text:
pro režim sportovní, ekonomický, městský, mimo město
 (4) Převážně elektrický hybridní provozní režim:
 Hybridní režim, u kterého lze prokázat nejvyšší spotřebu elektrické energie ze všech volitelných hybridních režimů při zkoušení podle podmínky A, který se stanoví podle informací výrobce a který je odsouhlasen technickou zkušebnou.
 (5) Převážně režim se spotřebou paliva:
 Hybridní režim, u kterého lze prokázat nejvyšší spotřebu paliva ze všech volitelných hybridních režimů při zkoušení podle podmínky B, který se stanoví podle informací výrobce a který je odsouhlasen technickou zkušebnou.
 Dodatek 1
 STAV PROFILU NABITÍ ZÁSOBNÍKU ELEKTRICKÉ ENERGIE/VÝKONU (SOC) PRO HYBRIDNÍ ELEKTRICKÁ VOZIDLA S EXTERNÍM NABÍJENÍM (OVC HEV)
 SOC profily vozidel s externím nabíjením (OVC-HEV) zkoušené za podmínek A a B jsou následující.
 Podmínka A:
 Podmínka B:
 Dodatek 2
 METODA PRO MĚŘENÍ ELEKTRICKÉ BILANCE BATERIE HYBRIDNÍCH VOZIDEL S EXTERNÍM NABÍJENÍM A HYBRIDNÍCH VOZIDEL S JINÝM NEŽ EXTERNÍM NABÍJENÍM
 1. ÚVOD
 1.1
 Účelem tohoto dodatku je definice metody a požadovaného přístrojového vybavení pro měření elektrické bilance hybridních elektrických vozidel s externím nabíjením (OVC HEV) a hybridních elektrických vozidel s jiným než externím nabíjením (NOVC HEV). Měření elektrické bilance je nezbytné
 a)
 ke stanovení okamžiku, kdy baterie dosáhla stavu minimálního nabití během zkušebního postupu definovaného v bodech 3 a 4 této přílohy; a
 b)
 pro korekci měřené spotřeby paliva a emisí CO2 v důsledku změny energetického obsahu baterie, ke které dochází v průběhu zkoušky při použití metody definované v bodech 5 a 6 této přílohy.
 1.2
 Metodu popsanou v této příloze použije výrobce pro měření prováděná za účelem stanovení korekčních faktorů Kfuel a KCO2
 definovaných v bodech 5.3.3.2, 5.3.5.2, 6.3.3.2 a 6.3.5.2 této přílohy.
 Technická zkušebna ověří, zda tato měření byla provedena postupem, který je popsán v této příloze.
 1.3
 Metodu popsanou v této příloze použije technická zkušebna pro měření elektrické bilance Q podle definice v bodech 3.2.3.2.2, 4.2.4.2.2, 5.3.4.1, 5.3.6.1, 6.3.4.1 a 6.3.6.1 této přílohy.
 2. MĚŘICÍ VYBAVENÍ A PŘÍSTROJE
 2.1
 Během zkoušek podle bodů 3, 4, 5 a 6 této přílohy se proud baterie měří pomocí proudového snímače čelisťového nebo uzavřeného typu. Snímač proudu (tj. proudové čidlo bez zařízení pro získávání dat) musí mít minimální přesnost 0,5 % měřené hodnoty (v A) nebo 0,1 % maximální hodnoty stupnice.
 Pro tuto zkoušku se nemohou používat diagnostické přístroje OEM.
 2.1.1
 Proudový snímač se umístí na jeden z vodičů přímo propojených s baterií. Aby bylo možno proud baterie snadno změřit externím měřicím vybavením, měl by výrobce pokud možno vytvořit na vozidle vhodné, bezpečné a přístupné propojovací body. Pokud to není možné, je výrobce povinen poskytnout technické zkušebně prostředky pro připojení proudového snímače na vodiče připojené k baterii výše uvedeným způsobem.
 2.1.2
 Výstup proudového snímače se snímá minimální vzorkovací frekvencí 5 Hz. Měřený proud se integruje v čase a vynáší v měřených hodnotách Q vyjadřovaných v ampérhodinách (Ah).
 2.1.3
 V místě umístění čidla se měří a snímá teplota se stejnou vzorkovací frekvencí jako proud, a to tak, aby bylo možno tyto hodnoty použít pro případnou kompenzaci driftu proudového snímače a případně napěťového snímače užitého k převodu výstupu proudového snímače.
 2.2
 Technické zkušebně


text:
by měl být předán seznam přístrojů (výrobce, model č., výrobní č.), které výrobce použil ke stanovení:
 a)
 okamžiku, kdy baterie dosáhla stavu minimálního nabití během zkušebního postupu definovaného v bodech 3 a 4 této přílohy; a
 b)
 korekčních faktorů Kfuel a KCO2 definovaných v bodech 5.3.3.2, 5.3.5.2, 6.3.3.2 a 6.3.5.2 této přílohy,
 a případně údaje o poslední kalibraci přístrojů.
 3. POSTUP MĚŘENÍ
 3.1
 Měření proudu baterie musí začít ve stejnou dobu, kdy začíná zkouška, a musí skončit ihned poté, kdy vozidlo dokončí úplný jízdní cyklus.
 3.2
 Pro část jedna a část dvě cyklu musí být zaznamenány samostatné hodnoty Q.
 PŘÍLOHA 9
 METODA MĚŘENÍ AKČNÍHO DOSAHU NA ELEKTŘINU U VOZIDEL POHÁNĚNÝCH VÝHRADNĚ ELEKTRICKÝM HNACÍM ÚSTROJÍM NEBO HYBRIDNÍM ELEKTRICKÝM HNACÍM ÚSTROJÍM A AKČNÍHO DOSAHU OVC U VOZIDEL POHÁNĚNÝCH HYBRIDNÍM ELEKTRICKÝM HNACÍM ÚSTROJÍM
 1. MĚŘENÍ AKČNÍHO DOSAHU NA ELEKTŘINU
 Dále popsaná zkušební metoda umožňuje měřit akční dosah na elektřinu vyjádřený v km u vozidel poháněných výhradně elektrickým hnacím ústrojím nebo akční dosah na elektřinu a akční dosah OVC u vozidel poháněných hybridním elektrickým hnacím ústrojím s externím nabíjením (OVC-HEV dle definice v bodě 2 přílohy 8).
 2. PARAMETRY, JEDNOTKY A PŘESNOST MĚŘENÍ
 Parametry, jednotky a přesnost měření musí být následující:
 Parametr
 Jednotka
 Přesnost
 Rozlišení
 Čas
 s
 ±0,1 s
 0,1 s
 Vzdálenost
 m
 ±0,1 %
 1 m
 Teplota
 °C
 ±1 °C
 1 °C
 Rychlost
 km/h
 ±1 %
 0,2 km/h
 Hmotnost
 kg
 ±0,5 %
 1 kg
 Elektrická bilance
 Ah
 ±0,5 %
 0,3 %
 3. ZKUŠEBNÍ PODMÍNKY
 3.1 Stav vozidla
 3.1.1 Pneumatiky se při teplotě okolí nahustí na tlak stanovený výrobcem vozidla.
 3.1.2 Viskozita olejů pro mechanické pohyblivé části odpovídá specifikacím výrobce vozidla.
 3.1.3 Zařízení pro osvětlení a světelnou signalizaci a přídavná zařízení jsou vypnuta s výjimkou zařízení požadovaných ke zkouškám a k obvyklému provozu vozidla za dne.
 3.1.4 Všechny zásobníky energie, které slouží k jiným účelům než k trakčním (elektrické, hydraulické, pneumatické apod.), se nabijí na maximální hladinu specifikovanou výrobcem.
 3.1.5 Pokud se baterie provozují při teplotě vyšší, než je teplota okolí, udržuje zkušební technik teplotu baterie v běžném provozním rozsahu způsobem, který doporučuje výrobce vozidla.
 Zástupce výrobce musí mít možnost ověřit, zda systém řízení teploty baterie není neúčinný nebo účinný jen omezeně.
 3.1.6 Vozidlo musí v průběhu sedmi dnů před zkouškou ujet nejméně 300 km s bateriemi, které jsou instalovány ve zkušebním vozidle.
 3.2 Klimatické podmínky
 Při zkouškách ve volném prostranství musí být teplota okolí v rozmezí 5 °C až 32 °C.
 V uzavřeném prostoru se zkoušky provádějí při teplotě mezi 20 °C a 30 °C.
 4. PROVOZNÍ REŽIMY
 Metoda zkoušky obsahuje následující kroky:
 a)
 počáteční nabití baterie;
 b)
 aplikace cyklu a měření akčního dosahu na elektřinu.
 Pokud je mezi jednotlivými kroky třeba vozidlo přemístit, odtlačí se vozidlo do následujícího zkušebního prostoru (bez regeneračního dobití).
 4.1 Počáteční nabíjení baterie
 Nabití baterie se skládá z následujících kroků:
 Poznámka:
 „Počáteční nabití baterie“ znamená první nabití baterie při příjmu vozidla. U několika kombinovaných zkoušek nebo měření jdoucích po sobě je první nabití „počátečním nabitím baterie“ a další nabití pak mohou proběhnout postupem „běžného nočního nabíjení“.
 4.1.1 Vybíjení

type: contracts

jurisdiction: EU


text:
baterie
 4.1.1.1 Pro výhradně elektrická vozidla
 4.1.1.1.1
 Postup začíná vybitím baterie vozidla jízdou (na zkušební dráze, na vozidlovém dynamometru, atd.) při konstantní rychlosti rovnající se 70 % ± 5 % maximální třicetiminutové rychlosti vozidla.
 4.1.1.1.2
 Vybíjení se zastaví:
 a)
 pokud vozidlo není schopné jízdy rychlostí, která se rovná 65 % maximální třicetiminutové rychlosti;
 b)
 nebo pokud běžné palubní přístroje dávají řidiči výzvu k zastavení vozidla; nebo
 c)
 po ujetí vzdálenosti 100 km.
 4.1.1.2 Pro elektrická vozidla s externím nabíjením (OVC HEV) bez přepínače pracovního režimu podle definice v příloze 8.
 4.1.1.2.1
 Výrobce zajistí prostředky pro měření na vozidle ve stavu výhradně elektrického provozu.
 4.1.1.2.2
 Postup začíná vybitím vozidlového zásobníku elektrické energie/výkonu při jízdě (na zkušební dráze, na vozidlovém dynamometru, apod.):
 a)
 při konstantní rychlosti 50 km/h do doby, kdy se nastartuje motor hybridního elektrického vozidla, který spotřebovává palivo;
 b)
 nebo, pokud není vozidlo schopno dosáhnout konstantní rychlosti 50 km/h bez nastartování motoru spotřebovávajícího palivo, sníží se rychlost tak, aby vozidlo bylo schopno jízdy po definovanou dobu/vzdálenost při nižší konstantní rychlosti, při které motor spotřebovávající palivo ještě nestartuje (je třeba dohodnout mezi technickou zkušebnou a výrobcem);
 c)
 nebo podle doporučení výrobce.
 Motor spotřebovávající palivo se zastaví do 10 sekund po automatickém nastartování.
 4.1.1.3 Pro elektrická hybridní vozidla s externím nabíjením (OVC HEV) s přepínačem pracovního režimu podle definice v příloze 8.
 4.1.1.3.1
 Pokud není k dispozici poloha výhradně pro elektrický provoz, musí výrobce zajistit prostředky umožňující měření s motorem pracujícím výhradně v elektrickém provozu.
 4.1.1.3.2
 Postup začíná vybitím vozidlového zásobníku elektrické energie/výkonu při jízdě s přepínačem v poloze pro elektrický režim (na zkušební dráze, na vozidlovém dynamometru, apod.) s konstantní rychlostí odpovídající 70 % ± 5 % maximální rychlosti vozidla pro jízdu po dobu 30 minut (třicetiminutová rychlost).
 4.1.1.3.3
 Vybíjení se přeruší:
 a)
 pokud vozidlo není schopné jízdy rychlostí, která se rovná 65 % maximální třicetiminutové rychlosti; nebo
 b)
 pokud běžné palubní přístroje dávají řidiči výzvu k zastavení vozidla; nebo
 c)
 po ujetí vzdálenosti 100 km.
 4.1.1.3.4
 Pokud není vozidlo vybaveno pro výhradně elektrický provoz, vybití zásobníku elektrické energie/výkonu se dosáhne jízdou (na zkušební dráze, na vozidlovém dynamometru, atd.):
 a)
 při konstantní rychlosti 50 km/h do doby, kdy se nastartuje motor hybridního elektrického vozidla, který spotřebovává palivo; nebo
 b)
 pokud není vozidlo schopno dosáhnout konstantní rychlosti 50 km/h bez nastartování motoru spotřebovávajícího palivo, sníží se rychlost tak, aby vozidlo bylo schopno jízdy po definovanou dobu/vzdálenost při nižší konstantní rychlosti, při které motor spotřebovávající palivo ještě nestartuje (je třeba dohodnout mezi technickou zkušebnou a výrobcem); nebo
 c)
 podle doporučení výrobce.
 Motor spotřebovávající palivo se zastaví do 10 sekund po automatickém nastartování.
 4.1.2 Běžné noční nabíjení
 Baterie se u výhradně elektrického vozidla nabíjí postupem běžného nočního nabíjení podle bodu 2.4.1.2 přílohy 7 po dobu nepřesahující 12 hodin.
 U hybridního elektrického vozidla s externím nabíjením (OVC HEV) se baterie nabíjí postupem běžného nočního nabíjení podle popisu v bodě 3.2.2.5 přílohy 8.
 4.2 Aplikace zkušebního cyklu a měření akčního dosahu
 4.2.1 U výhradně elektrických vozidel
 4.2.1.1 Zkušební postup podle definice v bodě 1.1 přílohy 7


text:
se používá na vozidlovém dynamometru seřízeném podle popisu v dodatku 1 k příloze 7 tak dlouho, až se dosáhne kritéria konce zkoušky.
 4.2.1.2 Kritéria konce zkoušky se dosáhne, pokud vozidlo není schopno dodržet požadovanou křivku do 50 km/h nebo pokud běžné palubní přístroje dávají řidiči výzvu k zastavení vozidla.
 Poté se vozidlo zpomalí uvolněním pedálu akcelerátoru na 5 km/h bez použití brzdového pedálu a poté se zastaví brzděním.
 4.2.1.3 Pokud vozidlo nedosáhne při rychlosti přesahující 50 km/h požadovaného zrychlení ani rychlosti zkušebního cyklu, ponechá se pedál akcelerátoru plně stlačený do doby, kdy se opět dosáhne referenční křivky.
 4.2.1.4 S ohledem na lidské potřeby jsou přípustná až tři přerušení mezi jednotlivými fázemi zkoušek, avšak ne delší než 15 minut celkem.
 4.2.1.5 Hodnota ujeté vzdálenosti De změřená na konci a vyjádřená v km je akčním dosahem vozidla na elektřinu. Hodnota se zaokrouhlí na nejbližší celé číslo.
 4.2.2 U hybridních elektrických vozidel
 4.2.2.1 K určení akčního dosahu na elektřinu u hybridního elektrického vozidla
 4.2.2.1.1
 Příslušný zkušební postup a příslušné předpisy pro řazení převodů podle definice v bodě 1.4 přílohy 8 se použijí na vozidlovém dynamometru seřízeném podle popisu v dodatku 2, 3, a 4 k příloze 4 předpisu č. 83, dokud se nedosáhne kritéria konce zkoušky.
 4.2.2.1.2
 Pro měření akčního dosahu na elektřinu se kritéria konce zkoušky dosáhne v okamžiku, kdy vozidlo není schopno udržet požadovanou křivku do 50 km/h nebo pokud běžné palubní přístroje dávají řidiči výzvu k zastavení vozidla nebo jakmile baterie dosáhla stavu minimálního nabití. Poté se vozidlo zpomalí uvolněním pedálu akcelerátoru na 5 km/h bez použití brzdového pedálu a poté se zastaví brzděním.
 4.2.2.1.3
 Pokud vozidlo nedosáhne při rychlosti přesahující 50 km/h požadovaného zrychlení ani rychlosti zkušebního cyklu, ponechá se pedál akcelerátoru plně stlačený do doby, kdy se opět dosáhne referenční křivky.
 4.2.2.1.4
 S ohledem na lidské potřeby jsou přípustná až tři přerušení mezi jednotlivými fázemi zkoušek, avšak ne delší než 15 minut celkem.
 4.2.2.1.5
 Hodnota vzdálenosti De ujeté pouze s použitím elektrického motoru vyjádřená v km je nakonec akčním dosahem na elektřinu hybridního elektrického vozidla. Hodnota se zaokrouhlí na nejbližší celé číslo. Pokud je vozidlo v průběhu zkoušky provozováno jak v elektrickém, tak v hybridním režimu, určí se doba provozu ve výhradně elektrickém provozu změřením proudu u vstřikovačů nebo zapalování.
 4.2.2.2 K určení akčního dosahu OVC hybridního elektrického vozidla
 4.2.2.2.1
 Příslušný zkušební postup a příslušné předpisy pro řazení převodů podle definice v bodě 1.4 přílohy 8 se použijí na vozidlovém dynamometru seřízeném podle popisu v dodatku 2, 3, a 4 k příloze 4 předpisu č. 83, dokud se nedosáhne kritéria konce zkoušky.
 4.2.2.2.2
 Pro měření akčního dosahu OVC se kritéria konce zkoušky dosáhne v okamžiku, kdy baterie dosáhne stavu minimálního nabití podle kritérií definovaných v bodech 3.2.3.2.2 nebo 4.2.4.2.2 přílohy 8. Jízda pokračuje, dokud není dosaženo závěrečné periody volnoběhu v mimoměstském cyklu.
 4.2.2.2.3
 S ohledem na lidské potřeby jsou přípustná až tři přerušení mezi jednotlivými fázemi zkoušek, avšak ne delší než 15 minut celkem.
 4.2.2.2.4
 Celková ujetá vzdálenost v km, zaokrouhlená na nejbližší celé číslo, nakonec odpovídá akčnímu


text:
dosahu OVC hybridního elektrického vozidla.
 PŘÍLOHA 10
 POSTUP ZKOUŠKY EMISÍ U VOZIDEL VYBAVENÝCH PERIODICKY SE REGENERUJÍCÍM SYSTÉMEM
 1. ÚVOD
 1.1 Tato příloha definuje zvláštní ustanovení pro schválení typu vozidel vybavených periodicky se regenerujícím systémem podle definice v bodě 2.19 tohoto předpisu.
 2. ROZSAH PŮSOBNOSTI A ROZŠÍŘENÍ SCHVÁLENÍ TYPU
 2.1 Rodiny vozidel vybavených periodicky se regenerujícím systémem
 Tento postup platí pro vozidla vybavená periodicky se regenerujícím systémem definovaným v bodě 2.19 tohoto předpisu. Pro účely této přílohy se mohou určit rodiny vozidel. Proto se typy vozidel s regenerujícími se systémy, jejichž dále popsané parametry jsou shodné nebo jsou ve stanovených mezích, pokládají za členy stejné rodiny z hlediska měření typických pro popsané periodicky se regenerující systémy.
 2.1.1 Totožné parametry jsou tyto:
 Motor:
 a)
 počet válců;
 b)
 zdvihový objem motoru (±15 %);
 c)
 počet ventilů;
 d)
 palivová soustava;
 e)
 proces spalování (dvoudobý, čtyřdobý, s rotujícími písty).
 Periodicky se regenerující systém (tj. katalyzátor, zachycovač částic):
 a)
 konstrukce (tj. druh pouzdra, druh vzácného kovu, druh nosiče, hustota komůrek);
 b)
 druh a princip činnosti;
 c)
 systém dávkování a přísad;
 d)
 objem (±10 %);
 e)
 umístění (teplota ±50 °C při 120 km/h nebo rozdíl 5 % maximální teploty nebo tlaku).
 2.2 Typy vozidel s rozdílnými referenčními hmotnostmi
 Faktor Ki stanovený postupem podle této přílohy pro schválení typu vozidla s periodicky se regenerujícím systémem podle definice v bodě 2.19 tohoto předpisu může být užit i u jiných vozidel ve skupině rodiny s referenční hmotností do dvou nejbližších vyšších tříd ekvivalentní setrvačné hmotnosti nebo u kterékoliv nižší třídy ekvivalentní setrvačné hmotnosti.
 2.3 Místo zkušebních postupů definovaných v níže uvedeném bodě lze užít konstantní hodnotu Ki = 1,05, pokud technická zkušebna nevidí důvod, aby tato hodnota byla překročena.
 3. POSTUP ZKOUŠKY
 Vozidlo může být vybaveno přepínačem umožňujícím zabránit nebo povolit fázi regenerace za předpokladu, že takový provoz nijak neovlivní původní kalibraci motoru. Tento přepínač se smí použít jen pro zabránění fáze regenerace, když je regenerační systém zatížen, a při stabilizačních cyklech. Nesmí se však použít při měření emisí během fáze regenerace; v tomto případě se musí zkouška emisí provést s původní řídicí jednotkou dodanou výrobcem (OEM).
 3.1 Měření emisí CO2 a spotřeby paliva mezi dvěma cykly, kdy dochází k fázím regenerace
 3.1.1 Průměrné emise oxidu uhličitého a spotřeba paliva mezi fázemi regenerace a v průběhu plnění regeneračního zařízení se určí z aritmetického průměru několika přibližně stejně dlouhých zkušebních cyklů typu I (pokud je jich více než 2) nebo ekvivalentních zkušebních cyklů na motorové brzdě. Alternativně může výrobce předložit údaje, které prokazují, že emise oxidu uhličitého a spotřeba paliva zůstávají mezi fázemi regenerace konstantní v rozmezí ±4 %. V tomto případě se mohou použít hodnoty emisí oxidu uhličitého a spotřeby paliva naměřené při obvyklé zkoušce typu I. Ve všech ostatních případech se musí změřit emise v průběhu nejméně dvou zkušebních cyklů typu I nebo rovnocenných zkušebních cyklů na motorové brzdě: jeden cyklus bezprostředně po regeneraci (před novým zatížením zařízení) a jeden co nejblíže před fází regenerace. Veškerá měření emisí a všechny výpočty se provádějí podle přílohy 6. Stanovení průměrných hodnot


text:
emisí pro jednotlivé systémy s regenerací se provede v souladu s bodem 3.3 této přílohy a pro vícečetné systémy s regenerací podle bodu 3.4 této přílohy.
 3.1.2 Proces plnění a stanovení faktoru Ki se provede během zkušebního cyklu typu I, na vozidlovém dynamometru nebo na motorové brzdě za užití ekvivalentního zkušebního cyklu. Tyto cykly mohou proběhnout spojitě (tj. bez nutnosti zastavit motor mezi cykly). Po libovolném počtu úplných cyklů se může vozidlo odstavit z vozidlového dynamometru a zkouška může pokračovat později.
 3.1.3 Počet cyklů D mezi dvěma cykly, v nichž dojde k fázi regenerace, počet cyklů n, během nichž se měří emise, a každé měření emisí (M’sij) se zaznamená podle potřeby v souladu s přílohou 1, body 4.1.11.2.1.10.1 až 4.1.11.2.1.10.4 nebo 4.1.11.2.5.4.1 až 4.1.11.2.5.4.4.
 3.2 Měření emisí oxidu uhličitého a spotřeby paliva během regenerace
 3.2.1 Případná příprava vozidla pro zkoušku emisí během fáze regenerace se může provést použitím přípravných cyklů podle bodu 5.3 přílohy 4 předpisu č. 83 nebo ekvivalentních zkušebních cyklů na motorové brzdě, podle toho, který postup plnění byl zvolen podle výše uvedeného bodu 3.1.2.
 3.2.2 Podmínky pro zkoušku a pro vozidlo, které jsou popsány v příloze 6, platí před provedením první platné zkoušky emisí.
 3.2.3 Během přípravy vozidla nesmí dojít k regeneraci. To je možno zajistit jedním z následujících postupů:
 3.2.3.1
 Pro cykly stabilizace je možné instalovat „náhradní“ systém regenerace nebo částečný systém.
 3.2.3.2
 Jiný postup dohodnutý mezi výrobcem a schvalovacím orgánem.
 3.2.4 Vykoná se zkouška emisí z výfuku po startu za studena, včetně fáze regenerace, podle pracovního cyklu typu I nebo proběhne rovnocenný cyklus na motorové brzdě. Pokud se zkoušky emisí mezi dvěma cykly, v nichž dojde k fázím regenerace, vykonají na motorové brzdě, musí se na motorové brzdě vykonat také zkouška emisí, která zahrnuje fázi regenerace.
 3.2.5 Pokud fáze regenerace vyžaduje více než jeden pracovní cyklus, provede se následující zkušební cyklus (cykly) bezprostředně, bez zastavení motoru, dokud se neukončí úplná fáze regenerace (každý se cyklus musí být úplný). Čas nutný pro zahájení dalšího cyklu musí být co nejkratší (např. výměna filtru částic). Během této periody musí být motor zastaven.
 3.2.6 Hodnoty emisí oxidu uhličitého a spotřeby paliva během fáze regenerace (Mri) se vypočítají podle přílohy 6. Zaznamená se počet pracovních cyklů (d) pro úplnou regeneraci.
 3.3 Výpočet kombinovaných emisí oxidu uhličitého a spotřeby paliva u jediného regeneračního systému
 1)
 n ≥ 2
 (2)
 (3)
 kde pro každou emisi oxidu uhličitého a pro spotřebu paliva je:
 M’sij
 =
 hmotnostní emise CO2 v g/km a spotřeba paliva v l/100 km za jednu část (i) zkušebního cyklu (nebo ekvivalentního cyklu na motorové brzdě) bez regenerace;
 M’rij
 =
 hmotnostní emise CO2 v g/km a spotřeba paliva v l/100 km za jednu část (i) zkušebního cyklu (nebo ekvivalentního cyklu na motorové brzdě) během regenerace (když n > 1, provede se první zkouška typu I za studena a následující cykly za tepla);
 Msi
 =
 střední hodnota hmotnostních emisí CO2 v g/km a spotřeba paliva v l/100 km za jednu část (i) zkušebního cyklu bez regenerace;
 Mri
 =
 střední hodnota hmotnostních emisí


text:
CO2 v g/km a spotřeba paliva v l/100 km za jednu část (i) zkušebního cyklu během regenerace;
 Mpi
 =
 střední hodnota hmotnostních emisí CO2 v g/km a spotřeba paliva v l/100 km;
 n
 =
 počet zkušebních bodů, ve kterých se měřily emise (zkušební cykly typu I nebo ekvivalentní zkušební cykly na motorové brzdě) mezi dvěma cykly, v nichž dochází k regeneraci, ≥ 2;
 d
 =
 počet zkušebních cyklů potřebných pro regeneraci;
 D
 =
 počet zkušebních cyklů mezi dvěma cykly, v nichž dochází k regeneraci.
 Pro ilustraci parametrů měření viz obr. 10/1.
 Obrázek 10/1
 Parametry měřené během zkoušky emisí oxidu uhličitého a spotřeby paliva v průběhu cyklů, v nichž dochází k regeneraci, a mezi těmito cykly (schematický příklad, emise v průběhu „D“ se mohou snižovat nebo zvyšovat)
 3.3.1 Výpočet faktoru regenerace K pro uvažovanou hodnotu (i) emisí oxidu uhličitého a spotřeby paliva
 Ki = Mpi/Msi
 Výsledné hodnoty Msi, Mpi a Ki se zapíší do zkušebního protokolu, který vydává technická zkušebna.
 Ki se může stanovit po vykonání jednoho sledu zkoušky.
 3.4 Výpočet kombinovaných emisí CO2 a spotřeby paliva u vícečetných systémů s periodickou regenerací
 1)
 nk ≥ 2
 2)
 3)
 4)
 5)
 6)
 7)
 kde:
 Msi
 =
 hodnota hmotnostních emisí CO2 všech případů v g/km a spotřeba paliva v l/100 km (i) bez regenerace;
 Mri
 =
 hodnota hmotnostních emisí CO2 všech případů v g/km a spotřeba paliva v l/100 km (i) během regenerace;
 Mpi
 =
 hodnota hmotnostních emisí CO2 všech případů v g/km a spotřeba paliva v l/100 km (i);
 Msik
 =
 hodnota hmotnostních emisí CO2 případu v g/km a spotřeba paliva v l/100 km (i) bez regenerace;
 Mrik
 =
 hodnota hmotnostních emisí CO2 případu v g/km a spotřeba paliva v l/100 km (i) během regenerace;
 M’sik,j
 =
 hmotnostní emise CO2 případu v g/km a spotřeba paliva v l/100 km (i) za jeden zkušební cyklus typu I (nebo ekvivalentního cyklu na motorové brzdě) bez regenerace s měřením v bodě j; 1 ≤ j ≤ n;
 M’rik,j
 =
 hmotnostní emise CO2 případu v g/km a spotřeba paliva v l/100 km (i) za jeden zkušební cyklus typu I (nebo ekvivalentního cyklu na motorové brzdě) během regenerace (jestliže n > 1, provede se první zkušební cyklus typu I za studena a následující cykly za tepla) s měřením v bodě j; 1 ≤ j ≤ d;
 nk
 =
 počet zkušebních bodů případu k, ve kterých se měřily emise (zkušební cykly typu I nebo ekvivalentní zkušební cykly na motorové brzdě) mezi dvěma cykly, v nichž dochází k regeneraci, ≥ 2;
 dk
 =
 počet zkušebních cyklů případu k potřebných pro regeneraci;
 Dk
 =
 počet zkušebních cyklů případu k mezi dvěma cykly, v nichž dochází k regeneraci.
 Pro ilustraci parametrů měření viz obr. 10/2 níže.
 Obrázky 10/2 a 10/3
 Parametry měřené během zkoušky emisí během cyklů, ve kterých dochází k regeneraci, a mezi těmito cykly (schematický příklad)
 Pro podrobnější údaje schematického procesu viz obrázek 10/3.
 Následující popis podrobně vysvětluje schematický příklad na obr. 10/3 výše, aby jej bylo možné použít u jednoduchých a reálných případů:
 1. DPF: případy s


text:
regenerací, ve stejných časových intervalech, s podobnými emisemi (±15 %) případ od případu
 Dk = Dk + 1 = D1
 dk = dk + 1 = d1
 Mrik – Msik = Mrik + 1 – Msik + 1
 nk = n
 2. DeNOx: případ odsiřování (odstraňování SO2) začne dříve, než se vliv síry na emise stane zjistitelným (± 15 % naměřených emisí) a v tomto příkladu se vykoná z exotermického důvodu současně s posledním případem regenerace filtru částic (DPF).M’sik,j = 1 = konstantní
 Msik = Msik + 1 = Msi2
 Mrik = Mrik + 1 = Mri2
 Pro případ odstraňování SO2 Mri2, Msi2, d2, D2, n2 = 1
 3. Kompletní systém (DPF + DeNOx):
 Výpočet faktoru (Ki) u vícečetných systémů s periodickou regenerací je možný pouze po určitém počtu regeneračních fází u každého systému. Po vykonání celého postupu (A až B, viz obr. 10/2) by mělo být opět dosaženo původních počátečních podmínek A.
 3.4.1 Rozšíření schválení typu pro vícečetné systémy s periodickou regenerací
 3.4.1.1
 Jestliže se změní technický(é) parametr(y) a/nebo strategie regenerace vícečetných systémů regenerace u všech případů tohoto kombinovaného systému, měl by se za účelem aktualizování vícenásobného faktoru Ki pomocí měření provést úplný postup včetně všech regeneračních zařízení.
 3.4.1.2
 Jestliže se změnilo jediné zařízení vícečetných systémů regenerace, a to pouze v parametrech strategie (jako „D“ a/nebo „d“ u DPF), a výrobce může předložit technické zkušebně technicky přijatelné údaje a informace o tom, že:
 a)
 není zjistitelná žádná interakce s jiným(i) zařízením(i) systému; a
 b)
 důležité parametry (tj. konstrukce, princip činnosti, objem, umístění atd.) jsou shodné,
 lze postup potřebný k aktualizaci Ki zjednodušit.
 Jestliže se dohodne výrobce s technickou zkušebnou, měl by se v takovém případě provést pouze jediný případ odběru/uložení a regenerace a výsledky zkoušky („Msi“, „Mri“) v kombinaci se změněnými parametry („D“ a/nebo „d“) mohou být dosazeny do příslušného vzorce (vzorců) k aktualizaci vícenásobného faktoru Ki matematickou cestou substituce existujícího vzorce (vzorců) pro základní faktor Ki.


text:
 Důležité právní upozornění
 |
 22002D0033
 Úřední věstník L 154 , 13/06/2002 S. 0014 - 0015
 Rozhodnutí Smíšeného výboru EHPč. 33/2002ze dne 19. dubna 2002,kterým se mění příloha II (Technické předpisy, normy, zkoušení a certifikace) Dohody o EHPSMÍŠENÝ VÝBOR EHP,s ohledem na Dohodu o Evropském hospodářském prostoru ve znění Protokolu o úpravě Dohody o Evropském hospodářském prostoru (dále jen "Dohoda"), a zejména s ohledem na článek 98 této dohody,vzhledem k těmto důvodům:(1) Příloha II Dohody byla změněna rozhodnutím Smíšeného výboru EHP č. 13/2002 ze dne 1. března 2002 [1].(2) Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/20/ES ze dne 4. dubna 2001 o sbližování právních a správních předpisů členských států týkajících se uplatňování správné klinické praxe při provádění klinických hodnocení humánních léčivých přípravků [2] by měla být začleněna do Dohody,ROZHODL TAKTO:Článek 1V kapitole XIII přílohy II Dohody se za bod 15n (nařízení Komise (ES) č. 847/2000) vkládá nový bod, který zní:"15o. 32001 L 0020: Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/20/ES ze dne 4. dubna 2001 o sbližování právních a správních předpisů členských států týkajících se uplatňování správné klinické praxe při provádění klinických hodnocení humánních léčivých přípravků (Úř. věst. L 121, 1.5.2001, s. 34)."Článek 2Znění směrnice 2001/20/ES v islandském a norském jazyce, která mají být zveřejněna v dodatku EHP Úředního věstníku Evropských společenství, jsou platná.Článek 3Toto rozhodnutí vstupuje v platnost dnem 20. dubna 2002 za předpokladu, že Smíšenému výboru EHP jsou učiněna veškerá oznámení podle čl. 103 odst. 1 Dohody [3].Článek 4Toto rozhodnutí bude zveřejněno v oddíle EHP a v dodatku EHP Úředního věstníku Evropských společenství.V Bruselu dne 19. dubna 2002.Za Smíšený výbor EHPpředsedaP. Westerlund[1] Úř. věst. L 110, 25.4.2002, s. 5.[2] Úř. věst. L 121, 1.5.2001, s. 34.[3] Nebyly oznámeny žádné ústavní požadavky.--------------------------------------------------


text:
 20.7.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 L 189/28
 ROZHODNUTÍ SMÍŠENÉHO VÝBORU EHP
 č. 20/2016
 ze dne 5. února 2016,
 kterým se mění příloha II (Technické předpisy, normy, zkoušení a certifikace) Dohody o EHP [2017/1303]
 SMÍŠENÝ VÝBOR EHP,
 s ohledem na Dohodu o Evropském hospodářském prostoru (dále jen „Dohoda o EHP“), a zejména na článek 98 této dohody,
 vzhledem k těmto důvodům:
 (1)
 Rozhodnutí Komise v přenesené pravomoci (EU) 2015/1936 ze dne 8. července 2015 o systémech posuzování a ověřování stálosti vlastností použitelných na ventilační kanály a potrubí určené k větrání vzduchem podle nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 305/2011 (1) by mělo být začleněno do Dohody o EHP.
 (2)
 Rozhodnutí Komise v přenesené pravomoci (EU) 2015/1958 ze dne 1. července 2015 o systémech posuzování a ověřování stálosti vlastností použitelných na geosyntetika a související výrobky podle nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 305/2011 (2) by mělo být začleněno do Dohody o EHP.
 (3)
 Rozhodnutí Komise v přenesené pravomoci (EU) 2015/1959 ze dne 1. července 2015 o systémech použitelných pro posuzování a ověřování stálosti vlastností výrobků pro kanalizační systémy podle nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 305/2011 (3) by mělo být začleněno do Dohody o EHP.
 (4)
 Rozhodnutím v přenesené pravomoci (EU) 2015/1958 se zrušuje rozhodnutí Komise 96/581/ES (4), které je začleněno do Dohody o EHP, a které by se proto mělo v Dohodě o EHP zrušit.
 (5)
 Rozhodnutím v přenesené pravomoci (EU) 2015/1959 se zrušuje rozhodnutí Komise 97/464/ES (5), které je začleněno do Dohody o EHP, a které by se proto mělo v Dohodě o EHP zrušit.
 (6)
 Příloha II Dohody o EHP by proto měla být odpovídajícím způsobem změněna,
 PŘIJAL TOTO ROZHODNUTÍ:
 Článek 1
 Kapitola XXI přílohy II Dohody o EHP se mění takto:
 1.
 Za bod 1zzf (rozhodnutí Komise 2003/656/ES) se doplňují nové body, které znějí:
 „1zzg.
 32015 D 1936: rozhodnutí Komise v přenesené pravomoci (EU) 2015/1936 ze dne 8. července 2015 o systémech posuzování a ověřování stálosti vlastností použitelných na ventilační kanály a potrubí určené k větrání vzduchem podle nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 305/2011 (Úř. věst. L 282, 28.10.2015, s. 34).
 1zzh.
 32015 D 1958: rozhodnutí Komise v přenesené pravomoci (EU) 2015/1958 ze dne 1. července 2015 o systémech posuzování a ověřování stálosti vlastností použitelných na geosyntetika a související výrobky podle nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 305/2011 (Úř. věst. L 284, 30.10.2015, s. 181).
 1zzi.
 32015 D 1959: rozhodnutí Komise v přenesené pravomoci (EU) 2015/1959 ze dne 1. července 2015 o systémech použitelných pro posuzování a ověřování stálosti vlastností výrobků pro kanalizační systémy podle nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 305/2011 (Úř. věst. L 284, 30.10.2015, s. 184).“
 2.
 Znění bodu 1f (rozhodnutí Komise 96/581/ES) a bodu 1n (rozhodnutí Komise 97/464/ES) se zrušuje.
 Článek 2
 Znění rozhodnutí v přenesené pravomoci (EU) 2015/1936, (EU) 2015/1958 a (EU) 2015/1959 v islandském a norském jazyce, která mají být zveřejněna v dodatku EHP Úředního věstníku Evropské unie, jsou platná.
 Článek 3
 Toto rozhodnutí vstupuje v platnost dnem 6. února 2016 za předpokladu,


text:
že jsou učiněna veškerá oznámení podle čl. 103 odst. 1 Dohody o EHP (*1).
 Článek 4
 Toto rozhodnutí bude zveřejněno v oddíle EHP a v dodatku EHP Úředního věstníku Evropské unie.
 V Bruselu dne 5. února 2016.
 Za Smíšený výbor EHP
 předseda
 Claude MAERTEN
 (1) Úř. věst. L 282, 28.10.2015, s. 34.
 (2) Úř. věst. L 284, 30.10.2015, s. 181.
 (3) Úř. věst. L 284, 30.10.2015, s. 184.
 (4) Úř. věst. L 254, 8.10.1996, s. 59.
 (5) Úř. věst. L 198, 25.7.1997, s. 33.
 (*1) Nebyly oznámeny žádné ústavní požadavky.


text:
 26.5.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 L 133/29
 ROZHODNUTÍ SMÍŠENÉHO VÝBORU EHP
 č. 175/2004
 ze dne 3. prosince 2004,
 kterým se mění Příloha XXI (Statistika) Dohody o EHP
 SMÍŠENÝ VÝBOR EHP,
 s ohledem na Dohodu o Evropském hospodářském prostoru ve znění Protokolu o úpravě Dohody o Evropském hospodářském prostoru (dále jen „Dohoda“), a zejména s ohledem na článek 98 této dohody,
 vzhledem k těmto důvodům:
 (1)
 Příloha XXI Dohody byla změněna rozhodnutím Smíšeného výboru EHP č. 159/2004 ze dne 29. října 2004 (1).
 (2)
 Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 808/2004 ze dne 21. dubna 2004 o statistice Společenství o informační společnosti (2) by mělo být začleněno do Dohody.
 (3)
 Toto rozhodnutí by se nemělo vztahovat na Lichtenštejnsko,
 ROZHODL TAKTO:
 Článek 1
 Za bod 27 (nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 2150/2002) přílohy XXI Dohody se doplňují nový nadpis a nový bod, které znějí:
 „STATISTIKA O INFORMAČNÍ SPOLEČNOSTI
 28.
 32004 R 0808: Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 808/2004 ze dne 21. dubna 2004 o statistice Společenství o informační společnosti (Úř. věst. L 143, 30.4.2004, s. 49).
 Pro účely Dohody se nařízení upravuje takto:
 Toto nařízení se nevztahuje na Lichtenštejnsko.“
 Článek 2
 Znění nařízení (ES) č. 808/2004 v islandském a norském jazyce, která mají být zveřejněna v Dodatku EHP Úředního věstníku Evropské unie, jsou platná.
 Článek 3
 Toto rozhodnutí vstupuje v platnost dnem 4. prosince 2004 za předpokladu, že Smíšenému výboru EHP jsou učiněna veškerá oznámení podle čl. 103 odst. 1 Dohody (3).
 Článek 4
 Toto rozhodnutí bude zveřejněno v oddíle EHP a v Dodatku EHP Úředního věstníku Evropské unie.
 V Bruselu dne 3. prosince 2004.
 Za Smíšený výbor EHP
 předseda
 Kjartan JÓHANNSSON
 (1) Úř. věst. L 102, 21.4.2005, s. 43.
 (2) Úř. věst. L 143, 30.4.2004, s. 49.
 (3) Nebyly oznámeny žádné ústavní požadavky.


text:
 2.7.2020
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 L 210/71
 ROZHODNUTÍ SMÍŠENÉHO VÝBORU EHP č. 86/2019
 ze dne 29. března 2019,
 kterým se mění příloha XI (Elektronické komunikace, audiovizuální služby a informační společnost) Dohody o EHP [2020/834]
 SMÍŠENÝ VÝBOR EHP,
 s ohledem na Dohodu o Evropském hospodářském prostoru (dále jen „Dohoda o EHP“), a zejména na článek 98 této dohody,
 vzhledem k těmto důvodům:
 (1)
 Prováděcí nařízení Komise (EU) 2018/1979 ze dne 13. prosince 2018, kterým se stanoví vážený průměr maximálních sazeb za ukončení volání v mobilních sítích v celé Unii a kterým se ruší prováděcí nařízení (EU) 2017/2311 (1), by mělo být začleněno do Dohody o EHP.
 (2)
 Prováděcím nařízením Komise (EU) 2018/1979 se zrušuje prováděcí nařízení Komise (EU) 2017/2311 (2), které je začleněno do Dohody o EHP, a které je proto třeba v Dohodě o EHP zrušit.
 (3)
 Příloha XI Dohody o EHP by proto měla být odpovídajícím způsobem změněna,
 PŘIJAL TOTO ROZHODNUTÍ:
 Článek 1
 Znění bodu 5cub (prováděcí nařízení Komise (EU) 2017/2311) přílohy XI Dohody o EHP se nahrazuje tímto:
 „32018 R 1979: prováděcí nařízení Komise (EU) 2018/1979 ze dne 13. prosince 2018, kterým se stanoví vážený průměr maximálních sazeb za ukončení volání v mobilních sítích v celé Unii a kterým se ruší prováděcí nařízení (EU) 2017/2311 (Úř. věst. L 317, 14.12.2018, s. 10).“
 Článek 2
 Znění prováděcího nařízení (EU) 2018/1979 v islandském a norském jazyce, která mají být zveřejněna v dodatku EHP Úředního věstníku Evropské unie, jsou platná.
 Článek 3
 Toto rozhodnutí vstupuje v platnost dnem 30. března 2019 za předpokladu, že jsou učiněna veškerá oznámení podle čl. 103 odst. 1 Dohody o EHP (*1).
 Článek 4
 Toto rozhodnutí bude zveřejněno v oddíle EHP a v dodatku EHP Úředního věstníku Evropské unie.
 V Bruselu dne 29. března 2019.
 Za Smíšený výbor EHP
 předseda
 Claude MAERTEN
 (1) Úř. věst. L 317, 14.12.2018, s. 10.
 (2) Úř. věst. L 331, 14.12.2017, s. 39.
 (*1) Nebyly oznámeny žádné ústavní požadavky.


text:
 26.10.2018
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 L 269/36
 Pouze původní texty EHK OSN mají podle mezinárodního veřejného práva právní účinek. Je zapotřebí ověřit si status a datum vstupu tohoto předpisu v platnost v nejnovější verzi dokumentu EHK OSN o statusu TRANS/WP.29/343, který je k dispozici na internetové adrese:
 http://www.unece.org/trans/main/wp29/wp29wgs/wp29gen/wp29fdocstts.html
 Předpis Evropské hospodářské komise Organizace spojených národů (EHK OSN) č. 141 – Jednotná ustanovení pro schvalování vozidel z hlediska jejich systémů monitorování tlaku v pneumatikách (TPMS) [2018/1593]
 Datum vstupu v platnost: 22. ledna 2017
 OBSAH
 PŘEDPIS
 1.
 Oblast působnosti
 2.
 Definice
 3.
 Žádost o schválení
 4.
 Schválení
 5.
 Specifikace a zkoušky
 6.
 Doplňující informace
 7.
 Změny a rozšíření schválení typu vozidla
 8.
 Shodnost výroby
 9.
 Postihy za neshodnost výroby
 10.
 Definitivní ukončení výroby
 11.
 Názvy a adresy technických zkušeben odpovědných za provádění schvalovacích zkoušek a názvy a adresy schvalovacích orgánů
 PŘÍLOHY
 1.
 Sdělení
 2.
 Uspořádání značek schválení typu
 3.
 Požadavky na zkoušky systémů monitorování tlaku v pneumatikách (TPMS)
 1. OBLAST PŮSOBNOSTI
 Tento předpis se vztahuje na schválení vozidel kategorie M1 až do maximální hmotnosti 3 500 kg a N1 (1) vybavených systémem monitorování tlaku v pneumatikách, s výjimkou vozidel vybavených dvojitou montáží kol na nápravě.
 2. DEFINICE
 Pro účely tohoto předpisu se použijí tyto definice:
 2.1.
 „Schválením vozidla“ se rozumí schválení typu vozidla z hlediska jeho systému monitorování tlaku v pneumatikách.
 2.2.
 „Typem vozidla“ se rozumí vozidla, která se významně neliší v těchto podstatných ohledech:
 a)
 obchodní název nebo značka výrobce;
 b)
 charakteristiky vozidla, které významně ovlivňují vlastnosti systému monitorování tlaku v pneumatikách;
 c)
 konstrukce systému monitorování tlaku v pneumatikách.
 2.3.
 „Kolem“ se rozumí kolo jako celek sestávající z ráfku a disku kola.
 2.4.
 „Pneumatikou“ se rozumí pneumatika, která je zpevněným pružným obalem, který je opatřen nebo který tvoří spolu s kolem, na kterém je namontován, kontinuální uzavřenou komoru obsahující plyn (obvykle vzduch) nebo plyn a kapalinu, která je v zásadě prstencového tvaru a která je běžně určena k používání při tlaku větším, než je atmosférický tlak.
 2.5.
 „Maximální hmotností“ se rozumí maximální hmotnost vozidla, výrobcem označená jako technicky (konstrukčně) přípustná (tato hmotnost může být vyšší, než je „maximální přípustná hmotnost“ stanovená vnitrostátními právními předpisy).
 2.6.
 „Maximálním zatížením nápravy“ se rozumí maximální hodnota (udaná výrobcem) celkové svislé síly působící na styčné plochy pneumatik nebo pásů jedné nápravy s vozovkou a vyplývající z podílu hmotnosti vozidla nesené touto nápravou; toto zatížení může být vyšší než „povolené zatížení nápravy“ stanovené vnitrostátními právními předpisy. Součet zatížení náprav může být větší než hodnota odpovídající celkové hmotnosti vozidla.
 2.7.
 „Systémem monitorování tlaku v pneumatikách (TPMS)“ se rozumí systém namontovaný na vozidle, který je schopný vyhodnocovat tlak v pneumatikách nebo změnu tohoto tlaku v průběhu času a předávat odpovídající informaci uživateli při jízdě vozidla.
 2.8.
 „Tlakem v pneumatice za studena“ se rozumí tlak v pneumatice při teplotě okolí, bez jakéhokoli nárůstu tlaku způsobeného používáním pneumatiky.
 2.9.
 „Doporučeným tlakem v pneumatice za studena (Prec)“ se rozumí tlak doporučený výrobcem vozidla pro každou z poloh pneumatiky na vozidle, pro určené provozní podmínky (např. rychlost a zatížení) daného vozidla,


text:
které jsou uvedeny na štítku na vozidle a/nebo v příručce pro uživatele vozidla.
 2.10.
 „Pracovním tlakem v provozu (Pwarm)“ se rozumí tlak v pneumatice pro každou z poloh pneumatiky na vozidle, na který se zvýšila jeho hodnota z tlaku za studena (Prec) vlivem teploty v průběhu použití vozidla.
 2.11.
 „Zkušebním tlakem (Ptest)“ se rozumí skutečný tlak v pneumatice (pneumatikách) vybrané (vybraných) pro každou z poloh pneumatiky na vozidle po snížení tlaku během zkoušky.
 3. ŽÁDOST O SCHVÁLENÍ
 3.1. Žádost o schválení typu vozidla z hlediska jeho systému monitorování tlaku v pneumatikách předloží výrobce vozidla nebo jeho řádně pověřený zástupce.
 3.2. Žádost musí být ve trojím vyhotovení doplněna popisem typu vozidla ve vztahu k bodům určeným v příloze 1 tohoto předpisu.
 3.3. Schvalovacímu orgánu nebo technické zkušebně odpovědné za provádění zkoušek schválení typu se předá vozidlo představující typ, který má být schválen.
 3.4. Před udělením schválení typu ověří schvalovací orgán existenci vyhovujících opatření pro zajištění účinné kontroly shodnosti výroby.
 4. SCHVÁLENÍ
 4.1. Schválení typu vozidla se udělí, jestliže vozidlo předané ke schválení podle tohoto předpisu splňuje všechny požadavky bodu 5.
 4.2. Každému schválenému typu se přidělí číslo schválení. Jeho první dvě číslice (v současné době 00, což odpovídá předpisu v původním znění) udávají sérii změn, která zahrnuje poslední významné technické změny předpisu v době vydání schválení. Stejná smluvní strana nesmí přidělit toto číslo jinému typu vozidla.
 4.3. Oznámení o udělení, rozšíření nebo odmítnutí schválení typu vozidla podle tohoto předpisu se zašle smluvním stranám dohody, které uplatňují tento předpis, na formuláři podle vzoru v příloze 1 tohoto předpisu.
 4.4. Na každém vozidle, které vyhovuje typu vozidla schválenému podle tohoto předpisu, se viditelně a na snadno přístupném místě uvedeném ve formuláři schválení umístí mezinárodní značka schválení, která se skládá z:
 4.4.1.
 kružnice s písmenem „E“ následovaným rozlišovacím číslem země, jež schválení udělila (2);
 4.4.2.
 čísla tohoto předpisu následovaného písmenem „R“, pomlčkou a číslem schválení typu, a to vpravo od označení předepsaných v bodě 4.4.1.
 4.5. Vyhovuje-li vozidlo typu vozidla schválenému podle jednoho nebo více předpisů připojených k dohodě v zemi, která udělila schválení podle tohoto předpisu, není třeba symbol předepsaný v bodě 4.4.1 opakovat; v takovém případě se číslo předpisu a číslo schválení a doplňkové symboly podle všech předpisů, podle nichž bylo uděleno schválení v zemi, kde bylo uděleno schválení podle tohoto předpisu, umístí ve svislých sloupcích napravo od symbolu předepsaného v bodě 4.4.1.
 4.6. Značka schválení musí být jasně čitelná a nesmazatelná.
 4.7. Značka schválení se umístí v blízkosti štítku nebo přímo na štítek s údaji o vozidle, kterým vozidlo opatřil výrobce.
 4.8. Příklady značek schválení jsou uvedeny v příloze 2 tohoto předpisu.
 5. SPECIFIKACE A ZKOUŠKY
 5.1. Obecné informace
 5.1.1. Každé vozidlo kategorií M1 s hmotností do 3 500 kg a N1, přičemž u vozidel obou kategorií jsou na všech nápravách jednoduché pneumatiky a vozidla jsou vybavena systémem monitorování tlaku v pneumatikách, který odpovídá definici v bodě 2.7, musí splňovat požadavky na vlastnosti stanovené v bodech 5.1.2 až 5.5.5 tohoto předpisu pro široké spektrum silničních a environmentálních podmínek, které se mohou


text:
vyskytovat na území smluvních stran.
 5.1.2. Účinnost systému monitorování tlaku v pneumatikách namontovaného na vozidle nesmí být nepříznivě ovlivňována působením magnetických nebo elektrických polí. To je nutno prokázat splněním technických požadavků a přechodných ustanovení předpisu č. 10 uplatněním:
 a)
 série změn 03 pro vozidla bez propojovacího systému pro nabíjení dobíjecího systému pro uchovávání energie (trakční baterie);
 b)
 série změn 04 pro vozidla s propojovacím systémem pro nabíjení dobíjecího systému pro uchovávání energie (trakční baterie).
 5.1.3. Systém musí fungovat od rychlosti 40 km/h nebo nižší až do maximální konstrukční rychlosti vozidla.
 5.1.4. Vozidlo musí vyhovět zkouškám (zkouška průrazem, zkouška difuse a zkouška chybné funkce) specifikovaným v příloze 3.
 5.2. Zjištění tlaku v pneumatice při ztrátě tlaku způsobené náhodnou událostí.
 5.2.1. TPMS musí rozsvítit výstražný signál popsaný v bodě 5.5 nejdéle do deseti minut kumulované doby jízdy od doby, kdy pracovní tlak v provozu v jedné z pneumatik vozidla poklesl o 20 % nebo dosáhl hodnoty minimálního tlaku 150 kPa, podle toho, která hodnota je vyšší.
 5.3. Zjištění úrovně tlaku v pneumatice, který je podstatně nižší, než je doporučený tlak pro optimální vlastnosti, včetně spotřeby paliva a bezpečnosti.
 5.3.1. TPMS musí rozsvítit výstražný signál popsaný v bodě 5.5 nejdéle do šedesáti minut kumulované doby jízdy od doby, kdy pracovní tlak v provozu v kterékoli z pneumatik vozidla poklesl o 20 % nebo dosáhl hodnoty minimálního tlaku 150 kPa, až do celkového počtu čtyř pneumatik, podle toho, která hodnota je vyšší.
 5.4. Zjišťování chybné funkce.
 5.4.1. TPMS musí rozsvítit výstražný signál popsaný v bodě 5.5 nejdéle do 10 minut po vzniku chybné funkce, která ovlivňuje vytvoření nebo přenos řídicích signálů nebo signálů odezvy v systému monitorování tlaku v pneumatikách vozidla.
 5.5. Výstražná signalizace.
 5.5.1. Výstražná signalizace se provede optickým výstražným signálem, který splňuje požadavky předpisu č. 121.
 5.5.2. Výstražný signál se uvede do činnosti, když je spínač zapalování (startování) v poloze „zapnuto“ (běh motoru) (kontrola žárovky). Tento požadavek neplatí pro sdělovače zobrazující se na společné zobrazovací ploše.
 5.5.3. Výstražný signál musí být viditelný i za denního světla; řidič musí mít možnost snadno zkontrolovat ze svého sedadla uspokojivý stav tohoto signálu.
 5.5.4. Signalizací chybné funkce může být tentýž výstražný signál, který se použije k signalizaci nízkého tlaku v pneumatice. Jestliže se výstražný signál popsaný v bodě 5.5.1 použije k signalizaci jak nízkého tlaku v pneumatice, tak chybné funkce TPMS, platí toto: při spínači zapalování (startování) v poloze „zapnuto“ (běh motoru) musí výstražný signál při signalizaci chybné funkce blikat. Po krátké době musí výstražný signál zůstat trvale rozsvícen tak dlouho, dokud trvá chybná funkce a spínač zapalování (startování) je v poloze „zapnuto“ (běh motoru). Sled blikání a trvalého rozsvícení se musí opakovat vždy, když se uvede spínač zapalování (startování) do polohy „zapnuto“ (běh motoru), do doby, než bude odstraněna chybná funkce.
 5.5.5. Sdělovač výstražného signálu podle bodu 5.5.1 se smí použít s režimem blikání k podání informace o obnovení správného stavu systému monitorování tlaku v pneumatikách podle návodu k obsluze vozidla.
 6. DOPLŇUJÍCÍ INFORMACE
 6.1. Návod k obsluze vozidla, pokud je k dispozici, musí obsahovat


text:
alespoň tyto informace:
 6.1.1.
 prohlášení, že vozidlo je vybaveno takovým systémem (a informace, jak znovu obnovit původní nastavení systému, jestliže tento konkrétní systém obsahuje takovou možnost);
 6.1.2.
 vyobrazení, jak vypadá symbol pro sdělovač popsaný v bodě 5.5.1 (a vyobrazení sdělovače chybné funkce, jestliže je pro tuto funkci použit zvláštní sdělovač);
 6.1.3.
 doplňující informace o významu rozsvícení sdělovače signalizujícího výstrahu týkající se nízkého tlaku v pneumatice a popis nápravného úkonu, který je nutno provést, jestliže k tomu dojde.
 6.2. Pokud se s vozidlem nedodává žádný návod k obsluze, musí být informace požadované v bodě 6.1 vyznačeny na vozidle na nápadném místě.
 7. ZMĚNY A ROZŠÍŘENÍ SCHVÁLENÍ TYPU VOZIDLA
 7.1. Každá změna typu vozidla uvedená v bodě 2.2 tohoto předpisu se oznámí schvalovacímu orgánu, který udělil schválení typu vozidla. Schvalovací orgán pak může buď:
 7.1.1.
 usoudit, že provedené změny nemají nepříznivý účinek na podmínky udělení schválení, a udělit rozšíření schválení;
 7.1.2.
 usoudit, že provedené změny mají vliv na podmínky udělení schválení a před udělením rozšíření schválení je tedy zapotřebí provést další zkoušky nebo kontroly.
 7.2. Potvrzení nebo odmítnutí schválení s uvedením příslušných změn se postupem podle bodu 4.3 zašle smluvním stranám dohody, které používají tento předpis.
 7.3. Příslušný schvalovací orgán, který uděluje schválení typu, informuje ostatní smluvní strany o rozšíření schválení typu prostřednictvím formuláře oznámení uvedeného v příloze 1 tohoto předpisu. Každému rozšíření přiřadí pořadové číslo, které bude označováno jako číslo rozšíření.
 8. SHODNOST VÝROBY
 8.1. Postupy pro shodnost výroby musí být v souladu s postupy stanovenými v dodatku 2 k dohodě (E/ECE/324–E/ECE/TRANS/505/Rev.2), přičemž musí být splněny tyto požadavky:
 8.2. Schvalovací orgán, který udělil schválení typu, může kdykoliv ověřit shodnost výroby v každém výrobním zařízení. Obvyklá četnost takových kontrol je nejméně jednou za rok.
 9. POSTIHY ZA NESHODNOST VÝROBY
 9.1. Schválení udělená typu vozidla podle tohoto předpisu smí být odňata, nejsou-li splněny požadavky stanovené v bodě 8.
 9.2. Jestliže některá smluvní strana dohody, která uplatňuje tento předpis, odejme schválení, které dříve udělila, neprodleně o tom informuje ostatní smluvní strany, které tento předpis uplatňují, a to prostřednictvím kopie formuláře schválení opatřené na konci velkými písmeny napsanou, podepsanou a datovanou poznámkou „SCHVÁLENÍ ODEJMUTO“.
 10. DEFINITIVNÍ UKONČENÍ VÝROBY
 Pokud držitel schválení zcela ukončí výrobu typu vozidla schváleného podle tohoto předpisu, musí o tom informovat orgán, který schválení udělil. Po obdržení příslušného sdělení podá uvedený orgán zprávu o ukončení výroby ostatním smluvním stranám dohody, které uplatňují tento předpis, a to prostřednictvím kopie formuláře schválení opatřené na konci velkými písmeny napsanou, podepsanou a datovanou poznámkou „VÝROBA UKONČENA“.
 11. NÁZVY A ADRESY TECHNICKÝCH ZKUŠEBEN ODPOVĚDNÝCH ZA PROVÁDĚNÍ SCHVALOVACÍCH ZKOUŠEK A NÁZVY A ADRESY SCHVALOVACÍCH ORGÁNŮ
 Smluvní strany dohody, které uplatňují tento předpis, sdělí sekretariátu Organizace spojených národů názvy a adresy technických zkušeben odpovědných za provádění schvalovacích zkoušek, jakož i názvy a adresy schvalovacích orgánů, které schválení udělují a jimž se mají zasílat formuláře osvědčující udělení, rozšíření, zamítnutí nebo odnětí schválení vydané v jiných zemích.
 (1) Podle definice v Úplném usnesení o konstrukci vozidel (R.E.3), dokument ECE/TRANS/WP.29/78/Rev.6 bod 2 – www.unece.org/trans/main/wp29/wp29wgs/wp29gen/wp29resolutions.html.
 (2) Rozlišovací čísla smluvních stran dohody z roku


text:
1958 jsou uvedena v příloze 3 Úplného usnesení o konstrukci vozidel (R.E.3), dokument ECE/TRANS/WP.29/78/Rev.6, příloha 3 – www.unece.org/trans/main/wp29/wp29wgs/wp29gen/wp29resolutions.html
 PŘÍLOHA 1
 Text obrazu
 SDĚLENÍ
 (maximální formát: A4 (210 × 297 mm))
 (1)
 vydal: Název správního orgánu
 ve věci (2): udělení schválení
 rozšíření schválení
 zamítnutí schválení
 odnětí schválení
 definitivního ukončení výroby
 typu vozidla z hlediska systému monitorování tlaku v pneumatikách podle předpisu č. 141.
 Schválení č.: Rozšíření č.:
 1. Obchodní název nebo značka vozidla:
 2. Typ vozidla (případně včetně zahrnutých variant):
 3. Název a adresa výrobce:
 4. Případně název a adresa zástupce výrobce:
 5. Vozidlo předáno ke schválení dne:
 6. Technická zkušebna odpovědná za provedení schvalovacích zkoušek:
 7. Datum zkušebního protokolu:
 8. Číslo zkušebního protokolu:
 9. Stručný popis typu vozidla:
 9.1. Hmotnost vozidla při zkoušce:
 přední náprava:
 zadní náprava:
 celkem:
 9.2. Značení a rozměr(y) kola celku standardního vybavení:
 9.3. Stručný popis systému monitorování tlaku v pneumatikách
 (1) Rozlišovací číslo země, která schválení udělila/rozšířila/zamítla/odňala (viz ustanovení o schválení v tomto předpisu).
 (2) Nehodící se škrtněte.
 Text obrazu
 10. Výsledky zkoušek:
 Měřeno
 Doba do spuštění výstražného signálu
 (mm:ss)
 „Zkouška“ průrazem“
 „Zkouška difuse“
 „Zkouška chybné funkce“
 11. Umístění značky schválení typu:
 12. Případně důvod(y) rozšíření:
 13. Schválení uděleno/odmítnuto/rozšířeno/odňato (2)
 14. Místo:
 15. Datum:
 16. Podpis:
 17. Seznam dokumentů uložených u schvalovacího orgánu, který schválení typu udělil, je k tomuto sdělení přiložen a lze jej obdržet na vyžádání.
 PŘÍLOHA 2
 USPOŘÁDÁNÍ ZNAČEK SCHVÁLENÍ TYPU
 (Viz bod 4.4 tohoto předpisu)
 Výše zobrazená značka schválení vyznačená na vozidle udává, že dotyčný typ vozidla byl schválen v Nizozemsku (E4) z hlediska vybavení systémem monitorování tlaku v pneumatikách podle předpisu č. 141 pod číslem schválení 002439. Číslo schválení typu udává, že schválení bylo uděleno v souladu s požadavky předpisu č. 141 v původním znění.
 PŘÍLOHA 3
 ZKOUŠKY SYSTÉMŮ MONITOROVÁNÍ TLAKU V PNEUMATIKÁCH (TPMS)
 1. ZKUŠEBNÍ PODMÍNKY
 1.1. Teplota okolí.
 Teplota okolí musí být mezi 0 °C a 40 °C.
 1.2. Povrch zkušební dráhy.
 Dráha musí mít povrch s dobrou adhezí. Během zkoušky musí být povrch vozovky suchý.
 1.3. Zkoušky musí probíhat v prostředí prostém rušení rádiovými vlnami.
 1.4. Stav vozidla.
 1.4.1. Hmotnost při zkoušce.
 Vozidlo se může zkoušet s jakýmkoli zatížením, přičemž rozložení hmotnosti na nápravy musí být takové, jaké stanovil výrobce vozidla, aniž by byla překročena maximální přípustná hmotnost na každou z náprav.
 Avšak v případě, kdy není možno systém nastavit nebo obnovit jeho nastavení, uvede se vozidlo do nenaloženého stavu. Kromě řidiče může být na předním sedadle další osoba, která je odpovědná za zaznamenávání výsledků zkoušek. Stav zatížení se během zkoušky nemění.
 1.4.2. Rychlost vozidla.
 TPMS se kalibruje a zkouší:
 a)
 v rozsahu rychlostí od 40 km/h do 120 km/h nebo do maximální konstrukční rychlosti vozidla, jestliže tato rychlost je menší než 120 km/h, při zkoušce průrazem, aby se ověřily požadavky bodu 5.2 tohoto předpisu a
 b)
 v rozsahu rychlostí od 40 km/h do 100 km/h při zkoušce difuse, aby se ověřily požadavky bodu 5.3 tohoto předpisu, a při zkoušce chybné funkce, aby se ověřily požadavky bodu 5.4 tohoto předpisu.
 V průběhu zkoušky se musí uplatnit celý rozsah


text:
rychlostí.
 U vozidel vybavených tempomatem musí být tempomat v průběhu zkoušky mimo činnost.
 1.4.3. Poloha ráfku.
 Ráfky mohou být na vozidle v kterékoli poloze určené pro kolo, v souladu se všemi příslušnými instrukcemi nebo omezeními danými výrobcem vozidla.
 1.4.4. Umístění při stání vozidla.
 Když je vozidlo zaparkováno, musí být pneumatiky vozidla stíněny proti přímému slunci. Vozidlo musí být umístěno tak, aby bylo chráněno proti jakémukoli větru, který by mohl ovlivnit výsledky.
 1.4.5. Použití brzdového pedálu.
 Čas, po který je při jízdě vozidla použito provozní brzdění, se nezapočítává do doby jízdy.
 1.4.6. Pneumatiky.
 Vozidlo se zkouší s pneumatikami namontovanými na vozidle podle doporučení výrobce vozidla. Ke zkoušce chybné funkce TMPS se však smí použít náhradní pneumatika.
 1.5. Přesnost zařízení k měření tlaku.
 Zařízení k měření tlaku, které se použije u zkoušek podle této přílohy, musí mít přesnost nejméně ± 3 kPa.
 2. ZKUŠEBNÍ POSTUP
 Zkouška se vykoná při zkušební rychlosti v rozsahu uvedeném v bodě 1.4.2 této přílohy, nejméně jednou u zkoušky podle bodu 2.6.1 této přílohy („zkouška průrazem“) a nejméně jednou pro každý případ zkoušky podle bodu 2.6.2 této přílohy („zkouška difuse“).
 2.1. Před nahuštěním pneumatik vozidla se vozidlo ponechá stát venku při teplotě okolí, s vypnutým motorem, odstíněno proti přímému slunečnímu světlu a nevystaveno větru nebo jiným vlivům působícím ohřívání nebo ochlazování, po dobu nejméně jedné hodiny. Pak se nahustí pneumatiky vozidla na tlak za studena doporučený výrobcem vozidla (Prec) v souladu s výrobcem doporučenými podmínkami pro rychlost, zatížení a polohu pneumatik na vozidle. Při všech měřeních tlaku se musí použít totéž měřicí zařízení.
 2.2. U stojícího vozidla se systémem zámku zapalování v poloze „zamknuto“ nebo „vypnuto“ se tento systém uvede do polohy „zapnuto“ nebo „běh motoru“. Systém monitorování tlaku v pneumatikách musí provést kontrolu funkce žárovky kontrolky nízkého tlaku v pneumatikách, jak je stanoveno v bodě 5.5.2 tohoto předpisu. Tento požadavek neplatí pro sdělovače zobrazující se na společné zobrazovací ploše.
 2.3. V příslušných případech se systém k monitorování tlaku v pneumatikách nastaví nebo se obnoví jeho nastavení podle doporučení výrobce vozidla.
 2.4. Přípravná fáze.
 2.4.1. Vozidlo jede po dobu nejméně 20 minut v rozsahu rychlostí podle bodu 1.4.2 této přílohy průměrnou rychlostí 80 km/h (± 10 km/h). V přípravné fázi je povoleno jet mimo tento rozsah rychlostí po maximální celkovou dobu dvou minut.
 2.4.2. Když se jízdní zkouška provádí na (kruhové/oválné) zkušební dráze, kde se zatáčí jen v jednom směru, pak se podle uvážení technické zkušebny rozdělí jízdní zkouška podle bodu 2.4.1 do dvou stejných částí (± 2 minuty) provedených jedna v jednom směru a druhá v druhém směru.
 2.4.3. Do pěti minut od ukončení přípravné fáze se změří za tepla tlak v pneumatice (pneumatikách), u níž (nichž) se bude provádět snížení tlaku. Tlak za tepla se označí jako hodnota Pwarm. Tato hodnota se použije pro následné operace.
 2.5. Fáze snížení tlaku.
 2.5.1. Postup zkoušky průrazem k ověření požadavků bodu 5.2 tohoto předpisu.
 V jedné z pneumatik vozidla se do pěti minut od změření tlaku za tepla, jak je popsáno v bodě 2.4.3, sníží tlak, až dosáhne hodnoty


text:
Pwarm – 20 % nebo hodnoty minimálního tlaku 150 kPa, podle toho, která hodnota je větší, a označí se jako Ptest. Po stabilizaci v délce dvou až pěti minut se znovu zkontroluje tlak Ptest a, pokud je to nutné, seřídí se.
 2.5.2. Postup zkoušky difuse k ověření požadavků bodu 5.3 tohoto předpisu.
 Ve všech čtyřech pneumatikách vozidla se do pěti minut od změření tlaku za tepla, jak je popsáno v bodě 2.4.3, sníží tlak, až dosáhne hodnoty Pwarm – 20 % plus další snížení tlaku o 7 kPa, a označí se jako Ptest. Po stabilizaci v délce dvou až pěti minut se znovu zkontroluje tlak Ptest a, pokud je to nutné, seřídí se.
 2.6. Fáze zjištění nízkého tlaku v pneumatikách.
 2.6.1. Postup zkoušky průrazem k ověření požadavků bodu 5.2 tohoto předpisu.
 2.6.1.1. Vozidlo projede kteroukoli část zkušební trasy (ne nutně plynule). Součtem celkové kumulativní jízdní doby je menší z těchto dvou hodnot: 10 minut, nebo čas, za který se rozsvítí kontrolka nízkého tlaku v pneumatikách.
 2.6.2. Postup zkoušky difuse k ověření požadavků bodu 5.3 tohoto předpisu.
 2.6.2.1. Vozidlo projíždí kteroukoli část zkušební trasy. Po nejméně dvaceti (20) minutách a nejdéle po čtyřiceti (40) minutách se vozidlo zastaví, vypne se motor a vyjme se klíček zapalování na dobu nejméně jedné (1) minuty a nejdéle tří (3) minut. Pak se pokračuje ve zkoušce. Součtem celkové kumulativní jízdní doby je menší z těchto dvou hodnot: šedesát (60) minut kumulativní jízdy za podmínek stanovených v bodě 1.4.2 nebo čas, za který se rozsvítí kontrolka nízkého tlaku v pneumatikách.
 2.6.3. Jestliže se kontrolka nízkého tlaku v pneumatikách nerozsvítila, zkouška se přeruší.
 2.7. Jestliže se kontrolka nízkého tlaku v pneumatikách rozsvítila během postupu podle bodu 2.6, deaktivuje se systém zamykání zapalování do polohy „vypnuto“ nebo „zamknuto“. Po pěti minutách se systém zamykání zapalování znovu uvede do polohy „zapnuto“ („běh motoru“). Kontrolka se musí rozsvítit a zůstat rozsvícená, dokud je spínač zapalování v poloze „zapnuto“ („běh motoru“).
 2.8. Všechny pneumatiky vozidla se nahustí na tlak za studena doporučený výrobcem vozidla. Obnoví se nastavení systému podle instrukcí výrobce vozidla. Zjistí se, zda kontrolka zhasla. Je-li to nutné, s vozidlem se jezdí tak dlouho, dokud kontrolka nezhasne. Pokud kontrolka nezhasne, zkouška se přeruší.
 2.9. Opakování fáze snížení tlaku.
 Zkouška se může opakovat se stejným nebo rozdílným zatížením s použitím příslušných zkušebních postupů podle bodů 2.1 až 2.8 při podhuštěné příslušné pneumatice (pneumatikách), v souladu s ustanoveními bodu 5.2, případně 5.3 tohoto předpisu.
 3. ZJIŠTĚNÍ CHYBNÉ FUNKCE TMPS
 3.1. Simuluje se chybná funkce TPMS, např. odpojením přívodu energie k některé součásti TPMS, rozpojením některého elektrického spoje mezi součástmi TPMS, nebo namontováním pneumatiky nebo kola, jež nejsou kompatibilní s TPMS, na vozidlo. Při simulaci chybné funkce TPMS se nesmí odpojit elektrické spojení ke kontrolkám.
 3.2. Vozidlo jede po dobu až do deseti minut kumulovaného času (ne nutně plynule) po kterékoli části zkušební trasy.
 3.3. Součtem celkové kumulativní jízdní doby podle bodu 3.2 je menší z těchto dvou hodnot: deset minut, nebo čas, za který se rozsvítí kontrolka signalizující chybnou funkci TPMS.


text:
3.4. Jestliže se kontrolka chybné funkce TPMS nerozsvítila, jak je požadováno v bodě 5.4 tohoto předpisu, zkouška se přeruší.
 3.5. Jestliže se kontrolka chybné funkce TPMS rozsvítila, nebo se rozsvítila během postupu stanoveného v bodech 3.1 až 3.3, deaktivuje se systém zamykání zapalování do polohy „vypnuto“ nebo „zamknuto“. Po pěti minutách se systém zamykání zapalování znovu uvede do polohy „zapnuto“ („běh motoru“). Kontrolka chybné funkce TPMS musí znovu signalizovat chybnou funkci a zůstat rozsvícená, dokud je spínač zapalování v poloze „zapnuto“ („běh motoru“).
 3.6. Obnova normálního fungování TPMS. Je-li to nutné, s vozidlem se jezdí tak dlouho, dokud výstražný signál nezhasne. Pokud žárovka výstražného signálu nezhasne, zkouška se přeruší.
 3.7. Zkouška se může opakovat použitím zkušebních postupů uvedených v bodech 3.1 až 3.6, přičemž se každá taková zkouška omezí na simulaci jediné chybné funkce.


text:
 10.7.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 L 182/34
 ROZHODNUTÍ SMÍŠENÉHO VÝBORU EHP
 č. 35/2008
 ze dne 14. března 2008,
 kterým se mění příloha XX (Životní prostředí) Dohody o EHP
 SMÍŠENÝ VÝBOR EHP,
 s ohledem na Dohodu o Evropském hospodářském prostoru, ve znění Protokolu o úpravě Dohody o Evropském hospodářském prostoru (dále jen „Dohoda“), a zejména na článek 98 této dohody,
 vzhledem k těmto důvodům:
 (1)
 Příloha XX Dohody byla změněna rozhodnutím Smíšeného výboru EHP č. 15/2008 ze dne 1. února 2008 (1).
 (2)
 Doporučení Komise 2006/339/ES ze dne 8. května 2006 o podpoře využívání pobřežní elektrické energie loděmi v kotvištích přístavů Společenství (2) by mělo být začleněno do Dohody,
 ROZHODL TAKTO:
 Článek 1
 Za bod 42 (doporučení Komise 2003/532/ES) přílohy XX Dohody se vkládá nový bod, který zní:
 „43.
 32006 H 0339: doporučení Komise 2006/339/ES ze dne 8. května 2006 o podpoře využívání pobřežní elektrické energie loděmi v kotvištích přístavů Společenství (Úř. věst. L 125, 12.5.2006, s. 38).“
 Článek 2
 Znění doporučení 2006/339/ES v islandském a norském jazyce, která mají být zveřejněna v dodatku EHP Úředního věstníku Evropské unie, jsou platná.
 Článek 3
 Toto rozhodnutí vstupuje v platnost dnem 15. března 2008 za předpokladu, že Smíšenému výboru EHP jsou učiněna veškerá oznámení podle čl. 103 odst. 1 Dohody (3).
 Článek 4
 Toto rozhodnutí bude zveřejněno v oddíle EHP a v dodatku EHP Úředního věstníku Evropské unie.
 V Bruselu dne 14. března 2008.
 Za Smíšený výbor EHP
 předseda
 Alan SEATTER
 (1) Úř. věst. L 154, 12.6.2008, s. 30.
 (2) Úř. věst. L 125, 12.5.2006, s. 38.
 (3) Nebyly oznámeny žádné ústavní požadavky.


text:
 Důležité právní upozornění
 |
 21997D0904(10)
 Úřední věstník L 242 , 04/09/1997 S. 0079 - 0079
 Rozhodnutí Smíšeného výboru EHPč. 30/97ze dne 12. června 1997,kterým se mění příloha II (Technické předpisy, normy, zkoušení a certifikace) Dohody o EHPSMÍŠENÝ VÝBOR EHP,s ohledem na Dohodu o Evropském hospodářském prostoru ve znění Protokolu o úpravě Dohody o Evropském hospodářském prostoru (dále jen "Dohoda"), a zejména s ohledem na článek 98 této dohody,vzhledem k tomu, že příloha II Dohody byla změněna rozhodnutím Smíšeného výboru EHP č. 21/97 ze dne 2. května 1997 [1];vzhledem k tomu, že nařízení Komise (ES) č. 2796/95 ze dne 4. prosince 1995, kterým se mění příloha II nařízení Rady (EHS) č. 2377/90, kterým se stanoví postup Společenství pro stanovení maximálních limitů reziduí veterinárních léčivých přípravků v potravinách živočišného původu [2], by mělo být začleněno do Dohody;vzhledem k tomu, že nařízení Komise (ES) č. 2804/95 ze dne 5. prosince 1995, kterým se mění příloha II nařízení Rady (EHS) č. 2377/90, kterým se stanoví postup Společenství pro stanovení maximálních limitů reziduí veterinárních léčivých přípravků v potravinách živočišného původu [3], by mělo být začleněno do Dohody,ROZHODL TAKTO:Článek 1V bodě 14 (nařízení Rady (EHS) č. 2377/90) kapitoly XIII přílohy II Dohody se doplňují nové odrážky, které znějí:"— 395 R 2796: nařízení Komise (ES) č. 2796/95 ze dne 4. prosince 1995 (Úř. věst. L 290, 5.12.1995, s. 1);— 395 R 2804: nařízení Komise (ES) č. 2804/95 ze dne 5. prosince 1995 (Úř. věst. L 291, 6.12.1995, s. 8)."Článek 2Znění nařízení (ES) č. 2796/95 a (ES) č. 2804/95 v islandském a norském jazyce, která tvoří přílohu odpovídajících jazykových verzí tohoto rozhodnutí, jsou platná.Článek 3Toto rozhodnutí vstupuje v platnost dne 13. června 1997 za předpokladu, že Smíšenému výboru EHP jsou učiněna veškerá oznámení podle čl. 103 odst. 1 Dohody.Článek 4Toto rozhodnutí bude zveřejněno v oddíle EHP a v dodatku EHP Úředního věstníku Evropských společenství.V Bruselu dne 12. června 1997.Za Smíšený výbor EHPpředsedkyněC. Day[1] Dosud nezveřejněné v Úředním věstníku.[2] Úř. věst. L 290, 5.12.1995, s. 1.[3] Úř. věst. L 291, 6.12.1995, s. 8.--------------------------------------------------


text:
 Důležité právní upozornění
 |
 22005A1130(02)
 Úmluva o pomoci v případě jaderné nehody nebo radiační mimořádné situace - Prohlášení
 Úřední věstník L 314 , 30/11/2005 S. 0028 - 0034
 Úmluva o pomoci v případě jaderné nehody nebo radiační mimořádné situaceSMLUVNÍ STÁTY TÉTO ÚMLUVY,S VĚDOMÍM toho, že jaderné činnosti se provádějí v řadě států,SE ZŘETELEM na to, že k zajištění vysoké úrovně bezpečnosti při provádění jaderných činností byla a jsou přijímána komplexní opatření, jejichž cílem je předejít jaderným nehodám a minimalizovat důsledky jakékoliv takové nehody, pokud by k ní došlo,V ZÁJMU dalšího prohlubování mezinárodní spolupráce v oblasti bezpečného rozvoje a využívání jaderné energie,S PŘESVĚDČENÍM o nutnosti mezinárodního systému, díky němuž bude snazší neprodleně poskytnout pomoc v případě jaderné nehody nebo radiační mimořádné situace s cílem zmírnit její následky,SE ZŘETELEM na užitečnost dvoustranných a mnohostranných ujednání o vzájemné pomoci v této oblasti,SE ZŘETELEM na činnost Mezinárodní agentury pro atomovou energii při vypracování pokynů k ujednáním o vzájemné pomoci při mimořádných situacích ve spojitosti s jadernou nehodou nebo radiační mimořádnou situací,SE DOHODLY takto:Článek 1Obecná ustanovení1. Smluvní státy spolupracují v souladu s ustanoveními této úmluvy mezi sebou navzájem a s Mezinárodní agenturou pro atomovou energii (dále jen "agentura") tak, aby bylo snazší neprodleně poskytnout pomoc v případě jaderné nehody nebo radiační mimořádné situace s cílem minimalizovat její následky a chránit život, majetek a životní prostředí před účinky radioaktivních úniků.2. K usnadnění takové spolupráce mohou smluvní státy uzavírat dvoustranná nebo mnohostranná ujednání nebo případně jejich kombinace, aby se předešlo újmě na zdraví nebo škodám, jež mohou vzniknout následkem jaderné nehody nebo radiační mimořádné situace, nebo aby tato újma a škody byly co nejmenší.3. Smluvní státy žádají agenturu, aby ve své činnosti v rámci svého statutu vyvíjela v souladu s ustanoveními této úmluvy co největší úsilí v zájmu povzbuzení, usnadnění a podpory spolupráce mezi smluvními státy, která je v této úmluvě zakotvena.Článek 2Poskytování pomoci1. Potřebuje-li některý smluvní stát pomoc v případě jaderné nehody nebo radiační mimořádné situace, může o takovou pomoc požádat přímo nebo prostřednictvím agentury kterýkoliv jiný smluvní stát, agenturu nebo případně jiné mezivládní mezinárodní organizace (dále jen "mezinárodní organizace"), ať už tato nehoda nebo mimořádná situace vznikla na jeho území, pod jeho jurisdikcí nebo kontrolou, či nikoliv.2. Smluvní stát, který o pomoc žádá, přesně uvede rozsah a druh požadované pomoci a, je-li to proveditelné, sděluje straně pomoc poskytující údaje, jež tato strana potřebuje k posouzení rozsahu, v jakém může žádosti vyhovět. V případě, že není proveditelné, aby žádající smluvní stát rozsah a druh potřebné pomoci přesně uvedl, rozhodnou o rozsahu a druhu pomoci žádající smluvní stát a strana poskytující pomoc po vzájemné konzultaci.3. Každý smluvní stát, jemuž je taková žádost o pomoc adresována, neprodleně rozhodne a uvědomí žádající smluvní stát o tom, zda je schopen poskytnout požadovanou pomoc, jakož i o tom, v jakém rozsahu a za jakých podmínek je možné tuto pomoc poskytnout.4. Smluvní státy v mezích svých možností určují odborníky, vybavení a materiály, kteří by mohli být k dispozici pro poskytnutí pomoci jiným smluvním státům v případě jaderné nehody nebo radiační mimořádné


text: situace, jakož i podmínky, zejména finanční, za nichž by taková pomoc mohla být poskytnuta, a uvědomí o tom agenturu.5. Kterýkoliv smluvní stát může požádat o pomoc v podobě lékařského ošetření lidí postižených jadernou nehodou nebo radiační mimořádnou situací nebo v podobě jejich dočasného přemístění na území jiného smluvního státu.6. Na žádost některého žádajícího smluvního státu nebo členského státu o pomoc v případě jaderné nehody nebo radiační mimořádné situace agentura reaguje v souladu se svým statutem a podle ustanovení této úmluvy tak, že:a) dává k dispozici vhodné prostředky pro tyto účely vyčleněné;b) neprodleně předává žádost jiným státům a mezinárodním organizacím, které podle informací agentury mohou disponovat potřebnými zdroji; ac) je-li o to požádána žádajícím státem, na mezinárodní úrovni koordinuje pomoc, která takto může být dána k dispozici.Článek 3Řízení a kontrola pomociNení-li dohodnuto jinak:a) žádající stát nese odpovědnost za celkové řízení, kontrolu a koordinaci pomoci a za dozor nad pomocí na svém území. V případě, kdy jsou v rámci pomoci poskytnuti pracovníci, určuje strana poskytující pomoc po konzultaci se žádajícím státem osobu, která je odpovědná za pracovníky a vybavení touto stranou poskytnuté a vykonává nad nimi bezprostřední operativní dozor. Určená osoba tento dozor vykonává ve spolupráci s příslušnými orgány žádajícího státu;b) žádající stát poskytne v rozsahu svých možností zařízení a služby v místě za účelem řádné a účinné správy pomoci. Zajišťuje rovněž ochranu pracovníků, vybavení a materiálu, dovezených pro tento účel na jeho území stranou poskytující pomoc nebo jejím jménem;c) vlastnictví a vybavení materiálu poskytnutých kteroukoliv ze stran po dobu poskytování pomoci zůstává nedotčeno a zajistí se jejich navrácení;d) smluvní stát poskytující pomoc na základě žádosti podle ustanovení čl. 2 odst. 5 na svém území tuto pomoc koordinuje.Článek 4Příslušné orgány a styčná místa1. Každý smluvní stát informuje agenturu a prostřednictvím agentury nebo přímo další smluvní státy o styčném místě a svých příslušných orgánech, jež jsou oprávněny podávat a přijímat žádosti o pomoc a přijímat nabídky pomoci. Styčná místa, jakož i ústřední styčné místo v agentuře, jsou dostupná nepřetržitě.2. Každý smluvní stát neprodleně informuje agenturu o každé případné změně informací podle odstavce 1.3. Agentura pravidelně a urychleně poskytuje smluvním státům a příslušným mezinárodním organizacím informace o údajích podle odstavců 1 a 2.Článek 5Úkoly agenturySmluvní státy žádají agenturu v souladu s čl. 1 odst. 3 této úmluvy, a aniž jsou dotčena ostatní její ustanovení, aby:a) shromažďovala a šířila mezi smluvními státy a členskými státy informace týkající se:i) odborníků, vybavení a materiálu, kteří by mohli být k dispozici v případě jaderné nehody nebo radiačních mimořádných situací,ii) metodiky, technických postupů a dostupných výsledků výzkumu, které se vztahují k protiopatřením v případech jaderné nehody nebo radiační mimořádné situace;b) poskytla smluvnímu státu nebo členskému státu pomoc, je-li o to požádána, v souvislosti s některou z těchto nebo jiných obdobných otázek:i) příprava nouzových plánů pro případ jaderné nehody nebo radiační mimořádné situace, jakož i příslušných právních předpisů,ii) vypracování příslušných programů školení pracovníků o postupu v případě jaderné nehody nebo radiační mimořádné situace,iii) předání žádostí o pomoc a příslušných informací v případě jaderné nehody nebo radiační mimořádné situace,iv) vypracování příslušných


text: programů, postupů a norem pro monitorování záření,v) prošetření proveditelnosti v otázce vytvoření příslušných systémů pro monitorování záření;c) dala k dispozici smluvnímu nebo členskému státu, který žádá o pomoc v případě jaderné nehody nebo radiační mimořádné situace, příslušné prostředky vyčleněné pro účely provedení počátečního hodnocení nehody nebo mimořádné situace;d) nabídla smluvním a členským státům v případě jaderné nehody nebo radiační mimořádné situace veškeré své služby;e) navázala a udržovala styk s příslušnými mezinárodními organizacemi pro účely získávání a výměny příslušných informací a údajů a dala k dispozici seznam takových organizací smluvním a členským státům a výše zmíněným organizacím.Článek 6Zachování důvěrnosti a veřejná prohlášení1. Žádající stát a strana poskytující pomoc zachovávají důvěrnost jakýchkoliv důvěrných informací, které jsou kterémukoliv z nich k dispozici ve spojitosti s pomocí v případě jaderné nehody nebo radiační mimořádné situace. Takové informace se používají výhradně pro účely dohodnuté pomoci.2. Strana poskytující pomoc vyvíjí maximální úsilí, aby bylo zveřejňování informací o pomoci poskytnuté ve spojitosti s jadernou nehodou nebo radiační mimořádnou situací koordinováno se žádajícím státem.Článek 7Náhrada nákladů1. Strana poskytující pomoc může žádajícímu státu nabídnout bezplatnou pomoc. Při zvažování, zda takovou pomoc nabídne, bere strana poskytující pomoc v úvahu:a) povahu jaderné nehody nebo radiační mimořádné situace;b) místo vzniku jaderné nehody nebo radiační mimořádné situace;c) potřeby rozvojových zemí;d) specifické potřeby zemí, v nichž se jaderná zařízení nenacházejí; ae) jakékoliv další významné faktory.2. Je-li pomoc částečně nebo zcela poskytována s náhradou nákladů, žádající stát straně poskytující pomoc poskytuje náhradu nákladů vzniklých v souvislosti se službami, jež poskytly osoby nebo organizace jednající jejím jménem, jakož i všech výdajů ve spojitosti s pomocí, pokud je žádající stát nehradí přímo. Není-li dohodnuto jinak, náhrada se provádí neprodleně poté, co strana poskytující pomoc předloží žádajícímu státu žádost o náhradu, přičemž v případě jiných než místních nákladů je náhrada volně převoditelná.3. Bez ohledu na odstavec 2 se může strana poskytující pomoc kdykoliv, zcela nebo částečně, náhrady vzdát, nebo dát souhlas k jejímu odkladu. Strany poskytující pomoc berou při tom, když zvažují vzdání se náhrady nebo její odklad, náležitě v úvahu potřeby rozvojových zemí.Článek 8Výsady, imunity a úlevy1. Žádající stát poskytuje pracovníkům strany poskytující pomoc a pracovníkům jednajícím jejím jménem výsady, imunity a úlevy v zájmu výkonu činnosti v rámci poskytování pomoci.2. Žádající stát poskytne pracovníkům strany poskytující pomoc a pracovníkům jednajícím jejím jménem, o jejichž působení byl tento stát řádně uvědomen a s jejichž působením souhlasí, tyto výsady a imunity:a) vynětí ze zatčení, zadržení a právního postupu, včetně trestní, občanskoprávní či správní jurisdikce, ze strany žádajícího státu, pokud jde o činy nebo opomenutí při výkonu jejich povinností; ab) osvobození od daní, cel a jiných poplatků vyjma těch, které jsou obvykle zahrnuty v cenách zboží nebo placeny za poskytované služby, pokud jde o výkon jejich povinností v rámci poskytování pomoci.3. Žádající stát:a) osvobozuje stranu poskytující pomoc od daní, cel a jiných poplatků z vybavení a majetku přivezených na území žádajícího státu pro účely poskytnutí pomoci stranou poskytující pomoc; ab) poskytuje imunitu před zabavením, obstavením nebo zabráním takového vybavení nebo majetku.4. Žádající stát zajistí navrácení takového vybavení nebo majetku.


text: Před navrácením, je-li o to požádán stranou poskytující pomoc, zajišťuje žádající stát v rozsahu svých možností potřebnou dekontaminaci znovu využitelného vybavení, jež bylo použito v rámci poskytování pomoci.5. Žádající stát usnadňuje vstup pracovníků, o jejichž působení byl uvědomen podle článku 2, na své území, jejich pobyt na tomto území a jejich odchod z něho a vstup vybavení a majetku, jež jsou používány v rámci poskytování pomoci, na své území, jejich pobyt na tomto území a jejich odchod z něho.6. Tento článek žádným způsobem nevyžaduje, aby žádající stát výsady a imunity uvedené v předchozích odstavcích poskytl svým státním příslušníkům či osobám s trvalým pobytem na jeho území.7. Aniž jsou dotčeny zmíněné výsady a imunity, jsou všechny osoby požívající výsady a imunity podle tohoto článku povinny dodržovat zákony a předpisy žádajícího státu. Jsou taktéž povinny se nevměšovat do vnitřních záležitostí žádajícího státu.8. Tímto článkem nejsou žádným způsobem dotčena práva a povinnosti vztahující se na výsady a imunity poskytnuté podle jiných mezinárodních dohod nebo pravidel obyčejového mezinárodního práva.9. Při podpisu, ratifikaci, přijetí a schválení této úmluvy a při přistoupení k ní může stát prohlásit, že naprosto nebo částečně není vázán odstavci 2 a 3.10. Smluvní stát, který učinil prohlášení v souladu s odstavcem 9, může oznámením depozitáři kdykoliv toto prohlášení zrušit.Článek 9Tranzit pracovníků, zařízení a majetkuKaždý smluvní stát se snaží usnadnit, pokud je o to požádán žádajícím státem nebo stranou poskytující pomoc, pracovníkům, o kterých je náležitě uvědomen, vybavení a materiálu, využívaným při poskytnutí pomoci, tranzit přes své území do žádajícího státu a z něj.Článek 10Nároky a náhrady škod1. Smluvní státy úzce spolupracují, aby se usnadnilo urovnání soudních řízení a nároků podle tohoto článku.2. Není-li dohodnuto jinak, v případě smrti či újmy na zdraví osob, škodě na majetku či jeho ztrátě nebo poškození životního prostředí způsobených na jeho území nebo v jiné oblasti pod jeho jurisdikcí nebo kontrolou v průběhu poskytování vyžádané pomoci žádající stát:a) nezahájí žádné soudní řízení proti straně poskytující pomoc ani osobám či právním subjektům, které jednají jejím jménem;b) přebírá odpovědnost za soudní řízení zahájená třetími stranami proti straně poskytující pomoc nebo proti fyzickým osobám či jiným právním subjektům jednajícím jejím jménem a za nároky vůči ní a těmto osobám či právním subjektům vznesené třetími stranami;c) hradí straně poskytující pomoc nebo fyzickým osobám či jiným právním subjektům jednajícím jejím jménem škody jim způsobené ve spojitosti se soudním řízením či nároky uvedenými v písmenu b); ad) odškodňuje stranu poskytující pomoc či fyzické osoby nebo jiné právní subjekty jednající jejím jména za:i) smrt nebo újmu na zdraví pracovníků strany poskytující pomoc nebo osob jednajících jejím jménem,ii) ztrátu nebo poškození nespotřebitelného vybavení nebo materiálu, k nimž došlo v souvislosti s poskytnutím pomoci,vyjma případů úmyslného nekalého jednání jednotlivců způsobivších takovou smrt, újmu na zdraví, ztrátu či poškození.3. Tento článek nebrání poskytnutí náhrady nebo odškodnění podle jiné použitelné mezinárodní dohody či vnitrostátního právního předpisu kteréhokoliv státu.4. Tento článek žádným způsobem nevyžaduje, aby žádající stát uplatňoval odstavec 2 zcela nebo částečně v případě svých státních příslušníků nebo osob s trvalým pobytem na svém území.5. Při podpisu,


text: ratifikaci, přijetí a schválení této úmluvy nebo při přistoupení k ní může stát prohlásit,a) že naprosto nebo částečně není vázán odstavcem 2;b) že nebude odstavec 2 naprosto nebo částečně neuplatňovat v případech hrubé nedbalosti jednotlivců způsobivších takovou smrt, újmu na zdraví, ztrátu či poškození.6. Smluvní stát, který učinil prohlášení v souladu s odstavcem 5, může oznámením depozitáři kdykoliv toto prohlášení zrušit.Článek 11Ukončení pomociPo příslušných konzultacích může žádající stát nebo strana poskytující pomoc kdykoliv písemným oznámením požádat o ukončení pomoci přijaté nebo poskytnuté podle této úmluvy. Po podání takové žádosti příslušné strany vedou společné konzultace s cílem zajistit, aby poskytnutí pomoci bylo řádně završeno.Článek 12Vztah k jiným mezinárodním dohodámTouto úmluvou nejsou dotčena vzájemná práva a povinnosti smluvních států vyplývající z existujících mezinárodních dohod vztahujících se k záležitostem této úmluvy nebo z budoucích mezinárodních dohod uzavřených v souladu s cílem a účelem této úmluvy.Článek 13Řešení sporů1. V případě sporu mezi smluvními státy nebo mezi smluvním státem a agenturou ve věci výkladu či uplatňování této úmluvy vedou strany sporu konzultace za účelem vyřešení sporu cestou jednání nebo jakýmkoliv jiným smírným způsobem řešení sporů, který je pro ně přijatelný.2. Jestliže spor takového charakteru mezi smluvními státy nemůže být vyřešen v průběhu jednoho roku ode dne podání žádosti o konzultace podle odstavce 1, je na žádost kterékoliv strany takového sporu předložen k rozhodčímu řízení nebo předán Mezinárodnímu soudnímu dvoru k rozhodnutí. V případě předložení sporu k rozhodčímu řízení platí, že jestliže se strany sporu do šesti měsíců ode dne předložení žádosti nemohou dohodnout na organizaci rozhodčího řízení, může jedna ze stran požádat předsedu Mezinárodního soudního dvora nebo generálního tajemníka Organizace spojených národů, aby jmenoval jednoho nebo více rozhodců. V případě protichůdných žádostí stran sporu má přednost žádost adresovaná generálnímu tajemníkovi Organizace spojených národů.3. Při podpisu, ratifikaci, přijetí, schválení této úmluvy nebo při přistoupení k ní může stát prohlásit, že není vázán buď jedním, nebo žádným z postupů řešení sporů, stanovených v odstavci 2. Ve vztahu ke smluvnímu státu, pro který platí takové prohlášení, nejsou ostatní smluvní státy vázány postupem řešení sporů stanoveným v odstavci 2.4. Smluvní stát, který učinil prohlášení v souladu s odstavcem 3, může oznámením depozitáři kdykoliv toto prohlášení zrušit.Článek 14Vstup v platnost1. Tato úmluva bude otevřena k podpisu pro všechny státy a Namibii, zastoupenou Radou Organizace spojených národů pro Namibii, v sídle Mezinárodní agentury pro atomovou energii ve Vídni ode dne 26. září 1986 a v sídle Organizace spojených národů v New Yorku ode dne 6. října 1986, a to do jejího vstupu v platnost nebo po dobu dvanácti měsíců, přičemž rozhodující je delší z uvedených období.2. Jakýkoliv členský stát nebo Namibie, zastoupená Radou Organizace spojených národů pro Namibii, mohou svůj souhlas s tím, že budou vázány touto úmluvou, vyjádřit podpisem nebo uložením listiny o ratifikaci, přijetí nebo schválení po podpisu, který byl učiněn s výhradou ratifikace, přijetí nebo schválení, nebo uložením listiny o přistoupení. Listiny o ratifikaci, přijetí, schválení nebo přistoupení budou uloženy u depozitáře.3. Tato úmluva vstupuje v platnost třicátým dnem poté, co tři státy vyjádřily souhlas s tím, že


text: budou touto úmluvou vázány.4. Pro každý stát, jenž vyjadřuje souhlas s tím, že bude vázán touto úmluvou poté, kdy úmluva vstoupí v platnost, vstoupí tato úmluva v platnost třicátým dnem po vyjádření tohoto souhlasu.5. a) Tato úmluva je otevřena k přistoupení, jak uvádí tento článek, mezinárodním organizacím a organizacím regionální integrace tvořeným svrchovanými státy, jež na tyto organizace přenesly pravomoc vést jednání, uzavírat a provádět mezinárodní dohody v záležitostech této úmluvy.b) V záležitostech, které spadají do jejich pravomoci, tyto organizace svým jménem uplatňují práva a plní povinnosti, které tato úmluva uděluje smluvním státům.c) Při uložení listiny o přistoupení tato organizace předá depozitáři prohlášení, ve kterém je uveden rozsah její pravomoci v záležitostech této úmluvy.d) Takové organizaci nepřísluší žádný hlas navíc kromě hlasů jejích členských států.Článek 15Prozatímní uplatňováníJakýkoliv stát může při podpisu nebo ke kterémukoliv pozdějšímu datu předtím, než pro něj tato úmluva vstoupí v platnost, prohlásit, že bude tuto úmluvu prozatímně uplatňovat.Článek 16Změny1. Kterýkoliv smluvní stát může navrhnout změnu této úmluvy. Navržená změna se zasílá depozitáři, který ji neprodleně rozešle všem ostatním smluvním státům.2. Pokud většina smluvních států požádá depozitáře, aby svolal konferenci k projednání navržených změn, depozitář na takovou konferenci sezve všechny smluvní státy a konference bude zahájena nejdříve třicátý den po rozeslání pozvání. Jakákoliv změna přijatá na konferenci dvoutřetinovou většinou hlasů všech smluvních států bude zakotvena v protokolu, který bude otevřen k podpisu ve Vídni a v New Yorku pro všechny smluvní státy.3. Protokol vstoupí v platnost třicátým dnem poté, co tři státy vyjádřily svůj souhlas s tím, že jím budou vázány. Pro každý stát, jenž vyjadřuje souhlas s tím, že bude vázán daným protokolem poté, co protokol vstoupí v platnost, vstoupí daný protokol v platnost třicátým dnem po vyjádření tohoto souhlasu.Článek 17Vypovězení1. Smluvní stát může tuto úmluvu vypovědět písemným oznámením depozitáři.2. Vypovězení nabývá účinku po uplynutí jednoho roku ode dne, kdy depozitář obdržel příslušné oznámení.Článek 18Depozitář1. Depozitářem této úmluvy je generální ředitel agentury.2. Generální ředitel agentury neprodleně informuje smluvní státy a všechny ostatní státy:a) o každém podpisu této úmluvy nebo jakéhokoliv pozměňujícího protokolu;b) o všech uloženích listin o ratifikaci, přijetí, schválení nebo přistoupení týkajících se této úmluvy nebo jakéhokoliv pozměňujícího protokolu;c) o jakémkoliv prohlášení nebo zrušení takového prohlášení učiněném v souladu s článkem 8, 10 a 13;d) o jakémkoliv prohlášení o prozatímním uplatňování této úmluvy učiněném v souladu s článkem 15;e) o vstupu této úmluvy nebo jakékoliv její změny v platnost; af) o jakémkoliv vypovězení učiněném v souladu s článkem 17.Článek 19Závazná znění a ověřené opisyOriginál této úmluvy, jejíž anglické, arabské, čínské, francouzské, ruské a španělské znění mají stejnou platnost, bude uložen u generálního ředitele Mezinárodní agentury pro atomovou energii, který rozešle jeho ověřené opisy smluvním státům a všem státům ostatním.NA DŮKAZ ČEHOŽ připojili níže podepsaní zplnomocnění zástupci své podpisy k této úmluvě, která je otevřena k podpisu, jak je stanoveno v čl. 14 odst. 1.PŘIJATO Generální konferencí Mezinárodní agentury pro atomovou energii na zvláštním zasedání ve Vídni dvacátého šestého dne měsíce září roku tisícího devítistého osmdesátého šestého.--------------------------------------------------


text:
 25.2.2021
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 L 67/3
 ROZHODNUTÍ SMÍŠENÉHO VÝBORU EHP
 č. 124/2018
 ze dne 6. července 2018,
 kterým se mění příloha I (Veterinární a rostlinolékařské předpisy) Dohody o EHP [2021/186]
 SMÍŠENÝ VÝBOR EHP,
 s ohledem na Dohodu o Evropském hospodářském prostoru (dále jen „Dohoda o EHP“), a zejména na článek 98 této dohody,
 vzhledem k těmto důvodům:
 (1)
 Prováděcí rozhodnutí Komise (EU) 2018/136 ze dne 25. ledna 2018, kterým se určuje referenční laboratoř Evropské unie pro slintavku a kulhavku a kterým se mění příloha II směrnice Rady 92/119/EHS, pokud jde o referenční laboratoř Evropské unie pro vezikulární chorobu prasat (1), by mělo být začleněno do Dohody o EHP.
 (2)
 Prováděcím rozhodnutím (EU) 2018/136 se s účinkem ode dne 1. ledna 2019 zrušuje prováděcí rozhodnutí Komise 2012/767/EU (2), které je začleněné do Dohody o EHP, a které by proto mělo být v Dohodě o EHP zrušeno s účinkem ode dne 1. ledna 2019.
 (3)
 Toto rozhodnutí se týká právních předpisů vztahujících se na živá zvířata kromě ryb, živočichů pocházejících z akvakultury a živočišných produktů jako vajíčka, embrya a sperma. Jak je uvedeno v odstavci 2 úvodní části kapitoly I přílohy I Dohody o EHP, právní předpisy týkající se těchto záležitostí se nepoužijí na Island. Toto rozhodnutí se tudíž na Island nevztahuje.
 (4)
 Toto rozhodnutí se týká právních předpisů o veterinárních otázkách. Jak je uvedeno v odvětvových úpravách v příloze I Dohody o EHP, právní předpisy o veterinárních otázkách se nepoužijí na Lichtenštejnsko po celou dobu, po niž je na Lichtenštejnsko rozšířena působnost Dohody mezi Evropským společenstvím a Švýcarskou konfederací o obchodu se zemědělskými produkty. Toto rozhodnutí se tudíž na Lichtenštejnsko nepoužije.
 (5)
 Příloha I Dohody o EHP by proto měla být odpovídajícím způsobem změněna,
 PŘIJAL TOTO ROZHODNUTÍ:
 Článek 1
 V příloze I Dohody o EHP se kapitola I mění takto:
 1.
 V části 3.1 se v bodě 9 (směrnice Rady 92/119/EHS) doplňuje nová odrážka, která zní:
 „—
 32018 D 0136: prováděcího rozhodnutí Komise (EU) 2018/136 ze dne 25. ledna 2018 (Úř. věst. L 24, 27.1.2018, s. 3).“
 2.
 V části 3.2 se za bod 47 (nařízení Komise (EU) č. 415/2013) doplňuje nový bod, který zní:
 „48.
 32018 D 0136: prováděcí rozhodnutí Komise (EU) 2018/136 ze dne 25. ledna 2018, kterým se určuje referenční laboratoř Evropské unie pro slintavku a kulhavku a kterým se mění příloha II směrnice Rady 92/119/EHS, pokud jde o referenční laboratoř Evropské unie pro vezikulární chorobu prasat (Úř. věst. L 24, 27.1.2018, s. 3).
 Tento akt se nevztahuje na Island.“
 3.
 Znění bodu 35 (prováděcí rozhodnutí Komise 2012/767/EU) v části 3.2 se zrušuje s účinkem ode dne 1. ledna 2019.
 Článek 2
 Znění prováděcího rozhodnutí (EU) 2018/136 v norském jazyce, které má být zveřejněno v dodatku EHP Úředního věstníku Evropské unie, je platné.
 Článek 3
 Toto rozhodnutí vstupuje v platnost dnem 7. července 2018 za předpokladu, že jsou učiněna veškerá oznámení podle čl. 103 odst. 1 Dohody o EHP (*1).
 Článek 4
 Toto rozhodnutí bude zveřejněno v oddíle EHP a v dodatku EHP Úředního věstníku