.3
 V oblasti nárazu hlavy vně mezí stanovených v odstavcích 5.7.1.2.1 až 5.7.1.2.2 musí být konstrukce rámu sedadla vypodložená, aby se předešlo přímému kontaktu s hlavou, a v těchto oblastech musí mít poloměr zaoblení alespoň 5 mm. Tyto části mohou splňovat požadavky pohlcení energie podle přílohy IV tohoto předpisu (viz příloha X, vysvětlivky k odstavci 5.7.1.2.3).
 5.7.2 Tyto požadavky se nevztahují na nejzadnější sedadla, na sedadla směřující do stran nebo dozadu, sedadla uspořádána opěradly k sobě, ani na sedadla sklopná. Pokud se v nárazových pásmech sedadel, opěrek hlavy a jejich konstrukcí nacházejí součásti pokryté materiálem o tvrdosti nižší než 50 Shore A, vztahují se výše uvedené požadavky, mimo ustanovení týkající se pohlcení energie podle přílohy IV tohoto předpisu, pouze na tuhé součásti.
 5.7.3 U zadních částí sedadel, která jsou součástí typu vozidla schváleného podle předpisu č. 17 (série změn 03 nebo novější), se požadavky odstavce 5.7 považují za splněné.
 5.8 Elektrické ovládání oken, systémů střešních panelů a systémů přepážek
 5.8.1 Na elektrické ovládání oken/systémů střešních panelů/systémů přepážek se vztahují níže uvedené požadavky pro minimalizaci možnosti úrazu či poranění při nehodě nebo nesprávném používání.
 5.8.2 Požadavky při normálním provozu
 S výjimkou podle odstavce 5.8.3 se elektricky ovládaná okna/systémy střešních panelů/systémy přepážek mohou dát zavřít za jedné nebo několika následujících podmínek:
 5.8.2.1
 je-li klíč zapalování zasunut do ovládacího prvku zapalování ve kterékoli poloze používání nebo, v případě nemechanického zařízení, za rovnocenných podmínek;
 5.8.2.2
 je-li napájení elektricky ovládaných oken, přepážek nebo systémů střešních panelů aktivováno klíčem zapojení elektrického napájení;
 5.8.2.3
 svalovou silou bez pomoci elektrického napájení vozidla;
 5.8.2.4
 při trvalé aktivaci systému zavírání nacházejícího se vně vozidla;
 5.8.2.5
 v době, kdy bylo vypnuto zapalování nebo kdy byl klíč zapalování vyjmut, nebo v případě nemechanického zařízení za rovnocenných podmínek, avšak ani jedny z obou předních dveří se dostatečně neotevřely, aby cestující mohli vozidlo opustit;
 5.8.2.6
 když zavírací pohyb elektricky ovládaného okna, střešního panelu nebo přepážky začíná při rozevření nepřesahujícím 4 mm;
 5.8.2.7
 když se elektricky ovládané okno dveří vozidla bez horního dveřního rámu zavírá automaticky vždy, když se tyto dveře zavřou. V tomto případě nesmí maximální rozevření podle odstavce 2.15 před zavřením okna překročit 12 mm;
 5.8.2.8
 dálkové zavírání je přípustné při trvalé aktivaci dálkového ovladače, pokud jsou splněny tyto podmínky:
 5.8.2.8.1
 provozní vzdálenost mezi ovladačem a vozidlem nepřesahuje 6 m,
 5.8.2.8.2
 provozní vzdálenost mezi ovladačem a vozidlem nepřesahuje 11 m, přičemž systém vyžaduje, aby bylo vozidlo od ovladače na přímý dohled. To je možno vyzkoušet tak, že se mezi vozidlo a ovladač vloží neprůhledná plocha.