text:
jako motor z rodiny motorů, pak tento motor může být zařazen do stejné rodiny motorů, jestliže je vybaven oxidačním katalyzátorem a nevyžaduje jiné palivové vlastnosti.
 Má-li zvláštní palivové požadavky (např. filtry částic vyžadující zvláštní přísady v palivu k zajištění procesu regenerace), rozhodnutí o zařazení do stejné rodiny musí být založeno na technických materiálech poskytnutých výrobcem. Tyto dokumenty doloží, že očekávané hodnoty emisí takto vybaveného motoru jsou v souladu se stejnými mezními hodnotami jako motory, které tak vybavené nejsou.
 Byl-li motor schválen se systémem následného zpracování výfukových plynů, ať už jako základní motor nebo jako motor z rodiny motorů, jejíž základní motor je vybaven stejným systémem následného zpracování výfukových plynů, pak tento motor nesmí být zařazen do stejné rodiny motorů, jestliže není vybaven systémem následného zpracování výfukových plynů.
 5.2.4. Volba základního motoru
 5.2.4.1. Vznětové motory
 Poté, co byla rodina motorů schválena orgánem schválení typu, je základním kritériem pro výběr základního motoru rodiny motorů největší dodávka paliva na jeden zdvih při deklarovaných otáčkách maximálního točivého momentu motoru. V případě, kdy toto hlavní kritérium splňují zároveň dva nebo více motorů, užije se jako druhé kritérium pro volbu základního motoru největší dodávka paliva na jeden zdvih při jmenovitých otáčkách.
 5.2.4.2. Zážehové motory
 Poté, co byla rodina motorů schválena orgánem schválení typu, je základním kritériem pro výběr základního motoru rodiny motorů největší zdvihový objem. V případě, kdy toto hlavní kritérium splňují zároveň dva nebo více motorů, užije se jako druhé kritérium pro volbu základního motoru v následujícím pořadí:
 a)
 největší dodávka paliva na jeden zdvih při otáčkách deklarovaného jmenovitého výkonu;
 b)
 největší předstih zážehu;
 c)
 nejmenší poměr recirkulace výfukových plynů.
 5.2.4.3. Poznámky k volbě základního motoru
 Orgán schválení typu může dojít k závěru, že nejhorší případ emisí rodiny motorů je možno nejlépe určit zkouškou dalších motorů. V takovém případě výrobce motoru předloží příslušné informace, aby bylo možno určit, které motory v rodině motorů mají s největší pravděpodobností nejvyšší hodnoty emisí.
 Jestliže motory rodiny motorů mají další vlastnosti, které by mohly být pokládány za vlastnosti ovlivňující emise výfukových plynů, musí se tyto vlastnosti také určit a brát v úvahu při volbě základního motoru.
 Jestliže pro motory v jedné rodině motorů platí stejné hodnoty emisí v rámci různých životností, musí to být při volbě základního motoru bráno v úvahu.
 6. PODMÍNKY ZKOUŠEK
 6.1. Podmínky laboratorních zkoušek
 Změří se absolutní teplota (Ta) v sání vzduchu pro motor vyjádřená v kelvinech a suchý atmosférický tlak (p
 s) vyjádřený v kPa a podle následujících ustanovení se určí parametr f
 a Ve víceválcových motorech s rozvětveným sacím potrubím, např. při uspořádání motoru do V, se bere průměrná teplota oddělených větví. Parametr f
 a se uvede v protokolu o zkoušce spolu s výsledky zkoušky. Pro lepší opakovatelnost a reprodukovatelnost výsledků zkoušky se doporučuje, aby parametr f
 a byl takový, že platí: 0,93 ≤ f
 a ≤ 1,07.
 a)
 Vznětové motory:
 Motory s atmosférickým sáním a motory mechanicky přeplňované:
 (1)
 Motory přeplňované turbokompresorem s chlazením nasávaného vzduchu nebo bez tohoto chlazení:
 (2)
 b)
 Zážehové motory:
 (3)
 6.2. Motory s chlazením přeplňovacího vzduchu
 Teplota


text:
přeplňovacího vzduchu musí být zaznamenána a musí se při jmenovitých otáčkách a plném zatížení pohybovat v rozmezí ± 5 K od maximální teploty přeplňovacího vzduchu uvedené výrobcem. Teplota chladicího média musí být nejméně 293 K (20 °C).
 Je-li použit laboratorní zkušební systém nebo vnější dmychadlo, musí být průtok chladicího média nastaven tak, aby dosáhl teploty přeplňovacího vzduchu v rozmezí ± 5 K od maximální teploty přeplňovacího vzduchu uvedené výrobcem při jmenovitých otáčkách a plném zatížení. Výše uvedené nastavení teploty chladicího média a průtoku chladicího média v chladiči přeplňovacího vzduchu se po dobu trvání celého cyklu nesmí měnit, pokud to nezpůsobí nereprezentativní přechlazení přeplňovacího vzduchu. Objem chladiče přeplňovaného vzduchu musí být určen na základě osvědčené technické praxe a musí být reprezentativní pro namontovaný sériově vyráběný motor v provozu. Laboratorní systém musí být konstruován tak, aby v něm docházelo k co nejmenší akumulaci kondenzátu. Před zkouškou emisí musí být veškerý naakumulovaný kondenzát vypuštěn a všechna vypouštěcí zařízení se musí úplně uzavřít.
 Jestliže výrobce motoru specifikuje mezní hodnoty poklesu tlaku při průchodu chladicím systémem přeplňovacího vzduchu, musí se zajistit, aby pokles tlaku při průchodu chladicím systémem přeplňovacího vzduchu za podmínek motoru stanovených výrobcem byl v mezích specifikovaných výrobcem. Pokles tlaku se měří v místech určených výrobcem.
 6.3. Výkon motoru
 Základem měření specifických emisí je výkon motoru a práce ve zkušebním cyklu, jak je stanoveno v odstavcích 6.3.1 až 6.3.5.
 6.3.1. Instalace motoru obecně
 Motor se zkouší s pomocnými zařízeními, jejichž seznam je uveden v dodatku 6.
 Jestliže nejsou pomocná zařízení instalována podle požadavků, jejich výkon se vezme v úvahu v souladu s odstavci 6.3.2 až 6.3.5.
 6.3.2. Pomocná zařízení, jež se mají při zkoušce emisí namontovat
 Jestliže není vhodné montovat pomocné zařízení požadované podle dodatku 6 k této příloze na zkušební stav, určí se výkon absorbovaný těmito zařízeními a odečte se od změřeného výkonu motoru (referenčního a skutečného) v celém rozsahu otáček motoru cyklu WHTC a v rozsahu zkušebních otáček cyklu WHSC.
 6.3.3. Pomocná zařízení, jež se mají při zkoušce odmontovat
 Není-li možné pomocná zařízení, která se nevyžadují podle dodatku 6 k této příloze, odmontovat, může se určit výkon absorbovaný těmito zařízeními a přičte se ke změřenému výkonu motoru (referenčnímu a skutečnému) v celém rozsahu otáček motoru cyklu WHTC a v rozsahu zkušebních otáček cyklu WHSC. Převyšuje-li tato hodnota 3 % maximálního výkonu při otáčkách užitých při zkoušce, je třeba to prokázat orgánu schválení typu.
 6.3.4. Určení výkonu pomocného zařízení
 Výkon absorbovaný pomocnými zařízeními je nutno určit jen u:
 a)
 pomocných zařízení požadovaných podle dodatku 6 k této příloze, která nejsou namontována do motoru,
 a/nebo
 b)
 pomocných zařízení nepožadovaných podle dodatku 6 k této příloze, která jsou namontována do motoru.
 Hodnoty výkonu pomocných zařízení motoru a metodu měření/výpočtu k určení výkonu absorbovaného pomocnými zařízeními motoru předloží výrobce motoru pro celý provozní rozsah zkušebních cyklů a schválí je orgán schválení typu.
 6.3.5. Práce motoru ve zkušebním cyklu
 Výpočet práce referenčního cyklu a skutečné práce cyklu (viz odstavce 7.4.8 a 7.8.6) vychází z výpočtu výkonu motoru podle odstavce 6.3.1. V tom případě jsou P
 f

type: contracts

jurisdiction: EU


text:
a P
 r v rovnici 4 rovné nule a P se rovná P
 m.
 Jsou-li pomocná zařízení motoru namontována podle odstavců 6.3.2 a/nebo 6.3.3, použije se výkon absorbovaný těmito zařízeními ke korekci každé hodnoty P
 m,i výkonu v právě probíhajícím zkušebním cyklu takto:
 (4)
 kde:
 P
 m,i
 je změřený výkon motoru, kW
 P
 f,i
 je výkon absorbovaný pomocnými zařízeními motoru, jež se mají namontovat, kW
 P
 r,i
 je výkon absorbovaný pomocnými zařízeními motoru, jež se mají odmontovat, kW
 6.4. Systém sání motoru
 Musí se použít systém sání motoru nebo laboratorní zkušební systém, jehož vstupní odpor vzduchu se liší nejvýše o ± 300 Pa od maximální hodnoty uvedené výrobcem pro čistý čistič vzduchu u motoru běžícího při jmenovitých otáčkách a s plným zatížením. Statický rozdíl tlaku na vstupním odporu se měří v místě určeném výrobcem.
 6.5. Výfukový systém motoru
 Musí se použít výfukový systém motoru nebo laboratorní zkušební systém, jehož protitlak ve výfuku činí 80 až 100 % maximální hodnoty uvedené výrobcem při jmenovitých otáčkách a s plným zatížením. Jestliže je maximální odpor 5 kPa nebo menší, nastavený bod musí být nejméně 1,0 kPa od maxima. Výfukový systém musí splňovat požadavky na odběr vzorků výfukových plynů stanovené v odstavcích 9.3.10 a 9.3.11.
 6.6. Motor se systémem následného zpracování výfukových plynů
 Jestliže je motor vybaven systémem následného zpracování výfukových plynů, musí mít výfuková trubka stejný průměr, jako se používá v praxi, nebo jak stanoví výrobce, do vzdálenosti nejméně čtyři průměry trubky proti směru proudění od expanzní části, která obsahuje zařízení k následnému zpracování výfukových plynů. Vzdálenost mezi přírubou sběrného výfukového potrubí nebo výstupem z turbodmychadla a systémem následného zpracování výfukových plynů musí být stejná jako v uspořádání na vozidle nebo musí mít hodnotu uvedenou výrobcem. Protitlak ve výfuku, popřípadě odpor, musí splňovat stejná kritéria, jak je uvedeno výše, a mohou být seřízeny ventilem. U zařízení k následnému zpracování výfukových plynů s proměnlivým odporem je maximální odpor výfuku definován při podmínce následného zpracování (záběh/stárnutí a regenerace / úroveň zaplnění) specifikované výrobcem. Jestliže je maximální odpor 5 kPa nebo menší, nastavený bod musí být nejméně 1,0 kPa od maxima. Nádrž obsahující zařízení k následnému zpracování výfukových plynů se může při orientační zkoušce a při mapování vlastností motoru vyjmout a může se nahradit rovnocennou nádrží s neaktivním nosičem katalyzátoru.
 Emise naměřené během zkušebního cyklu musí být reprezentativní pro emise ve skutečném provozu. Jestliže je motor vybaven systémem následného zpracování výfukových plynů, který vyžaduje použití činidla, musí být činidlo, jež se má použít při všech zkouškách, udáno výrobcem.
 Motory vybavené systémem následného zpracování výfukových plynů s kontinuální regenerací nevyžadují zvláštní postup zkoušky, avšak proces regenerace je nutno prokázat podle odstavce 6.6.1.
 U motorů vybavených systémem následného zpracování výfukových plynů, které jsou periodicky regenerovány, jak je popsáno v odstavci 6.6.2, musí být výsledky hodnot emisí upraveny tak, aby braly v úvahu jednotlivé regenerace. V takovém případě průměrná hodnota emisí závisí na frekvenci regenerace z hlediska těch částí zkoušek, během kterých k regeneraci dochází.
 6.6.1. Nepřetržitá regenerace
 Emise se měří na systému následného zpracování výfukových plynů stabilizovaném tak,


text:
aby docházelo k opakovatelnému chování z hlediska emisí. K procesu regenerace musí dojít během zkoušky WHTC se startem za tepla nejméně jednou a výrobce musí udat normální podmínky, za nichž dochází k regeneraci (množství úsad sazí, teplota, protitlak výfukových plynů atd.).
 Aby se prokázalo, že je regenerační proces nepřetržitý, musí být provedeny nejméně tři zkoušky WHTC se startem za tepla. Pro účely tohoto prokázání se musí motor zahřát podle odstavce 7.4.1, stabilizovat podle odstavce 7.6.3 a musí se provést první zkouška WHTC se startem za tepla. Následné zkoušky se startem za tepla se zahájí po stabilizaci motoru podle odstavce 7.6.3. Během zkoušek musí být zaznamenány teplota a tlak ve výfuku (teplota před a za systémem následného zpracování výfukových plynů, protitlak ve výfuku atd.).
 Jestliže v průběhu zkoušek nastanou podmínky deklarované výrobcem a výsledky tří (nebo více) zkoušek WHTC se startem za tepla se neliší o více než ± 25 % nebo 0,005 g/kWh, podle toho, která hodnota je větší, pokládá se systém následného zpracování výfukových plynů za druh s kontinuální regenerací a platí obecná ustanovení pro zkoušky podle odstavce 7.6 (WHTC) a odstavce 7.7 (WHSC).
 Má-li systém následného zpracování výfukových plynů bezpečnostní režim, který se přepíná na režim periodické regenerace, zkouška se provádí podle odstavce 6.6.2. V tomto zvláštním případě mohou být příslušné mezní hodnoty emisí překročeny a nebudou váženy.
 6.6.2. Periodická regenerace
 U systému následného zpracování výfukových plynů, který je založen na procesu periodické regenerace, se emise na stabilizovaném systému k následnému zpracování výfukových plynů měří nejméně třemi zkouškami WHTC se startem za tepla, přičemž jedna je s regenerací a dvě bez regenerace, a výsledky se zváží podle rovnice 5.
 K procesu regenerace musí dojít během zkoušky WHTC se startem za tepla nejméně jednou. Motor může být vybaven přepínačem, který umožňuje zamezit procesu regenerace nebo ho umožnit za předpokladu, že toto nemá žádný vliv na původní kalibrování motoru.
 Výrobce určí běžné podmínky, za nichž k regeneraci dochází (množství úsad sazí, teplota, protitlak výfukových plynů atd.), a jejich dobu trvání. Výrobce poskytne rovněž údaje o četnosti regenerace vyjádřené počtem zkoušek, během nichž dojde k regeneraci, v porovnání s počtem zkoušek bez regenerace. Přesný postup určení této četnosti bude založen na údajích z provozu a osvědčeném technickém úsudku a dohodne se s orgánem pro certifikaci.
 Výrobce poskytne systém následného zpracování výfukových plynů, který byl zatížen, aby bylo během zkoušky WHTC dosaženo regenerace. Pro účely této zkoušky se musí motor zahřát podle odstavce 7.4.1, stabilizovat podle odstavce 7.6.3 a musí se provést zkouška WHTC se startem za tepla. K regeneraci nesmí dojít během zahřívání motoru.
 Průměrné specifické hodnoty emisí mezi fázemi regenerace se určí aritmetickým průměrem výsledků několika rovnoměrně rozložených zkoušek WHTC se startem za tepla (g/kWh). Musí být provedena nejméně jedna zkouška WHTC se startem za tepla co nejblíže před zkouškou regenerace a jedna zkouška WHTC se startem za tepla ihned po zkoušce regenerace. Lze zvolit alternativní řešení, kdy výrobce poskytne údaje, kterými prokáže, že emise jsou mezi fázemi regenerace konstantní (± 25 % nebo 0,005 g/kWh, podle toho, která hodnota


text:
je vyšší). V tomto případě je možno použít emise pouze jedné zkoušky WHTC se startem za tepla.
 Během zkoušky regenerace se zaznamenávají všechny údaje, které jsou potřebné ke zjištění regenerace (emise CO nebo NOx, teplota před systémem následného zpracování výfukových plynů a za ním, protitlak výfukových plynů atd.).
 Během zkoušky regenerace mohou být překročeny příslušné mezní hodnoty emisí.
 Schéma postupu zkoušky je na obrázku 2.
 Obrázek 2:
 Schéma periodické regenerace
 Emise při zkoušce WHTC se startem za tepla se zváží takto:
 (5)
 kde:
 n
 je počet zkoušek WHTC se startem za tepla bez regenerace
 nr
 je počet zkoušek WHTC se startem za tepla s regenerací, (nejméně jedna zkouška)
 jsou průměrné specifické emise bez regenerace, g/kWh
 jsou průměrné specifické emise s regenerací, g/kWh
 Pro určení platí následující ustanovení:
 a)
 Jestliže regenerace zaujímá více než jednu zkoušku WHTC se startem za tepla, provedou se následující úplné zkoušky WHTC se startem za tepla a pokračuje se v měření emisí bez stabilizace a bez zastavování motoru, dokud není regenerace ukončena, a vypočte se průměr ze zkoušek WHTC se startem za tepla;
 b)
 Jestliže se regenerace ukončí v průběhu některé ze zkoušek WHTC se startem za tepla, ve zkoušce se pokračuje v celé její délce.
 Po dohodě se orgánem schválení typu se mohou použít korekční faktory na regeneraci, a to buď multiplikační (písm. c), nebo aditivní (písm. d), které jsou založeny na osvědčeném technickém úsudku.
 c)
 Multiplikační korekční faktory se vypočtou takto:
 (nahoru)
 (6)
 (dolů)
 (6a)
 d)
 Aditivní korekční faktory se vypočtou takto:
 (nahoru)
 (7)
 (dolů)
 (8)
 Pokud jde o výpočet specifických emisí podle odstavce 8.6.3, použijí se tyto korekční faktory na regeneraci:
 e)
 u zkoušky bez regenerace se kr,u násobí hodnotou specifických emisí e v rovnici 69 nebo se přičte k této hodnotě v rovnici 70,
 f)
 u zkoušky s regenerací se k
 r,d násobí hodnotou specifických emisí e v rovnici 69 nebo se přičte k této hodnotě v rovnici 70.
 Na žádost výrobce mohou být korekční faktory na regeneraci
 g)
 rozšířeny na ostatní členy stejné rodiny motorů,
 h)
 rozšířeny na jiné rodiny motorů používající stejný systém následného zpracování výfukových plynů, pokud toto rozšíření předběžně povolil schvalovací orgán nebo orgán pro certifikaci na základě výrobcem předaných technických dokladů, že emise jsou podobné.
 6.7. Chladicí systém
 Musí se použít systém chlazení motoru s dostatečnou kapacitou k udržení běžných pracovních teplot motoru předepsaných výrobcem.
 6.8. Mazací olej
 Údaje o mazacím oleji musí být uvedeny výrobcem a olej musí být reprezentativní pro mazací oleje na trhu. Vlastnosti mazacího oleje použitého při zkoušce musí být zaznamenány a předloženy zároveň s výsledky zkoušky.
 6.9. Vlastnosti referenčního paliva
 Referenční paliva jsou uvedena v příloze 5.
 Teplota paliva musí být v souladu s doporučeními výrobců.
 6.10. Emise z klikové skříně
 Žádné emise z klikové skříně nesmí být vypouštěny přímo do okolního ovzduší, s následující výjimkou: motory vybavené turbodmychadly, čerpadly, ventilátory nebo přeplňovacími dmychadly pro sání vzduchu mohou uvolňovat emise z klikové skříně do okolního ovzduší, jsou-li emise při všech zkouškách emisí přičítány (fyzicky nebo matematicky) k emisím z výfuku. Výrobci, kteří


text:
této výjimky využijí, musí motory nastavit tak, aby všechny emise z klikové skříně mohly být odvedeny do odběrného systému.
 Pro účely tohoto odstavce se emise z klikové skříně, které se v celém průběhu provozu odvádějí do proudu výfukových plynů před zařízením k následnému zpracování výfukových plynů, nepokládají za vypouštěné přímo do okolního ovzduší.
 Volné emise z klikové skříně musí být odváděny do výfukového systému za účelem měření emisí takto:
 a)
 Potrubí musí být z materiálu s hladkým povrchem, elektricky vodivého a nereagujícího s emisemi z klikové skříně. Trubky musí být co nejkratší;
 b)
 Počet ohybů potrubí, kterým se ve zkušebně odvádějí plyny z klikové skříně, musí být co nejmenší a poloměr všech nevyhnutelných ohybů musí být co největší;
 c)
 Potrubí, kterým se ve zkušebně odvádějí plyny z klikové skříně, musí být vyhřívané, tenkostěnné nebo izolované a musí splňovat specifikace výrobce motoru týkající se protitlaku v klikové skříni;
 d)
 Potrubí, kterým se odvádějí plyny z klikové skříně, musí ústit do proudu výfukových plynů za každým systémem následného zpracování výfukových plynů, za každým odporem, který je namontován do výfuku, a v dostatečné vzdálenosti před všemi odběrnými sondami, aby se před odběrem zajistilo úplné smíšení s výfukovými plyny z motoru. Potrubí, kterým se vedou plyny z klikové skříně, musí zasahovat do volného proudu výfukových plynů, aby se zabránilo jevům mezní vrstvy a aby se podporovalo smíšení. Výstup z potrubí, kterým se vedou plyny z klikové skříně, může být orientován v libovolném směru vzhledem k toku surového výfukového plynu.
 6.11. Odstavce 6.11.1 a 6.11.2 se použijí pro zážehové motory na benzin nebo E85.
 6.11.1. Na vhodném místě se během cyklů zkoušek emisí změří tlak v klikové skříni. Tlak ve sběrném potrubí sání se měří s přesností ± 1 kPa.
 6.11.2. Splnění odstavce 6.10 se považuje za vyhovující, pokud za každé podmínky měření definované v odstavci 6.11.1 tlak naměřený v klikové skříni není větší než atmosférický tlak existující v době měření.
 7. ZKUŠEBNÍ POSTUPY
 7.1. Zásady měření emisí
 K měření specifických emisí je třeba, aby motor prošel zkušebními cykly stanovenými v odstavcích 7.2.1 a 7.2.2. K měření specifických emisí je třeba určit hmotnost složek ve výfukových plynech a odpovídající práci motoru v průběhu cyklu. Složky se určí metodami odběru popsanými v odstavcích 7.1.1 a 7.1.2.
 7.1.1. Plynulý odběr vzorků
 U plynulého odběru vzorků se nepřetržitě měří koncentrace složky v surovém nebo ve zředěném výfukovém plynu. Tato koncentrace se vynásobí nepřetržitým průtokem výfukového plynu (surového nebo zředěného) v místě odběru emisí k určení hmotnostního průtoku složky. Emise složky se v průběhu zkušebního cyklu neustále sčítají. Tento součet je celkovou hmotností vypouštěné složky.
 7.1.2. Odběr dávek
 U odběru dávek se plynule odebírá vzorek surového nebo zředěného výfukového plynu a ukládá se pro pozdější měření. Odebraný vzorek musí být proporcionální k průtoku surového nebo zředěného výfukového plynu. U jednotlivých odebraných dávek jsou plynné zředěné složky shromážděny ve vaku a částice jsou zachyceny na filtru. Koncentrace složek v odebraných dávkách se vynásobí celkovou hmotností výfukového plynu nebo hmotnostního průtoku (surového nebo zředěného plynu), z nichž byla dávka během zkušebního


text:
cyklu odebrána. Výsledkem je celková hmotnost nebo hmotnostní průtok vypouštěné složky. K výpočtu koncentrace znečišťujících částic se částice zachycené z proporcionálně odebraného výfukového plynu na filtru vydělí množstvím přefiltrovaného výfukového plynu.
 7.1.3. Postupy měření
 V této příloze jsou popsány dva postupy měření, které jsou funkčně rovnocenné. Oba postupy se mohou použít pro každý ze zkušebních cyklů WHTC a WHSC:
 a)
 vzorky plynných složek se odebírají plynule ze surového výfukového plynu a částice se určí s použitím systému s ředěním části toku;
 b)
 plynné složky a částice se určí s použitím systému s ředěním plného toku (systém CVS).
 Tyto dva postupy (např. měření plynných složek v surovém výfukovém plynu a měření částic v systému s ředěním plného toku) je možné jakkoli kombinovat.
 7.2. Zkušební cykly
 7.2.1. Zkušební cyklus v neustáleném stavu WHTC
 Zkušební cyklus v neustáleném stavu WHTC je uveden v dodatku 1 jako sled každou sekundu se střídajících normalizovaných hodnot otáček a točivého momentu. Před zkouškou motoru na zkušebním stanovišti musí být normalizované hodnoty převedeny pro konkrétní zkoušený motor na základě mapovací křivky na skutečné hodnoty. Tento převod se označuje jako denormalizace a zkušební cyklus takto vytvořený jako referenční cyklus motoru, který má být zkoušen. S těmito referenčními hodnotami otáček a točivého momentu se na zkušebním stanovišti provede zkušební cyklus a zaznamenají se skutečné hodnoty otáček, točivého momentu a výkonu. K ověření zkoušky se po jejím dokončení provede regresní analýza mezi referenčními a skutečnými hodnotami otáček, točivého momentu a výkonu.
 K provedení výpočtu emisí specifických pro brzdu se vypočte skutečná práce cyklu integrováním skutečného výkonu motoru během cyklu. K potvrzení správnosti cyklu je třeba, aby skutečná práce cyklu byla v předepsaných mezích práce referenčního cyklu.
 Pro plynné znečišťující látky se může použít kontinuální odběr vzorků (ze surového nebo zředěného výfukového plynu) nebo odběr dávek (zředěný výfukový plyn). Vzorek částic se zředí stabilizovaným ředicím médiem (jako je okolní vzduch) a zachytí se jedním vhodným filtrem. Schéma postupu zkoušky WHTC je na obrázku 3.
 Obrázek 3
 Zkušební cyklus systému WHTC
 7.2.2. Zkušební cyklus WHSC v ustáleném stavu s lineárními přechody
 Zkušební cyklus WHSC v ustáleném stavu s lineárními přechody se skládá z několika normalizovaných režimů otáček a zatížení, které musí být převedeny pro konkrétní zkoušený motor na základě mapovací křivky na skutečné hodnoty. Motor musí pracovat v každém režimu po předepsanou dobu, přičemž se v prvních 20 ± 1 sekundách lineárně mění otáčky a zatížení. K ověření zkoušky se po jejím dokončení provede regresní analýza mezi referenčními a skutečnými hodnotami otáček, točivého momentu a výkonu.
 Koncentrace každé plynné znečišťující látky, průtok výfukových plynů a výkon se určuje v průběhu celého zkušebního cyklu. Plynné znečišťující látky mohou být zaznamenávány nepřetržitě nebo odebrány pomocí odběrného vaku. Vzorek částic se zředí stabilizovaným ředicím médiem (jako je okolní vzduch). V průběhu celého postupu zkoušky se odebere jeden vzorek a zachytí se jedním vhodným filtrem.
 K provedení výpočtu emisí specifických pro brzdu se vypočte skutečná práce cyklu integrováním skutečného výkonu motoru během cyklu.
 Zkouška WHSC je popsána v tabulce 1. S výjimkou prvního režimu se začátek každého


text:
režimu stanoví jako začátek lineárního přechodu z předcházejícího režimu.
 Tabulka 1
 Zkušební cyklus systému WHSC
 Režim
 Normalizované otáčky
 ( %)
 Normalizovaný točivý moment
 (%)
 Trvání režimu (s),
 včetně 20s lineárního přechodu
 1
 0
 0
 210
 2
 55
 100
 50
 3
 55
 25
 250
 4
 55
 70
 75
 5
 35
 100
 50
 6
 25
 25
 200
 7
 45
 70
 75
 8
 45
 25
 150
 9
 55
 50
 125
 10
 75
 100
 50
 11
 35
 50
 200
 12
 35
 25
 250
 13
 0
 0
 210
 Součet
 1 895
 7.3. Obecné fáze zkoušky
 Následující vývojový diagram uvádí obecné pokyny, které by měly být během zkoušky dodrženy. Podrobnosti o každém kroku jsou uvedeny v příslušných odstavcích. Odchylky od obecných pokynů jsou povoleny, je-li to vhodné, avšak konkrétní požadavky v příslušných odstavcích jsou závazné.
 Při zkoušce WHTC se zkušební postup skládá ze zkoušky se startem za studena, po které následuje buď přirozené nebo nucené chlazení motoru, fáze stabilizace za tepla a start za tepla.
 Při zkoušce WHSC se zkušební postup skládá ze zkoušky se startem za tepla, po kterém následuje stabilizační fáze v režimu WHSC 9.
 7.4. Mapování motoru a referenční cyklus
 Měření motoru, kontroly vlastností motoru a kalibrace systému před zkouškou se vykonají před postupem mapování motoru v souladu s obecným průběhem zkoušky znázorněným v odstavci 7.3.
 Jako základ pro generování referenčního cyklu WHTC a WHSC musí být motor zmapován v provozu s plným zatížením k určení křivek závislostí otáček na maximálním točivém momentu a závislostí otáček na maximálním výkonu. Mapovací křivky se použijí k denormalizaci otáček motoru (odstavec 7.4.6) a točivého momentu motoru (odstavec 7.4.7).
 7.4.1. Zahřátí motoru
 Motor se musí zahřát provozem mezi 75 a 100 % jeho maximálního výkonu nebo podle doporučení výrobce a osvědčeného technického úsudku. Ke konci zahřívání musí být provoz takový, aby se teplota chladiva motoru a mazacího oleje stabilizovala v rozmezí ± 2 % jejich středních hodnot po dobu nejméně 2 minut, nebo dokud nezačne teplotu motoru řídit termostat.
 7.4.2. Určení rozsahu otáček mapování
 Minimální a maximální mapovací otáčky jsou definovány takto:
 Minimální otáčky pro mapování
 =
 volnoběžné otáčky
 Maximální otáčky pro mapování
 =
 nebo otáčky, při kterých točivý moment plného zatížení klesne na nulu, podle toho, která hodnota je menší
 7.4.3. Mapovací křivka motoru
 Když byl motor stabilizován podle odstavce 7.4.1, provede se mapování motoru následujícím postupem:
 a)
 motor se odlehčí a běží při volnoběžných otáčkách;
 b)
 motor běží podle maximálního požadavku operátora při minimálních otáčkách pro mapování;
 c)
 otáčky motoru se zvyšují se středním přírůstkem (8 ± 1) min–1/s z minimálních otáček pro mapování na maximální otáčky pro mapování, nebo při konstantním poměru tak, aby přechod od minimálních do maximálních mapovacích otáček trval 4 až 6 minut. Zaznamenávají se hodnoty otáček motoru a točivého momentu rychlostí nejméně jednoho bodu za sekundu.
 Pokud se ke stanovení negativního referenčního točivého momentu použije odstavec 7.4.7 písm. b), může mapovací křivka pokračovat přímo s minimálním požadavkem operátora od maximálních do minimálních mapovacích otáček.
 7.4.4. Alternativní metody mapování
 Má-li výrobce za to, že výše uvedená metoda mapování není pro určitý


text:
motor bezpečná nebo mu neodpovídá, mohou být použity alternativní metody mapování. Tyto jiné metody musí splňovat záměr vymezených mapovacích postupů k určení maximálního točivého momentu dosažitelného při všech otáčkách motoru, kterých je dosaženo v průběhu zkušebních cyklů. Odchylky od metod mapování uvedených v tomto odstavci musí být z důvodů spolehlivosti nebo reprezentativnosti schváleny orgánem schválení typu zároveň se zdůvodněním jejich použití. V žádném případě se však nesmí pro křivku točivého momentu použít sestupné změny otáček motoru u regulovaných motorů nebo u motorů přeplňovaných turbodmychadlem.
 7.4.5. Opakování zkoušky
 Motor nemusí být zmapován před každým jednotlivým zkušebním cyklem. Motor se musí znovu zmapovat před zkušebním cyklem, jestliže:
 a)
 podle technického úsudku uplynula neúměrně dlouhá doba od posledního mapování nebo
 b)
 byly na motoru vykonány mechanické změny nebo následná kalibrování, které mohou mít vliv na výkon motoru.
 7.4.6. Denormalizace otáček motoru
 Ke generování referenčních cyklů se normalizované otáčky podle dodatku 1 (WHTC) a tabulky 1 (WHSC) denormalizují s použitím následující rovnice:
 (9)
 K určení npref
 se vypočte integrál maximálního točivého momentu z nidle
 po n95h
 z mapovací křivky motoru určené podle odstavce 7.4.3.
 Otáčky motoru na obrázku 4 a 5 jsou definovány takto:
 n
 norm
 jsou normalizované otáčky v dodatku 1 a tabulce 1 vydělené 100
 n
 lo
 jsou nejnižší otáčky, při kterých výkon dosahuje 55 % maximálního výkonu
 n
 pref
 jsou otáčky motoru, při kterých integrál maximálního mapovaného točivého momentu představuje 51 % celého integrálu mezi n
 idle a n
 95h
 n
 hi
 jsou nejvyšší otáčky, při kterých výkon dosahuje 70 % maximálního výkonu
 n
 idle
 jsou volnoběžné otáčky
 n
 95h
 jsou nejvyšší otáčky, při kterých výkon dosahuje 95 % maximálního výkonu
 U motorů (hlavně zážehových) s prudce klesající křivkou regulátoru, kdy zastavení přívodu paliva brání motoru v provozu do n
 hi nebo do n
 95h, platí následující ustanovení:
 n
 hi
 v rovnici 9 se nahradí výrazem n
 Pmax × 1,02
 n
 95h
 se nahradí výrazem n
 Pmax × 1,02
 Obrázek 4
 Definice zkušebních otáček
 Obrázek 5
 Definice npref
 7.4.7. Denormalizace točivého momentu motoru
 Hodnoty točivého momentu v režimu dynamometru motoru podle dodatku 1 k této příloze (WHTC) a tabulky 1 (WHSC) jsou normalizovány na maximální točivý moment při příslušných otáčkách. Ke generování referenčních cyklů musí být hodnoty točivého momentu pro každou individuální hodnotu referenčních otáček určenou podle odstavce 7.4.6 denormalizovány s použitím křivky mapování, která byla stanovena podle odstavce 7.4.3, takto:
 (10)
 kde:
 M
 norm,i
 je normalizovaný točivý moment, v %
 M
 max,i
 je maximální točivý moment z mapovací křivky, Nm
 M
 f,i
 je točivý moment absorbovaný pomocnými zařízeními motoru, jež se mají namontovat, Nm
 M
 r,i
 je točivý moment absorbovaný pomocnými zařízeními motoru, jež se mají odmontovat, Nm
 Jsou-li pomocná zařízení motoru namontována v souladu s odstavcem 6.3.1 a dodatkem 6 k této příloze, rovná se M
 f a M
 r nule.
 Negativní hodnoty točivého momentu v bodech, v nichž je motor poháněn (m v dodatku 1 k této příloze), musí pro účely generování referenčního cyklu přejímat referenční hodnoty určené podle každého z následujících způsobů:
 a)
 negativních 40 % z


text:
pozitivního točivého momentu, který je k dispozici v přidruženém bodu otáček;
 b)
 mapování negativního točivého momentu požadovaného k pohonu motoru z maximálních na minimální mapovací otáčky;
 c)
 určení negativního točivého momentu požadovaného k pohonu motoru při volnoběžných otáčkách a při nhi a lineární interpolace mezi těmito dvěma body.
 7.4.8. Výpočet práce referenčního cyklu
 Práce referenčního cyklu se určí za zkušební cyklus synchronním výpočtem okamžitých hodnot výkonu motoru z referenčních otáček a referenčního točivého momentu, jak je stanoveno v odstavcích 7.4.6 a 7.4.7. K výpočtu práce referenčního cyklu Wref (kWh) se hodnoty okamžitého výkonu motoru integrují za zkušební cyklus. Jestliže nejsou namontována pomocná zařízení v souladu s odstavcem 6.3.1, korigují se okamžité hodnoty výkonu s použitím rovnice (4) podle odstavce 6.3.5.
 Stejná metoda se použije k integrování jak referenčního, tak skutečného výkonu motoru. Jestliže se mají určit hodnoty mezi sousedními referenčními hodnotami nebo sousedními změřenými hodnotami, provede se lineární interpolace. Při integrování práce skutečného cyklu se všechny negativní hodnoty točivého momentu nastaví na nulu a započítají se. Jestliže se integrování provede při frekvenci menší než 5 Hz a jestliže se během daného časového úseku hodnota točivého momentu mění z pozitivní na negativní nebo z negativní na pozitivní, vypočte se negativní podíl a nastaví se na nulu. Pozitivní podíl se započítá do integrované hodnoty.
 7.5. Postupy před zkouškou
 7.5.1. Instalace měřicího zařízení
 Přístroje a odběrné sondy se nainstalují, jak je požadováno. Výfuková trubka se připojí k systému s ředěním plného toku, jestliže je použit.
 7.5.2. Příprava měřicího zařízení pro odběr vzorků
 Před začátkem odběru vzorků emisí se učiní následující kroky:
 a)
 V průběhu 8 hodin předcházejících odběru emisí podle odstavce 9.3.4 se přezkouší těsnost systému;
 b)
 Pro odběr dávek se připojí čisté prostředky k ukládání, jako jsou vyprázdněné vaky;
 c)
 Spustí se všechny měřicí přístroje podle instrukcí výrobce přístrojů a osvědčeného technického úsudku;
 d)
 Nastartují se ředicí systémy, odběrná čerpadla, chladicí ventilátory a systém pro shromažďování údajů;
 e)
 Seřídí se průtoky vzorků na požadované úrovně, s použitím obtoků, je-li to žádoucí;
 f)
 Výměníky tepla v systému odběru vzorků se předehřejí nebo předchladí, aby se nalézaly ve svých provozních rozsazích teplot pro zkoušku;
 g)
 Vyhřívané nebo chlazené součásti, jako jsou odběrná potrubí, filtry, chladiče a čerpadla se stabilizují na své provozní teploty;
 h)
 Systém k ředění toku výfukových plynů se uvede do činnosti nejméně 10 minut před začátkem sledu zkoušek;
 i)
 Všechna elektronická integrační zařízení se před začátkem každého intervalu zkoušky vynulují nebo znovu vynulují.
 7.5.3. Kontrola analyzátorů plynů
 Vyberou se pracovní rozsahy analyzátoru plynu. Jsou přípustné analyzátory emisí s automatickým nebo ručním přepínáním pracovních rozsahů. V průběhu zkušebního cyklu se nesmí přepínat pracovní rozsah analyzátorů emisí. Zároveň se také v průběhu zkušebního cyklu nesmí přepínat zesílení analogového provozního zesilovače (zesilovačů) analyzátoru.
 Odezva na nulu a na plný rozsah stupnice se určí u všech analyzátorů, které používají mezinárodně vysledovatelné plyny, jež odpovídají specifikacím odstavce 9.3.3. U analyzátorů FID se musí nastavit plný rozsah na bázi uhlíkového čísla jedna (C1).
 7.5.4. Příprava filtru k odběru vzorků částic
 Nejméně jednu hodinu před zkouškou se filtr


text:
vloží do Petriho misky, která je chráněna před znečištěním prachem a umožňuje výměnu vzduchu, a umístí se do vážicí komory ke stabilizaci. Na konci doby stabilizace se filtr zváží a zaznamená se vlastní hmotnost filtru. Filtr se pak uloží do uzavřené Petriho misky nebo do utěsněného držáku filtru až do doby, kdy bude potřebný ke zkoušce. Filtr se musí použít do osmi hodin po vyjmutí z vážicí komory.
 7.5.5. Nastavení ředicího systému
 Celkový tok zředěného výfukového plynu v systému s ředěním plného toku nebo tok zředěného výfukového plynu systémem s ředěním části toku musí být seřízen tak, aby nemohlo docházet ke kondenzaci vody v systému a aby se na čele filtru dosáhlo teploty mezi 315 K (42 °C) a 325 K (52 °C).
 7.5.6. Nastartování systému k odběru vzorků částic
 Systém k odběru vzorků částic se nastartuje a nechá se běžet s obtokem. Hladina částic pozadí v ředicím médiu se může určit odběrem vzorků ředicího média před vstupem výfukového plynu do ředicího tunelu. Měření se může provést před zkouškou nebo po ní. Jestliže se měří jak na začátku, tak na konci cyklu, může se vypočítat průměrná hodnota výsledků. Jestliže se k měření pozadí použije jiný systém k odběru vzorků, měří se současně s vlastní zkouškou.
 7.6. Provedení zkoušky WHTC
 7.6.1. Ochlazení motoru
 Může se použít způsob přirozeného nebo nuceného chlazení. U nuceného chlazení se na základě osvědčeného technického úsudku nastaví systémy, které ženou do motoru chladicí vzduch a chladný olej do systému mazání motoru, a odvádějí tak přes systém chlazení motoru teplo z chladicí kapaliny a ze systému následného zpracování výfukových plynů. V případě nuceného ochlazení systému následného zpracování výfukových plynů se nesmí chladicí vzduch použít, dokud se tento systém neochladí pod teplotu, při které dojde k jeho katalytické aktivaci. Není přípustný žádný způsob ochlazování, který by vedl k nereprezentativním emisím.
 7.6.2. Zkouška se startem za studena
 Zkouška se startem za studena se zahájí, když teploty maziva motoru, chladiva a systémů následného zpracování jsou všechny v rozmezí 293 K až 303 K (20 °C až 30°C). Motor se pak nastartuje jedním z následujících postupů:
 a)
 motor se nastartuje postupem doporučeným výrobcem v příručce uživatele, s použitím buď sériově vyrobeného startéru a dostatečně nabité baterie, nebo jiného vhodného napájení; nebo
 b)
 motor se nastartuje dynamometrem. Motor musí být poháněn nejvýše na ± 25 % svých běžných provozních protáčecích otáček. Protáčení se přeruší nejpozději 1 sekundu po rozběhnutí motoru. Nenastartuje-li motor po 15 sekundách protáčení, přeruší se protáčení a určí se příčina selhání startu, kromě případu, kdy příručka pro uživatele nebo příručka pro údržbu a opravy uvádí, že delší doba protáčení je normální.
 7.6.3. Fáze stabilizace za tepla
 Bezprostředně po ukončení zkoušky se startem za studena se motor stabilizuje pro zkoušku se startem za tepla provedením stabilizace za tepla v trvání 10 ± 1 minut.
 7.6.4. Zkouška se startem za tepla
 Motor se nastartuje na konci fáze stabilizace za tepla definované v odstavci 7.6.3 a ke startování se použijí postupy uvedené v odstavci 7.6.2.
 7.6.5. Postup zkoušky
 Postup zkoušky jak se startem


text:
za studena, tak se startem za tepla začíná nastartováním motoru. Jakmile motor běží, spustí se řízení cyklu, aby činnost motoru odpovídala prvnímu bodu seřízení v cyklu.
 Zkouška WHTC se provede podle referenčního cyklu, který je stanoven v odstavci 7.4. Body seřízení, které určují otáčky a točivý moment motoru, musí být udávány s frekvencí 5 Hz nebo vyšší (doporučuje se frekvence 10 Hz). Body seřízení se vypočtou lineární interpolací mezi hodnotami seřízení 1 Hz referenčního cyklu. Skutečné otáčky motoru a točivý moment se registrují nejméně jednou za sekundu v průběhu celého zkušebního cyklu (frekvence 1 Hz) a signály se mohou elektronicky filtrovat.
 7.6.6. Sběr údajů směrodatných pro emise
 Na začátku postupu zkoušky se měřicí zařízení nastartují současně:
 a)
 zahájí se odběr nebo analýza ředicího média, je-li použit systém s ředěním plného toku;
 b)
 zahájí se odběr nebo analýza surového nebo zředěného výfukového plynu podle použité metody;
 c)
 zahájí se měření množství zředěného výfukového plynu a požadovaných teplot a tlaků;
 d)
 zahájí se záznam hmotnostního průtoku výfukového plynu, jestliže je použita analýza surového výfukového plynu;
 e)
 zahájí se záznam zpětnovazebních hodnot otáček a točivého momentu dynamometru.
 Jestliže se měří emise v surovém výfukovém plynu, měří se průběžně koncentrace emisí ((NM)HC, CO a NOx) a hmotnostní průtok výfukového plynu a ukládá se s frekvencí nejméně 2 Hz do počítačového systému. Všechny ostatní údaje se mohou registrovat s frekvencí nejméně 1 Hz. U analogových analyzátorů se zaznamená doba odezvy a kalibrační údaje je možno použít on-line nebo off-line při vyhodnocování údajů.
 Jestliže se používá systém s ředěním plného toku, měří se kontinuálně HC a NOx v ředicím tunelu při frekvenci snímání údajů nejméně 2 Hz. Průměrné koncentrace se určí integrováním signálů analyzátoru po dobu trvání zkušebního cyklu. Doba odezvy systému nesmí být delší než 20 s a popřípadě musí být koordinována s kolísáním toku CVS a s odchylkami doby trvání odběru vzorků / zkušebního cyklu. CO, CO2 a NMHC se mohou určit integrováním signálu nepřetržitého měření nebo analýzou koncentrací plynů shromážděných v průběhu cyklu ve vaku k jímání vzorků. Koncentrace plynných znečišťujících látek v ředicím médiu se určí v místě před vstupem výfukového plynu do ředicího tunelu integrováním nebo shromážděním ve vaku k jímání pozadí. Všechny ostatní parametry, které je třeba měřit, se zaznamenávají s frekvencí nejméně jedno měření za sekundu (1 Hz).
 7.6.7. Odběr vzorků částic
 Na začátku postupu zkoušky se přepne systém odběru vzorků částic z obtoku na shromažďování částic.
 Jestliže je použit systém s ředěním části toku, musí být čerpadlo (čerpadla) k odběru vzorků seřízeno (seřízena) tak, aby se průtok sondou k odběru vzorků částic nebo přenosovou trubkou udržoval v poměru k hmotnostnímu průtoku výfukového plynu, určenému podle odstavce 9.4.6.1.
 Jestliže je použit systém s ředěním plného toku, musí být čerpadlo (čerpadla) k odběru vzorků seřízeno (seřízena) tak, aby se průtok sondou k odběru vzorků částic nebo přenosovou trubkou udržoval na hodnotě nastaveného průtoku s přípustnou odchylkou ± 2,5 %. Jestliže se použije kompenzace průtoku (tj. proporcionální řízení toku vzorků), musí se prokázat, že poměr průtoku hlavním tunelem vůči průtoku vzorků


text:
částic kolísá nejvýše o ± 2,5 % jeho nastavené hodnoty (s výjimkou prvních 10 sekund odběru vzorků). Musí se zaznamenávat průměrné hodnoty teploty a tlaku na vstupu do plynoměru/plynoměrů nebo do přístrojů k měření průtoku. Jestliže není možno udržet nastavený průtok v průběhu úplného cyklu v mezích ± 2,5 % vzhledem k vysokému zatížení filtru částicemi, je zkouška neplatná. Zkouška se musí opakovat s menším průtokem odebíraného vzorku.
 7.6.8. Zastavení motoru a chybná funkce zařízení
 Jestliže se motor zastaví v kterémkoli okamžiku v průběhu zkoušky se startem za studena, je zkouška neplatná. Motor se musí stabilizovat a znovu nastartovat podle požadavků odstavce 7.6.2 a zkouška se musí opakovat.
 Jestliže se motor zastaví v kterémkoli okamžiku v průběhu zkoušky se startem za tepla, je zkouška se startem za tepla neplatná. Motor se musí stabilizovat podle odstavce 7.6.3 a zkouška se startem za tepla se musí opakovat. V tomto případě není potřebné opakovat zkoušku se startem za studena.
 Jestliže dojde v průběhu zkušebního cyklu k chybné funkci některého z požadovaných zkušebních zařízení, je zkouška neplatná a musí se opakovat podle výše uvedených ustanovení.
 7.7. Provedení zkoušky WHSC
 7.7.1. Přípravná stabilizace ředicího systému a motoru
 Ředicí systém a motor se nastartuje a zahřeje podle odstavce 7.4.1. Po zahřátí se motor a odběrný systém stabilizují provozem motoru v režimu 9 (viz odstavec 7.2.2 tabulka 1) po dobu nejméně 10 minut, přičemž je současně v chodu ředicí systém. Mohou se jímat předběžné vzorky emisí částic. Tyto odběrné filtry nemusí být stabilizovány ani váženy a mohou být vyřazeny. Průtoky se nastaví přibližně na hodnoty vybrané pro zkoušku. Po přípravné stabilizaci se motor zastaví.
 7.7.2. Startování motoru
 5 ± 1 minut po ukončení přípravné stabilizace režimem 9, jak je popsáno v odstavci 7.7.1, se motor nastartuje podle postupu pro startování doporučeného výrobcem v příručce pro uživatele, s použitím buď sériově vyrobeného startéru, nebo dynamometru, podle odstavce 7.6.2.
 7.7.3. Postup zkoušky
 Zkouška začne poté, co motor běží, a do jedné minuty poté, co je činnost motoru řízena tak, aby mohl začít první režim cyklu (volnoběh).
 Cyklus WHSC se provede podle pořadí zkušebních režimů, jak je uvedeno v tabulce 1 odstavci 7.2.2.
 7.7.4. Sběr údajů směrodatných pro emise
 Na začátku postupu zkoušky se měřicí zařízení nastartují současně:
 a)
 zahájí se odběr nebo analýza ředicího média, je-li použit systém s ředěním plného toku;
 b)
 zahájí se odběr nebo analýza surového nebo zředěného výfukového plynu podle použité metody;
 c)
 zahájí se měření množství zředěného výfukového plynu a požadovaných teplot a tlaků;
 d)
 zahájí se záznam hmotnostního průtoku výfukového plynu, jestliže je použita analýza surového výfukového plynu;
 e)
 zahájí se záznam zpětnovazebních hodnot otáček a točivého momentu dynamometru.
 Jestliže se měří emise v surovém výfukovém plynu, měří se průběžně koncentrace emisí ((NM)HC, CO a NOx) a hmotnostní průtok výfukového plynu a ukládá se s frekvencí nejméně 2 Hz do počítačového systému. Všechny ostatní údaje se mohou zaznamenávat s frekvencí nejméně 1 Hz. U analogových analyzátorů se zaznamená doba odezvy a kalibrační údaje je možno použít on-line nebo off-line při vyhodnocování údajů.
 Jestliže


text:
se používá systém s ředěním plného toku, měří se kontinuálně HC a NOx v ředicím tunelu při frekvenci snímání údajů nejméně 2 Hz. Průměrné koncentrace se určí integrováním signálů analyzátoru po dobu trvání zkušebního cyklu. Doba odezvy systému nesmí být delší než 20 s a popřípadě musí být koordinována s kolísáním toku CVS a s odchylkami doby trvání odběru vzorků / zkušebního cyklu. CO, CO2 a NMHC se mohou určit integrováním signálu nepřetržitého měření nebo analýzou koncentrací plynů shromážděných v průběhu cyklu ve vaku k jímání vzorků. Koncentrace plynných znečišťujících látek v ředicím médiu se určí v místě před vstupem výfukového plynu do ředicího tunelu integrováním nebo shromážděním ve vaku k jímání pozadí. Všechny ostatní parametry, které je třeba měřit, se zaznamenávají s frekvencí nejméně jedno měření za sekundu (1 Hz).
 7.7.5. Odběr vzorků částic
 Na začátku postup zkoušky se přepne systém odběru vzorků částic z obtoku na shromažďování částic. Jestliže je použit systém s ředěním části toku, musí být čerpadlo (čerpadla) k odběru vzorků seřízeno (seřízena) tak, aby se průtok sondou k odběru vzorků částic nebo přenosovou trubkou udržoval v poměru k hmotnostnímu průtoku výfukového plynu, určenému podle odstavce 9.4.6.1.
 Jestliže je použit systém s ředěním plného toku, musí být čerpadlo (čerpadla) k odběru vzorků seřízeno (seřízena) tak, aby se průtok sondou k odběru vzorků částic nebo přenosovou trubkou udržoval na hodnotě nastaveného průtoku s přípustnou odchylkou ± 2,5 %. Jestliže se použije kompenzace průtoku (tj. proporcionální řízení toku vzorků), musí se prokázat, že poměr průtoku hlavním tunelem vůči průtoku vzorků částic kolísá nejvýše o ± 2,5 % jeho nastavené hodnoty (s výjimkou prvních 10 sekund odběru vzorků). Musí se zaznamenávat průměrné hodnoty teploty a tlaku na vstupu do plynoměru/plynoměrů nebo do přístrojů k měření průtoku. Jestliže není možno udržet nastavený průtok v průběhu úplného cyklu v mezích ± 2,5 % vzhledem k vysokému zatížení filtru částicemi, je zkouška neplatná. Zkouška se musí opakovat s menším průtokem odebíraného vzorku.
 7.7.6. Zastavení motoru a chybná funkce zařízení
 Jestliže se motor kdykoli v průběhu cyklu zastaví, je zkouška neplatná. Motor se musí stabilizovat podle odstavce 7.7.1 a znovu nastartovat podle odstavce 7.7.2 a zkouška se musí opakovat.
 Jestliže dojde v průběhu zkušebního cyklu k chybné funkci některého z požadovaných zkušebních zařízení, je zkouška neplatná a musí se opakovat podle výše uvedených ustanovení.
 7.8. Postupy po provedení zkoušky
 7.8.1. Úkony po zkoušce
 Při ukončení zkoušky se zastaví měření hmotnostního průtoku výfukového plynu, objemu zředěného výfukového plynu, průtok plynu do odběrných vaků a čerpadlo k odběru vzorků částic. U integrovaného systému analyzátoru musí odběr vzorků pokračovat, dokud neuplynou časové intervaly odezvy systému.
 7.8.2. Ověření proporcionálního odběru vzorků
 U každé proporcionální dávky odebraných vzorků, jako je vzorek v jímacím vaku nebo vzorek částic, se ověří, že byl udržován proporcionální odběr podle odstavců 7.6.7 a 7.7.5. Každý vzorek, který nesplňuje požadavky, se pokládá za neplatný.
 7.8.3. Stabilizování a vážení filtru částic
 Filtr částic se musí umístit do zakrytých nebo utěsněných nádržek nebo se uzavřou držáky filtru, aby se odběrné filtry chránily proti kontaminaci z okolí.


text:
Takto chráněný filtr se vrátí do vážicí komory. Filtr se musí stabilizovat po dobu nejméně jedné hodiny a pak se zváží podle odstavce 9.4.5. Celková hmotnost filtru se zaznamená.
 7.8.4. Ověření posunu
 Co nejdříve, avšak nejpozději do 30 minut po ukončení zkušebního cyklu nebo v průběhu stabilizace, se určí odezvy na nulu a na plný rozsah pro použité měřicí rozsahy analyzátoru plynů. Pro účely tohoto odstavce je zkušební cyklus definován takto:
 a)
 pro WHTC: úplný sled: za studena – stabilizace – za tepla;
 b)
 pro zkoušku WHTC se startem za tepla (odstavec 6.6): sled: stabilizace – za tepla;
 c)
 pro zkoušku WHTC se startem za tepla a s vícenásobnou regenerací (odstavec 6.6): celkový počet zkoušek se startem za tepla;
 d)
 pro WHSC: zkušební cyklus.
 Pro posun analyzátoru platí následující ustanovení:
 a)
 odezvy na nulu a na plný rozsah před zkouškou, a dále na nulu a na plný rozsah po zkoušce se mohou přímo vložit do rovnice 66 podle odstavce 8.6.1, aniž by se určil posun;
 b)
 jestliže je posun mezi výsledky před zkouškou a po zkoušce menší než 1 % plného rozsahu stupnice, mohou se použít změřené koncentrace bez korekce, nebo se mohou korigovat posunem podle odstavce 8.6.1;
 c)
 jestliže se rozdíl posunu mezi výsledky před zkouškou a po zkoušce rovná 1 % plného rozsahu stupnice nebo je větší než tato hodnota, zkouška je neplatná, nebo se změřené koncentrace musí korigovat posunem podle odstavce 8.6.1.
 7.8.5. Analýza plynných vzorků v jímacím vaku
 Co možno nejdříve se provedou následující úkony:
 a)
 vzorky plynů v jímacím vaku se analyzují nejpozději do 30 minut po ukončení zkoušky se startem za tepla nebo v době stabilizace před zkouškou se startem za studena;
 b)
 vzorky pozadí se analyzují do 60 minut po ukončení zkoušky se startem za tepla.
 7.8.6. Potvrzení správnosti práce cyklu
 Před vypočtením skutečné práce cyklu se vypustí všechny body měření zaznamenané v průběhu startování motoru. Skutečná práce cyklu se určí za celý cyklus tak, že se synchronně použijí hodnoty skutečných otáček a skutečného točivého momentu k výpočtu okamžitých hodnot výkonu motoru. Okamžité hodnoty výkonu motoru se integrují za celý zkušební cyklus k výpočtu skutečné práce cyklu Wact (kWh). Jestliže nejsou namontována pomocná zařízení v souladu s odstavcem 6.3.1, korigují se okamžité hodnoty výkonu s použitím rovnice (4) podle odstavce 6.3.5.
 K integraci skutečného výkonu motoru se použije tatáž metodika popsaná v odstavci 7.4.8.
 Skutečná práce cyklu Wact se použije k porovnání s prací referenčního cyklu Wref a k výpočtu emisí specifických pro brzdu (viz odstavec 8.6.3).
 Wact musí být mezi 85 % a 105 % hodnoty Wref.
 7.8.7. Statistické údaje k potvrzení správnosti zkušebního cyklu
 Jak pro WHTC, tak pro WHSC se provedou lineární regrese skutečných hodnot (n
 act, M
 act, P
 act) na referenční hodnoty (n
 ref, M
 ref, P
 ref).
 Pro minimalizaci zkreslujícího účinku časové prodlevy mezi skutečnými hodnotami a hodnotami referenčního cyklu se může celý sled skutečných signálů otáček a točivého momentu časově posunout před sled referenčních otáček a točivého momentu nebo za něj. Jsou-li skutečné signály posunuty, musí


text:
se otáčky a točivý moment posunout o stejnou hodnotu a ve stejném směru.
 Použije se metoda nejmenších čtverců s nejvhodnější rovnicí, která má tvar:
 (11)
 kde:
 y
 je skutečná hodnota otáček (ot/min), točivého momentu (Nm) nebo výkonu (kW)
 a
 1
 je sklon regresní přímky
 x
 je referenční hodnota otáček (ot/min), točivého momentu (Nm) nebo výkonu (kW)
 a
 0
 je pořadnice regresní přímky s osou y
 Pro každou regresní přímku se vypočte směrodatná chyba odhadnuté hodnoty (SEE) y jako funkce x a koeficient určení (r2).
 Doporučuje se, aby se tato analýza vykonala při 1 Hz. Aby byla zkouška pokládána za platnou, musí být splněna kritéria tabulky 2 (WHTC) nebo tabulky 3 (WHSC).
 Tabulka 2:
 Dovolené odchylky regresní přímky u cyklu WHTC
 Rychlost
 Točivý moment
 Výkon
 Směrodatná chyba odhadu (SEE) y jako funkce x
 nejvýše 5 % maximálních otáček při zkoušce
 nejvýše 10 % maximálního točivého momentu motoru
 nejvýše 10 % maximálního výkonu motoru
 Sklon regresní přímky, a
 1
 0,95 až 1,03
 0,83–1,03
 0,89–1,03
 Koeficient určení, r
 2
 nejméně 0,970
 nejméně 0,850
 nejméně 0,910
 Pořadnice regresní přímky s osou y, a
 0
 nejvýše 10 % otáček volnoběhu
 ± 20 Nm nebo ± 2 % maximálního točivého momentu podle toho, která hodnota je větší
 ± 4 kW nebo ± 2 % maximálního výkonu podle toho, která hodnota je větší
 Tabulka 3
 Dovolené odchylky regresní přímky u cyklu WHSC
 Rychlost
 Točivý moment
 Výkon
 Směrodatná chyba odhadu (SEE) y jako funkce x
 nejvýše 1 % maximálních otáček při zkoušce
 nejvýše 2 % maximálního točivého momentu motoru
 nejvýše 2 % maximálního výkonu motoru
 Sklon regresní přímky, a
 1
 0,99 až 1,01
 0,98–1,02
 0,98–1,02
 Koeficient určení, r
 2
 nejméně 0,990
 nejméně 0,950
 nejméně 0,950
 Pořadnice regresní přímky s osou y, a
 0
 nejvýše 1 % maximálních otáček při zkoušce
 ± 20 Nm nebo ± 2 % maximálního točivého momentu podle toho, která hodnota je větší
 ± 4 kW nebo ± 2 % maximálního výkonu podle toho, která hodnota je větší
 Pouze pro účely regrese je možné před regresním výpočtem vypustit body měření uvedené v tabulce 4. Avšak tyto body nelze vypustit při výpočtu práce cyklu a při výpočtu emisí. Tyto body se mohou vypustit pro celý cyklus nebo kteroukoli jeho část.
 Tabulka 4
 Přípustná vypuštění bodů měření z regresní analýzy
 Případ
 Podmínky
 Přípustná vypuštění bodů měření
 Minimální požadavek operátora (bod volnoběhu)
 n
 ref = 0 %
 a
 M
 ref = 0 %
 a
 a
 otáčky a výkon
 Minimální požadavek operátora (bod, kdy je motor poháněn zkušebním stavem)
 M
 ref < 0 %
 výkon a točivý moment
 Minimální požadavek operátora
 n
 act ≤ 1,02 n
 ref a M
 act > M
 ref
 nebo
 n
 act > n
 ref a M
 act ≤ M
 ref'
 nebo
 n
 act > 1,02 n
 ref a
 výkon a buď točivý moment, nebo otáčky
 Maximální požadavek operátora
 n
 act < n
 ref a M
 act ≥ M
 ref
 nebo
 n
 act ≥ 0,98 n
 ref a M
 act < M
 ref
 nebo
 n
 act < 0,98 n
 ref a
 výkon a buď točivý


text:
moment, nebo otáčky
 8. VÝPOČET EMISÍ
 Konečné výsledky zkoušky se zaokrouhlí jedenkrát na takový počet míst za desetinnou čárkou, který je uveden v příslušné normě pro emise, plus jedna doplňková významná číslice podle normy ASTM E 29-06B. Není přípustné žádné zaokrouhlování mezilehlých hodnot použitých k určení konečného výsledku emisí specifických pro zkušební stav.
 Výpočet uhlovodíků a/nebo uhlovodíků jiných než methan je založen na molárním poměru uhlíku/vodíku/kyslíku (C/H/O) v palivu:
 CH1,86O0,006 pro motorovou naftu (B7),
 CH2,92O0,46 pro ethanol pro určené vznětové motory (ED95),
 CH1,93O0,032 pro benzin (E10),
 CH2,74O0,385 pro ethanol (E85),
 CH2,525 pro LPG (zkapalněný ropný plyn),
 CH4 pro NG (zemní plyn) a biomethan.
 Příklady postupů výpočtu jsou uvedeny v dodatku 5 k této příloze.
 Výpočet emisí na molárním základě podle přílohy 7 celosvětového technického předpisu GTR č. 11 týkající se zkušebního protokolu o emisích výfukových plynů u nesilničních mobilních strojů (NRMM) je přípustný s předchozím souhlasem orgánu schválení typu.
 8.1. Korekce suchého/vlhkého stavu
 Jestliže se emise měří na suchém základě, převede se změřená koncentrace na vlhký základ podle následujícího vzorce:
 (12)
 kde:
 c
 d
 je koncentrace v suchém stavu v ppm nebo % objemu
 kw
 je korekční faktor suchého/vlhkého stavu (k
 w,a, k
 w,e nebo k
 w,d podle toho, která rovnice se použila)
 8.1.1. Surové výfukové plyny
 (13)
 nebo
 (14)
 nebo
 (15)
 přičemž
 (16)
 a
 (17)
 kde:
 H
 a
 je vlhkost nasávaného vzduchu, g vody na 1 kg vzduchu v suchém stavu
 w
 ALF
 je obsah vodíku v palivu, % hmot.
 q
 mf,i
 je okamžitý hmotnostní průtok paliva, kg/s
 q
 mad,I
 je okamžitý hmotnostní průtok suchého nasávaného vzduchu, kg/s
 p
 r
 je tlak vodních par po chladicí lázni, kPa
 p
 b
 je celkový atmosférický tlak, kPa
 w
 DEL
 je obsah dusíku v palivu, % hmot.
 w
 EPS
 je obsah kyslíku v palivu, % hmot.
 α
 je molární poměr vodíku v palivu
 c
 CO2
 je hodnota koncentrace CO2 v suchém stavu, %
 c
 CO
 je koncentrace CO v suchém stavu, %
 Rovnice (13) a (14) jsou v zásadě totožné, přičemž se faktor 1,008 v rovnicích (13) a (15) přibližně blíží přesnější hodnotě jmenovatele v rovnici (14).
 8.1.2. Ředěný výfukový plyn
 (18)
 nebo
 (19)
 přičemž
 (20)
 kde:
 α
 je molární poměr vodíku v palivu
 c
 CO2w
 koncentrace CO2 ve vlhkém stavu, %
 c
 CO2d
 je hodnota koncentrace CO2 v suchém stavu, %
 H
 d
 je vlhkost ředicího média, g vody v 1 kg vzduchu v suchém stavu
 H
 a
 je vlhkost nasávaného vzduchu, g vody na 1 kg vzduchu v suchém stavu
 D
 je faktor ředění (viz odstavec 8.5.2.3.2)
 8.1.3. Ředicí médium
 (21)
 přičemž
 (22)
 kde:
 H
 d
 je vlhkost ředicího média, g vody v 1 kg vzduchu v suchém stavu
 8.2. Korekce vlhkosti u NOx
 Protože emise NOx závisejí na podmínkách okolního vzduchu, koriguje se koncentrace NOx vlhkostí s použitím faktorů uvedených v odstavcích 8.2.1 nebo 8.2.2. Vlhkost nasávaného vzduchu Ha lze vypočítat z hodnot změřené relativní vlhkosti, změřeného rosného bodu, změřeného tlaku vodních par nebo z měření psychrometrem, s použitím všeobecně přijatých rovnic.
 8.2.1. Vznětové motory
 (23)
 kde:
 H
 a


text:
je vlhkost nasávaného vzduchu, g vody na 1 kg vzduchu v suchém stavu
 8.2.2. Zážehové motory
 (24)
 kde:
 H
 a
 je vlhkost nasávaného vzduchu, g vody na 1 kg vzduchu v suchém stavu
 8.3. Korekce filtru částic vztlakovým účinkem
 Hmotnost filtru k odběru vzorků částic je nutno korigovat jeho vztlakovým účinkem ve vzduchu. Korekce vztlakovým účinkem závisí na hustotě filtru k odběru vzorků částic, hustotě vzduchu a hustotě kalibračního závaží vah a neuvažuje vztlakový účinek samotných znečišťujících částic. Vztlakovým účinkem se musí korigovat jak hmotnost obalu filtru, tak celková hmotnost filtru.
 Jestliže hustota materiálu filtru není známa, použijí se následující hodnoty hustoty:
 a)
 filtr ze skleněných vláken pokrytých teflonem: 2 300 kg/m3;
 b)
 filtr tvořený teflonovou membránou: 2 144 kg/m3;
 c)
 filtr s teflonovou membránou a polymetylpentenovým nosným kroužkem: 920 kg/m3.
 Pro kalibrační závaží z nerezové oceli se použije hustota 8 000 kg/m3. Jsou-li kalibrační závaží z jiného materiálu, musí být známa jejich hustota.
 Použije se tato rovnice:
 (25)
 přičemž
 (26)
 kde:
 m
 uncor
 je nekorigovaná hmotnost filtru částic, mg
 ρ
 a
 je hustota vzduchu, kg/m3
 ρ
 w
 je hustota kalibračního závaží vah, kg/m3
 ρ
 f
 je hustota filtru k odběru vzorků částic, kg/m3
 p
 b
 je celkový atmosférický tlak, kPa
 T
 a
 je teplota vzduchu prostředí, v kterém jsou váhy, K
 28,836
 je molární hmotnost vzduchu při referenční vlhkosti (282,5 K), g/mol
 8,3144
 je molární plynová konstanta
 Hmotnost vzorku částic m
 p použitá v odstavcích 8.4.3 a 8.5.3 se vypočte takto:
 (27)
 kde:
 m
 f,G
 je celková hmotnost filtru částic korigovaná vztlakovým účinkem, mg
 m
 f,T
 je celková hmotnost obalu filtru částic korigovaná vztlakovým účinkem, mg
 8.4. Ředění části toku (PFS) a měření emisí v surovém výfukovém plynu
 K výpočtu hmotnosti emisí se používají signály okamžité koncentrace plynných složek, které se násobí okamžitým hmotnostním průtokem výfukového plynu. Hmotnostní průtok výfukového plynu se může měřit přímo nebo se může vypočítat s použitím metody měření nasávaného vzduchu a průtoku paliva, metody sledovacího plynu nebo měření nasávaného vzduchu a poměru vzduchu a paliva. Zvláštní pozornost je třeba věnovat dobám odezvy jednotlivých přístrojů. Tyto rozdíly je nutno brát v úvahu při časové synchronizaci signálů. U částic se používají signály hmotnostního průtoku výfukového plynu k regulaci systému s ředěním části toku pro odběr vzorku proporcionálního hmotnostnímu průtoku výfukového plynu. Proporcionalitu je třeba kontrolovat regresní analýzou mezi tokem vzorku a tokem výfukového plynu podle odstavce 9.4.6.1. Schéma principu úplného systému je znázorněno na obrázku 6.
 Obrázek 6:
 Schéma systému k měření emisí v surovém výfukovém plynu a v části toku
 8.4.1. Určení hmotnostního průtoku výfukových plynů
 8.4.1.1. Úvod
 K výpočtu emisí v surových výfukových plynech a k regulaci systému s ředěním části toku je nutné znát hmotnostní průtok výfukových plynů. K určení hmotnostního průtoku výfukových plynů lze použít některou z metod popsaných v odstavcích 8.4.1.3 až 8.4.1.7.
 8.4.1.2. Doba odezvy
 K výpočtu emisí musí být doba odezvy u kterékoli z metod popsaných v odstavcích 8.4.1.3 až 8.4.1.7 rovna nebo kratší, než je doba odezvy analyzátoru ≤ 10 s, požadovaná podle odstavce 9.3.5.
 K regulaci systému


text:
s ředěním části toku se požaduje rychlejší odezva. U systému s ředěním části toku s on-line kontrolou se požaduje doba odezvy ≤ 0,3 sekundy. U systému s ředěním části toku s dopřednou kontrolou na základě předem zaznamenané zkoušky se požaduje doba odezvy systému měření průtoku výfukových plynů ≤ 5 sekund s dobou náběhu ≤ 1 sekunda. Dobu odezvy systému stanoví výrobce přístroje. Kombinované požadavky na dobu odezvy systému měření průtoku výfukových plynů a systému s ředěním části toku jsou uvedeny v odstavci 9.4.6.1.
 8.4.1.3. Postup přímého měření
 Přímé měření okamžitého průtoku výfukových plynů se musí provádět pomocí systémů, jako jsou:
 a)
 přístroje k měření rozdílu tlaků, např. průtoková tryska (podrobnosti viz norma ISO 5167);
 b)
 ultrazvukový průtokoměr;
 c)
 vírový průtokoměr.
 Je třeba přijmout bezpečnostní opatření, aby se zabránilo chybám měření, které způsobí chyby hodnot emisí. K těmto bezpečnostním opatřením patří opatrná instalace přístroje do výfukového zařízení motoru podle doporučení výrobce přístroje a v souladu s osvědčenou technickou praxí. Instalace zařízení nesmí ovlivnit zejména vlastnosti motoru a emise.
 Průtokoměry musí splňovat požadavky na linearitu podle odstavce 9.2.
 8.4.1.4. Postup měření vzduchu a paliva
 Vhodnými průtokoměry se měří průtok vzduchu a paliva. Výpočet okamžitého průtoku výfukového plynu se provádí takto:
 (28)
 kde:
 q
 mew,i
 je okamžitý hmotnostní průtok výfukového plynu, kg/s
 q
 maw,i
 je okamžitý hmotnostní průtok nasávaného vzduchu, kg/s
 q
 mf,i
 je okamžitý hmotnostní průtok paliva, kg/s
 Průtokoměry musí splňovat požadavky na linearitu podle odstavce 9.2, avšak musí být dostatečně přesné, aby splňovaly také požadavky na linearitu pro průtok výfukových plynů.
 8.4.1.5. Sledovací postup měření
 Tato metoda zahrnuje měření koncentrace sledovacího plynu ve výfukových plynech.
 Známé množství inertního plynu (např. čistého helia) se vpustí do toku výfukového plynu jako sledovací plyn. Plyn se smíchá s výfukovými plyny a tím se zředí, nesmí však reagovat ve výfukovém potrubí. Pak se měří koncentrace plynu ve vzorku výfukových plynů.
 Aby se zajistilo dokonalé smísení sledovacího plynu, musí být odběrná sonda vzorku výfukového plynu umístěna ve vzdálenosti nejméně 1 m nebo třicetinásobku průměru výfukové trubky (podle toho, která vzdálenost je větší) za bodem vstřiku sledovacího plynu ve směru proudění. Odběrná sonda může být umístěna blíže k bodu vstřiku, jestliže se ověří dokonalé smísení porovnáním koncentrace sledovacího plynu s referenční koncentrací, je-li sledovací plyn vstříknut před vstupem do motoru.
 Průtok sledovacího plynu se nastaví tak, aby koncentrace sledovacího plynu při volnoběhu motoru po smíchání byla nižší než plný rozsah stupnice analyzátoru sledovacího plynu.
 Výpočet průtoku výfukového plynu se provede takto:
 (29)
 kde:
 q
 mew,i
 je okamžitý hmotnostní průtok výfukového plynu, kg/s
 q
 vt
 je průtok sledovacího plynu, cm3/min
 c
 mix,i
 je okamžitá koncentrace sledovacího plynu po smísení, ppm
 ρ
 e
 je hustota výfukových plynů, kg/m3 (srov. tabulka 5)
 c
 b
 je koncentrace pozadí sledovacího plynu v nasávaném vzduchu, ppm
 Koncentraci pozadí sledovacího plynu (cb) je možno určit jako průměrnou hodnotu z koncentrace pozadí změřené bezprostředně před zkouškou a po zkoušce.
 Je-li koncentrace pozadí menší než 1 % koncentrace sledovacího plynu po smísení (cmix,i) při nejvyšším průtoku výfukového plynu, je možno koncentraci pozadí nebrat v úvahu.
 Celý


text:
systém musí splňovat požadavky na linearitu průtoku výfukového plynu podle odstavce 9.2.
 8.4.1.6. Metoda měření průtoku vzduchu a poměru vzduchu a paliva
 Touto metodou se určuje výpočet hmotnostního průtoku výfukového plynu z průtoku vzduchu a z poměru vzduchu k palivu. Okamžitá hmotnost výfukového plynu se vypočte takto:
 (30)
 přičemž
 (31)
 (32)
 kde:
 q
 maw,i
 je okamžitý hmotnostní průtok nasávaného vzduchu, kg/s
 je stechiometrický poměr vzduchu a paliva, kg/kg
 λ
 i
 je okamžitý poměr přebytečného vzduchu
 c
 CO2d
 je hodnota koncentrace CO2 v suchém stavu, %
 c
 COd
 je koncentrace CO v suchém stavu, ppm
 c
 HCw
 je koncentrace HC ve vlhkém stavu, ppm
 Průtokoměr vzduchu a analyzátory musí splňovat požadavky na linearitu podle odstavce 9.2 a celý systém musí splňovat požadavky na linearitu průtoku výfukového plynu podle odstavce 9.2.
 Je-li k měření poměru nadbytečného vzduchu použito zařízení k měření poměru vzduchu a paliva, např. čidlo typu zirkonium, musí splňovat požadavky v odstavci 9.3.2.7.
 8.4.1.7. Metoda bilance uhlíku
 Tato metoda zahrnuje výpočet hmotnosti výfukového plynu z průtoku paliva a plynných složek výfukového plynu obsahujících uhlík. Okamžitý hmotnostní průtok výfukového plynu se vypočte takto:
 (33)
 přičemž
 (34)
 a
 (35)
 kde:
 q
 mf,i
 je okamžitý hmotnostní průtok paliva, kg/s
 H
 a
 je vlhkost nasávaného vzduchu, g vody na 1 kg vzduchu v suchém stavu
 w
 BET
 je obsah uhlíku v palivu, % hmot.
 w
 ALF
 je obsah vodíku v palivu, % hmot.
 w
 DEL
 je obsah dusíku v palivu, % hmot.
 w
 EPS
 je obsah kyslíku v palivu, % hmot.
 c
 CO2d
 je hodnota koncentrace CO2 v suchém stavu, %
 c
 CO2d,a
 je koncentrace CO2 v suchém stavu v nasávaném vzduchu, %
 c
 CO
 je koncentrace CO v suchém stavu, ppm
 c
 HCw
 je koncentrace HC ve vlhkém stavu, ppm
 8.4.2. Určení plynných složek
 8.4.2.1. Úvod
 Plynné složky v surovém výfukovém plynu emitované ze zkoušeného motoru se měří měřicími systémy a systémy odběru vzorků popsanými v odstavci 9.3 a dodatku 2 k této příloze. Údaje se vyhodnotí podle odstavce 8.4.2.2.
 V odstavcích 8.4.2.3 a 8.4.2.4 jsou popsány dva postupy výpočtu, které jsou rovnocenné pro referenční palivo podle přílohy 5. Postup podle odstavce 8.4.2.3 je jednodušší, protože k poměru mezi složkami a hustotou výfukových plynů používá tabulku hodnot u. Postup podle odstavce 8.4.2.4 je přesnější pro jakosti paliva, které jsou odlišné od specifikací v příloze 5, avšak vyžaduje elementární analýzu složení paliva.
 8.4.2.2. Vyhodnocení údajů
 Údaje týkající se emisí se zaznamenávají a ukládají v souladu s odstavcem 7.6.6.
 K výpočtu hmotnostních emisí plynných složek se průběhy zaznamenaných koncentrací a průběh hmotnostního průtoku výfukového plynu časově synchronizují podle doby transformace definované v odstavci 3.1. Proto se doba odezvy každého analyzátoru plynných emisí a systému hmotnostního průtoku výfukového plynu určí podle příslušného z odstavců 8.4.1.2 a 9.3.5 a zaznamená se.
 8.4.2.3. Výpočet hmotnostních emisí na základě hodnot sestavených do tabulky
 Hmotnost znečišťujících látek (g/zkouška) se určí výpočtem okamžitých hmotnostních emisí z koncentrací surových znečišťujících látek a hmotnostního průtoku výfukového plynu, vyrovnaných podle doby transformace, jak je stanoveno v odstavci 8.4.2.2, integrováním okamžitých hodnot v průběhu cyklu


text:
a vynásobením integrovaných hodnot hodnotami u z tabulky 5. Je-li měřeno na suchém základě, před prováděním dalších výpočtů se uplatní na hodnoty okamžité koncentrace korekce suchého/vlhkého stavu podle odstavce 8.1.
 K výpočtu NOx se hmotnostní emise případně vynásobí korekčním faktorem vlhkosti kh,D nebo kh,G podle odstavce 8.2.
 Použije se následující rovnice:
 (g/zkouška)
 (36)
 kde:
 u
 gas
 je příslušná hodnota složky výfukového plynu z tabulky 5
 c
 gas,i
 je okamžitá koncentrace složky ve výfukových plynech, ppm
 q
 mew,i
 je okamžitý hmotnostní průtok výfukových plynů, kg/s
 f
 je frekvence snímání údajů, Hz
 n
 je počet provedených měření
 Tabulka 5
 Hodnoty u a hustoty složek surových výfukových plynů
 Palivo
 ρe
 Plyn
 NOx
 CO
 HC
 CO2
 O2
 CH4
 ρgas [kg/m3]
 2,053
 1,250
 (2)
 1,9636
 1,4277
 0,716
 ugas
 (3)
 Motorová nafta (B7)
 1,2943
 0,001586
 0,000966
 0,000482
 0,001517
 0,001103
 0,000553
 Ethanol (ED95)
 1,2768
 0,001609
 0,000980
 0,000780
 0,001539
 0,001119
 0,000561
 CNG (4)
 1,2661
 0,001621
 0,000987
 0,000528 (5)
 0,001551
 0,001128
 0,000565
 Propan
 1,2805
 0,001603
 0,000976
 0,000512
 0,001533
 0,001115
 0,000559
 Butan
 1,2832
 0,001600
 0,000974
 0,000505
 0,001530
 0,001113
 0,000558
 LPG (6)
 1,2811
 0,001602
 0,000976
 0,000510
 0,001533
 0,001115
 0,000559
 Benzin (E10)
 1,2931
 0,001587
 0,000966
 0,000499
 0,001518
 0,001104
 0,000553
 Ethanol (E85)
 1,2797
 0,001604
 0,000977
 0,000730
 0,001534
 0,001116
 0,000559
 8.4.2.4. Výpočet hmotnostních emisí na základě přesných rovnic
 Hmotnost znečišťujících látek (g/zkouška) se určí výpočtem okamžitých hmotnostních emisí z koncentrací surových znečišťujících látek, hodnot u a hmotnostního průtoku výfukových plynů, vyrovnaných podle doby transformace, jak je stanoveno v odstavci 8.4.2.2, a integrováním okamžitých hodnot v průběhu cyklu. Je-li měřeno na suchém základě, před prováděním dalších výpočtů se uplatní na hodnoty okamžité koncentrace korekce suchého/vlhkého stavu podle odstavce 8.1.
 K výpočtu NOx se hmotnostní emise vynásobí korekčním faktorem vlhkosti k
 h,D nebo k
 h,G podle odstavce 8.2.
 Použije se následující rovnice:
 (g/zkouška)
 (37)
 kde:
 u
 gas
 se vypočte z rovnice 38 nebo 39
 c
 gas,i
 je okamžitá koncentrace složky ve výfukových plynech, ppm
 q
 mew,i
 je okamžitý hmotnostní průtok výfukových plynů, kg/s
 f
 je frekvence snímání údajů, Hz
 n
 je počet provedených měření
 Okamžité hodnoty u se vypočtou takto:
 (38)
 nebo
 (39)
 přičemž
 (40)
 kde:
 M
 gas
 je molární hmotnost složky plynu, g/mol (viz dodatek 5 k této příloze)
 Me,i
 je okamžitá molární hmotnost výfukových plynů, g/mol
 ρ
 gas
 je hustota složky plynu, kg/m3
 ρ
 e,i
 je okamžitá hustota výfukových plynů, kg/m3
 Molární hmotnost výfukových plynů M
 e se vypočte pro obecné složení paliva CHaO
 e
 N
 d
 S
 g
 , za předpokladu úplného spalování, takto:
 (41)
 kde:
 q
 maw,i
 je okamžitý hmotnostní průtok nasávaného vzduchu na vlhkém základě, kg/s
 q
 mf,i
 je okamžitý hmotnostní průtok paliva, kg/s
 H
 a
 je vlhkost nasávaného vzduchu, g vody na 1 kg vzduchu v suchém stavu
 M
 a
 je molární hmotnost nasávaného vzduchu v suchém stavu = 28,965 g/mol
 Hustota výfukových plynů ρ
 e se odvodí takto:
 (42)
 kde:
 q
 mad,i
 je okamžitý hmotnostní průtok nasávaného vzduchu na suchém základě, kg/s
 q
 mf,i
 je okamžitý hmotnostní průtok paliva, kg/s
 H
 a
 je vlhkost nasávaného vzduchu, g vody na 1 kg vzduchu v suchém stavu
 k
 fw
 je specifický


text:
faktor paliva pro vlhký výfukový plyn (rovnice 16) v odstavci 8.1.1
 8.4.3. Určení částic
 8.4.3.1. Vyhodnocení údajů
 Hmotnost částic se vypočte podle rovnice 27 uvedené v odstavci 8.3. K vyhodnocení koncentrace částic se zaznamená celková hmotnost vzorku (m
 sep), který prošel filtrem za zkušební cyklus.
 S předchozím souhlasem orgánu schválení typu se může hmotnost částic korigovat obsahem částic v ředicím médiu, jak stanoví odstavec 7.5.6, v souladu s osvědčenou technickou praxí a specifickými konstrukčními vlastnostmi použitého systému k měření částic.
 8.4.3.2. Výpočet hmotnostních emisí
 V závislosti na konstrukci systému se vypočte hmotnost částic (g/zkouška) jednou z metod uvedených v odstavci 8.4.3.2.1 nebo 8.4.3.2.2 po korekci vztlakovým účinkem hmotnosti filtru se vzorkem částic podle odstavce 8.3.
 8.4.3.2.1. Výpočet založený na poměru odběru vzorků
 (43)
 kde:
 m
 p
 je hmotnost částic odebraných za celý cyklus, mg
 r
 s
 je průměrný poměr odběru vzorků za celý cyklus
 přičemž
 (44)
 kde:
 m
 se
 je hmotnost vzorku za celý cyklus, kg
 m
 ew
 je celkový hmotnostní průtok výfukových plynů za celý cyklus, kg
 m
 sep
 je hmotnost zředěných výfukových plynů, které prošly odběrnými filtry částic, kg
 m
 sed
 je hmotnost zředěných výfukových plynů, které prošly ředicím tunelem, kg
 V případě systému s odběrem celkového vzorku jsou hodnoty m
 sep a m
 sed stejné.
 8.4.3.2.2. Výpočet založený na ředicím poměru
 (45)
 kde:
 m
 p
 je hmotnost částic odebraných za celý cyklus, mg
 m
 sep
 je hmotnost zředěných výfukových plynů, které prošly odběrnými filtry částic, kg
 m
 edf
 je hmotnost rovnocenných zředěných výfukových plynů za celý cyklus, kg
 Celková hmotnost rovnocenných zředěných výfukových plynů za celý cyklus se určí takto:
 (46)
 (47)
 (48)
 kde:
 q
 medf,i
 je okamžitý hmotnostní průtok rovnocenných zředěných výfukových plynů, kg/s
 q
 mew,i
 je okamžitý hmotnostní průtok výfukového plynu, kg/s
 r
 d,i
 je okamžitý ředicí poměr
 q
 mdew,i
 je okamžitý hmotnostní průtok zředěných výfukových plynů, kg/s
 q
 mdw,i
 je okamžitý hmotnostní průtok ředicího média, kg/s
 f
 je frekvence snímání údajů, Hz
 n
 je počet provedených měření
 8.5. Měření emisí s ředěním plného toku (CVS)
 K výpočtu hmotnostních emisí se použijí signály měření koncentrací plynných složek, a to buď integrací za celý cyklus, nebo odběrem do jímacích vaků, které se vynásobí hmotnostním průtokem zředěného výfukového plynu. Hmotnostní průtok výfukového plynu se měří systémem odběru s konstantním objemem (CVS), který může používat objemové dávkovací čerpadlo (PDP), Venturiho trubici s kritickým prouděním (CFV) nebo Venturiho trubici s podzvukovým prouděním (SSV) s kompenzací průtoku nebo bez této kompenzace.
 K odběru do jímacích vaků a k odběru vzorků částic se odebírá proporcionální vzorek ze zředěného výfukového plynu ze systému CVS. U systému bez kompenzace průtoku se nesmí poměr průtoku vzorku a průtoku systému CVS lišit o více než ± 2,5 % od hodnoty seřízené pro zkoušku. U systému s kompenzací průtoku musí být každá jednotlivá hodnota průtoku konstantní s maximální odchylkou ± 2,5% od příslušné cílového hodnoty průtoku.
 Schéma celé zkušební sestavy systému je znázorněno na obrázku 7.
 Obrázek 7
 Schéma systému měření plného toku
 8.5.1. Určení průtoku zředěného výfukového plynu
 8.5.1.1. Úvod
 Pro výpočet emisí ve zředěném


text:
výfukovém plynu je nutné znát hmotnostní průtok zředěného výfukového plynu. Celkový hmotnostní průtok zředěného výfukového plynu za cyklus (kg/zkouška) se vypočte z hodnot změřených v průběhu cyklu a z odpovídajících údajů o kalibraci zařízení k měření průtoku (V
 0 pro PDP, K
 V pro CFV, Cd pro SSV) jednou z metod popsaných v odstavcích 8.5.1.2 až 8.5.1.4. Jestliže celkový průtok vzorku částic (m
 sep) přesáhne 0,5 % celkového průtoku CVS (m
 ed), musí se průtok CVS korigovat hodnotou m
 sep nebo se musí průtok vzorku částic vést zpět do systému CVS před průtokoměr.
 8.5.1.2. Systém PDP-CVS
 Hmotnostní průtok za celý cyklus se vypočte následujícím způsobem, jestliže se teplota zředěného výfukového plynu udržuje v průběhu celého cyklu na konstantní hodnotě v rozmezí ± 6 K použitím výměníku tepla:
 (49)
 kde:
 V
 0
 je objem plynu načerpaného za otáčku při podmínkách zkoušky, m3/ot
 n
 P
 je celkový počet otáček čerpadla za zkoušku
 p
 p
 je absolutní tlak na vstupu čerpadla, kPa
 T
 je střední teplota zředěného výfukového plynu na vstupu čerpadla, K
 Jestliže se použije systém s kompenzací průtoku (tj. bez výměníku tepla), pak se okamžité hmotnostní emise vypočtou a integrují za celý cyklus. V tomto případě se okamžitá hmotnost zředěného výfukového plynu vypočte takto:
 (50)
 kde:
 n
 P,i
 je celkový počet otáček čerpadla za časový interval
 8.5.1.3. Systém CFV-CVS
 Hmotnostní průtok za celý cyklus se vypočte následujícím způsobem, jestliže se teplota zředěného výfukového plynu udržuje v průběhu celého cyklu na konstantní hodnotě v rozmezí ± 11 K použitím výměníku tepla:
 (51)
 kde:
 t
 je doba trvání cyklu, s
 K
 V
 je kalibrační koeficient Venturiho trubice s kritickým prouděním pro normální podmínky
 p
 p
 je absolutní tlak na vstupu do Venturiho trubice, kPa
 T
 je absolutní teplota na vstupu Venturiho trubice, K
 Jestliže se použije systém s kompenzací průtoku (tj. bez výměníku tepla), pak se okamžité hmotnostní emise vypočtou a integrují za celý cyklus. V tomto případě se okamžitá hmotnost zředěného výfukového plynu vypočte takto:
 (52)
 kde:
 Δti
 je časový interval, s
 8.5.1.4. Systém SSV-CVS
 Hmotnostní průtok za celý cyklus se vypočte následujícím způsobem, jestliže se teplota zředěného výfukového plynu udržuje v průběhu celého cyklu v rozmezí ± 11 K použitím výměníku tepla:
 (53)
 přičemž
 (54)
 kde:
 A
 0
 je 0,006111 v jednotkách SI
 d
 V
 je průměr hrdla SSV, m
 C
 d
 je koeficient průtoku SSV
 p
 p
 je absolutní tlak na vstupu do Venturiho trubice, kPa
 T
 je teplota na vstupu Venturiho trubice, K
 r
 p
 je poměr absolutního statického tlaku v hrdle SSV a na vstupu SSV,
 r
 D
 je poměr průměru hrdla SSV d k vnitřnímu průměru přívodní trubky D
 Jestliže se použije systém s kompenzací průtoku (tj. bez výměníku tepla), pak se okamžité hmotnostní emise vypočtou a integrují za celý cyklus. V tomto případě se okamžitá hmotnost zředěného výfukového plynu vypočte takto:
 (55)
 kde:
 Δt
 i
 je časový interval, s
 Výpočet v reálném čase je spuštěn přiměřenou hodnotou C
 d, např. 0,98, nebo přiměřenou hodnotou Q
 ssv. Je-li výpočet spuštěn hodnotou Q
 ssv, použije se k vyhodnocení


text:
Reynoldsova čísla počáteční hodnota Q
 ssv .
 V průběhu všech zkoušek emisí musí být Reynoldsovo číslo v hrdle zařízení SSV v rozmezí Reynoldsových čísel, které byly použity k vytvoření kalibrační křivky určené podle odstavce 9.5.4.
 8.5.2. Určení plynných složek
 8.5.2.1. Úvod
 Plynné složky ve zředěném výfukovém plynu emitovaném ze zkoušeného motoru se měří postupy popsanými v dodatku 2 k této příloze. Ředění výfukového plynu se provede pomocí filtrovaného okolního vzduchu, syntetického vzduchu nebo dusíku. Průtok ředicím systémem s ředěním plného toku musí být dostatečně velký, aby se zcela vyloučila kondenzace vody v ředicím i odběrném systému. Vyhodnocení údajů a postupy výpočtů jsou popsány v odstavcích 8.5.2.2 a 8.5.2.3.
 8.5.2.2. Vyhodnocení údajů
 Údaje týkající se emisí se zaznamenávají a ukládají v souladu s odstavcem 7.6.6.
 8.5.2.3. Výpočet hmotnostních emisí
 8.5.2.3.1. Systémy s konstantním hmotnostním průtokem
 U systémů s výměníkem tepla se určí hmotnost znečišťujících látek z následující rovnice:
 (g/zkouška)
 (56)
 kde:
 u
 gas
 je příslušná hodnota složky výfukového plynu z tabulky 6
 c
 gas
 je střední koncentrace složky korigovaná pozadím, ppm
 m
 ed
 je celková hmotnost zředěného výfukového plynu za celý cyklus, kg
 Jestliže se měří na suchém základě, použije se korekce suchého/vlhkého stavu podle odstavce 8.1.
 K výpočtu NOx se hmotnostní emise případně vynásobí korekčním faktorem vlhkosti k
 h,D nebo k
 h,G, jak je stanoveno v odstavci 8.2.
 Hodnoty u jsou uvedeny v tabulce 6. Pro výpočet hodnot u
 gas se předpokládalo, že hustota zředěného výfukového plynu je rovna hustotě vzduchu. Proto jsou hodnoty u
 gas identické s hodnotami jednotlivých plynných složek, avšak odlišné pro HC.
 Tabulka 6
 Hodnoty u pro zředěný výfukový plyn a pro hustoty složek
 Palivo
 ρde
 Plyn
 NOx
 CO
 HC
 CO2
 O2
 CH4
 ρ
 gas
 [kg/m3]
 2,053
 1,250
 (7)
 1,9636
 1,4277
 0,716
 ugas
 (8)
 Motorová nafta (B7)
 1,293
 0,001588
 0,000967
 0,000483
 0,001519
 0,001104
 0,000553
 Etanol (ED95)
 1,293
 0,001588
 0,000967
 0,000770
 0,001519
 0,001104
 0,000553
 CNG (9)
 1,293
 0,001588
 0,000967
 0,000517 (10)
 0,001519
 0,001104
 0,000553
 Propan
 1,293
 0,001588
 0,000967
 0,000507
 0,001519
 0,001104
 0,000553
 Butan
 1,293
 0,001588
 0,000967
 0,000501
 0,001519
 0,001104
 0,000553
 LPG (11)
 1,293
 0,001588
 0,000967
 0,000505
 0,001519
 0,001104
 0,000553
 Benzin (E10)
 1,293
 0,001588
 0,000967
 0,000499
 0,001519
 0,001104
 0,000554
 Etanol (E85)
 1,293
 0,001588
 0,000967
 0,000722
 0,001519
 0,001104
 0,000554
 Alternativně je možno vypočítat hodnoty u s použitím přesného postupu výpočtu, který je obecně popsán v odstavci 8.4.2.4, takto:
 (57)
 kde:
 M
 gas
 je molární hmotnost složky plynu, g/mol (viz dodatek 5 k této příloze)
 M
 e
 je molární hmotnost výfukových plynů, g/mol
 M
 d
 je molární hmotnost ředicího média = 28,965 g/mol
 D
 je faktor ředění (viz odstavec 8.5.2.3.2)
 8.5.2.3.2. Určení koncentrací korigovaných pozadím
 Aby se určily netto koncentrace znečišťujících látek, musí se od změřených koncentrací odečíst střední koncentrace pozadí plynných znečišťujících látek v ředicím médiu. Střední hodnoty koncentrací pozadí se mohou určit metodou vaku k jímání vzorků nebo průběžným měřením s integrací. Použije se tato rovnice:
 (58)
 kde:
 c
 gas,e
 je koncentrace složky naměřená ve zředěných výfukových plynech, ppm
 c
 d
 je koncentrace složky změřená v ředicím médiu, ppm
 D
 je faktor ředění
 Faktor ředění se vypočte takto:


text:
a)
 pro motory na naftu a pro plynové motory na LPG
 (59)
 b)
 pro motory na zemní plyn
 (60)
 kde:
 c
 CO2,e
 je koncentrace CO2 ve vlhkém stavu ve zředěných výfukových plynech, % obj.
 c
 HC,e
 je koncentrace HC ve vlhkém stavu ve zředěných výfukových plynech, ppm C1
 c
 NMHC,e
 je koncentrace NMHC ve vlhkém stavu ve zředěných výfukových plynech, ppm C1
 c
 CO,e
 je koncentrace CO ve vlhkém stavu ve zředěných výfukových plynech, ppm
 F
 S
 je stechiometrický faktor
 Stechiometrický faktor se vypočte takto:
 (61)
 kde:
 α
 je molární poměr vodíku v palivu (H/C)
 Jestliže není složení paliva známo, mohou se použít tyto stechiometrické faktory:
 F
 S (nafta)
 =
 13,4
 F
 S (LPG)
 =
 11,6
 F
 S (NG)
 =
 9,5
 F
 S (E10)
 =
 13,3
 F
 S (E85)
 =
 11,5
 8.5.2.3.3. Systémy s kompenzací průtoku
 U systémů bez výměníku tepla se hmotnost znečišťujících látek (g/zkouška) určí výpočtem okamžitých hmotnostních emisí a integrováním okamžitých hodnot za celý cyklus. Také korekce pozadím se použije přímo na okamžité hodnoty koncentrací. Použije se následující rovnice:
 (62)
 kde:
 c
 gas,e
 je koncentrace složky naměřená ve zředěných výfukových plynech, ppm
 c
 d
 je koncentrace složky změřená v ředicím médiu, ppm
 m
 ed,i
 je okamžitá hmotnost zředěného výfukového plynu, kg
 m
 ed
 je celková hmotnost zředěného výfukového plynu za celý cyklus, kg
 u
 gas
 je hodnota podle tabulky 6
 D
 je faktor ředění
 8.5.3. Určení částic
 8.5.3.1. Výpočet hmotnostních emisí
 Hmotnost částic (g/zkouška) se vypočte po korekci vztlakovým účinkem filtru se vzorkem částic podle odstavce 8.3 takto:
 (63)
 kde:
 m
 p
 je hmotnost částic odebraných za celý cyklus, mg
 m
 sep
 je hmotnost zředěných výfukových plynů, které prošly odběrnými filtry částic, kg
 m
 ed
 je hmotnost zředěného výfukového plynu za celý cyklus, kg
 přičemž
 (64)
 kde:
 m
 set
 je hmotnost dvojitě ředěného výfukového plynu, který prošel filtrem částic, kg
 m
 ssd
 je hmotnost sekundárního ředicího média, kg
 Jestliže se určuje hladina částic pozadí v ředicím médiu podle odstavce 7.5.6, může se hmotnost částic korigovat pozadím. V tomto případě se hmotnost částic (g/zkouška) vypočte takto:
 (65)
 kde:
 m
 sep
 je hmotnost zředěných výfukových plynů, které prošly odběrnými filtry částic, kg
 m
 ed
 je hmotnost zředěného výfukového plynu za celý cyklus, kg
 m
 sd
 je hmotnost ředicího média odebraného systémem odběru vzorků částic pozadí, kg
 m
 b
 je hmotnost částic pozadí odebraných z ředicího média, mg
 D
 je faktor ředění určený podle odstavce 8.5.2.3.2.
 8.6. Všeobecné výpočty
 8.6.1. Korekce posunu
 V úvahu se vezme ověření posunu podle odstavce 7.8.4 a korigovaná hodnota koncentrace se vypočte takto:
 (66)
 kde:
 c
 ref,z
 je referenční koncentrace nulovacího plynu (obvykle nula), ppm
 c
 ref,s
 je referenční koncentrace kalibračního plynu pro plný rozsah, ppm
 c
 pre,z
 je koncentrace nulovacího plynu v analyzátoru před zkouškou, ppm
 c
 pre,s
 je koncentrace kalibračního plynu pro plný rozsah v analyzátoru před zkouškou, ppm
 c
 post,z
 je koncentrace nulovacího plynu v analyzátoru po zkoušce, ppm
 c
 post,s
 je koncentrace kalibračního plynu pro plný rozsah v analyzátoru po zkoušce, ppm
 cgas
 je koncentrace plynu v odebraném vzorku, ppm
 Pro


text:
každou složku se vypočtou dvě sady výsledků specifických emisí podle odstavce 8.6.3 poté, co se provedou jakékoli jiné korekce. Jedna sada se vypočte podle nekorigovaných koncentrací a druhá sada se vypočte podle koncentrací korigovaných posunem podle rovnice 66.
 V závislosti na použitém měřicím systému a metodě výpočtu se vypočtou nekorigované výsledné hodnoty emisí s použitím rovnic 36, 37, 56, 57 nebo 62. U výpočtu korigovaných emisí se veličina c
 gas v rovnicích 36, 37, 56, 57 nebo 62 nahradí veličinou c
 cor zjištěnou podle rovnice 66. Jestliže se v příslušné rovnici použijí okamžité hodnoty koncentrace c
 gas,i, použije se korigovaná hodnota také jako okamžitá hodnota c
 cor,i. V rovnici 57 se korekce použije jak na měřenou koncentraci, tak na koncentraci pozadí.
 Porovnání se musí vyjádřit procentem z nekorigovaných výsledků. Rozdíl mezi nekorigovanými a korigovanými hodnotami emisí specifických pro zkušební stav musí být ± 4 % nekorigovaných hodnot emisí specifických pro zkušební stav nebo ± 4 % příslušné mezní hodnoty, podle toho, která hodnota je větší. Jestliže je posun větší než 4 %, zkouška je neplatná.
 Jestliže se použije korekce posunu, uvedou se ve zkušebním protokolu o emisích jen výsledky emisí korigované posunem.
 8.6.2. Výpočet NMHC a CH4
 Výpočet NMHC a CH4 závisí na použité kalibrační metodě. FID k měření bez NMC (dolní cesta na obrázku 11 v dodatku 2 k této příloze) se kalibruje propanem. Ke kalibraci FID v sérii s NMC (horní cesta na obrázku 11 v dodatku 2 k této příloze) jsou přípustné následující metody:
 a)
 kalibrační plyn – propan; propan obtéká NMC;
 b)
 kalibrační plyn – methan; methan protéká NMC.
 Koncentrace NMHC a CH4 se pro a) vypočtou takto:
 (67)
 (68)
 Koncentrace NMHC a CH4 se pro b) vypočtou takto:
 (67a)
 (68a)
 kde:
 c
 HC(w/NMC)
 je koncentrace HC, když vzorek plynu protéká NMC, ppm
 c
 HC(w/oNMC)
 je koncentrace HC, když vzorek plynu obtéká NMC, ppm
 r
 h
 je faktor odezvy methanu, jak je určen podle odstavce 9.3.7.2
 E
 M
 je účinnost methanu určená podle odstavce 9.3.8.1
 E
 E
 je účinnost ethanu určená podle odstavce 9.3.8.2
 Jestliže je r
 h < 1,05, je možno tuto veličinu z rovnic 67, 67a a 68a vypustit.
 8.6.3. Výpočet specifických emisí
 Specifické emise e
 gas nebo e
 PM (g/kWh) se vypočtou pro každou jednotlivou složku následujícím způsobem v závislosti na druhu zkušebního cyklu.
 Pro zkoušku WHSC, zkoušku WHTC za tepla nebo zkoušku WHTC za studena se použije tato rovnice:
 (69)
 (70)
 kde:
 m
 jsou hmotnostní emise složky, g/zkouška
 W
 act
 je skutečná práce cyklu podle odstavce 7.8.6, kWh
 Pro zkoušku WHTC je konečným výsledkem zkoušky vážený průměr ze zkoušky se startem za studena a zkoušky se startem za tepla podle této rovnice:
 kde:
 m
 cold
 jsou hmotnostní emise složky při zkoušce se startem za studena, g/zkouška
 m
 hot
 jsou hmotnostní emise složky při zkoušce se startem za tepla, g/zkouška
 W
 act,cold
 je skutečná práce cyklu při zkoušce se startem za studena, kWh
 W
 act,hot
 je skutečná práce cyklu při zkoušce se startem za tepla, kWh
 Jedná-li se o případ s periodickou regenerací


text:
podle odstavce 6.6.2, korekční faktor na regeneraci k
 r,u se vynásobí výslednou hodnotou specifických emisí e stanovenou podle rovnice 69 nebo se korekční faktor na regeneraci k
 r,d přičte k výsledné hodnotě specifických emisí e stanovené podle rovnice 70.
 9. SPECIFIKACE ZAŘÍZENÍ A OVĚŘENÍ
 Tato příloha neobsahuje podrobnosti o zařízeních nebo systémech k měření průtoku, tlaku a teploty. Jsou stanoveny pouze požadavky na linearitu takových zařízení nebo systémů, která je nutná k provádění zkoušek emisí, a to v odstavci 9.2.
 9.1. Specifikace dynamometru
 Použije se dynamometr pro zkoušky motorů, který má potřebné vlastnosti k provedení příslušného zkušebního cyklu popsaného v odstavcích 7.2.1 a 7.2.2.
 Přístroje k měření točivého momentu a otáček musí měřit výkon na hřídeli dostatečně přesně, aby byla splněna kritéria k potvrzení platnosti zkoušky. Mohou být potřebné doplňkové výpočty. Přesnost měřicího zařízení musí být taková, aby byly dodrženy požadavky na linearitu stanovené v odstavci 9.2, tabulce 7.
 9.2. Požadavky na linearitu
 Kalibrace všech měřicích přístrojů a systémů musí odpovídat vnitrostátním nebo mezinárodním normám. Měřicí přístroje a systémy musí splňovat požadavky na linearitu uvedené v tabulce 7. Ověření linearity podle odstavce 9.2.1 se provede u analyzátorů plynů nejméně každé tři měsíce nebo po každé opravě nebo změně systému, která by mohla ovlivnit kalibraci. U ostatních přístrojů a systémů se ověření linearity provedou podle toho, jak to vyžadují postupy vnitřních auditů nebo výrobci přístrojů, nebo podle požadavků normy ISO 9000.
 Tabulka 7
 Požadavky na linearitu přístrojů a měřicích systémů
 Měřicí systém
 Sklon
 a1
 Standardní chyba
 SEE
 Koeficient určení
 r2
 Otáčky motoru
 ≤ 0,05 % max
 0,98 - 1,02
 ≤ 2 % max
 ≥ 0,990
 Točivý moment motoru
 ≤ 1 % max
 0,98 - 1,02
 ≤ 2 % max
 ≥ 0,990
 Průtok paliva
 ≤ 1 % max
 0,98 - 1,02
 ≤ 2 % max
 ≥ 0,990
 Průtok vzduchu
 ≤ 1 % max
 0,98 - 1,02
 ≤ 2 % max
 ≥ 0,990
 Průtok výfukových plynů
 ≤ 1 % max
 0,98 - 1,02
 ≤ 2 % max
 ≥ 0,990
 Průtok ředicího média
 ≤ 1 % max
 0,98 - 1,02
 ≤ 2 % max
 ≥ 0,990
 Průtok zředěných výfukových plynů
 ≤ 1 % max
 0,98 - 1,02
 ≤ 2 % max
 ≥ 0,990
 Průtok vzorku
 ≤ 1 % max
 0,98 - 1,02
 ≤ 2 % max
 ≥ 0,990
 Analyzátory plynů
 ≤ 0,5 % max
 0,99 - 1,01
 ≤ 1 % max
 ≥ 0,998
 Děliče plynů
 ≤ 0,5 % max
 0,98 - 1,02
 ≤ 2 % max
 ≥ 0,990
 Teplota
 ≤ 1 % max
 0,99 - 1,01
 ≤ 1 % max
 ≥ 0,998
 Tlak
 ≤ 1 % max
 0,99 - 1,01
 ≤ 1 % max
 ≥ 0,998
 Váhy na částice
 ≤ 1 % max
 0,99 - 1,01
 ≤ 1 % max
 ≥ 0,998
 9.2.1. Ověřování linearity
 9.2.1.1. Úvod
 Linearita se ověří u každého měřicího systému uvedeného v tabulce 7. U ověřovaného měřicího systému se musí použít nejméně 10 referenčních hodnot, nebo jak je specifikováno jinak, a změřené hodnoty se porovnají s referenčními hodnotami lineární regresí s použitím nejmenších čtverců podle rovnice 11 v odstavci 7.8.7.