text:
Nm nebo ± 2 % maximálního točivého momentu podle toho, která hodnota je větší
 ± 4 kW nebo ± 2 % maximálního výkonu podle toho, která hodnota je větší
 Pouze pro účely regrese je možné před regresním výpočtem vypustit odstavci měření uvedené v tabulce 4. Avšak tyto odstavci nelze vypustit při výpočtu práce v cyklu a při výpočtu emisí. Tyto odstavci se mohou vypustit pro celý cyklus nebo kteroukoli jeho část.
 Tabulka 4
 Přípustná vypuštění odstavců měření z regresní analýzy
 Případ
 Podmínky
 Přípustná vypuštění odstavců měření
 Minimální požadavek operátora (bod volnoběhu)
 n
 ref = 0 %
 a
 M
 ref = 0 %
 a
 M
 act > (M
 ref – 0,02M
 max. zmapovaný točivý moment)
 a
 M
 act < (M
 ref + 0,02M
 max. zmapovaný točivý moment)
 otáčky a výkon
 Minimální požadavek operátora (bod, kdy je motor poháněn zkušebním stavem)
 M
 ref < 0 %
 výkon a točivý moment
 Minimální požadavek operátora
 n
 act ≤ 1,02 n
 ref a M
 act > M
 ref
 nebo
 n
 act > n
 ref a M
 act ≤ M
 ref'
 nebo
 n
 act > 1,02 n
 ref a M
 ref < M
 act ≤ (M
 ref + 0,02M
 max. zmapovaný točivý moment)
 výkon a buď točivý moment, nebo otáčky
 Maximální požadavek operátora
 n
 act < n
 ref a M
 act ≥ M
 ref
 nebo
 n
 act ≥ 0,98 n
 ref a M
 act < M
 ref
 nebo
 n
 act < 0,98 n
 ref a M
 ref > M
 act ≥ (M
 ref– 0,02M
 max. zmapovaný točivý moment)
 výkon a buď točivý moment, nebo otáčky
 8. VÝPOČET EMISÍ
 Konečné výsledky zkoušky se zaokrouhlí jedenkrát na takový počet míst za desetinnou čárkou, který je uveden v příslušné normě pro emise, plus jedna doplňková významná číslice podle normy ASTM E 29-06B. Není přípustné žádné zaokrouhlování mezilehlých hodnot použitých k určení konečného výsledku emisí specifických pro zkušební stav.
 Příklady postupů výpočtu jsou uvedeny v dodatku 6.
 Výpočet emisí na molárním základě, podle přílohy 7 gtr č. [xx] týkající se zkušebního protokolu o emisích výfukových plynů u nesilničních mobilních strojů (NRMM), je přípustný s předchozím souhlasem orgánu pro homologaci typu.
 8.1 Korekce suchého/vlhkého stavu
 Jestliže se emise měří na suchém základě, převede se změřená koncentrace na vlhký základ podle následujícího vzorce:
 (12)
 kde:
 c
 d
 je koncentrace v suchém stavu v ppm nebo % objemu
 kw
 je korekční faktor suchého stavu na vlhký stav (k
 w,a, k
 w,e nebo k
 w,d podle toho, která rovnice se použila).
 8.1.1 Surové výfukové plyny
 (13)
 nebo
 (14)
 nebo
 (15)
 přičemž:
 (16)
 a
 (17)
 kde:
 H
 a
 je vlhkost nasávaného vzduchu, g vody na 1 kg vzduchu v suchém stavu
 w
 ALF
 je obsah vodíku v palivu, % hmot.
 q
 mf,i
 je okamžitý hmotnostní průtok paliva, kg/s
 q
 mad,I
 je okamžitý hmotnostní průtok suchého nasávaného vzduchu, kg/s
 p
 r
 je tlak vodních par po chladicí lázni, kPa
 p
 b
 je celkový atmosférický tlak, kPa
 w
 DEL
 je obsah dusíku v palivu, % hmot.
 w
 EPS
 je obsah kyslíku v palivu, % hmot.
 α
 je


text:
molární poměr vodíku v palivu
 c
 CO2
 je koncentrace CO2 v suchém stavu, %
 c
 CO
 je koncentrace CO v suchém stavu, %
 Rovnice 13 a 14 jsou v podstatě identické a faktor 1,008 použitý v rovnicích 13 a 15 je aproximací přesnějšího jmenovatele, který byl použit v rovnici 14.
 8.1.2 Ředěný výfukový plyn
 (18)
 nebo
 (19)
 přičemž
 (20)
 kde:
 α
 je molární poměr vodíku v palivu
 c
 CO2w
 koncentrace CO2 ve vlhkém stavu, %
 c
 CO2d
 je koncentrace CO2 v suchém stavu, %
 H
 d
 je vlhkost ředicího média, g vody v 1 kg vzduchu v suchém stavu
 H
 a
 je vlhkost nasávaného vzduchu, g vody na 1 kg vzduchu v suchém stavu
 D
 je faktor ředění (viz odstavec 8.5.2.3.2)
 8.1.3 Ředicí médium
 (21)
 přičemž:
 (22)
 kde:
 H
 d
 je vlhkost ředicího média, g vody v 1 kg vzduchu v suchém stavu
 8.2 Korekce vlhkosti u NOx
 Protože emise NOx jsou závislé na vlastnostech okolního vzduchu, musí se koncentrace NOx korigovat z hlediska vlhkosti faktory uvedenými v odstavcích 8.2.1 nebo 8.2.2. Vlhkost nasávaného vzduchu Ha lze vypočítat z hodnot změřené relativní vlhkosti, změřeného rosného odstavce, změřeného tlaku vodních par nebo z měření psychrometrem, s použitím všeobecně přijatých rovnic.
 8.2.1 Vznětové motory
 (23)
 kde:
 H
 a
 je vlhkost nasávaného vzduchu, g vody na 1 kg vzduchu v suchém stavu
 8.2.2 Zážehové motory
 (24)
 kde:
 H
 a
 je vlhkost nasávaného vzduchu, g vody na 1 kg vzduchu v suchém stavu
 8.3 Korekce filtru částic vztlakovým účinkem
 Hmotnost filtru k odběru vzorků částic je nutno korigovat jeho vztlakovým účinkem ve vzduchu. Korekce vztlakovým účinkem závisí na hustotě filtru k odběru vzorků, hustotě vzduchu a hustotě kalibračního závaží vah a neuvažuje vztlakový účinek samotných znečišťujících částic. Vztlakovým účinkem se musí korigovat jak hmotnost obalu filtru, tak celková hmotnost filtru.
 Jestliže hustota materiálu filtru není známa, použijí se následující hodnoty hustoty:
 a)
 filtr ze skleněných vláken pokrytých teflonem: 2 300 kg/m3
 b)
 filtr tvořený teflonovou membránou: 2 144 kg/m3
 c)
 filtr tvořený teflonovou membránou s nosným kroužkem z polymethylpentenu: 920 kg/m3
 Pro kalibrační závaží z nerezavějící oceli se použije hodnota hustoty 8 000 kg/m3. Jsou-li kalibrační závaží z jiného materiálu, musí být známa jejich hustota.
 Použije se následující vzorec:
 (25)
 přičemž:
 (26)
 kde:
 m
 uncor
 je nekorigovaná hmotnost filtru částic, mg
 ρ
 a
 je hustota vzduchu, kg/m3
 ρ
 w
 je hustota kalibračního závaží vah, kg/m3
 ρ
 f
 je hustota filtru k odběru vzorku částic, kg/m3
 p
 b
 je celkový atmosférický tlak, kPa
 T
 a
 je teplota vzduchu prostředí, v kterém jsou váhy, K
 28,836
 je molární hmotnost vzduchu při referenční vlhkosti (282,5 K), g/mol
 8,3144
 je molární konstanta plynu
 Hmotnost vzorku částic mp použitá v odstavcích 8.4.3 a 8.5.3 se vypočte takto:
 (27)
 kde:
 m
 f,G
 je celková hmotnost filtru částic korigovaná vztlakovým účinkem, mg
 m
 f,T
 je celková hmotnost obalu filtru částic korigovaná vztlakovým účinkem, mg
 8.4 Ředění části toku (PFS) a měření emisí v surovém výfukovém plynu
 Signály udávající okamžitou koncentraci plynných složek se použijí k výpočtu hmotnostních emisí vynásobením okamžitou hmotnostní

type: contracts

jurisdiction: EU


text:
hodnotou průtoku výfukového plynu. Hmotnostní průtok výfukového plynu se může měřit přímo nebo se může vypočítat s použitím metody měření nasávaného vzduchu a průtoku paliva, metody sledovacího plynu nebo měření nasávaného vzduchu a poměru vzduchu a paliva. Zvláštní pozornost je nutno věnovat dobám odezvy jednotlivých přístrojů. Tyto rozdíly se musí upravit časovým vyrovnáním signálů. Při měření částic se použijí signály hmotnostního průtoku výfukového plynu k řízení systému s ředěním části toku, aby odebíral vzorek proporcionálně k hmotnostnímu průtoku výfukového plynu. Proporcionalitu je třeba kontrolovat regresní analýzou mezi tokem vzorku a tokem výfukového plynu podle odstavce 9.4.6.1. Schéma principu úplného systému je znázorněno na obrázku 6.
 8.4.1 Určení hmotnostního průtoku výfukových plynů
 8.4.1.1 Úvod
 K výpočtu emisí v surových výfukových plynech a k regulaci systému s ředěním části toku je nutné znát hmotnostní průtok výfukových plynů. K určení hmotnostního průtoku výfukových plynů lze použít některou z metod popsaných v odstavcích 8.4.1.3 až 8.4.1.7.
 8.4.1.2 Doba odezvy
 K výpočtu emisí musí být doba odezvy u kterékoli z metod popsaných v odstavcích 8.4.1.3 až 8.4.1.7 rovna nebo kratší, než je doba odezvy analyzátoru ≤ 10 s, požadovaná podle odstavce 9.3.5.
 K regulaci systému s ředěním části toku se požaduje rychlejší odezva. U systému s ředěním části toku s on-line kontrolou se požaduje doba odezvy ≤ 0,3 sekundy. U systému s ředěním části toku s kontrolou předem na základě předem zaznamenané zkoušky se požaduje doba odezvy systému měření průtoku výfukových plynů ≤ 5 sekund s dobou náběhu ≤ 1 sekunda. Dobu odezvy systému stanoví výrobce přístroje. Kombinované požadavky na dobu odezvy systému měření průtoku výfukových plynů a systému s ředěním části toku jsou uvedeny v odstavci 9.4.6.1.
 8.4.1.3 Postup přímého měření
 Přímé měření okamžitého průtoku výfukových plynů se musí provádět pomocí systémů, jako jsou:
 a)
 přístroje k měření rozdílu tlaků, např. průtoková tryska (podrobnosti viz norma ISO 5167)
 b)
 ultrazvukový průtokoměr
 c)
 vírový průtokoměr.
 Je třeba přijmout bezpečnostní opatření, aby se zabránilo chybám měření, které způsobí chyby hodnot emisí. K těmto bezpečnostním opatřením patří pečlivá instalace zařízení do výfukového systému motoru podle doporučení výrobce přístroje a podle osvědčené technické praxe. Instalace zařízení nesmí ovlivnit zejména vlastnosti motoru a emise.
 Průtokoměry musí splňovat požadavky na linearitu podle odstavce 9.2.
 8.4.1.4 Postup měření vzduchu a paliva
 Zahrnuje měření průtoku vzduchu a průtoku paliva vhodnými průtokoměry. Výpočet okamžitého průtoku výfukového plynu se provádí takto:
 (28)
 kde:
 q
 mew,i
 je okamžitý hmotnostní průtok výfukového plynu, kg/s
 q
 maw,i
 je okamžitý hmotnostní průtok nasávaného vzduchu, kg/s
 q
 mf,i
 je okamžitý hmotnostní průtok paliva, kg/s
 Průtokoměry musí splňovat požadavky na linearitu podle odstavce 9.2, avšak musí být dostatečně přesné, aby splňovaly také požadavky na linearitu pro průtok výfukových plynů.
 8.4.1.5 Sledovací postup měření
 Tato metoda zahrnuje měření koncentrace sledovacího plynu ve výfukových plynech.
 Známé množství inertního plynu (např. čistého helia) se vpustí do toku výfukového plynu jako sledovací plyn. Plyn se smíchá s výfukovými plyny a tím se zředí, nesmí však reagovat ve výfukovém potrubí. Pak se měří koncentrace plynu ve vzorku výfukových plynů.
 Aby se zajistilo úplné smíšení sledovacího


text:
plynu, umístí se odběrná sonda výfukového plynu nejméně 1 m nebo 30násobek průměru výfukové trubky, podle toho, která z hodnot je vyšší, ve směru toku plynů od místa vpuštění sledovacího plynu. Odběrnou sondu je možno umístit blíže k místu vpuštění, je-li ověřeno úplné smíšení porovnáním koncentrace sledovacího plynu s referenční koncentrací, které se dosáhne při vpuštění sledovacího plynu blíže k motoru proti směru toku.
 Průtok sledovacího plynu se nastaví tak, aby koncentrace sledovacího plynu při volnoběhu motoru byla po smíšení nižší než plný rozsah stupnice analyzátoru sledovacího plynu.
 Výpočet průtoku výfukového plynu se provede takto:
 (29)
 kde:
 q
 mew,i
 je okamžitý hmotnostní průtok výfukového plynu, kg/s
 qvt
 je průtok sledovacího plynu, cm3/min
 c
 mix,i
 je okamžitá koncentrace sledovacího plynu po smíchání, ppm
 ρ
 e
 je hustota výfukových plynů, kg/m3 (srov. tabulka 4)
 c
 b
 je koncentrace pozadí sledovacího plynu v nasávaném vzduchu, ppm
 Koncentraci pozadí sledovacího plynu (c
 b) je možno určit jako průměrnou hodnotu z koncentrace změřené bezprostředně před zkouškou a změřené po zkoušce.
 Je-li koncentrace pozadí menší než 1 % koncentrace sledovacího plynu po smísení (c
 mix,i) při nejvyšším průtoku výfukového plynu, je možno koncentraci pozadí nebrat v úvahu.
 Celý systém musí splňovat požadavky na linearitu průtoku výfukového plynu podle odstavce 9.2.
 8.4.1.6 Metoda měření průtoku vzduchu a poměru vzduchu a paliva
 Touto metodou se určuje výpočet hmotnostního průtoku výfukového plynu z průtoku vzduchu a z poměru vzduchu k palivu. Okamžitá hmotnost výfukového plynu se vypočte takto:
 (30)
 přičemž:
 (31)
 (32)
 kde:
 q
 maw, i
 je okamžitý hmotnostní průtok nasávaného vzduchu, kg/s
 A/F
 st
 je stechiometrický poměr vzduchu a paliva, kg/kg
 λ
 i
 je okamžitý poměr přebytečného vzduchu
 c
 CO2d
 je koncentrace CO2 v suchém stavu, %
 c
 COd
 je koncentrace CO v suchém stavu, ppm
 c
 HCw
 je koncentrace HC ve vlhkém stavu, ppm
 Průtokoměr vzduchu a analyzátory musí splňovat požadavky na linearitu podle odstavce 9.2 a celý systém musí splňovat požadavky na linearitu průtoku výfukového plynu podle odstavce 9.2.
 Jestliže je k měření přebytku vzduchu použito zařízení k měření poměru vzduchu k palivu, jako je snímač na bázi oxidu zirkoničitého, musí splňovat specifikace podle odstavce 9.3.2.7.
 8.4.1.7 Metoda bilance uhlíku
 Tato metoda zahrnuje výpočet hmotnosti výfukového plynu z průtoku paliva a plynných složek výfukového plynu obsahujících uhlík. Okamžitá hmotnost výfukového plynu se vypočte takto:
 (33)
 přičemž:
 (34)
 a
 (35)
 kde:
 q
 mf,i
 je okamžitý hmotnostní průtok paliva, kg/s
 H
 a
 je vlhkost nasávaného vzduchu, g vody na 1 kg vzduchu v suchém stavu
 w
 BET
 je obsah uhlíku v palivu, % hmot.
 w
 ALF
 je obsah vodíku v palivu, % hmot.
 w
 DEL
 je obsah dusíku v palivu, % hmot.
 w
 EPS
 je obsah kyslíku v palivu, % hmot.
 c
 CO2d
 je koncentrace CO2 v suchém stavu, %
 c
 CO2d,a
 je koncentrace CO2 v nasávaném vzduchu, %
 c
 CO
 je koncentrace CO v suchém stavu, ppm
 c
 HCw
 je koncentrace HC ve vlhkém stavu, ppm
 8.4.2 Určení plynných složek
 8.4.2.1 Úvod
 Plynné složky v surovém výfukovém plynu emitované ze zkoušeného motoru se měří měřicími systémy a


text:
systémy odběru vzorků popsanými v odstavci 9.3 a v dodatku 3. Údaje se vyhodnotí podle odstavce 8.4.2.2.
 V odstavcích 8.4.2.3 a 8.4.2.4 jsou popsány dva postupy výpočtu, které jsou rovnocenné pro referenční palivo podle dodatku 2. Postup podle odstavce 8.4.2.3 je jednodušší, protože k poměru mezi složkami a hustotou výfukových plynů používá tabulku hodnot u. Postup podle odstavce 8.4.2.4 je přesnější pro jakosti paliva, které jsou odlišné od specifikací v dodatku 2, avšak vyžaduje elementární analýzu složení paliva.
 8.4.2.2 Vyhodnocení údajů
 Údaje týkající se emisí se zaznamenávají a ukládají v souladu s odstavcem 7.6.6.
 K výpočtu hmotnostních emisí plynných složek se průběhy zaznamenaných koncentrací a průběh hmotnostního průtoku výfukového plynu vyrovnají dobou transformace definovanou v odstavci 3.1.30. Proto se doba odezvy každého analyzátoru plynných emisí a systému hmotnostního průtoku výfukového plynu určí podle příslušného z odstavců 8.4.1.2 a 9.3.5 a zaznamená se.
 8.4.2.3 Výpočet hmotnostních emisí na základě hodnot sestavených do tabulky
 Hmotnost znečišťujících látek (g/zkoušku) se určí výpočtem okamžitých hmotnostních emisí z koncentrací surových znečišťujících látek a hmotnostního průtoku výfukového plynu, vyrovnaných podle doby transformace, jak je stanoveno v odstavci 8.4.2.2, integrováním okamžitých hodnot v průběhu cyklu a vynásobením integrovaných hodnot hodnotami u z tabulky 5. Jestliže se měří při suchém stavu, musí se před každým dalším výpočtem u hodnot okamžitých koncentrací provést korekce ze suchého stavu na vlhký stav podle odstavce 8.1.
 K výpočtu NOx se hmotnostní emise případně vynásobí korekčním faktorem vlhkosti k
 h,D nebo k
 h,G podle odstavce 8.2.
 Použije se následující rovnice:
 (in g/test) (36)
 kde:
 u
 gas
 je příslušná hodnota složky výfukového plynu z tabulky 5,
 c
 gas,i
 je okamžitá koncentrace složky ve výfukových plynech, ppm
 q
 mew,i
 je okamžitý hmotnostní průtok výfukových plynů, kg/s
 f
 je frekvence ukládání dat, Hz
 n
 je počet provedených měření
 Tabulka 5
 Hodnoty u pro surový výfukový plyn a pro hustoty složek
 Palivo
 ρ
 e
 Plyn
 NOx
 CO
 HC
 CO2
 O2
 CH4
 ρ
 gas [kg/m3]
 2,053
 1,250
 (2)
 1,9636
 1,4277
 0,716
 u
 gas
 (3)
 motorová nafta
 1,2943
 0,001586
 0,000966
 0,000479
 0,001517
 0,001103
 0,000553
 ethanol
 1,2757
 0,001609
 0,000980
 0,000805
 0,001539
 0,001119
 0,000561
 CNG (4)
 1,2661
 0,001621
 0,000987
 0,000528 (5)
 0,001551
 0,001128
 0,000565
 propan
 1,2805
 0,001603
 0,000976
 0,000512
 0,001533
 0,001115
 0,000559
 butan
 1,2832
 0,001600
 0,000974
 0,000505
 0,001530
 0,001113
 0,000558
 LPG (6)
 1,2811
 0,001602
 0,000976
 0,000510
 0,001533
 0,001115
 0,000559
 8.4.2.4 Výpočet hmotnostních emisí na základě přesných rovnic
 Hmotnost znečišťujících látek (g/zkoušku) se určí výpočtem okamžitých hmotnostních emisí z koncentrací surových znečišťujících látek, hodnot u a hmotnostního průtoku výfukového plynu, synchronizovaných podle doby transformace, jak je stanoveno v odstavci 8.4.2.2, a integrováním okamžitých hodnot v průběhu cyklu. Jestliže se měří při suchém stavu, musí se před každým dalším výpočtem u hodnot okamžitých koncentrací provést korekce ze suchého stavu na vlhký stav podle odstavce 8.1.
 K výpočtu NOx se hmotnostní emise vynásobí korekčním faktorem vlhkosti k
 h,D nebo k
 h,G podle odstavce 8.2.
 Použije se následující rovnice:
 (in g/test) (37)
 kde:
 u
 gas,i
 se vypočte z rovnice 38 nebo 39
 c
 gas,i
 je okamžitá koncentrace složky ve výfukových plynech, ppm
 q
 mew,i
 je


text:
okamžitý hmotnostní průtok výfukových plynů, kg/s
 f
 je frekvence ukládání dat, Hz
 n
 je počet provedených měřen
 Okamžité hodnoty u se vypočtou takto:
 (38)
 nebo
 (39)
 přičemž:
 (40)
 kde:
 M
 gas
 je molární hmotnost složky plynu, g/mol (srov. dodatek 6)
 M
 e,i
 je okamžitá molární hmotnost výfukových plynů, g/mol
 ρ
 gas
 je hustota složky plynu, kg/m3
 ρ
 e,i
 je okamžitá hustota výfukového plynu, kg/m3
 Molární hmotnost výfukového plynu M
 e se vypočte pro všeobecné složení paliva CH
 α
 O
 ε
 N
 δ
 S
 γ
 , za předpokladu úplného spalování, takto:
 (41)
 kde:
 q
 maw,i
 je okamžitý hmotnostní průtok nasávaného vzduchu na vlhkém základě, kg/s
 q
 mf,i
 je okamžitý hmotnostní průtok paliva, kg/s
 H
 a
 je vlhkost nasávaného vzduchu, g vody na 1 kg vzduchu v suchém stavu
 M
 a
 je molární hmotnost nasávaného vzduchu v suchém stavu = 28,965 g/mol
 Hustota výfukových plynů ρ
 e se odvodí takto:
 (42)
 kde:
 q
 mad,i
 je okamžitý hmotnostní průtok nasávaného vzduchu na suchém základě, kg/s
 q
 mf,i
 je okamžitý hmotnostní průtok paliva, kg/s
 H
 a
 je vlhkost nasávaného vzduchu, g vody na 1 kg vzduchu v suchém stavu
 k
 fw
 je specifický faktor paliva pro vlhký výfukový plyn (rovnice 16) v odstavci 8.1.1.
 8.4.3 Určení částic
 8.4.3.1 Vyhodnocení údajů
 Hmotnost částic se vypočte podle rovnice 27 uvedené v odstavci 8.3. K vyhodnocení koncentrace částic se zaznamená celková hmotnost vzorku (m
 sep), který prošel filtrem za zkušební cyklus.
 S předchozím souhlasem schvalovacího orgánu se může hmotnost částic korigovat obsahem částic v ředicím médiu, jak stanoví odstavec 7.5.6, v souladu s osvědčenou technickou praxí a specifickými konstrukčními vlastnostmi použitého systému k měření částic.
 8.4.3.2 Výpočet hmotnostních emisí
 V závislosti na konstrukci systému se vypočte hmotnost částic (g/zkoušku) jednou z metod uvedených v odstavcích 8.4.3.2.1 nebo 8.4.3.2.2 po korekci vztlakovým účinkem hmotnosti filtru se vzorkem částic podle odstavce 8.3.
 8.4.3.2.1 Výpočet založený na poměru odběru vzorků
 (43)
 kde:
 m
 p
 je hmotnost částic odebraných za celý cyklus, mg
 r
 s
 je průměrný poměr odběru vzorků za celý cyklus
 přičemž:
 (44)
 kde:
 m
 se
 je hmotnost vzorku za celý cyklus, kg
 m
 ew
 je celkový hmotnostní průtok výfukových plynů za celý cyklus, kg
 m
 sep
 je hmotnost zředěných výfukových plynů, které prošly odběrnými filtry částic, kg
 m
 sed
 je hmotnost zředěných výfukových plynů, které prošly ředicím tunelem, kg
 V případě systému s odběrem celkového vzorku jsou hodnoty m
 sep a m
 sed stejné.
 8.4.3.2.2 Výpočet založený na ředicím poměru
 (45)
 kde:
 m
 p
 je hmotnost částic odebraných za celý cyklus, mg
 m
 sep
 je hmotnost zředěných výfukových plynů, které prošly odběrnými filtry částic, kg
 m
 edf
 je hmotnost rovnocenných zředěných výfukových plynů za celý cyklus, kg
 Celková hmotnost rovnocenných zředěných výfukových plynů za celý cyklus se určí takto:
 (46)
 (47)
 (48)
 kde:
 q
 medf,i
 je okamžitý hmotnostní průtok rovnocenných ředicích výfukových plynů, kg/s
 q
 mew,i
 je okamžitý hmotnostní průtok výfukového plynu, kg/s
 r
 d,i
 je okamžitý ředicí poměr
 q
 mdew,i
 je okamžitý hmotnostní průtok zředěných výfukových plynů, kg/s
 q
 mdw,i
 je okamžitý hmotnostní průtok výfukového plynu, kg/s


text:
f
 je frekvence ukládání dat, Hz
 n
 je počet provedených měření
 8.5 Měření emisí s ředěním plného toku (CVS)
 K výpočtu hmotnostních emisí se použijí signály měření koncentrací plynných složek, a to buď integrací za celý cyklus, nebo odběrem do jímacích vaků, které se vynásobí hmotnostním průtokem zředěného výfukového plynu. Hmotnostní průtok výfukového plynu se měří systémem odběru s konstantním objemem (CVS), který může používat objemové dávkovací čerpadlo (PDP), Venturiho trubici kritického průtoku (CFV) nebo Venturiho trubici s podzvukovým prouděním (SSV) s kompenzací průtoku nebo bez této kompenzace.
 K odběru do jímacích vaků a k jímání částic se odebírá proporcionální vzorek z výfukového plynu ze systému CVS. U systému bez kompenzace průtoku se nesmí poměr průtoku vzorku a průtoku systému CVS lišit o více než ±2,5 % od hodnoty seřízené pro zkoušku. U systému s kompenzací průtoku musí být každý z jednotlivých průtoků konstantní s dovolenou odchylkou ±2,5 % od příslušné cílové hodnoty průtoku.
 Schéma celé zkušební sestavy je znázorněno na obrázku 7.
 8.5.1 Určení průtoku zředěného výfukového plynu
 8.5.1.1 Úvod
 Pro výpočet emisí ve zředěném výfukovém plynu je nutno znát hmotnostní průtok zředěného výfukového plynu. Celkový hmotnostní průtok zředěného výfukového plynu za cyklus (kg/zkoušku) se vypočte z hodnot změřených v průběhu cyklu a z odpovídajících údajů o kalibraci zařízení k měření průtoku (V
 0 pro PDP, K
 V pro CFV, C
 d pro SSV) jednou z metod popsaných v odstavcích 8.5.1.2 až 8.5.1.4. Jestliže celkový průtok vzorku částic (m
 sep) přesáhne 0,5 % celkového průtoku CVS (m
 ed), musí se průtok CVS korigovat hodnotou m
 sep nebo se musí průtok vzorku částic vést zpět do systému CVS před průtokoměr.
 8.5.1.2 Systém PDP-CVS
 Hmotnostní průtok za celý cyklus se vypočte následujícím způsobem, jestliže se teplota zředěného výfukového plynu udržuje v průběhu celého cyklu na konstantní hodnotě v rozmezí ± 6 K použitím výměníku tepla:
 (49)
 kde:
 V
 0
 je objem plynu načerpaného za otáčku při podmínkách zkoušky, m3/ot
 n
 P
 je celkový počet otáček čerpadla za zkoušku
 p
 p
 je absolutní tlak na vstupu čerpadla, kPa
 T
 je střední teplota zředěného výfukového plynu na vstupu čerpadla, K
 Jestliže se použije systém s kompenzací průtoku (tj. bez výměníku tepla), pak se okamžité hmotnostní emise vypočtou a integrují za celý cyklus. V tomto případě se okamžitá hmotnost zředěného výfukového plynu vypočte takto:
 (50)
 kde:
 n
 P,i
 je celkový počet otáček čerpadla za časový interval
 8.5.1.3 Systém CFV-CVS
 Hmotnostní průtok za celý cyklus se vypočte následujícím způsobem, jestliže se teplota zředěného výfukového plynu udržuje v průběhu celého cyklu na konstantní hodnotě v rozmezí ± 11 K použitím výměníku tepla:
 (51)
 kde:
 t
 je doba trvání cyklu, s
 K
 V
 je kalibrační koeficient Venturiho trubice s kritickým prouděním pro normální podmínky
 p
 p
 je absolutní tlak na vstupu do Venturiho trubice, kPa
 T
 je absolutní teplota na vstupu Venturiho trubice, K
 Jestliže se použije systém s kompenzací průtoku (tj. bez výměníku tepla), pak se okamžité hmotnostní emise vypočtou a integrují za celý cyklus. V tomto případě se okamžitá hmotnost zředěného výfukového plynu vypočte takto:


text:
(52)
 kde:
 Δti
 je časový interval, s
 8.5.1.4 Systém SSV-CVS
 Hmotnostní průtok za celý cyklus se vypočte následujícím způsobem, jestliže se teplota zředěného výfukového plynu udržuje v průběhu celého cyklu v rozmezí ± 11 K použitím výměníku tepla:
 (53)
 přičemž:
 (54)
 kde:
 A
 0
 je 0,006111 v jednotkách SI
 d
 V
 je průměr hrdla SSV, m
 C
 d
 je koeficient průtoku SSV
 p
 p
 je absolutní tlak na vstupu do Venturiho trubice, kPa
 T
 je teplota na vstupu Venturiho trubice, K
 r
 p
 je poměr absolutního statického tlaku v hrdle SSV a na vstupu SSV,
 r
 D
 je poměr průměru hrdla SSV d k vnitřnímu průměru přívodní trubky D
 Jestliže se použije systém s kompenzací průtoku (tj. bez výměníku tepla), pak se okamžité hmotnostní emise vypočtou a integrují za celý cyklus. V tomto případě se okamžitá hmotnost zředěného výfukového plynu vypočte takto:
 (55)
 kde:
 Δt
 i
 je časový interval, s
 Výpočet v reálném čase je spuštěn přiměřenou hodnotou C
 d, např. 0,98, nebo s přiměřenou hodnotou Q
 ssv. Je-li výpočet spuštěn Q
 ssv, použije se počáteční hodnota Q
 ssv k vyhodnocení Reynoldsova čísla.
 V průběhu všech zkoušek emisí musí být Reynoldsovo číslo v hrdle zařízení SSV v rozmezí Reynoldsových čísel, které byly použity k vytvoření kalibrační křivky určené podle odstavce 9.5.4.
 8.5.2 Určení plynných složek
 8.5.2.1 Úvod
 Plynné složky ve zředěném výfukovém plynu emitovaném ze zkoušeného motoru se měří postupy popsanými v dodatku 3. Výfukový plyn se ředí filtrovaným okolním vzduchem, syntetickým vzduchem nebo dusíkem. Maximální průtok systému s plným tokem musí být dostatečně velký, aby úplně vyloučil kondenzaci vody v ředicím systému a v odběrném systému. Postupy vyhodnocení údajů a výpočtů jsou popsány v odstavcích 8.5.2.2 a 8.5.2.3.
 8.5.2.2 Vyhodnocení údajů
 Údaje týkající se emisí se zaznamenávají a ukládají v souladu s odstavcem 7.6.6.
 8.5.2.3 Výpočet hmotnostních emisí
 8.5.2.3.1 Systémy s konstantním hmotnostním průtokem
 U systémů s výměníkem tepla se určí hmotnost znečišťujících látek z následující rovnice:
 (g/zkoušku) (56)
 kde:
 u
 gas
 je příslušná hodnota složky výfukového plynu z tabulky 6
 c
 gas
 je střední koncentrace složky korigovaná koncentrací okolního prostředí, ppm
 m
 ed
 je celková hmotnost zředěného výfukového plynu za celý cyklus, kg
 Jestliže se měří na suchém základě, použije se korekce suchého stavu na vlhký stav podle odstavce 8.1.
 K výpočtu NOx se hmotnostní emise případně vynásobí korekčním faktorem vlhkosti k
 h,D nebo k
 h,G, jak je stanoveno v odstavci 8.2.
 Hodnoty u jsou uvedeny v tabulce 6. Pro výpočet hodnot u
 gas se předpokládalo, že hustota zředěného výfukového plynu je rovna hustotě vzduchu. Proto jsou hodnoty u
 gas identické s hodnotami jednotlivých plynných složek, avšak odlišné pro HC.
 Tabulka 6
 Hodnoty u pro zředěný výfukový plyn a pro hustoty složek
 Palivo
 ρ
 de
 Plyn
 NOx
 CO
 HC
 CO2
 O2
 CH4
 ρ
 gas [kg/m3]
 2,053
 1,250
 (7)
 1,9636
 1,4277
 0,716
 u
 gas
 (8)
 motorová nafta
 1,293
 0,001588
 0,000967
 0,000480
 0,001519
 0,001104
 0,000553
 ethanol
 1,293
 0,001588
 0,000967
 0,000795
 0,001519
 0,001104
 0,000553
 CNG (9)
 1,293
 0,001588
 0,000967
 0,000517 (10)
 0,001519
 0,001104
 0,000553
 propan
 1,293
 0,001588
 0,000967
 0,000507
 0,001519
 0,001104


text:
0,000553
 butan
 1,293
 0,001588
 0,000967
 0,000501
 0,001519
 0,001104
 0,000553
 LPG (11)
 1,293
 0,001588
 0,000967
 0,000505
 0,001519
 0,001104
 0,000553
 Alternativně je možno vypočítat hodnoty u s použitím přesného postupu výpočtu, který je obecně popsán v odstavci 8.4.2.4, takto:
 (57)
 kde:
 M
 gas
 je molární hmotnost složky plynu, g/mol (srov. dodatek 6)
 M
 e
 je molární hmotnost výfukových plynů, g/mol
 M
 d
 je molární hmotnost ředicího média = 28,965 g/mol
 D
 je faktor ředění (viz odstavec 8.5.2.3.2)
 8.5.2.3.2 Určení koncentrací korigovaných pozadím
 Aby se určily netto koncentrace znečišťujících látek, musí se od změřených koncentrací odečíst střední koncentrace pozadí plynných znečišťujících látek v ředicím vzduchu. Střední hodnoty koncentrací pozadí se mohou určit metodou vaku k jímání vzorků nebo průběžným měřením s integrací. Použije se následující vzorec:
 (58)
 kde:
 c
 gas,e
 je koncentrace složky naměřená ve zředěných výfukových plynech, ppm
 c
 d
 je koncentrace složky změřená v ředicím médiu, ppm
 D
 je faktor ředění
 Faktor ředění se vypočte takto:
 a)
 pro vznětové motory a pro plynové motory na LPG
 (59)
 b)
 pro plynové motory na NG
 (60)
 kde:
 c
 CO2,e
 je koncentrace CO2 ve vlhkém stavu ve zředěných výfukových plynech, % objemu
 c
 HC,e
 je koncentrace HC ve vlhkém stavu ve zředěných výfukových plynech, ppm C1
 c
 NMHC,e
 je koncentrace NMHC ve vlhkém stavu ve zředěných výfukových plynech, ppm C1
 c
 CO,e
 je koncentrace CO ve vlhkém stavu ve zředěných výfukových plynech, ppm
 F
 S
 je stechiometrický faktor
 Stechiometrický faktor se vypočte takto:
 (61)
 kde:
 α
 je molární poměr vodíku v palivu (H/C)
 Jestliže není složení paliva známo, mohou se použít tyto stechiometrické faktory:
 F
 S (vznětové motory)
 =
 13,4
 F
 S (LPG)
 =
 11,6
 F
 S (NG)
 =
 9,5
 8.5.2.3.3 Systémy s kompenzací průtoku
 U systémů bez výměníku tepla se hmotnost znečišťujících látek (g/zkoušku) určí výpočtem okamžitých hmotnostních emisí a integrováním okamžitých hodnot za celý cyklus. Také korekce pozadím se použije přímo na okamžité hodnoty koncentrací. Použije se následující rovnice:
 (62)
 kde:
 c
 gas,e
 je koncentrace složky naměřená ve zředěných výfukových plynech, ppm
 c
 d
 je koncentrace složky změřená v ředicím médiu, ppm
 m
 ed,i
 je okamžitá hmotnost zředěného výfukového plynu, kg
 m
 ed
 je celková hmotnost zředěného výfukového plynu za celý cyklus, kg
 u
 gas
 je hodnota podle tabulky 6
 D
 je faktor ředění
 8.5.3 Určení částic
 8.5.3.1 Výpočet hmotnostních emisí
 Hmotnost částic (g/zkoušku) se vypočte po korekci vztlakovým účinkem filtru se vzorkem částic podle odstavce 8.3 takto:
 (63)
 kde:
 m
 p
 je hmotnost částic odebraných za celý cyklus, mg
 m
 sep
 je hmotnost zředěných výfukových plynů, které prošly odběrnými filtry částic, kg
 m
 ed
 je hmotnost zředěného výfukového plynu za celý cyklus, kg
 přičemž:
 (64)
 kde:
 m
 set
 je hmotnost dvojitě ředěného výfukového plynu, který prošel filtrem částic, kg
 m
 ssd
 je hmotnost sekundárního ředicího média, kg
 Jestliže se určuje hladina částic pozadí v ředicím médiu podle odstavce 7.5.6, může se hmotnost částic korigovat pozadím. V tomto případě se hmotnost částic (g/zkoušku) vypočte takto:
 (65)
 kde:
 m
 sep
 je hmotnost zředěných výfukových plynů, které prošly odběrnými filtry částic, kg
 m
 ed


text:
je hmotnost zředěného výfukového plynu za celý cyklus, kg
 m
 sd
 je hmotnost ředicího média odebraného systémem odběru vzorků částic pozadí, kg
 m
 b
 je hmotnost částic pozadí odebraných z ředicího média, mg
 D
 je faktor ředění určený podle odstavce 8.5.2.3.2.
 8.6 Všeobecné výpočty
 8.6.1 Korekce posunu
 V úvahu se vezme ověření posunu podle odstavce 7.8.4 a korigovaná hodnota koncentrace se vypočte takto:
 (66)
 kde:
 c
 ref,z
 je referenční koncentrace nulovacího plynu (obvykle nula), ppm
 c
 ref,s
 je referenční koncentrace kalibračního plynu pro plný rozsah, ppm
 c
 pre,z
 je koncentrace nulovacího plynu v analyzátoru před zkouškou, ppm
 c
 pre,s
 je koncentrace kalibračního plynu pro plný rozsah v analyzátoru před zkouškou, ppm
 c
 post,z
 je koncentrace nulovacího plynu v analyzátoru po zkoušce, ppm
 c
 post,s
 je koncentrace kalibračního plynu pro plný rozsah v analyzátoru před zkouškou, ppm
 cgas
 je koncentrace plynu v odebraném vzorku, ppm
 Pro každou složku se vypočtou dvě sady výsledků specifických emisí podle odstavce 8.6.3 poté, co se provedou jakékoli jiné korekce. Jedna sada se vypočte podle nekorigovaných koncentrací a druhá sada se vypočte podle koncentrací korigovaných posunem podle rovnice 66.
 V závislosti na použitém měřicím systému a metodě výpočtu se vypočtou nekorigované výsledné hodnoty emisí s použitím rovnic 36, 37, 56, 57 nebo 62. U výpočtu korigovaných emisí se veličina c
 gas v rovnicích 36, 37, 56, 57 nebo 62 nahradí veličinou c
 cor zjištěnou podle rovnice 66. Jestliže se v příslušné rovnici použijí okamžité hodnoty koncentrace c
 gas,i, použije se korigovaná hodnota také jako okamžitá hodnota c
 cor,i. V rovnici 57 se korekce použije jak na měřenou koncentraci, tak na koncentraci pozadí.
 Porovnání se musí vyjádřit procentem z nekorigovaných výsledků. Rozdíl mezi nekorigovanými a korigovanými hodnotami emisí specifických pro zkušební stav musí být ± 4 % nekorigovaných hodnot emisí specifických pro zkušební stav nebo ± 4 % příslušné mezní hodnoty, podle toho, která hodnota je větší. Jestliže je posun větší než 4 %, zkouška je neplatná.
 Jestliže se použije korekce posunu, uvedou se ve zkušebním protokolu o emisích jen výsledky emisí korigované posunem.
 8.6.2 Výpočet NMHC a CH4
 Výpočet NMHC a CH4 závisí na použité kalibrační metodě. FID k měření bez NMC (dolní cesta na obrázku 11 v dodatku 3) se kalibruje propanem. Ke kalibraci FID v sérii s NMC (horní cesta na obrázku 11 v dodatku 3) jsou přípustné následující metody:
 a)
 kalibrační plyn – propan; propan obtéká NMC,
 b)
 kalibrační plyn – methan; methan protéká NMC.
 Koncentrace NMHC a CH4 se pro a) vypočtou takto:
 (67)
 (68)
 Koncentrace NMHC a CH4 se pro b) vypočtou takto:
 (67a)
 (68a)
 kde:
 c
 HC(w/NMC)
 je koncentrace HC, když vzorek plynu protéká NMC, ppm
 c
 HC(w/oNMC)
 je koncentrace HC, když vzorek plynu obtéká NMC, ppm
 r
 h
 je faktor odezvy methanu, jak je určen podle odstavce 9.3.7.2
 E
 M
 je účinnost methanu určená podle odstavce 9.3.8.1
 E
 E
 je účinnost ethanu určená podle odstavce 9.3.8.2
 Jestliže je r
 h < 1,05, je možno tuto veličinu z rovnic 67, 67a a 68a vypustit.
 8.6.3 Výpočet specifických emisí
 Specifické emise


text:
e
 gas nebo e
 PM (g/kWh) se vypočtou pro každou jednotlivou složku následujícím způsobem v závislosti na druhu zkušebního cyklu.
 Pro zkoušku WHSC, zkoušku WHTC za tepla nebo zkoušku WHTC za studena se použije tato rovnice:
 (69)
 kde:
 m
 jsou hmotnostní emise složky, g/zkoušku
 W
 act
 je skutečná práce vykonaná v průběhu cyklu, určená podle odstavce 7.8.6, kWh
 Pro zkoušku WHTC je konečným výsledkem vážený průměr ze zkoušky se startem za studena a zkoušky se startem za tepla podle této rovnice:
 (70)
 kde:
 m
 cold
 jsou hmotnostní emise složky při zkoušce se startem za studena, g/zkoušku
 m
 hot
 jsou hmotnostní emise složky při zkoušce se startem za tepla, g/zkoušku
 W
 act,cold
 je skutečná práce vykonaná v průběhu cyklu při zkoušce se startem za studena, kWh
 W
 act,hot
 je skutečná práce vykonaná v průběhu cyklu při zkoušce se startem za tepla, kWh
 Jedná-li se o případ s periodickou regenerací podle odstavce 6.6.2, korekční faktor na regeneraci k
 r,u se vynásobí výslednou hodnotou specifických emisí e stanovenou podle rovnice 69 nebo se korekční faktor na regeneraci k
 r,d přičte k výsledné hodnotě specifických emisí e stanovené podle rovnice 70.
 9. SPECIFIKACE ZAŘÍZENÍ A OVĚŘENÍ
 Tato příloha neobsahuje podrobnosti o zařízeních nebo systémech k měření průtoku, tlaku a teploty. Jsou stanoveny pouze požadavky na linearitu takových zařízení nebo systémů, která je nutná k provádění zkoušek emisí, a to v odstavci 9.2.
 9.1 Specifikace dynamometru
 Použije se dynamometr pro zkoušky motorů, který má potřebné vlastnosti k provedení příslušného zkušebního cyklu popsaného v odstavcích 7.2.1 a 7.2.2.
 Přístroje k měření točivého momentu a otáček musí měřit výkon na hřídeli dostatečně přesně, aby byla splněna kritéria k potvrzení platnosti zkoušky. Mohou být potřebné doplňkové výpočty. Přesnost měřicího zařízení musí být taková, aby byly dodrženy požadavky na linearitu stanovené v odstavci 9.2, tabulce 7.
 9.2 Požadavky na linearitu
 Kalibrace všech měřicích přístrojů a systémů musí odpovídat vnitrostátním nebo mezinárodním normám. Měřicí přístroje a systémy musí splňovat požadavky na linearitu uvedené v tabulce 7. Ověření linearity podle odstavce 9.2.1 se provede u analyzátorů plynů nejméně každé tři měsíce nebo po každé opravě nebo změně systému, která by mohla ovlivnit kalibraci. U ostatních přístrojů a systémů se ověření linearity provedou podle toho, jak to vyžadují postupy vnitřních auditů nebo výrobci přístrojů, nebo podle požadavků normy ISO 9000.
 Tabulka 7
 Požadavky na linearitu přístrojů a měřicích systémů
 Měřicí systém
 Sklon
 a1
 Standardní chyba
 SEE
 Koeficient určení
 r2
 Otáčky motoru
 ≤ 0,05 % max
 0,98 – 1,02
 ≤ 2 % max
 ≥ 0,990
 Točivý moment motoru
 ≤ 1 % max
 0,98 – 1,02
 ≤ 2 % max
 ≥ 0,990
 Průtok paliva
 ≤ 1 % max
 0,98 – 1,02
 ≤ 2 % max
 ≥ 0,990
 Průtok vzduchu
 ≤ 1 % max
 0,98 – 1,02
 ≤ 2 % max
 ≥ 0,990
 Průtok výfukových plynů
 ≤ 1 % max
 0,98 – 1,02
 ≤ 2 % max
 ≥ 0,990
 Průtok ředicího média
 ≤ 1 % max
 0,98 – 1,02
 ≤ 2 % max
 ≥ 0,990
 Průtok zředěných výfukových plynů
 ≤ 1 % max
 0,98 –


text:
1,02
 ≤ 2 % max
 ≥ 0,990
 Průtok vzorku
 ≤ 1 % max
 0,98 – 1,02
 ≤ 2 % max
 ≥ 0,990
 Analyzátory plynů
 ≤ 0,5 % max
 0,99 – 1,01
 ≤ 1 % max
 ≥ 0,998
 Děliče plynů
 ≤ 0,5 % max
 0,98 – 1,02
 ≤ 2 % max
 ≥ 0,990
 Teplota
 ≤ 1 % max
 0,99 – 1,01
 ≤ 1 % max
 ≥ 0,998
 Tlak
 ≤ 1 % max
 0,99 – 1,01
 ≤ 1 % max
 ≥ 0,998
 Váhy na částice
 ≤ 1 % max
 0,99 – 1,01
 ≤ 1 % max
 ≥ 0,998
 9.2.1 Ověřování linearity
 9.2.1.1 Úvod
 Linearita se ověří u každého měřicího systému uvedeného v tabulce 7. U ověřovaného měřicího systému se musí použít nejméně 10 referenčních hodnot, nebo jak je specifikováno jinak, a změřené hodnoty se porovnají s referenčními hodnotami lineární regresí s použitím nejmenších čtverců podle rovnice 11. Mezní hodnoty uvedené v tabulce 6 se vztahují na maximální hodnoty očekávané v průběhu zkoušky.
 9.2.1.2 Obecné požadavky
 Měřicí systémy se zahřejí podle doporučení výrobce přístroje. S měřicími systémy se pracuje při jejich specifikovaných teplotách, tlacích a průtocích.
 9.2.1.3 Postup
 Linearita se ověřuje pro každý normálně používaný pracovní rozsah v následujících krocích:
 a)
 Přístroj se nastaví na nulu zavedením signálu nuly. U analyzátorů plynů se zavede přímo do vstupu do analyzátoru čištěný syntetický vzduch (nebo dusík).
 b)
 Přístroj se nastaví na hodnotu pro plný rozsah zavedením signálu pro plný rozsah. U analyzátorů plynů se zavede přímo do vstupu do analyzátoru vhodný plyn pro plný rozsah.
 c)
 Opakuje se postup nulování podle písmene a).
 d)
 Provede se ověření použitím nejméně 10 referenčních hodnot (včetně nuly), které jsou v rozsahu od nuly do nejvyšších hodnot očekávaných v průběhu zkoušek emisí. U analyzátorů plynů se zavedou přímo do vstupu do analyzátoru plyny o známých koncentracích podle odstavce 9.3.3.2.
 e)
 Referenční hodnoty se měří a změřené hodnoty se zaznamenávají po dobu 30 s při frekvenci nejméně 1 Hz.
 f)
 Střední aritmetické hodnoty za dobu 30 s se použijí k výpočtu parametrů lineární regrese s aplikací nejmenších čtverců podle rovnice 11 v odstavci 7.8.7.
 g)
 Parametry lineární regrese musí splňovat požadavky odstavce 9.2, tabulky 7.
 h)
 Nastavení nuly se znovu zkontroluje, a jestliže je to potřebné, opakuje se postup ověření.
 9.3 Systém k měření a odběru vzorků plynných emisí
 9.3.1 Specifikace analyzátorů
 9.3.1.1 Obecně
 Analyzátory musí mít takový měřicí rozsah a dobu odezvy, které umožní dosáhnout přesnosti požadované k měření koncentrací složek výfukového plynu za neustálených a ustálených podmínek.
 Elektromagnetická kompatibilita zařízení musí být taková, aby minimalizovala přídavné chyby.
 9.3.1.2 Správnost
 Správnost, definovaná jako odchylka hodnoty udávané analyzátorem od referenční hodnoty, nesmí přesáhnout ±2 % udávané hodnoty nebo ±0,3 % plného rozsahu stupnice, podle toho, která hodnota je větší.
 9.3.1.3 Přesnost
 Přesnost, definovaná jako 2,5násobek směrodatné odchylky deseti opakovaných odezev na daný kalibrační plyn nebo kalibrační plyn pro plný rozsah, nesmí být pro žádný použitý měřicí rozsah nad 155 ppm (nebo ppm C) větší než 1 % koncentrace na plném rozsahu stupnice nebo větší než 2 % každého měřicího rozsahu


text:
použitého pod 155 ppm (nebo ppm C).
 9.3.1.4 Hlučnost
 Odezva analyzátoru mezi špičkami na nulovací plyn a na kalibrační plyn nebo na kalibrační plyn pro plný rozsah v průběhu kterékoli periody trvající 10 s nesmí překročit 2 % plného rozsahu stupnice na všech použitých rozsazích.
 9.3.1.5 Posun nuly
 Odezvu na posun nuly musí specifikovat výrobce přístroje.
 9.3.1.6 Posun hodnoty plného rozsahu
 Odezvu na posun hodnoty plného rozsahu musí specifikovat výrobce přístroje.
 9.3.1.7 Doba náběhu
 Doba náběhu analyzátoru instalovaného v měřicím systému nesmí být delší než 2,5 s.
 9.3.1.8 Sušení plynu
 Výfukové plyny se mohou měřit ve vlhkém nebo v suchém stavu. Zařízení pro sušení plynu, je-li použito, musí mít minimální vliv na složení měřených plynů. Použití chemických sušiček k odstraňování vody ze vzorku není přijatelným postupem.
 9.3.2 Analyzátory plynů
 9.3.2.1 Úvod
 Použijí se zásady měření popsané v odstavcích 9.3.2.2 až 9.3.2.7. Podrobný popis měřicích systémů je uveden v dodatku 3. Plyny, které se měří, se musí analyzovat dále uvedenými přístroji. Pro nelineární analyzátory je přípustné použít linearizační obvody.
 9.3.2.2 Analýza oxidu uhelnatého (CO)
 Analyzátor oxidu uhelnatého musí být nedisperzní s absorpcí v infračerveném pásmu (NDIR).
 9.3.2.3 Analýza oxidu uhličitého (CO2)
 Analyzátor oxidu uhličitého musí být nedisperzní s absorpcí v infračerveném pásmu (NDIR).
 9.3.2.4 Analýza uhlovodíků (HC)
 Analyzátor uhlovodíků musí být typu vyhřívaného plamenoionizačního detektoru (HFID), s detektorem, ventily, potrubím atd., vyhřívaný tak, aby se teplota plynu udržovala na hodnotě 463 K ± 10 K (190 °C ± 10 °C). Pro zážehové plynové motory na NG se může volitelně použít analyzátor uhlovodíků typu nevyhřívaného plamenoionizačního detektoru (FID), v závislosti na použité metodě (viz dodatek 3, odstavec A.3.1.3).
 9.3.2.5 Analýza methanu (CH4) a uhlovodíků jiných než methan (NMHC)
 Určování frakce methanu a frakce uhlovodíků jiné než methan se provádí vyhřívaným separátorem uhlovodíků jiných než methan (NMC) a dvěma zařízením FID, jak je popsáno v dodatku 3 odstavci A.3.1.4 a odstavci A.3.1.5. Koncentrace složek se určí podle odstavce 8.6.2.
 9.3.2.6 Analýza oxidů dusíku (NOx)
 K měření NOx jsou specifikovány dva měřicí přístroje a každý z nich se smí použít za podmínky, že splňuje kritéria určená v odstavci 9.3.2.6.1 pro jeden nebo v odstavci 9.3.2.6.2 pro druhý přístroj. K určení rovnocennosti systému pro alternativní postup měření podle odstavce 5.1.1 je přípustný pouze CLD.
 9.3.2.6.1 Chemiluminiscenční detektor (CLD)
 Měří-li se na suchém základě, musí být analyzátor oxidů dusíku typu chemoluminiscenčního detektoru (CLD) nebo vyhřívaného chemoluminiscenčního detektoru (HCLD) s konvertorem NO2/NO. Pokud se měří na vlhkém základě, musí se použít HCLD s konvertorem udržovaný na teplotě nad 328 K (55 °C) za podmínky vyhovujícího výsledku zkoušky utlumujících rušivých vlivů vodní páry (viz odstavec 9.3.9.2.2). Jak u CLD, tak u HCLD se musí odběrné vedení udržovat na teplotě stěny v rozmezí od 328 K do 473 K (od 55 °C do 200 °C) až ke konvertoru pro měření na suchém základě a až k analyzátoru pro měření na vlhkém základě.
 9.3.2.6.2 Nedisperzní detektor s absorpcí v ultrafialovém pásmu (NDUV)
 K měření koncentrace NOx se použije nedisperzní analyzátor s absorpcí v ultrafialovém pásmu (NDUV). Jestliže analyzátor NDUV měří


text:
jen NO, umístí se před analyzátor konvertor NO2/NO. Teplota NDUV se musí udržovat na hodnotě, která znemožní kondenzaci vody, jestliže není instalován vysoušeč vzorku před konvertorem NO2/NO, pokud je použit, nebo před analyzátorem.
 9.3.2.7 Měření poměru vzduchu a paliva
 Zařízením k měření poměru vzduchu a paliva použitým k určení průtoku výfukových plynů podle odstavce 8.4.1.6 musí být snímač poměru vzduchu a paliva se širokým rozsahem nebo snímač lambda na bázi oxidu zirkoničitého. Čidlo se musí namontovat přímo na výfukové potrubí, kde je teplota výfukového plynu dostatečně vysoká, aby nedocházelo ke kondenzaci vody.
 Přesnost čidla se zabudovanou elektronikou musí být v rozmezí:
 ± 3 % udávané hodnoty
 u
 λ < 2
 ± 5 % udávané hodnoty
 u
 2 ≤ λ < 5
 ± 10 % udávané hodnoty
 u
 5 ≤ λ
 Aby bylo dosaženo výše uvedené přesnosti, musí se snímač kalibrovat podle specifikace výrobce přístroje.
 9.3.3 Plyny
 Musí se respektovat doba trvanlivosti kalibračních plynů.
 9.3.3.1 Čisté plyny
 Požadovaná čistota plynů je vymezena mezními hodnotami znečištění, které jsou uvedeny níže. K dispozici musí být tyto plyny:
 a)
 Pro surový výfukový plyn
 čištěný dusík
 (znečištění ≤ 1 ppm C1, ≤ 1 ppm CO, ≤ 400 ppm CO2, ≤ 0,1 ppm NO)
 čištěný kyslík
 (čistota > 99,5 obj. % O2)
 směs vodíku s heliem (palivo pro hořák FID)
 (40 % ± 1 % vodíku, zbytek helium)
 (znečištění ≤ 1 ppm C1, ≤ 400 ppm CO2),
 čištěný syntetický vzduch
 (znečištění ≤ 1 ppm C1, ≤ 1 ppm CO, ≤ 400 ppm CO2, ≤ 0,1 ppm NO)
 (obsah kyslíku mezi 18 % a 21 % obj.),
 b)
 Pro zředěný výfukový plyn (volitelně pro surový výfukový plyn)
 čištěný dusík
 (znečištění ≤ 0,05 ppm C1, ≤ 1 ppm CO, ≤ 10 ppm CO2, ≤ 0,02 ppm NO)
 čištěný kyslík
 (čistota > 99,5 obj. % O2)
 směs vodíku s heliem (palivo pro hořák FID)
 (40 % ± 1 % vodíku, zbytek helium)
 (znečištění ≤ 0,05 ppm C1, ≤ 10 ppm CO2),
 čištěný syntetický vzduch
 (znečištění ≤ 0,05 ppm C1, ≤ 1 ppm CO, ≤ 10 ppm CO2, ≤ 0,02 ppm NO)
 (obsah kyslíku v rozmezí 20,5–21,5 % obj.)
 Jestliže nejsou k dispozici lahve na plyn, je možno použít čistič plynu, jestliže je možno prokázat úrovně znečištění.
 9.3.3.2 Kalibrační plyny a kalibrační plyny pro plný rozsah
 K dispozici musí být směsi plynů s následujícím chemickým složením, jestliže přicházejí v úvahu. Jiné kombinace plynů jsou přípustné za podmínky, že plyny navzájem nereagují. Musí se zaznamenat datum expirace kalibračních plynů, které stanovil výrobce.
 C3H8 a čištěný syntetický vzduch (viz odstavec 9.3.3.1),
 CO a čištěný dusík,
 NO a čištěný dusík,
 NO2 a čištěný syntetický vzduch,
 CO2 a čištěný dusík,
 CH4 a čištěný syntetický vzduch,
 C2H6 a čištěný syntetický vzduch.
 Skutečná koncentrace kalibračního plynu a kalibračního plynu pro plný rozsah se smí lišit od jmenovité hodnoty v rozmezí ± 1 % a musí odpovídat vnitrostátním nebo mezinárodním normám. Všechny koncentrace kalibračního plynu se musí udávat v objemových jednotkách (objemová % nebo objemové ppm).
 9.3.3.3 Děliče plynů
 Plyny použité ke kalibraci a ke kalibraci plného


text:
rozsahu se mohou také získat děliči plynů (přesnými směšovacími zařízeními), ředěním čištěným N2 nebo čištěným syntetickým vzduchem. Přesnost děliče plynů musí být taková, aby byla koncentrace smíchaných kalibračních plynů určena s přesností ± 2 %. Tato přesnost znamená, že primární plyny použité ke smíšení musí být známy s přesností nejméně ± 1 % a musí odpovídat vnitrostátním nebo mezinárodním normám pro plyny. Ověření se vykoná při rozsahu od 15 % do 50 % plného rozsahu stupnice pro každou kalibraci provedenou s použitím děliče plynů. Jestliže první ověření selhalo, je možno provést doplňující ověření s použitím jiného kalibračního plynu.
 Volitelně je možno ověřit směšovací zařízení přístrojem, který je ze své podstaty lineární, např. použitím plynu NO s detektorem CLD. Hodnota pro plný rozsah přístroje se nastaví kalibračním plynem pro plný rozsah přímo zavedeným do přístroje. Dělič plynů se ověří při použitých nastaveních a jmenovitá hodnota se porovná s koncentrací změřenou přístrojem. Zjištěný rozdíl musí být v každém bodu v rozmezí ± 1 % jmenovité hodnoty.
 K ověření linearity podle odstavce 9.2.1 musí mít dělič plynů přesnost ± 1 %.
 9.3.3.4 Plyny ke kontrole rušivého vlivu kyslíku
 Plyny ke kontrole rušivého vlivu kyslíku jsou směsí propanu, kyslíku a dusíku. Musí obsahovat propan s 350 ppm C ± 75 ppm C uhlovodíků. Hodnota koncentrace se určí, s odchylkami dovolenými pro kalibrační plyny, chromatografickou analýzou celku uhlovodíků, včetně nečistot, nebo dynamickým smíšením. Koncentrace kyslíku požadované ke zkouškám zážehových a vznětových motorů jsou uvedeny v tabulce 8, přičemž zbytkem je čištěný dusík.
 Tabulka 8
 Plyny ke kontrole rušivého vlivu kyslíku
 Druh motoru
 Koncentrace O2 (%)
 vznětový
 21 (20 až 22)
 zážehový a vznětový
 10 (9 až 11)
 zážehový a vznětový
 5 (4 až 6)
 zážehový
 0 (0 až 1)
 9.3.4 Zkouška těsnosti
 Musí se přezkoušet těsnost systému. K tomuto účelu se odpojí sonda z výfukového systému a uzavře se její konec. Uvede se do chodu čerpadlo analyzátoru. Po počáteční stabilizaci musí všechny průtokoměry ukazovat přibližně nulu, nedochází-li k úniku. V opačném případě je třeba zkontrolovat odběrná potrubí a odstranit závadu.
 Maximální přípustný únik na straně podtlaku smí být 0,5 % průtoku ve skutečném provozu pro část systému, který je zkoušen. K odhadu průtoků ve skutečném provozu je možné použít průtoky analyzátorem a průtoky obtokem.
 Další možností je vyprázdnění systému na podtlak nejméně 20 kPa (80 kPa absolutních). Po počáteční stabilizaci nesmí přírůstek tlaku Δp (kPa/min) v systému přesáhnout:
 (71)
 kde:
 V
 s
 je objem systému, l
 qvs
 je průtok v systému, l/min
 Jinou metodou je zavedení skokové změny koncentrace na začátku odběrného potrubí přepnutím z nulovacího plynu na kalibrační plyn pro plný rozsah. Jestliže správně kalibrovaný analyzátor po přiměřené době udává hodnotu ≤ 99 % zavedené koncentrace, svědčí to o problému s těsností, který je potřebné odstranit.
 9.3.5 Kontrola doby odezvy systému analýzy
 K vyhodnocení doby odezvy musí být nastavení systému naprosto stejná jako při měření v průběhu zkoušky (tj. tlak, průtoky, nastavení filtrů na analyzátorech a všechny ostatní vlivy na dobu odezvy). Doba odezvy se určí změnou plynu přímo na vstupu odběrné sondy. Ke


text:
změně plynu musí dojít v době kratší než 0,1 sekundy. Plyny použité ke zkoušce musí vyvolat změnu koncentrace nejméně 60 % plného rozsahu stupnice.
 Zaznamená se křivka koncentrace každé jednotlivé složky plynu. Doba odezvy se definuje jako časový rozdíl mezi změnou plynu a odpovídající změnou zaznamenané koncentrace. Doba odezvy systému (t
 90) se skládá z doby zpoždění k měřicímu detektoru a dobou náběhu detektoru. Doba prodlevy se definuje jako doba od okamžiku změny (t
 0) k dosažení odezvy v hodnotě 10 % konečné udávané hodnoty (t
 10). Doba náběhu se definuje jako doba mezi okamžikem dosažení 10 % konečné udávané hodnoty a okamžikem dosažení 90 % konečné udávané hodnoty (t
 90 – t
 10).
 K časovému vyrovnání signálů analyzátoru a průtoku výfukového plynu se doba transformace definuje jako doba mezi okamžikem změny (t
 0) a okamžikem, kdy odezva dosáhne 50 % konečné udávané hodnoty (t
 50).
 Doba odezvy systému musí být ≤ 10 s při době náběhu ≤ 2,5 s podle odstavce 9.3.1.7 pro všechny regulované složky (CO, NOx, HC nebo NMHC) a pro všechny použité rozsahy. Jestliže se použije NMC k měření NMHC, může doba odezvy systému přesáhnout 10 s.
 9.3.6 Zkouška účinnosti konvertoru NOx
 Účinnost konvertoru používaného ke konverzi NO2 na NO se zkouší podle odstavců 9.3.6.1 až 9.3.6.8 (viz obrázek 8).
 9.3.6.1 Zkušební sestava
 Účinnost konvertoru se zkouší ozonizátorem s použitím zkušební sestavy podle schématu na obrázku 8 a dále popsaným postupem.
 9.3.6.2 Kalibrace
 Detektory CLD a HCLD se kalibrují podle specifikací výrobce v nejčastěji používaném provozním rozsahu nulovacím plynem a kalibračním plynem pro plný rozsah (jehož obsah NO musí odpovídat asi 80 % pracovního rozsahu, a koncentrace NO2 ve směsi plynů musí být nižší než 5 % koncentrace NO). Analyzátor NOx je nastaven na režim NO tak, aby kalibrační plyn pro plný rozsah neprocházel konvertorem. Zaznamená se koncentrace udaná přístrojem.
 9.3.6.3 Výpočet
 Účinnost konvertoru vyjádřená v procentech se vypočte takto:
 (72)
 kde:
 α
 je koncentrace NOx podle odstavce 9.3.6.6.
 b
 je koncentrace NOx podle odstavce 9.3.6.7.
 c
 je koncentrace NO podle odstavce 9.3.6.4.
 d
 je koncentrace NO podle odstavce 9.3.6.5.
 9.3.6.4 Přidávání kyslíku
 Přípojkou T se do proudu plynu kontinuálně přidává kyslík nebo nulovací vzduch, dokud není indikovaná koncentrace asi o 20 % nižší než indikovaná kalibrační koncentrace stanovená v odstavci 9.3.6.2 (analyzátor je v režimu NO).
 Zaznamená se indikovaná koncentrace c. Ozonizátor zůstává během celého tohoto procesu deaktivován.
 9.3.6.5 Aktivace ozonizátoru
 Ozonizátor se aktivuje, aby vyráběl dostatek ozonu ke snížení koncentrace NO přibližně na 20 % (nejméně 10 %) kalibrační koncentrace uvedené v odstavci 9.3.6.2. Zaznamená se indikovaná koncentrace d (analyzátor je v režimu NO).
 9.3.6.6 Režim NOx
 Analyzátor se pak přepne z režimu NO do režimu NOx, aby směs plynů (skládající se z NO, NO2, O2 a N2) nyní procházela konvertorem. Zaznamená se indikovaná koncentrace a (analyzátor je v režimu NOx).
 9.3.6.7 Deaktivace ozonizátoru
 Ozonizátor se deaktivuje. Směs plynů uvedená v odstavci 9.3.6.6 prochází konvertorem do detektoru. Zaznamená se indikovaná koncentrace b (analyzátor je v režimu NOx).
 9.3.6.8 Režim NO
 Je-li ozonizátor deaktivován, přepnutím


text:
do režimu NO se uzavře průtok kyslíku nebo syntetického vzduchu. Údaj NOx na analyzátoru se nesmí lišit o více než ± 5 % od hodnoty změřené podle odstavce 9.3.6.2 (analyzátor je v režimu NO).
 9.3.6.9 Interval zkoušek
 Účinnost konvertoru se musí ověřit nejméně jednou za měsíc.
 9.3.6.10 Požadavek na účinnost
 Účinnost konvertoru E
 NOx nesmí být menší než 95 %.
 Jestliže s analyzátorem nastaveným na nejčastěji používaný rozsah nemůže ozonizátor dosáhnout snížení z 80 % na 20 % podle odstavce 9.3.6.5, použije se nejvyšší rozsah, kterým se dosáhne takového snížení.
 9.3.7 Seřízení FID
 9.3.7.1 Optimalizace odezvy detektoru
 Analyzátor FID musí být seřízen podle pokynů výrobce přístroje. Pro optimalizaci odezvy v nejobvyklejším pracovním rozsahu se použije kalibrační plyn pro plný rozsah, který je směsí propanu se vzduchem.
 Do analyzátoru se při průtocích paliva a vzduchu nastavených podle doporučení výrobce zavede kalibrační plyn pro plný rozsah s (350 ± 75) ppm C. Odezva se při daném průtoku paliva určí z rozdílu mezi odezvou na kalibrační plyn pro plný rozsah a odezvou na nulovací plyn. Průtok paliva se postupně seřídí nad hodnotu uvedenou výrobcem a pod tuto hodnotu. Při těchto průtocích paliva se zaznamená odezva na kalibrační plyn pro plný rozsah a na nulovací plyn. Rozdíl mezi odezvou na kalibrační plyn pro plný rozsah a nulovací plyn se vynese jako křivka a průtok paliva se seřídí ke straně křivky s bohatou směsí. To je počáteční seřízení průtoku, které může vyžadovat další optimalizaci v závislosti na výsledcích faktorů odezvy na uhlovodíky a na kontrole rušivých vlivů kyslíku podle odstavců 9.3.7.2 a 9.3.7.3. Jestliže rušivé vlivy kyslíku nebo faktory odezvy na uhlovodíky nesplňují následující specifikace, seřídí se postupně průtok vzduchu nad hodnotu specifikovanou výrobcem a pod tuto hodnotu a postupy podle odstavců 9.3.7.2 a 9.3.7.3 se opakují pro každou hodnotu průtoku.
 Optimalizaci je možno volitelně provést použitím postupů uvedených v dokumentu SAE (SAE paper) č. 770141.
 9.3.7.2 Faktory odezvy na uhlovodíky
 Ověří se linearita analyzátoru směsí propanu se vzduchem a čištěným syntetickým vzduchem podle odstavce 9.2.1.3.
 Faktory odezvy se určí při uvedení analyzátoru do provozu a po intervalech větší údržby. Faktor odezvy r
 h pro určitý druh uhlovodíku je poměrem mezi hodnotou C1 indikovanou analyzátorem FID a koncentrací plynu v láhvi vyjádřenou v ppm C1.
 Koncentrace zkušebního plynu musí být taková, aby dávala odezvu na přibližně 80 % plného rozsahu stupnice. Koncentrace musí být známa s přesností ± 2 %, vztaženo ke gravimetrické normalizované hodnotě vyjádřené objemově. Kromě toho musí být láhev s plynem stabilizována po dobu 24 hodin při teplotě 298 K ± 5 K (25 °C ± 5 °C).
 Zkušební plyny, které se použijí, a rozsahy odpovídajícího faktoru odezvy jsou:
 a)
 methan a èištìný syntetický vzduch:
 1,00 ≤ r
 h ≤ 1,15
 b)
 propylen a èištìný syntetický vzduch:
 0,90 ≤ r
 h ≤ 1,1
 c)
 toluen a èištìný syntetický vzduch:
 0,90 ≤ r
 h ≤ 1,1
 Tyto hodnoty jsou vztaženy k faktoru odezvy r
 h rovnajícímu se hodnotě 1 pro propan a čištěný syntetický vzduch.
 9.3.7.3 Kontrola rušivého vlivu kyslíku
 Pouze u analyzátorů


text:
surového výfukového plynu se provede kontrola rušivého vlivu kyslíku při uvádění analyzátoru do provozu a po intervalech větší údržby.
 Zvolí se měřicí rozsah, v němž se hodnota pro plyny ke kontrole rušivého vlivu kyslíku bude pohybovat v horní polovině. Zkouška se provede při teplotě vyhřívaného prostoru nastavené na požadovanou hodnotu. Specifikace plynů ke kontrole rušivého vlivu kyslíku jsou uvedeny v odstavci 9.3.3.4.
 a)
 analyzátor se nastaví na nulu,
 b)
 analyzátor se kalibruje na hodnotu plného rozsahu směsí obsahující 0 % kyslíku u zážehových motorů. U vznětových motorů se přístroj kalibruje na hodnotu plného rozsahu směsí obsahující 21 % kyslíku,
 c)
 odezva pro bod nula se zkontroluje znovu. Jestliže se změnila o více než 0,5 % plného rozsahu stupnice, provedou se znovu kroky a) a b) tohoto odstavce,
 d)
 vpustí se plyny ke kontrole rušivého vlivu kyslíku obsahující 5 % a 10 % kyslíku,
 e)
 odezva pro bod nula se zkontroluje znovu. Jestliže se změnila o více než ± 1 % plného rozsahu stupnice, zkouška se zopakuje,
 f)
 rušivý vliv kyslíku E
 O2 se vypočte pro každou směs použitou v kroku d) takto:
 (73)
 přičemž odezva analyzátoru je
 (74)
 kde:
 c
 ref,b
 je referenční koncentrace HC během kroku b), ppm C
 c
 ref,d
 je referenční koncentrace HC během kroku d), ppm C
 c
 FS,b
 je koncentrace HC na plném rozsahu během kroku b), ppm C
 c
 FS,d
 je koncentrace HC na plném rozsahu během kroku d), ppm C
 c
 m,b
 je změřená koncentrace HC během kroku b), ppm C
 c
 m,d
 je změřená koncentrace HC během kroku d), ppm C
 g)
 rušivý vliv kyslíku E
 O2 musí být před zkouškou menší než ±1,5 % pro všechny požadované plyny ke kontrole rušivého vlivu kyslíku,
 h)
 jestliže rušivý vliv kyslíku E
 O2 je větší než ±1,5 %, může se zkorigovat tím, že se postupně seřídí průtok vzduchu nad hodnotu specifikovanou výrobcem a pod tuto hodnotu, a totéž se provede s průtokem paliva a odebíraného vzorku,
 i)
 kontrola rušivého vlivu kyslíku se opakuje pro každé nové seřízení.
 9.3.8 Účinnost separátoru uhlovodíků jiných než methan (NMC)
 NMC se používá k odstraňování uhlovodíků jiných než methan ze vzorku plynu tím, že se oxidují všechny uhlovodíky kromě methanu. V ideálním případě je konverze methanu 0 % a konverze ostatních uhlovodíků představovaných ethanem 100 %. K přesnému měření NMHC se určí obě účinnosti a použijí se k výpočtu hmotnostního průtoku emisí NMHC (viz odstavec 8.5.2).
 9.3.8.1 Účinnost vztažená k methanu
 Kalibrační plyn methanu se vede detektorem FID s obtokem NMC a bez tohoto obtoku a obě koncentrace se zaznamenají. Účinnost se určí takto:
 (75)
 kde:
 c
 HC(w/NMC)
 je koncentrace HC při průtoku CH4 přes NMC, ppm C
 c
 HC(w/o NMC)
 je koncentrace HC při obtoku CH4 mimo NMC, ppm C
 9.3.8.2 Účinnost vztažená k ethanu
 Kalibrační plyn ethanu se vede přes FID s obtokem mimo NMC a bez tohoto obtoku a obě koncentrace se zaznamenají. Účinnost se určí takto:
 (76)
 kde:
 c
 HC(w/NMC)
 je koncentrace HC při průtoku C2H6 přes NMC, ppm C
 c
 HC(w/o NMC)
 je koncentrace


text:
HC při obtoku C2H6 mimo NMC, ppm C
 9.3.9 Účinky rušivých vlivů
 Jiné plyny, než je analyzovaný plyn, mohou ovlivňovat indikované hodnoty několika způsoby. K pozitivnímu rušení dochází u přístrojů NDIR, když má rušivý plyn stejný účinek jako měřený plyn, avšak v menší míře. K negativnímu rušení dochází u přístrojů NDIR, když rušivý plyn rozšiřuje pásmo absorpce měřeného plynu, a v přístrojích CLD, když rušivý plyn utlumuje vyzařování. Kontroly rušivých vlivů podle odstavců 9.3.9.1 a 9.3.9.3 se musí provádět před uvedením analyzátoru do provozu a po intervalech větší údržby.
 9.3.9.1 Kontrola rušivých vlivů u analyzátoru CO
 Činnost analyzátoru CO může rušit voda a CO2. Proto se nechá při pokojové teplotě probublávat vodou kalibrační plyn rozpětí CO2 s koncentrací od 80 % do 100 % plného rozsahu stupnice při maximálním pracovním rozsahu používaném při zkoušce a zaznamená se odezva analyzátoru. Odezva analyzátoru nesmí být větší než 2 % střední koncentrace CO očekávané v průběhu zkoušky.
 Postupy ke zjišťování rušivých vlivů CO2 a H2O se také mohou provádět odděleně. Jestliže jsou úrovně CO2 a H2O vyšší než maximální úrovně očekávané při zkouškách, musí se každá zjištěná hodnota rušivého vlivu snížit vynásobením zjištěného rušivého vlivu poměrem hodnoty maximální očekávané koncentrace ke skutečné hodnotě použité v průběhu tohoto postupu. Je možno provádět oddělené postupy ke zjišťování rušivého vlivu koncentrací H2O, které jsou nižší než maximální úrovně očekávané během zkoušky, avšak zjištěné rušivé vlivy H2O se zvětší vynásobením zjištěného rušivého vlivu poměrem hodnoty maximální očekávané koncentrace H2O ke skutečné hodnotě použité v průběhu tohoto postupu. Součet takto upravených dvou hodnot rušivého vlivu musí splňovat požadavky na dovolené odchylky specifikované v tomto odstavci.
 9.3.9.2 Kontrola utlumujících rušivých vlivů u analyzátoru NOx druhu CLD
 Dva plyny, kterým se musí věnovat pozornost u analyzátorů CLD (a HCLD), jsou CO2 a vodní pára. Utlumující rušivé odezvy těchto plynů jsou úměrné jejich koncentracím, a vyžadují proto techniky zkoušení k určení utlumujících rušivých vlivů při jejich nejvyšších koncentracích, jichž bylo dosaženo při zkouškách. Jestliže analyzátor CLD používá algoritmy ke kompenzaci utlumujících rušivých vlivů pracující s přístroji, které měří H2O a/nebo CO2, musí se rušivé vlivy vyhodnotit s těmito přístroji v činnosti a s použitím kompenzačních algoritmů.
 9.3.9.2.1 Kontrola rušivého vlivu CO2
 Kalibrační plyn CO2 pro plný rozsah s koncentrací od 80 % do 100 % plného rozsahu stupnice při maximálním pracovním rozsahu se nechá procházet analyzátorem NDIR a zaznamená se hodnota CO2 jako hodnota A. Tento plyn se pak ředí na přibližně 50 % kalibračním plynem NO pro plný rozsah a nechá se procházet NDIR a CLD, přičemž se hodnoty CO2 a NO se zaznamenají jako hodnoty B a C. Pak se uzavře přívod CO2 a detektorem (H)CLD prochází jen kalibrační plyn NO pro plný rozsah a hodnota NO se zaznamená jako hodnota D.
 Utlumující rušivý vliv, vyjádřený v procentech, se vypočte takto:
 (77)
 kde:
 A
 je koncentrace nezředěného CO2 změřená analyzátorem NDIR, %
 B
 je koncentrace zøedìného CO2 změřená analyzátorem NDIR, %
 C
 je koncentrace zøedìného NO změřená detektorem (H)CLD, ppm
 D
 je koncentrace nezředěného NO změřená detektorem (H)CLD, ppm


text:
Se souhlasem schvalovacího orgánu lze použít alternativní metody ředění a kvantifikování hodnot kalibračního plynu CO2 a NO pro plný rozsah, např. dynamické směšování.
 9.3.9.2.2 Kontrola utlumujícího rušivého vlivu vodní páry
 Tato kontrola se uplatní jen na měření koncentrace vlhkého plynu. Výpočet utlumujícího rušivého vlivu vodní páry musí zohlednit ředění kalibračního plynu NO pro plný rozsah vodní párou a úpravu koncentrace vodní páry ve směsi na hodnotu očekávanou při zkoušce.
 Kalibrační plyn NO pro plný rozsah s koncentrací 80 % až 100 % plného rozsahu stupnice v normálním pracovním rozsahu se nechá procházet detektorem (H)CLD a zaznamená se hodnota NO jako hodnota D. Kalibrační plyn NO pro plný rozsah se pak nechá při pokojové teplotě probublávat vodou a procházet detektorem (H)CLD a zaznamená se hodnota NO jako hodnota C. Určí se teplota vody a zaznamená se jako hodnota F. Určí se tlak nasycených par směsi, který odpovídá teplotě probublávané vody F, a zaznamená se jako hodnota G.
 Koncentrace vodní páry (v %) ve směsi se vypočte takto:
 (78)
 a zaznamená se jako hodnota H. Očekávaná koncentrace zředěného kalibračního plynu NO pro plný rozsah (ve vodní páře) se vypočte takto:
 (79)
 a zaznamená se jako hodnota D
 e. U výfukových plynů vznětového motoru se odhadne maximální koncentrace vodní páry (v %) očekávaná při zkoušce, za předpokladu poměru H/C paliva 1,8/1, z maximální koncentrace CO2 ve výfukovém plynu A takto:
 (80)
 a zaznamená se jako H
 m.
 Utlumující rušivý vliv vodní páry, vyjádřený v procentech, se vypočte takto:
 (81)
 kde:
 D
 e
 je očekávaná koncentrace zředěného NO, ppm
 C
 je změřená koncentrace zředěného NO, ppm
 H
 m
 je maximální koncentrace vodní páry, %
 H
 je skutečná koncentrace vodní páry, %
 9.3.9.2.3 Maximální přípustný utlumující rušivý vliv
 Kombinovaný utlumující rušivý vliv CO2 a vody nesmí přesáhnout 2 % plného rozsahu stupnice.
 9.3.9.3 Zkouška utlumujícího rušivého vlivu u analyzátoru NOx druhu NDUV
 Uhlovodíky a H2O mohou mít pozitivní rušivý vliv na analyzátor NDUV tím, že způsobují odezvu podobnou jako NOx. Jestliže analyzátor NDUV pracuje s kompenzačními algoritmy, které používají měření jiných plynů k ověření tohoto rušivého vlivu, musí se zároveň taková měření provádět za účelem přezkoušení algoritmů v průběhu ověřování rušivých vlivů působících na analyzátor.
 9.3.9.3.1 Postup
 Analyzátor NDUV se spustí, provozuje, nastaví na nulu a na plný rozsah podle návodu výrobce přístroje. K provedení tohoto ověření se doporučuje oddělit výfukový plyn z motoru. Ke kvantifikování NOx ve výfukovém plynu se použije CLD. Odezva CLD se použije jako referenční hodnota. Ve výfukovém plynu se měří také HC analyzátorem FID. Odezva FID se použije jako referenční hodnota uhlovodíků.
 Výfukový plyn z motoru se zavede do analyzátoru NDUV před vysoušečem vzorku plynu, jestliže je použit při zkoušce. Ponechá se určitý čas, aby se odezva analyzátoru stabilizovala. Doba stabilizace může zahrnovat čas k odvodnění přenosového potrubí a čas potřebný k odezvě analyzátoru. V době, kdy všechny analyzátory měří koncentraci vzorku, se musí zaznamenávat údaje nahromaděné v průběhu 30 s a vypočítávat aritmetické průměry ze tří analyzátorů.
 Střední hodnota z CLD se odečte od střední hodnoty z NDUV. Tento


text:
rozdíl se vynásobí poměrem očekávané střední koncentrace HC ke koncentraci HC změřené v průběhu ověřování takto:
 (82)
 kde:
 c
 NOx,CLD
 je koncentrace NOx změřená analyzátorem CLD, ppm
 c
 NOx,NDUV
 je koncentrace NOx změřená analyzátorem NDUV, ppm
 c
 HC,e
 je maximální očekávaná koncentrace HC, ppm
 c
 HC,e
 je měřená koncentrace HC, ppm
 9.3.9.3.2 Maximální přípustný utlumující rušivý vliv
 Kombinovaný utlumující rušivý vliv HC a vody nesmí přesáhnout 2 % koncentrace NOx očekávané v průběhu zkoušky.
 9.3.9.4 Vysoušeč vzorku
 Vysoušeč vzorku odstraňuje vodu, která jinak může mít na měření NOx rušivý vliv.
 9.3.9.4.1 Účinnost vysoušeče vzorku
 U analyzátorů CLD na suché bázi se musí prokázat, že pro největší očekávanou koncentraci vodní páry H
 m (viz odstavec 9.3.9.2.2) vysoušeč vzorku udržuje vlhkost v CLD na hodnotě ≤ 5 g vody/kg suchého vzduchu (nebo na přibližně 0,008 % H2O), což odpovídá 100 % relativní vlhkosti při 3,9 °C a 101,3 kPa. Tato specifikace vlhkosti také odpovídá přibližně 25 % relativní vlhkosti při 25 °C a 101,3 kPa. To je možno prokázat měřením teploty na výstupu z tepelného odvlhčovače nebo měřením vlhkosti v místě těsně před CLD. Je také možno měřit vlhkost ve výstupu z CLD, jestliže do CLD proudí pouze tok z odvlhčovače.
 9.3.9.4.2 Vysoušeč vzorku odebírající NO2
 Tekutá voda, která zůstává v nedokonale konstruovaném vysoušeči vzorku, může ze vzorku odebírat NO2. Jestliže je použit vysoušeč vzorku v kombinaci s analyzátorem NDUV bez před ním umístěného konvertoru NO2/NO, mohl by proto odebírat NO2 ze vzorku před měřením NOx.
 Vysoušeč vzorku musí být schopen změřit nejméně 95 % celkového množství NO2 při maximální očekávané koncentraci NO2.
 9.3.10 Případný odběr vzorků plynných emisí ze surového výfukového plynu
 Odběrné sondy plynných emisí musí být namontovány nejméně 0,5 m nebo trojnásobek průměru výfukové trubky, podle toho, která hodnota je větší, proti směru toku plynů od místa výstupu z výfukového systému, avšak dostatečně blízko k motoru, aby se zajistila teplota výfukového plynu v sondě nejméně ě 343 K (70 °C).
 U víceválcového motoru s rozvětveným sběrným výfukovým potrubím musí být vstup sondy umístěn dostatečně daleko po toku plynů, aby se zajistilo, že odebíraný vzorek je reprezentativní pro střední hodnotu emisí výfuku ze všech válců. U víceválcových motorů s oddělenými větvemi sběrného potrubí, jako při uspořádání motoru do V, se doporučuje kombinovat tok plynu z oddělených větví sběrného potrubí před odběrnou sondou. Není-li to vhodné, je možno odebrat vzorek z větve s nejvyššími emisemi CO2. Pro výpočet emisí z výfuku se musí použít celkový hmotnostní průtok výfukového plynu.
 Jestliže je motor vybaven systémem následného zpracování výfukového plynu, musí se vzorek výfukového plynu odebrat za tímto systémem po směru toku.
 9.3.11 Případný odběr vzorků plynných emisí ze zředěného výfukového plynu
 Výfuková trubka mezi motorem a systémem s ředěním plného toku musí splňovat požadavky stanovené v dodatku 3. Sonda (sondy) k odběru vzorků plynných emisí musí být instalována(y) v ředicím tunelu v bodu, ve kterém je ředicí vzduch dobře promíšen s výfukovým plynem a který musí být v bezprostřední blízkosti odběrné sondy částic.
 Odběr je všeobecně možno provádět dvěma způsoby:
 a)
 emise


text:
se odebírají do odběrného vaku v průběhu celého cyklu a změří se po ukončení zkoušky; pro HC se vak k jímání vzorků ohřeje na 464 ± 11 K (191 ± 11 °C), pro NOx musí mít vak k jímání vzorků teplotu nad rosným bodem;
 b)
 emise se odebírají nepřetržitě a integrují se za celý cyklus.
 Koncentrace pozadí se určuje před ředicím tunelem podle a) nebo b) a odečte se od koncentrací emisí určených podle odstavce 8.5.2.3.2.
 9.4 Měření částic a odběrný systém
 9.4.1 Všeobecné požadavky
 K určení hmotnosti částic se požadují: systém k ředění a k odběru vzorků částic, filtr k odběru vzorků částic, mikrogramové váhy a vážicí komora s řízenou teplotou a vlhkostí. Systém k odběru vzorků částic musí být konstruován tak, aby zajišťoval odběr reprezentativního vzorku částic, úměrného proudu výfukového plynu.
 9.4.2 Obecné požadavky na ředicí systém
 Pro určení částic je nutno použít ředění vzorku filtrovaným okolním vzduchem nebo syntetickým vzduchem nebo dusíkem (ředicí médium). Ředicí systém se seřídí takto:
 a)
 musí se zcela vyloučit kondenzace vody v ředicím i odběrném systému,
 b)
 udržuje se teplota zředěného výfukového plynu na hodnotě mezi 315 K (42 °C) a 325 K (52 °C) v rozmezí 20 cm před a za držákem (držáky) filtru,
 c)
 ředicí médium musí mít teplotu v rozmezí mezi 293 K a 325 K (20 °C až 52 °C) v bezprostřední blízkosti vstupu do ředicího tunelu,
 d)
 minimální ředicí poměr musí být v rozmezí 5:1 až 7:1 a nejméně v primárním ředicím stupni a musí vycházet z maximálního průtoku výfukového plynu z motoru,
 e)
 u systému s ředěním části toku musí být čas přítomnosti v systému od bodu vpuštění ředicího média k držáku (držákům) filtru mezi 0,5 s a 5 s,
 f)
 u systému s ředěním plného toku musí být celkový čas přítomnosti v systému od bodu vpuštění ředicího média k držáku (držákům) filtru mezi 1 s a 5 s, a čas přítomnosti v sekundárním ředicím systému, jestliže je použit, od bodu vpuštění sekundárního ředicího média k držáku (držákům) filtru musí být nejméně 0,5 s.
 Odvlhčení ředicího média před vstupem do ředicího systému je přípustné a je zvláště užitečné, jestliže má ředicí médium velkou vlhkost.
 9.4.3 Odběr vzorků částic
 9.4.3.1 Systém s ředěním části toku
 Sonda k odběru vzorku částic musí být namontována v bezprostřední blízkosti sondy k odběru vzorku plynných emisí, avšak dostatečně daleko, aby nedošlo k vzájemnému rušení. Proto se na odběr vzorků částic vztahují rovněž ustanovení o instalaci v odstavci 9.3.10. Odběrné potrubí musí splňovat požadavky dodatku 3.
 U víceválcového motoru s rozvětveným sběrným výfukovým potrubím musí být vstup sondy umístěn dostatečně daleko po toku plynů, aby se zajistilo, že odebíraný vzorek je reprezentativní pro střední hodnotu emisí výfuku ze všech válců. U víceválcových motorů s oddělenými větvemi sběrného potrubí, jako při uspořádání motoru do V, se doporučuje kombinovat tok plynu z oddělených větví sběrného potrubí před odběrnou sondou. Není-li to z praktických důvodů proveditelné, je možno odebrat vzorek z větve s nejvyššími emisemi částic. Pro výpočet emisí z výfuku se musí použít celkový


text:
hmotnostní průtok výfukového plynu.
 9.4.3.2 Systém s ředěním plného toku
 Sonda k odběru vzorku částic musí být namontována v ředicím tunelu v bezprostřední blízkosti sondy k odběru vzorku plynných emisí, avšak dostatečně daleko, aby nedošlo k vzájemnému rušení. Proto se na odběr vzorků částic vztahují rovněž ustanovení o instalaci v odstavci 9.3.11. Odběrné potrubí musí splňovat požadavky dodatku 3.
 9.4.4 Odběrné filtry částic
 Vzorek zředěného výfukového plynu se odebírá v průběhu celého postupu zkoušky pomocí filtru, který splňuje požadavky odstavců 9.4.4.1 až 9.4.4.3.
 9.4.4.1 Požadavky na filtry
 Všechny druhy filtrů musí mít účinnost zachycování 0,3μm DOP (dioktylftalátů) nejméně 99 %. Materiálem filtrů musí být buď
 a)
 fluorkarbon (PTFE) pokrytý skelnými vlákny, nebo
 b)
 membrána z fluorkarbonu (PTFE).
 9.4.4.2 Velikost filtrů
 Filtr musí mít kruhový tvar se jmenovitým průměrem 47 mm (dovolená odchylka 46,50 mm ±0,6 mm) a mít exponovaný průměr (průměr skvrny na filtru) nejméně 38 mm.
 9.4.4.3 Rychlost proudění plynu na filtr
 Rychlost, kterou proudí plyn na filtr, musí být mezi 0,90 m/s a 1,00 m/s, s méně než 5 % zaznamenaných hodnot průtoku, které překračují tento rozsah. Jestliže celková hmotnost částic na filtru přesáhne 400 μg, může se snížit rychlost, kterou proudí plyn na filtr, na 0,50 m/s. Rychlost, kterou proudí plyn na filtr, se vypočte jako objemový průtok vzorku při tlaku, který je před filtrem, a při teplotě čela filtru, děleno exponovanou plochou filtru.
 9.4.5 Požadavky na vážicí komoru a analytické váhy
 Prostředí komory (nebo místnosti) musí být prosté jakéhokoli okolního znečištění (jako je prach, aerosol, nebo polotěkavý materiál), které by se mohlo usazovat na filtrech částic. Vážicí komora musí splňovat požadované specifikace po dobu nejméně 60 minut před vážením filtrů.
 9.4.5.1 Podmínky ve vážicí komoře
 Teplota v komoře (nebo místnosti), ve které se filtry částic stabilizují a váží, se musí po celou dobu stabilizování a vážení udržovat na teplotě 295 K ± 1 K (22 °C ± 1 °C). Vlhkost se musí udržovat na rosném bodu 282,5 K ± 1 K (9,5 °C ± 1 °C).
 Jestliže jsou prostředí pro stabilizaci a pro vážení oddělená, musí se teplota prostředí pro stabilizaci udržovat s dovolenou odchylkou 295 K ± 3 K (22 °C ± 3 °C), avšak požadavek na rosný bod zůstává na 282,5 K ± 1 K (9,5 °C ± 1 °C).
 Zaznamenává se vlhkost a teplota okolí.
 9.4.5.2 Vážení referenčního filtru
 Nejméně dva nepoužité referenční filtry musí být zváženy, pokud možno současně s vážením filtrů pro odběr vzorků, avšak nejpozději do 12 hodin od vážení těchto filtrů. Filtry musí být z téhož materiálu jako filtry pro odběr vzorků. Vážení se korigují vztlakem.
 Jestliže se hmotnost kteréhokoli z referenčních filtrů mezi váženími filtrů pro odběr vzorků změní o více než 10 μg, musí se všechny filtry pro odběr vzorků vyřadit a zkouška emisí se musí opakovat.
 Referenční filtry se musí periodicky nahrazovat podle osvědčené technické praxe, nejméně však jednou ročně.
 9.4.5.3 Analytické váhy
 Analytické váhy používané k určení hmotností filtrů musí splňovat požadavky na ověření linearity uvedené v odstavci 9.2 tabulce 7. Z toho vyplývá přesnost


text:
(směrodatná odchylka) nejméně 2 μg a rozlišovací schopnost nejméně 1 μg (jednotka stupnice = 1 μg).
 K zajištění přesného vážení filtrů se doporučuje, aby byly váhy instalovány takto:
 a)
 byly na plošině izolující vibrace, která je chrání před vnějším hlukem a vibracemi,
 b)
 byly stíněny proti konvektivnímu proudění vzduchu elektricky uzemněným krytem odvádějícím statickou elektřinu.
 9.4.5.4 Vyloučení účinků statické elektřiny
 Filtr se musí před vážením neutralizovat, např. poloniovým neutralizátorem nebo přístrojem s podobným účinkem. Použije-li se filtr s membránou z PTFE, měří se statická elektřina a doporučuje se, aby byla v rozmezí ±2,0 V od neutrální hodnoty.
 V prostředí vah se musí minimalizovat náboj statické elektřiny. Možné metody jsou:
 a)
 váhy musí být elektricky uzemněny,
 b)
 použije se pinzeta z nerezavějící oceli, jestliže se manipuluje se vzorky částic ručně,
 c)
 pinzeta musí být uzemněna zemnicím páskem nebo se zemnicí pásek připojí k operátorovi tak, aby tento pásek měl společné uzemnění s vahami. Zemnicí pásky musí být opatřeny vhodným odporem, který ochrání operátora před náhodným elektrickým šokem.
 9.4.5.5 Doplňkové specifikace
 Všechny části ředicího systému a systému odběru vzorků mezi výfukovou trubkou a držákem filtru, které jsou ve styku se surovým výfukovým plynem a se zředěným plynem, musí být konstruovány tak, aby se minimalizovaly úsady nebo změny částic. Všechny části musí být z elektricky vodivých materiálů, které nereagují se složkami výfukového plynu, a musí být elektricky uzemněny, aby se zabránilo elektrostatickým účinkům.
 9.4.5.6 Kalibrace přístrojů k měření průtoku
 U každého průtokoměru, který se použije v systému k odběru vzorků částic a s ředěním části toku, se provede ověření linearity podle odstavce 9.2.1 tak často, jak je nutné ke splnění požadavků této přílohy na přesnost. K měření referenčních hodnot průtoku se musí použít přesný průtokoměr, který splňuje mezinárodní a/nebo vnitrostátní normy. Pro kalibraci systému k měření z rozdílů průtoků viz odstavec 9.4.6.2.
 9.4.6 Zvláštní požadavky na systém s ředěním části toku
 Systém s ředěním části toku musí být konstruován tak, aby odděloval proporcionální vzorek surového výfukového plynu od proudu výfukových plynů z motoru, tedy reagoval na odchylky průtoku proudu výfukových plynů. K tomuto účelu je podstatné, aby byl ředicí poměr nebo poměr odběru vzorků r
 d nebo r
 s určen tak, aby byly splněny požadavky na přesnost podle odstavce 9.4.6.2.
 9.4.6.1 Doba odezvy systému
 K regulaci systému s ředěním části toku je nutná rychlá odezva systému. Doba transformace systému se určí postupem podle odstavce 9.4.6.6. Je-li kombinovaná doba transformace systému k měření průtoku výfukového plynu (viz odstavec 8.3.1.2) a systému s ředěním části toku ≤ 0,3 s, je možno použít regulaci on-line. Je-li doba transformace delší než 0,3 s, je nutno použít předem stanovenou regulaci na základě předem zaznamenané zkoušky. V takovém případě musí být kombinovaná doba náběhu ≤ 1 s a kombinovaná doba zpoždění ≤ 10 s.
 Celková doba odezvy musí být nastavena tak, aby byl zajištěn reprezentativní vzorek částic q
 mp,i, úměrný hmotnostnímu průtoku výfukových plynů. K určení úměrnosti se provede regresní analýza q
 mp,i a qmew,i
 s frekvencí sběru dat nejméně 5 Hz a musí být splněna tato kritéria:
 a)


text:
koeficient určení r
 2 lineární regrese mezi q
 mp,i a
 mew,i nesmí být menší než 0,95,
 b)
 normální chyba odhadnuté hodnoty q
 mp,i ve vztahu k
 mew,i nesmí překročit 5 % maximální hodnoty qmp
 ,
 c)
 úsek qmp
 regresní přímky nesmí překročit ± 2 % max. qmp
 .
 Jsou-li společné doby transformace systému pro odběr částic t
 50,P a signálu hmotnostního průtoku výfukových plynů t
 50,F delší než 0,3 s, vyžaduje se předem stanovená regulace. V takovém případě se provede předběžná zkouška a k regulaci průtoku vzorku do systému částic se může použít signál hmotnostního průtoku výfukových plynů z předběžné zkoušky. Správné regulace systému s ředěním části toku se dosáhne, pokud se časová křivka qmew, pre z předběžné zkoušky, která reguluje qmp
 , posune o ‚předem stanovený‘ čas t
 50,P + t
 50,F.
 Ke zjištění korelace mezi qmp,i
 a qmew,i
 se použijí údaje shromážděné během skutečné zkoušky, přičemž qmew,i
 se časově upraví o t
 50,F vztaženo k qmp,i
 (t
 50,P nemá vliv na časovou synchronizaci). To znamená, že časový posun mezi qmew
 a qmp
 je rozdílem jejich dob transformace, které byly určeny podle odstavce 9.4.6.6.
 9.4.6.2 Specifikace měření toku z rozdílů průtoků
 U systémů s ředěním části toku má zvláštní význam přesnost toku vzorku qmp
 , pokud se neměří přímo, ale určuje se diferenciálním měřením toku:
 (83)
 V tomto případě musí být maximální chyba rozdílu taková, aby hodnota qmp
 byla přesná v rozmezí ± 5 %, je-li ředicí poměr menší než 15. Tuto chybu je možné vypočítat postupem střední kvadratické odchylky chyb každého přístroje.
 Přijatelnou přesnost qmp
 lze získat některým z těchto postupů:
 a)
 Absolutní přesnosti qmdew
 a qmdw
 jsou ±0,2 %, čímž je zaručena pro qmp
 přesnost ≤ 5 % při ředicím poměru 15. Při vyšších ředicích poměrech však dochází k větším chybám.
 b)
 Kalibrace qmdw
 vztažena k qmdew
 se provádí tak, že je dosaženo stejné přesnosti qmp
 jako podle písmena a). Podrobnosti viz odstavec 9.4.6.2.
 c)
 Přesnost qmp
 se určuje nepřímo z přesnosti ředicího poměru určeného sledovacím plynem, např. CO2. Vyžaduje se přesnost pro qmp
 rovnocenná metodě podle a).
 d)
 Absolutní přesnost qmdew
 a qmdw
 je v rozmezí ± 2 % plného rozsahu stupnice, maximální chyba rozdílu mezi qmdew
 a qmdw
 je v rozmezí 0,2 % a chyba linearity je v rozmezí ±0,2 % nejvyšší hodnoty qmdew
 pozorované během zkoušky.
 9.4.6.3 Kalibrace měření toku z rozdílů průtoků
 Průtokoměr nebo přístroje k měření průtoku musí být kalibrovány jedním z následujících postupů, aby průtok sondou qmp
 do tunelu splňoval požadavky na přesnost podle odstavce 9.4.6.2:
 a)
 Průtokoměr pro qmdw
 se zapojí v sérii s průtokoměrem pro qmdew
 , rozdíl mezi dvěma průtokoměry se kalibruje pro nejméně 5 nastavených hodnot, přičemž hodnoty průtoku jsou rovnoměrně rozloženy mezi nejnižší hodnotou qmdw
 použitou při zkoušce a hodnotou qmdew
 použitou při zkoušce. Ředicí tunel může být v obtoku.
 b)
 Kalibrovaný průtokoměr se zapojí do série s průtokoměrem pro qmdew
 a zkontroluje se přesnost hodnoty použité pro zkoušku. Kalibrovaný průtokoměr se zapojí do série s průtokoměrem pro qmdw
 a zkontroluje se přesnost pro nejméně 5


text:
nastavení odpovídajících ředicímu poměru mezi 3 a 50, vztaženo na qmdew
 použitý při zkoušce.
 c)
 Přenosová trubka TT se odpojí od výfuku a připojí se k ní kalibrovaný přístroj k měření průtoku s vhodným rozsahem pro měření qmp
 . Veličina qmdew
 se nastaví na hodnotu použitou při zkoušce a qmdw
 se postupně nastaví na nejméně 5 hodnot odpovídajících ředicím poměrům mezi 3 a 50. Jinou možnou alternativou je speciální kalibrační vedení toku, kdy tok proudí mimo tunel, ale celkový tok a tok ředicího média proudí příslušnými průtokoměry jako při skutečné zkoušce.
 d)
 Do přenosové trubky TT se přivede sledovací plyn. Sledovacím plynem může být složka výfukových plynů, např. CO2 nebo NOx. Po ředění v tunelu se měří složka, kterou je sledovací plyn. Měření se provádí pro 5 ředicích poměrů mezi 3 a 50. Přesnost průtoku vzorku se určí z ředicího poměru r
 d:
 (84)
 Aby se zaručila přesnost qmp
 , je nutno vzít v úvahu přesnosti analyzátorů plynů.
 9.4.6.4 Kontrola průtoku uhlíku
 Rozhodně se doporučuje provést kontrolu průtoku uhlíku ve skutečném výfukovém plynu, aby se zjistily problémy týkající se měření a regulace a aby se ověřila správná činnost systému s ředěním části toku. Kontrolu průtoku uhlíku je nutno provést přinejmenším vždy, když je namontován nový motor nebo když dojde k významné změně konfigurace zkušebního stanoviště.
 Motor musí běžet při plném zatížení s maximálním točivým momentem a jemu příslušných otáčkách nebo v jiném ustáleném režimu, při němž vzniká 5 % nebo více emisí CO2. Systém odběru vzorků s ředěním části toku musí pracovat s faktorem ředění přibližně 15:1.
 Provádí-li se kontrola průtoku uhlíku, použije se postup uvedený v dodatku 5. Průtoky uhlíku se vypočítají podle rovnic 80 až 82 v dodatku 5. Všechny průtoky uhlíku se musí shodovat v mezích 3 %.
 9.4.6.5 Kontrola před zkouškou
 Kontrola před zkouškou se provádí v rozmezí dvou hodin před zkouškou následujícím způsobem.
 Přesnost průtokoměrů se zkontroluje stejným způsobem, jaký se používá pro kalibraci (viz odstavec 9.4.6.2) u nejméně dvou bodů, včetně hodnot průtoku qmdw
 , které odpovídají ředicím poměrům mezi 5 a 15 pro hodnotu qmdew
 použitou při zkoušce.
 Pokud lze na základě záznamů o postupu kalibrace podle odstavce 9.4.6.2 prokázat, že kalibrace průtokoměru je stabilní po delší dobu, je možno kontrolu před zkouškou vypustit.
 9.4.6.6 Určení doby transformace
 Nastavení systému pro vyhodnocení doby transformace musí být naprosto stejné jako při měření ve skutečné zkoušce. Doba transformace se určí následující metodou.
 Nezávislý referenční průtokoměr s měřicím rozsahem vhodným pro průtok sondou se zapojí do série se sondou bezprostředně u ní. Tento průtokoměr musí mít dobu transformace kratší než 100 ms pro velikost stupně zvětšení průtoku použitého při měření doby odezvy a dostatečně malé škrcení toku tak, aby neovlivňovalo dynamické vlastnosti systému s ředěním části toku, a musí být v souladu s osvědčenou technickou praxí.
 Do průtoku výfukového plynu (nebo průtoku vzduchu, pokud se průtok výfukového plynu určuje výpočtem) ve vstupu do systému s ředěním části toku se zavede skoková změna, z malé hodnoty průtoku na nejméně 90 % maximálního průtoku výfukového plynu. Spouštěč skokové


text:
změny musí být stejný jako spouštěč použitý ke spuštění předem stanovené regulace při skutečné zkoušce. Signál ke skokové změně průtoku výfukového plynu a odezva průtokoměru se zaznamenávají s frekvencí odběru vzorku nejméně 10 Hz.
 Na základě těchto údajů se určí doba transformace pro systém s ředěním části toku, což je doba od počátku signálu ke skokové změně průtoku do bodu 50 % odezvy průtokoměru. Stejným způsobem se určí doby transformace signálu q
 mp systému s ředěním části toku a signálu q
 mew,i průtokoměru výfukových plynů. Tyto signály se používají při regresních kontrolách prováděných po každé zkoušce (viz odstavec 9.4.6.1).
 Výpočet se opakuje pro nejméně pět signálů ke zvýšení a poklesu průtoku a z výsledků se vypočte průměrná hodnota. Od této hodnoty se odečte vnitřní doba transformace (< 100 ms) referenčního průtokoměru. Výsledkem je ‚předem stanovená‘ hodnota systému s ředěním části toku, která se použije podle odstavce 9.4.6.1.
 9.5 Kalibrace systému CVS
 9.5.1 Obecně
 Systém CVS se musí kalibrovat přesným průtokoměrem a zařízením škrtícím průtok. Průtok systémem se měří při různých nastaveních škrcení a měří se parametry regulace systému a určuje se jejich vztah k průtoku.
 Mohou se použít různé typy průtokoměrů, např. kalibrovaná Venturiho trubice, kalibrovaný laminární průtokoměr, kalibrovaný turbinový průtokoměr.
 9.5.2 Kalibrace objemového dávkovacího čerpadla (PDP)
 Všechny parametry čerpadla se musí měřit současně s parametry kalibrační Venturiho trubice, která je zapojena v sérii s čerpadlem. Nakreslí se křivka závislosti vypočteného průtoku (v m3/s na vstupu čerpadla při absolutním tlaku a absolutní teplotě) na korelační funkci, která je hodnotou specifické kombinace parametrů čerpadla. Pak se určí lineární rovnice vztahu mezi průtokem čerpadla a korelační funkcí. Jestliže má systém CVS pohon s více rychlostmi, provede se kalibrace pro každou použitou rychlost.
 V průběhu kalibrace se musí udržovat stabilní teplota.
 Úniky ze všech spojů a potrubí mezi kalibrační Venturiho trubicí a čerpadlem CVS se musí udržovat na hodnotě nižší než 0,3 % nejnižší hodnoty průtoku (při maximálním škrcení a nejnižších otáčkách čerpadla PDP).
 9.5.2.1 Analýza údajů
 Průtok vzduchu (qvCVS
 ) při každém nastavení škrcení (nejméně 6 nastavení) se vypočte v normálních m3/s z údajů průtokoměru s použitím metody předepsané výrobcem. Pak se průtok vzduchu přepočte na průtok čerpadla (V
 0) v m3/ot při absolutní teplotě a absolutním tlaku na vstupu čerpadla takto:
 (85)
 kde:
 qvCVS
 je průtok vzduchu při normálních podmínkách (101,3 kPa, 273 K), m3/s
 T
 je teplota na vstupu čerpadla, K
 p
 p
 je absolutní tlak na vstupu čerpadla, kPa
 n
 jsou otáčky čerpadla, ot/s
 Aby se vzalo v úvahu vzájemné ovlivňování kolísání tlaku v čerpadle a míry ztrát v čerpadle, vypočte se korelační funkce (X
 0) mezi otáčkami čerpadla, rozdílem tlaku mezi vstupem a výstupem čerpadla a absolutním tlakem na výstupu čerpadla takto:
 (86)
 kde:
 Δp
 p
 je rozdíl tlaku mezi vstupem a výstupem čerpadla, kPa
 p
 p
 je absolutní tlak na výstupu čerpadla, kPa
 Lineární úpravou metodou nejmenších čtverců se odvodí tato kalibrační rovnice:
 (87)
 D
 0 a m jsou úsek na ose souřadnic a sklon, které popisují regresní přímky.
 U systému CVS s více rychlostmi musí být


text:
kalibrační křivky sestrojené pro různé rozsahy průtoku čerpadla přibližně rovnoběžné a hodnoty úseku na ose souřadnic (D
 0) se musí zvětšovat s poklesem rozsahů průtoku čerpadla.
 Hodnoty vypočtené z rovnice se mohou lišit maximálně o ±0,5 % od změřené hodnoty V
 0. Hodnoty m budou u různých čerpadel různé. Úsady částic způsobí v průběhu času zmenšování skluzu čerpadla, což se projeví v nižších hodnotách m. Proto se kalibrace musí provést při uvedení čerpadla do provozu, po větší údržbě a pokud ověření celého systému ukazuje změnu míry ztrát.
 9.5.3 Kalibrace Venturiho trubice s kritickým prouděním (CFV)
 Kalibrace CFV vychází z rovnice průtoku pro Venturiho trubici s kritickým průtokem. Průtok plynu je funkcí tlaku a teploty na vstupu Venturiho trubice.
 K určení rozsahu kritického proudění se sestrojí křivka K
 v jako funkce tlaku na vstupu Venturiho trubice. Při kritickém (škrceném) průtoku má K
 v poměrně konstantní hodnotu. Při poklesu tlaku (zvyšujícím se podtlaku) se průtok Venturiho trubicí uvolňuje a K
 v se zmenšuje, což ukazuje, že CFV pracuje mimo přípustný rozsah.
 9.5.3.1 Analýza údajů
 Průtok vzduchu (qvCVS
 ) při každém nastavení škrcení (nejméně 8 nastavení) se vypočte v normálních m3/s z údajů průtokoměru s použitím metody předepsané výrobcem. Kalibrační koeficient se vypočte z kalibračních údajů pro každé nastavení takto:
 (88)
 kde:
 qvCVS
 je průtok vzduchu při normálních podmínkách (101,3 kPa, 273 K), m3/s
 T
 je teplota na vstupu Venturiho trubice, K
 p
 p
 je absolutní tlak na vstupu do Venturiho trubice, kPa
 Vypočte se střední hodnota K
 V a směrodatná odchylka. Směrodatná odchylka nesmí překročit ±0,3 % střední hodnoty K
 V.
 9.5.4 Kalibrace Venturiho trubice s podzvukovým prouděním (SSV)
 Kalibrace SSV vychází z rovnice průtoku pro Venturiho trubici s podzvukovým prouděním. Průtok plynu je funkcí vstupního tlaku a teploty, poklesu tlaku mezi vstupem a hrdlem SVV, jak to vyjadřuje rovnice 43 (viz odstavec 8.5.1.4).
 9.5.4.1 Analýza údajů
 Průtok vzduchu (Q
 SSV) se při každém nastavení škrcení (nejméně 16 nastavení) vypočte v normálních m3/s z údajů průtokoměru s použitím metody předepsané výrobcem. Koeficient výtoku se vypočte z kalibračních údajů pro každé nastavení takto:
 (89)
 kde:
 Q
 SSV
 je průtok vzduchu při normálních podmínkách (101,3 kPa, 273 K), m3/s
 T
 je teplota na vstupu Venturiho trubice, K
 d
 V
 je průměr hrdla SSV, m
 r
 p
 je poměr absolutního statického tlaku v hrdle SSV a na vstupu SSV =
 r
 D
 je poměr průměru d
 V hrdla SSV k vnitřnímu průměru vstupní trubky D
 K určení rozsahu podzvukového proudění se sestrojí křivka C
 d jako funkce Reynoldsova čísla Re v hrdle SSV. Re v hrdle SSV se vypočte podle této rovnice:
 (90)
 přičemž:
 (91)
 kde:
 A1
 je 25,55152 v jednotkách SI
 Q
 SSV
 je průtok vzduchu při normálních podmínkách (101,3 kPa, 273 K), m3/s
 d
 V
 je průměr hrdla SSV, m
 μ
 je absolutní nebo dynamická viskozita plynu, kg/ms
 b
 je 1,458 × 106 (empirická konstanta), kg/m s K0,5
 S
 S je 110,4 (empirická konstanta), K
 Vzhledem k tomu, že Q
 SSV je údajem potřebným pro vzorec k výpočtu Re, musí výpočty začít s