text:
 26.8.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 L 231/41
 Pouze původní texty EHK OSN mají podle mezinárodního veřejného práva právní účinek. Status a datum vstupu tohoto předpisu v platnost je třeba ověřit v nejnovější verzi dokumentu EHK OSN o statusu TRANS/WP.29/343, který je k dispozici na internetové adrese:
 http://www.unece.org/trans/main/wp29/wp29wgs/wp29gen/wp29fdocstts.html
 Předpis Evropské hospodářské komise Organizace spojených národů (EHK/OSN) č. 34 – Jednotná ustanovení pro schvalování typu vozidel z hlediska ochrany před nebezpečím požáru [2016/1428]
 Zahrnuje veškerá platná znění až po:
 Doplněk 1 k sérii změn 03 – datum vstupu v platnost: 8. října 2016
 OBSAH
 PŘEDPIS
 1.
 Oblast působnosti
 2.
 Žádost o schválení
 3.
 Schválení
 Část I – Schvalování vozidel z hlediska jejich palivových nádrží
 4.
 Definice
 5.
 Požadavky na nádrže na kapalná paliva
 6.
 Zkoušky nádrží na kapalná paliva
 Část II – 1 – Schvalování vozidel z hlediska ochrany před nebezpečím požáru v případě nárazu
 Část II – 2 – Schvalování vozidla z hlediska ochrany před nebezpečím požáru v případě zadního nárazu
 7.
 Definice
 8.
 Požadavky na montáž nádrží na kapalná paliva
 9.
 Zkoušky na vozidle
 Část III – Schvalování nádrží na kapalná paliva jako samostatných konstrukčních celků
 10.
 Definice
 11.
 Požadavky na nádrže na kapalná paliva
 Část IV – Schvalování vozidel z hlediska montáže schválené nádrže/schválených nádrží
 12.
 Definice
 13.
 Požadavky na montáž nádrží na kapalná paliva
 14.
 Změny typu vozidla nebo nádrže
 15.
 Shodnost výroby
 16.
 Postihy za neshodnost výroby
 17.
 Přechodná ustanovení
 18.
 Názvy a adresy technických zkušeben provádějících schvalovací zkoušky a názvy a adresy schvalovacích orgánů
 PŘÍLOHY
 Příloha 1 –
 dodatek 1 –
 Sdělení týkající se udělení nebo rozšíření nebo odmítnutí nebo odnětí schválení nebo definitivního ukončení výroby typu vozidla z hlediska nádrže na kapalná paliva a ochrany před nebezpečím požáru v případě čelního/bočního/zadního nárazu a z hlediska typu nádrže na kapalná paliva podle předpisu č. 34
 dodatek 2 –
 Sdělení týkající se udělení nebo rozšíření nebo odmítnutí nebo odnětí schválení nebo definitivního ukončení výroby palivové nádrže podle předpisu č. 34
 Příloha 2
 Uspořádání značek schválení typu
 Příloha 3
 Zkouška čelního nárazu do překážky
 Příloha 4
 Postup pro zkoušku zadního nárazu
 Příloha 5
 Zkoušení palivových nádrží vyrobených z plastu
 dodatek 1 –
 Zkouška odolnosti proti ohni
 dodatek 2 –
 Rozměry a technické údaje ohnivzdorných cihel
 1. OBLAST PŮSOBNOSTI
 Tento předpis:
 1.1.
 Část I: se vztahuje na schvalování vozidel kategorií M, N a O (1) z hlediska nádrže/nádrží na kapalná paliva.
 1.2.
 Část II – 1: se na žádost výrobce vztahuje na schvalování vozidel kategorií M, N a O, schválených podle části I nebo IV tohoto předpisu, vybavených nádrží/nádržemi na kapalná paliva z hlediska ochrany před nebezpečím požáru v případě čelního a/nebo bočního nárazu a rovněž se vztahuje na schvalování vozidel kategorií M1 a N1, jejichž celková přípustná hmotnost převyšuje 2,8 tuny, a na schvalování vozidel kategorií M2, M3, N2, N3 a O, vybavených nádrží/nádržemi na kapalná paliva, která byla schválena podle části I nebo IV tohoto předpisu z hlediska ochrany před nebezpečím požáru v případě zadního nárazu.
 Část II – 2: se vztahuje na schvalování vozidel


text:
kategorií M1 a N1, jejichž celková přípustná hmotnost nepřevyšuje 2,8 tuny, vybavených nádrží/nádržemi na kapalná paliva, která byla schválena podle části I nebo IV tohoto předpisu z hlediska ochrany před nebezpečím požáru v případě zadního nárazu.
 1.3.
 Část III: se vztahuje na schvalování nádrží na kapalná paliva jako samostatných konstrukčních celků.
 1.4.
 Část IV se vztahuje na schvalování vozidel z hlediska montáže schválených nádrží na kapalná paliva.
 2. ŽÁDOST O SCHVÁLENÍ
 2.1. Žádost o schválení podle části I a/nebo části II tohoto předpisu.
 2.1.1. Žádost o schválení typu vozidla podle části I nebo části II tohoto předpisu předkládá výrobce vozidla nebo jeho řádně pověřený zástupce.
 2.1.2. K žádosti musí být přiloženy níže uvedené dokumenty ve trojím vyhotovení a tyto náležitosti:
 2.1.2.1.
 detailní popis typu vozidla s ohledem na položky uvedené v bodě 4.2 a/nebo 7.2. Musí být uvedena čísla a/nebo symboly, které identifikují typ motoru a typ vozidla;
 2.1.2.2.
 výkres/výkresy znázorňující charakteristiky palivové nádrže a specifikující materiál, ze kterého je zhotovena;
 2.1.2.3.
 schéma celého přívodního palivového systému, které znázorňuje umístění každého takového konstrukčního celku na vozidle; a
 2.1.2.4.
 za účelem žádosti podle části II tohoto předpisu schéma elektroinstalace, které zobrazuje její uložení a způsob jejího připojení k vozidlu.
 2.1.3. Technické zkušebně odpovědné za provádění schvalovacích zkoušek musí být předloženo:
 2.1.3.1.
 vozidlo představující typ, který má být schválen, nebo části vozidla, které technická zkušebna považuje za nezbytné pro schvalovací zkoušky;
 2.1.3.2.
 v případě vozidla vybaveného nádrží zhotovenou z plastu: sedm dalších nádrží s příslušenstvím;
 2.1.3.3.
 v případě vozidla vybaveného nádrží zhotovenou z jiného materiálu: dvě další nádrže s příslušenstvím.
 2.2. Žádost o schválení podle části III tohoto předpisu
 2.2.1. Žádost o schválení typu nádrže na kapalná paliva podle části III tohoto předpisu předkládá výrobce nádrže nebo jeho řádně pověřený zástupce.
 2.2.2. K žádosti musí být přiloženy níže uvedené dokumenty ve trojím vyhotovení a tyto náležitosti:
 2.2.2.1.
 detailní popis typu nádrže s ohledem na položky uvedené v bodě 10.2; mělo by být specifikováno, zda se žádost týká nádrže s příslušenstvím anebo bez něj a zda se žádá o obecné použití nebo o specifické použití u vozidla. V případě schválení typu nádrže bez jejího příslušenství musí být přiložena přesná identifikace příslušenství, které se použije při zkoušce;
 2.2.2.2.
 výkres/výkresy znázorňující charakteristiky palivové nádrže a specifikující materiál, ze kterého je zhotovena a, v případě nádrže pro specifické použití vozidla, charakteristiku částí vozidla použitých během zkoušek.
 2.2.3. Technické zkušebně odpovědné za provádění schvalovacích zkoušek musí být předloženo:
 2.2.3.1.
 v případě nádrže zhotovené z plastu: sedm nádrží s příslušenstvím. V případě, že nádrž má být schválena bez svého příslušenství, musí být předloženo sedm souborů příslušenství typu, který je normálně montován ve vozidle;
 2.2.3.2.
 v případě nádrže vyrobené z jiného materiálu: dvě nádrže s příslušenstvím. V případě, že nádrž má být schválena bez svého příslušenství, musí být předloženy dva soubory příslušenství typu, který je normálně namontován ve vozidle;
 2.2.3.3.
 v případě nádrže vyrobené z plastu pro specifické použití vozidla musí být předloženy části vozidla, jak jsou uvedeny v bodě 5.3.2 přílohy 5.
 2.3. Žádost o schválení podle části

type: contracts

jurisdiction: EU


text:
IV tohoto předpisu
 2.3.1. Žádost o schválení typu vozidla podle části IV tohoto předpisu předkládá výrobce vozidla nebo jeho řádně pověřený zástupce.
 2.3.2. K žádosti musí být přiloženy níže uvedené dokumenty ve trojím vyhotovení a tyto náležitosti:
 2.3.2.1.
 podrobný popis typu vozidla s ohledem na položky uvedené v bodě 12.2. Musí být uvedena čísla a/nebo symboly, které identifikují typ motoru a typ vozidla;
 2.3.2.2.
 schéma celého přívodního palivového systému, které znázorňuje umístění každého takového konstrukčního celku na vozidle;
 2.3.2.3.
 Seznam všech typů nádrží na kapalná paliva schválených podle části III tohoto předpisu, u kterých je zamýšleno, že budou instalovány na tomto typu vozidla.
 2.3.3. Technické zkušebně odpovědné za provádění schvalovacích zkoušek musí být předloženo:
 2.3.3.1.
 vozidlo představující typ, který má být schválen;
 2.3.3.2.
 pokud je třeba, dvě dodatečné nádrže s jejich příslušenstvím v případě každého typu nádrže na palivo schváleného bez příslušenství.
 3. SCHVÁLENÍ
 3.1. Schválení podle části I a/nebo části II tohoto předpisu.
 3.1.1. Pokud vozidlo předané ke schválení podle tohoto předpisu splňuje požadavky části I a/nebo části II níže, bude schválení takovému typu vozidla uděleno.
 3.1.2. Každému schválenému typu se přidělí číslo schválení typu, jehož první dvě číslice představují číslo nejnovější řady změn, které byly do předpisu k datu vydání schválení začleněny. Smluvní strana však může přiřadit stejné číslo schválení typu několika typům vozidla, jak je definováno v bodě 4.2 a/nebo 7.2, pokud jsou typy variantami stejného základního modelu a pokud je každý typ odděleně zkoušen a je zjištěno, že odpovídá podmínkám tohoto předpisu.
 3.1.3. Sdělení týkající se udělení nebo odmítnutí schválení typu vozidla podle tohoto předpisu bude oznámeno smluvním stranám dohody, které uplatňují tento předpis, a to prostřednictvím formuláře podle vzoru v příloze 1 dodatku 1 k tomuto předpisu a prostřednictvím výkresů s uvedením údajů podle bodů 2.1.2.2, 2.1.2.3 a 2.1.2.4 výše (dodaných žadatelem o schválení), ve formátu nepřesahujícím formát A4 (210 × 297 mm) nebo přeloženém na takový formát a ve vhodném měřítku.
 3.1.4. Na každém vozidle shodném s typem vozidla schváleným podle tohoto předpisu se nápadně a na snadno přístupném místě uvedeném ve zprávě o schválení typu vyznačí mezinárodní značka schválení typu, která se skládá z:
 3.1.4.1.
 písmene „E“ v kružnici, za nímž následuje rozlišovací číslo země, která schválení udělila (2);
 3.1.4.2.
 čísla tohoto předpisu, za nímž následují znaky „RI“, pokud je vozidlo schváleno podle části I tohoto předpisu, nebo znaky „RII-1“, pokud je vozidlo schváleno podle částí I nebo IV a podle části II-1 tohoto předpisu, nebo znaky „RII-2“, pokud je vozidlo schváleno podle částí I nebo IV a podle části II-2 tohoto předpisu, pomlčka a číslo schválení typu vpravo od kružnice předepsané v bodě 3.1.4.1.
 3.1.5. Vyhovuje-li vozidlo typu vozidla schválenému podle jednoho nebo více dalších předpisů připojených k dohodě v zemi, která udělila schválení typu podle tohoto předpisu, není třeba symbol předepsaný v bodě 3.1.4.1 opakovat; v takovém případě budou ve svislých sloupcích vpravo od symbolu uvedeného v bodě 3.1.4.1 umístěna doplňková čísla, schvalovací čísla a symboly všech předpisů, podle nichž bylo schválení uděleno, v zemi, která schválení podle tohoto předpisu vydala.


text:
3.1.6. Značka schválení typu musí být zřetelně čitelná a nesmazatelná.
 3.1.7. Značka schválení typu se umístí v blízkosti štítku s údaji o vozidle, kterým vozidlo opatřil výrobce, nebo přímo na něj.
 3.1.8. Příklady uspořádání značky schválení typu jsou uvedeny v příloze 2 tohoto předpisu.
 3.2. Schválení podle části III tohoto předpisu
 3.2.1. Schválení typu nádrže se udělí, jestliže nádrž předaná ke schválení podle tohoto předpisu splňuje požadavky části III níže.
 3.2.2. Každému schválenému typu se přidělí číslo schválení typu, jehož první dvě číslice představují číslo nejnovější řady změn, které byly do předpisu k datu vydání schválení začleněny.
 3.2.3. Sdělení týkající se udělení nebo odmítnutí schválení typu nádrže podle tohoto předpisu bude oznámeno smluvním stranám dohody, které uplatňují tento předpis, a to prostřednictvím formuláře podle vzoru v příloze 1 – dodatku 2 k tomuto předpisu a prostřednictvím výkresů s uvedením údajů podle bodů 2.2.2.1 a 2.2.2.2 výše (dodaných žadatelem o schválení), ve formátu nepřesahujícím formát A4 (210 × 297 mm) nebo přeloženém na takový formát a ve vhodném měřítku.
 3.2.4. Na každé nádrži, která je shodná s typem nádrže schválené podle tohoto přepisu, se viditelně a na snadno přístupném místě uvedeném ve formuláři schválení umístí mezinárodní značka schválení typu, která se skládá z:
 3.2.4.1.
 písmene „E“ v kružnici, za nímž následuje rozlišovací číslo země, která schválení udělila (3);
 3.2.4.2.
 čísla tohoto předpisu, za nímž následují znaky „RIII“, písmeno „U“, pokud je nádrž schválena pro obecné použití, nebo „S“, pokud je určena pro specifické použití vozidla, znak „+A“, pokud je nádrž schválena se svým příslušenstvím, nebo „#A“, pokud je nádrž schválena bez příslušenství, pomlčka a číslo schválení typu vpravo od kružnice předepsané výše v bodě 3.2.4.1.
 3.2.5. Značka schválení typu musí být zřetelně čitelná a nesmazatelná, pokud je nádrž ve vozidle namontována.
 3.2.6. Příklady uspořádání značky schválení typu jsou uvedeny v příloze 2 tohoto předpisu.
 3.3. Schválení podle části IV tohoto předpisu
 3.3.1. Schválení typu vozidla se udělí, jestliže vozidlo předané ke schválení podle tohoto předpisu splňuje požadavky části IV.
 3.3.2. Každému schválenému typu se přidělí číslo schválení typu, jehož první dvě číslice představují číslo nejnovější řady změn, které byly do předpisu k datu vydání schválení začleněny. Smluvní strana však může přiřadit stejné číslo schválení typu několika typům vozidla, jak je definováno v bodě 12.2, pokud jsou typy variantami stejného základního modelu a pokud je každý typ odděleně zkoušen a je zjištěno, že odpovídá podmínkám tohoto předpisu.
 3.3.3. Sdělení týkající se udělení nebo odmítnutí schválení typu vozidla podle tohoto předpisu bude oznámeno smluvním stranám dohody, které uplatňují tento předpis, a to prostřednictvím formuláře podle vzoru v příloze 1 – dodatku 1 k tomuto předpisu a prostřednictvím výkresů s uvedením údajů podle bodů 2.3.2.1, 2.3.2.2 a 2.3.2.3 výše (dodaných žadatelem o schválení), ve formátu nepřesahujícím formát A4 (210 × 297 mm) nebo přeloženém na takový formát a ve vhodném měřítku.
 3.3.4. Na každém vozidle shodném s typem vozidla schváleným podle tohoto předpisu se viditelně a na snadno přístupném místě uvedeném ve zprávě o schválení typu vyznačí mezinárodní značka schválení typu, která se skládá


text:
z:
 3.3.4.1.
 z písmene „E“ v kružnici, za nímž následuje rozlišovací číslo země, která schválení udělila (3);
 3.3.4.2.
 čísla tohoto předpisu, za nímž následují znaky „RIV“, pomlčka a číslo schválení typu vpravo od kružnice předepsané v bodě 3.3.4.1.
 3.3.5. Vyhovuje-li vozidlo typu vozidla schválenému podle jednoho nebo více dalších předpisů připojených k dohodě v zemi, která udělila schválení typu podle tohoto předpisu, není třeba symbol předepsaný v bodě 3.3.4.1 opakovat; v takovém případě budou ve svislých sloupcích vpravo od symbolu uvedeného v bodě 3.3.4.1 umístěna doplňková čísla, schvalovací čísla a symboly všech předpisů, podle nichž bylo schválení uděleno, v zemi, která schválení podle tohoto předpisu vydala.
 3.3.6. Značka schválení typu musí být zřetelně čitelná a nesmazatelná.
 3.3.7. Značka schválení typu se umístí v blízkosti štítku s údaji o vozidle, kterým vozidlo opatřil výrobce, nebo přímo na něj.
 3.3.8. Příklady uspořádání značky schválení typu jsou uvedeny v příloze 2 tohoto předpisu.
 ČÁST I – SCHVALOVÁNÍ VOZIDEL Z HLEDISKA JEJICH PALIVOVÝCH NÁDRžÍ
 4. DEFINICE
 Pro účely této části předpisu se:
 4.1.
 „schválením vozidla“ rozumí schválení typu vozidla z hlediska jeho palivových nádrží;
 4.2.
 „typem vozidla“ rozumějí vozidla, která se neliší v těchto podstatných ohledech:
 4.2.1.
 označení typu výrobcem;
 4.2.2.
 u vozidel kategorie M1
 (4) poloha nádrže/nádrží ve vozidle, pokud mají negativní vliv na požadavky bodu 5.10;
 4.3.
 „prostorem pro cestující“ rozumí prostor pro cestující ohraničený střechou, podlahou, bočními stěnami, dveřmi, vnějším sklem, přední přepážkou a rovinou přepážky zadního prostoru nebo rovinou opěry zadního sedadla;
 4.4.
 „nádrží“ rozumí nádrž/nádrže, které jsou určeny pro kapalné palivo, jak je definováno v bodě 4.6, které je primárně určeno k pohonu vozidla, mimo příslušenství (plnicí potrubí, pokud je samostatným prvkem, plnicí otvor, víčko, měrka, přípojky k motoru nebo ke kompenzaci vnitřního přetlaku atd.);
 4.5.
 „objemem palivové nádrže“ rozumí objem palivové nádrže dle specifikace výrobce vozidla; a
 4.6.
 „kapalným palivem“ rozumí palivo, které je za normálních podmínek teploty a tlaku kapalné.
 5. POŽADAVKY NA NÁDRŽE NA KAPALNÁ PALIVA
 5.1. Nádrže musí být vyrobeny tak, aby odolávaly korozi.
 5.2. Nádrže vybavené veškerým příslušenstvím, které je k nim běžně namontováno, musí vyhovět zkouškám těsnosti provedeným podle bodu 6.1 při relativním vnitřním tlaku rovném dvojnásobku pracovního tlaku, v žádném případě však při tlaku nižším než 30 kPa (0,3 baru).
 Nádrže, které jsou vyrobeny z plastu, jsou považovány za splňující tento požadavek, pokud úspěšně prošly zkouškou popsanou v příloze 5 bodě 2.
 5.3. Případný přetlak nebo tlak vyšší než pracovní musí být automaticky vyrovnán vhodným zařízením (odvzdušňovacími otvory, pojistnými ventily atd.).
 5.4. Odvětrávací otvory musí být konstruovány způsobem, který brání jakémukoliv riziku požáru. Zejména nesmí být možné, aby při plnění nádrže/nádrží mohlo dojít k únikům paliva na výfukový systém. Unikající palivo musí být sváděno na zem.
 5.5. Nádrž/nádrže nesmějí být umístěny nebo tvarovány tak, aby vytvářely povrchovou plochu (podlahu, stěnu, přepážku) prostoru pro cestující nebo jiného prostoru s ním spojeného.
 5.6. Vozidlo musí být vybaveno dělicí stěnou, která odděluje prostor pro cestující od nádrže/nádrží. V přepážce mohou být otvory (například pro vedení kabelů) za předpokladu, že jsou upraveny tak, aby palivo nemohlo


text:
volně téci z nádrže/nádrží do prostoru pro cestující nebo do jiného prostoru s ním spojeného při podmínkách běžného užití.
 5.7. Každá nádrž musí být bezpečně upevněna a umístěna tak, aby bylo zajištěno, že palivo unikající z nádrže nebo z jejího příslušenství vyteče na zem a nikoli do prostoru pro cestující při podmínkách běžného užití.
 5.8. Plnicí otvor nesmí být umístěn v prostoru pro cestující, v zavazadlovém prostoru nebo v motorovém prostoru.
 5.9. Palivo nesmí unikat víčkem nádrže ani zařízením pro kompenzaci přetlaku při předpokládaném provozu vozidla. Při úplném převrácení vozidla je odkapávání paliva přípustné, jestliže nepřevýší hodnotu 30 g/min. Tento požadavek musí být ověřen během zkoušky předepsané v bodě 6.2.
 5.9.1. Víčko nádrže musí být připevněno k plnicímu potrubí.
 5.9.1.1. Požadavky bodu 5.9.1 se považují za splněné, pokud je provedeno opatření k prevenci nadbytečných výparných emisí a úniku paliva způsobeného chybějícím víčkem nádrže.
 Toho lze dosáhnout pomocí některého z následujících opatření:
 5.9.1.1.1.
 neodnímatelné, automaticky se otvírající a zavírající víčko nádrže;
 5.9.1.1.2.
 konstrukční opatření, která zabrání nadměrným emisím způsobeným vypařováním a unikání paliva v případě chybějícího víčka nádrže;
 5.9.1.1.3.
 jakékoliv jiné opatření, které má stejný účinek. Příklady mohou zahrnovat přivázané víčko nádrže, připevnění víčka nádrže řetízkem nebo použití stejného klíče k zamknutí víčka nádrže a k nastartování vozidla. V tomto případě musí být možno klíček z víčka nádrže vyjmout jen v poloze zamknuto. Přivázání víčka nádrže nebo jeho připevnění řetízkem však samo o sobě není dostatečné pro vozidla jiná než vozidla kategorií M1 a N1.
 5.9.2. Těsnění mezi víčkem a plnicím potrubím musí být řádně upevněno na svém místě. V zavřené poloze musí víčko řádně zapadnout do těsnění a otvoru plnicího potrubí.
 5.10. Nádrže musí být namontovány tak, aby byly chráněny před následky nárazu do přední nebo zadní části vozidla; v blízkosti nádrží nesmějí být vyčnívající části, ostré hrany apod.
 5.11. Palivová nádrž a její příslušenství musí být konstruovány a namontovány do vozidla tak, aby se předešlo nebezpečí vznícení způsobeného statickou elektřinou.
 V případě potřeby se učiní opatření pro odvádění náboje. V případě palivových nádrží, které jsou určeny pro palivo s bodem vzplanutí nejméně 55 °C, jak je uvedeno bodě 5.1 formuláře sdělení v příloze 1, dodatku 2, se nevyžaduje žádný systém odvádění náboje. Bod vzplanutí se stanoví v souladu s normou ISO 2719:2002.
 Výrobce prokáže technické zkušebně, že byla přijata opatření, kterými se zajistí splnění těchto požadavků.
 5.12. Palivová nádrž/palivové nádrže musí být zhotoveny z ohnivzdorného kovového materiálu. Pokud jsou splněny požadavky přílohy 5, může být nádrž zhotovena z plastu.
 6. ZKOUŠKY NÁDRŽÍ NA KAPALNÁ PALIVA
 6.1. Hydraulická zkouška
 Nádrž se podrobí zkoušce vnitřního hydraulického tlaku, která se provede na kompletní samostatné jednotce s veškerým příslušenstvím. Nádrž se zcela naplní nehořlavou kapalinou (například vodou). Po uzavření všech vývodů je tlak neustále zvyšován prostřednictvím potrubního přípoje, kterým je palivo dodáváno k motoru, až na úroveň relativního vnitřního tlaku, který je dvojnásobkem provozního tlaku a v žádném případě není nižší než přetlak 30 kPa (0,3 baru); tento tlak se zachová po dobu jedné minuty. Během této doby nesmí nádrž prasknout ani z


text:
ní nesmí unikat palivo; trvalá deformace nádrže je však přípustná.
 6.2. Zkouška obrácením nádrže
 6.2.1. Nádrž s veškerým příslušenstvím musí být namontována na zkušební zařízení způsobem, který odpovídá jejímu umístění na vozidle, pro něž je určena. To se týká také systémů pro kompenzaci vnitřního přetlaku.
 6.2.2. Zkušební zařízení se otáčí kolem osy, která je rovnoběžná s podélnou osou vozidla.
 6.2.3. Zkouška se provádí s nádrží naplněnou do 90 % a do 30 % jejího objemu nehořlavou kapalinou, která má hustotu a viskozitu blízkou hustotě a viskozitě běžně používaného paliva (může být použita voda).
 6.2.4. Nádrž se musí otočit ze své základní polohy o 90° doprava. V této poloze musí nádrž zůstat nejméně pět minut. Pak se otočí o dalších 90° ve stejném směru. V této poloze, kdy je úplně obrácena, musí nádrž zůstat nejméně dalších pět minut. Nádrž se otočí zpět do své původní polohy. Pokud je to nutné, musí být zkušební kapalina, která se nevrátila zpět do nádrže z ventilačního systému, odvedena a znovu doplněna. Nádrž se musí otočit o 90° v opačném směru a ponechat v této poloze nejméně pět minut.
 Pak se nádrž obrátí o dalších 90° ve stejném směru. V poloze, v níž je nádrž úplně obrácena, musí být ponechána nejméně pět minut. Poté se otočí zpět do výchozí polohy.
 Každé následné otočení o dalších 90° se provede v jakémkoli časovém intervalu od 1 do 3 minut.
 ČÁST II – 1 – SCHVALOVÁNÍ VOZIDEL Z HLEDISKA OCHRANY PŘED NEBEZPEČÍM POžÁRU V PŘÍPADĚ NÁRAZU
 7. DEFINICE
 Pro účely této části předpisu se:
 7.1.
 „schválením vozidla“ rozumí schválení typu vozidla z hlediska prevence požárních rizik;
 7.2.
 „typem vozidla“ rozumějí vozidla, která se neliší v těchto podstatných ohledech:
 7.2.1.
 konstrukce, tvar, rozměry a materiály (kovové/plastové) nádrže/nádrží;
 7.2.2.
 u vozidel kategorie M1
 (5) poloha nádrže/nádrží ve vozidle, pokud má negativní vliv na požadavky uvedené v bodě 5.10;
 7.2.3.
 charakteristika a uložení palivového systému (čerpadlo, filtry atd.); a
 7.2.4.
 charakteristika a uložení elektroinstalací, pokud mají vliv na výsledky nárazových zkoušek předepsaných tímto předpisem;
 7.3.
 „příčnou rovinou“ rozumí vertikální příčná rovina kolmá na střední podélnou rovinu vozidla;
 7.4.
 „hmotností bez nákladu“ rozumí hmotnost vozidla v provozním stavu, bez cestujících a bez nákladu, avšak s plným stavem paliva, chladicí kapaliny, maziv, s nářadím a náhradním kolem (poskytuje-li je výrobce vozidla v rámci standardní výbavy);
 8. POŽADAVKY NA MONTÁŽ NÁDRŽÍ NA KAPALNÁ PALIVA
 8.1. Palivová soustava
 8.1.1. Vozidla musí být schválena podle části I, nebo části IV tohoto předpisu.
 8.1.2. Součásti palivové soustavy musí být přiměřeně chráněny částmi rámu nebo karosérie proti kontaktu s možnými překážkami, které mohou být na vozovce. Taková ochrana se nevyžaduje, pokud součásti pod vozidlem jsou od země dále než část rámu nebo karosérie před nimi.
 8.1.3. Potrubí a veškeré další části palivové soustavy musí být uloženy ve vozidle na místech, která jsou chráněna v maximálním možném rozsahu. Kroutivé pohyby a ohýbání ani vibrace konstrukce vozidla nebo pohonné jednotky nesmí mít na součásti palivové soustavy vliv ve smyslu tření, stlačování ani žádného jiného abnormálního namáhání.
 8.1.4. Přípojky ohebných a pružných


text:
potrubí s pevnými částmi, které náleží k součástem palivové soustavy, musí být navrženy a zhotoveny tak, aby za různých podmínek při používání vozidla zůstaly těsné, a to navzdory kroutivým pohybům a ohýbání a navzdory vibracím konstrukce vozidla nebo pohonné jednotky.
 8.1.5. Nachází-li se plnicí otvor na boku vozidla, nesmí víčko plnicího hrdla v zavřeném stavu vyčnívat nad přilehlé plochy karosérie.
 8.2. Elektrická instalace
 8.2.1. Elektrické vodiče jiné než vodiče umístěné v dutých součástech musí být připevněny ke konstrukci vozidla nebo ke stěnám či přepážkám, podél nichž vedou. Místa, v nichž procházejí těmito stěnami nebo přepážkami, musí být dostatečně chráněna tak, aby nedošlo k proříznutí izolace.
 8.2.2. Elektrická instalace musí být navržena, provedena a upevněna tak, aby její součásti byly schopny odolat korozi, jíž jsou vystaveny.
 9. ZKOUŠKY NA VOZIDLE
 Při zkoušce čelního nárazu do překážky prováděné podle postupu uvedeného v příloze 3 tohoto předpisu, při zkoušce bočního nárazu prováděné podle postupu popsaného v příloze 4 předpisu č. 95, série změn 01, a při zkoušce zadního nárazu prováděné podle postupu uvedeného v příloze 4 tohoto předpisu:
 9.1. nesmí při nárazu dojít k více než slabému unikání kapalného paliva z palivové soustavy;
 9.2. pokud po nárazu dojde k nepřetržitému unikání paliva z palivové soustavy, nesmí rychlost úniku překročit 30 g/min; pokud se kapalina z palivové soustavy smísí s kapalinami z jiných soustav a pokud nemůže být více kapalin snadno odděleno a identifikováno, musí být nepřetržité unikání vyhodnoceno na základě všech zachycených kapalin;
 9.3. nesmí dojít k výskytu ohně udržovaného palivem.
 9.4. Během nárazů a po nárazech popsaných v bodě 9 výše musí baterie zůstat na místě, což je zajištěno jejím připevňovacím zařízením.
 9.5. Na žádost výrobce může být zkouška čelního nárazu stanovená v příloze 3 tohoto předpisu nahrazena zkušebním postupem popsaným v příloze 3 předpisu č. 94, série změn 01.
 ČÁST II – 2 – SCHVALOVÁNÍ VOZIDLA Z HLEDISKA OCHRANY PŘED NEBEZPEČÍM POžÁRU V PŘÍPADĚ ZADNÍHO NÁRAZU
 9.6. Definice a požadavky na zkoušku
 9.6.1. Použijí se body 7 až 8.2.2 části II – 1.
 9.6.2. Zkouška vozidla musí být provedena podle postupů popsaných v příloze 4 tohoto předpisu.
 9.6.3. Po nárazové zkoušce musí být splněny výkonnostní požadavky stanovené v bodech 9.1 až 9.4 části II –1.
 ČÁST III – SCHVALOVÁNÍ NÁDRžÍ NA KAPALNÁ PALIVA JAKO SAMOSTATNÝCH KONSTRUKČNÍCH CELKŮ
 10. DEFINICE
 Pro účely této části předpisu se:
 10.1.
 „nádrží“ rozumí nádrž/nádrže konstruované pro naplnění kapalným palivem podle definice v bodě 10.3 používaným především pro pohon vozidla; nádrž může být schválena buď s příslušenstvím, nebo bez něj (plnicího potrubí, pokud je samostatnou součástí, plnicího otvoru, víčka, měrky, přípojek k motoru nebo zařízení ke kompenzaci vnitřního přetlaku atd.);
 10.2.
 „objemem palivové nádrže“ rozumí objem palivové nádrže dle specifikace výrobce vozidla;
 10.3.
 „kapalným palivem“ rozumí palivo, které je za normálních podmínek teploty a tlaku kapalné;
 10.4.
 „schválením nádrže“ rozumí schválení typu nádrže na kapalné palivo;
 10.5.
 „typem nádrže“ rozumějí nádrže, které se neliší v takových podstatných ohledech, jako jsou:
 10.5.1.
 konstrukce, tvar, rozměry a materiály (kovové/plastové) nádrže/nádrží;
 10.5.2.
 určené použití nádrže: obecné použití nebo o specifické


text:
použití vozidla;
 10.5.3.
 existence či neexistence příslušenství.
 11. POŽADAVKY NA NÁDRŽE NA KAPALNÁ PALIVA
 11.1. Pokud jsou nádrže vybaveny příslušenstvím, které je k nim obvykle připevněno, musí být splněny požadavky stanovené v bodech 5.1, 5.2, 5.3, 5.9, 5.12, 6.1 a 6.2.
 11.2. V případě, že nádrže mají být schváleny bez příslušenství, musí dokumentace výrobce jasně uvést příslušenství použité při zkoušce.
 ČÁST IV – SCHVALOVÁNÍ VOZIDEL HLEDISKA MONTÁžE SCHVÁLENÉ NÁDRžE/SCHVÁLENÝCH NÁDRžÍ
 12. DEFINICE
 Pro účely této části předpisu se:
 12.1.
 „schválením vozidla“ rozumí schválení typu vozidla z hlediska montáže nádrže/nádrží na kapalná paliva schválené/schválených v souladu s částí III tohoto předpisu;
 12,2.
 „typem vozidla“ rozumějí vozidla, která se neliší v těchto podstatných ohledech:
 12.2.1.
 označení typu výrobcem;
 12.2.2.
 u vozidel kategorie M1
 (6) poloha nádrže/nádrží ve vozidle, pokud má negativní vliv na požadavky uvedené v bodě 5.10;
 13. POŽADAVKY NA MONTÁŽ NÁDRŽÍ NA KAPALNÁ PALIVA
 13.1. Musí být splněny požadavky stanovené v bodech 5.4, 5.5, 5.6, 5.7, 5.8, 5.10 a 5.11.
 13.2. V případě, že se nádrže schvalují bez svého příslušenství, musí být toto příslušenství použité při zkoušce na nádržích a uvedené v dokumentaci výrobce v souladu s bodem 11.2 výše na žádost výrobce zahrnuto do schválení v souladu s částí IV tohoto předpisu. Dodatečné příslušenství bude zahrnuto za předpokladu, že se technická zkušebna ujistí o tom, že vozidlo vyhovuje částem III a IV tohoto předpisu.
 14. ZMĚNY TYPU VOZIDLA NEBO NÁDRŽE
 14.1. Každá změna typu vozidla nebo nádrže musí být oznámena schvalovacímu orgánu, který schválil typ vozidla. Tento orgán pak může buď:
 14.1.1.
 usoudit, že provedené úpravy pravděpodobně nemají znatelný nepříznivý vliv a že vozidlo v každém případě stále splňuje požadavky; nebo
 14.1.2.
 požadovat od technické zkušebny odpovědné za provedení zkoušek další zkušební protokol.
 14.2. Aniž jsou dotčena ustanovení bodu 14.1 výše, varianta vozidla zkoušeného podle části II tohoto předpisu, jehož hmotnost bez nákladu se o více než ± 20 % neliší od hmotnosti bez nákladu u vozidla, které bylo předáno ke schvalovací zkoušce, se nepovažuje za úpravu typu vozidla.
 14.3. Potvrzení o udělení nebo odmítnutí schválení s uvedením jednotlivých úprav se oznámí smluvním stranám dohody, které uplatňují tento předpis, a to postupem uvedeným v bodech 3.1.3., 3.2.3. nebo 3.3.3. výše.
 15. SHODNOST VÝROBY
 Postupy k zaručení shodnosti výroby musí splňovat postupy stanovené v dodatku 2 dohody (E/ECE/324-E/ECE/TRANS/505/Rev.2) a tyto požadavky:
 15.1.
 Každé vozidlo nebo nádrž, které je opatřeno značkou schválení typu, jak je předepsáno podle tohoto předpisu, odpovídá schválenému typu vozidla a splňuje požadavky příslušné výše uvedené části předpisu.
 15.2.
 Za účelem ověření shody podle bodu 15.1 výše musí být dostatečný počet sériově vyráběných vozidel nebo nádrží označených značkou schválení typu, kterou vyžaduje tento předpis, předmětem namátkových kontrol.
 15.3.
 Obecně se shoda vozidla nebo nádrže se schváleným typem kontroluje na základě popisu uvedeného ve formuláři schválení a v jeho přílohách. Pokud je to však třeba, vozidlo nebo nádrž se podrobí zkouškám podle bodu 6 výše.
 16. POSTIHY ZA NESHODNOST VÝROBY
 16.1. Schválení udělené typu vozidla nebo nádrže podle tohoto předpisu může být odňato, pokud není dodržen požadavek stanovený v


text:
bodě 15.1 výše nebo pokud vozidlo neprošlo kontrolami předepsanými v bodě 9 výše.
 16.2. Jestliže některá smluvní strana dohody, která uplatňuje tento předpis, odejme schválení, které dříve udělila, neprodleně o tom informuje ostatní strany dohody, které tento předpis uplatňují, a to prostřednictvím kopie formuláře sdělení podle vzoru v přílohách 1 nebo 2 tohoto předpisu.
 17. PŘECHODNÁ USTANOVENÍ
 17.1. Počínaje úředním datem vstupu série změn 02 tohoto předpisu v platnost žádná ze smluvních stran uplatňujících tento předpis neodmítne udělit schválení EHK podle tohoto předpisu ve znění série změn 02.
 17.2. Po uplynutí 12 měsíců od vstupu série změn 02 v platnost udělí smluvní strany uplatňující tento předpis schválení EHK pouze pokud typ vozidla, který se má schválit, splňuje požadavky tohoto předpisu ve znění série změn 02.
 17.3. Do doby 12 měsíců od vstupu série změn 02 tohoto předpisu v platnost žádná ze smluvních stran uplatňujících tento předpis neodmítne vnitrostátní schválení typu vozidla schváleného podle předcházející série změn tohoto předpisu.
 17.4. Po uplynutí 24 měsíců od vstupu série změn 02 tohoto předpisu v platnost mohou smluvní strany uplatňující tento předpis odmítnout první vnitrostátní registraci (první uvedení do provozu) vozidla, které nesplňuje požadavky série změn 02 tohoto předpisu.
 17.5. Od data vstupu doplňku 3 k sérii změn 02 v platnost nesmí žádná smluvní strana, která uplatňuje tento předpis, odmítnout udělit schválení podle tohoto předpisu změněného doplňkem 3 k sérii změn 02.
 17.6. I po vstupu doplňku 3 k sérii změn 02 tohoto předpisu v platnost zůstávají schválení vozidel udělená na základě předchozích doplňků k sérii změn 02 platná, a smluvní strany, které používají tento předpis, budou nadále udělovat prodloužení platnosti těchto schválení a budou je nadále přijímat.
 17.7. Počínaje datem vstupu série změn 03 v platnost nesmí žádná ze smluvních stran, které uplatňují tento předpis, odmítnout udělit nebo uznat schválení typu podle tohoto předpisu ve znění série změn 03.
 17.8. Od 1. září 2018 udělí smluvní strany, které uplatňují tento předpis, schválení typu pouze tehdy, jestliže typ vozidla, jenž má být schválen, splňuje požadavky tohoto předpisu ve znění série změn 03.
 17.9. Smluvní strany, které uplatňují tento předpis, nesmí odmítnout udělit rozšíření schválení typu pro stávající typy, jež byla vydána podle předchozích sérií změn tohoto předpisu.
 17.10. Také po datu vstupu série změn 03 tohoto předpisu v platnost musí smluvní strany, které uplatňují tento předpis, nadále přijímat schválení typu udělená podle předcházejících sérií změn tohoto předpisu, jichž se netýká série změn 03.
 17.11. Bez ohledu na výše uvedená přechodná ustanovení nejsou smluvní strany, které začnou uplatňovat tento předpis až po datu vstupu poslední série změn v platnost, povinny uznávat schválení, která byla udělena v souladu s kteroukoli předchozí sérií změn tohoto předpisu.
 18. NÁZVY A ADRESY TECHNICKÝCH ZKUŠEBEN PROVÁDĚJÍCÍCH SCHVALOVACÍ ZKOUŠKY A NÁZVY A ADRESY SCHVALOVACÍCH ORGÁNŮ
 Smluvní strany dohody, které uplatňují tento předpis, sdělí sekretariátu Organizace spojených národů názvy a adresy technických zkušeben provádějících schvalovací zkoušky, jakož i názvy a adresy schvalovacích orgánů, které udělují schválení a jimž se zasílají formuláře potvrzující udělení nebo odmítnutí nebo odnětí schválení vydané v jiných zemích.


text:
(1) Podle definice v Úplném znění usnesení o konstrukci vozidel (R.E.3), dokument ECE/TRANS/WP.29/78/Rev.3, bod 2 – www.unece.org/trans/main/wp29/wp29wgs/wp29gen/wp29resolutions.html
 (2) Rozlišovací čísla smluvních stran dohody z roku 1958 jsou uvedena v příloze 3 Úplného usnesení o konstrukci vozidel (R.E.3), dokument ECE/TRANS/WP.29/78/Rev. 3 – www.unece.org/trans/main/wp29/wp29wgs/wp29gen/wp29resolutions.html
 (3) Rozlišovací čísla smluvních stran dohody z roku 1958 jsou uvedena v příloze 3 Úplného usnesení o konstrukci vozidel (R.E.3), dokument ECE/TRANS/WP.29/78/Rev. 3 – www.unece.org/trans/main/wp29/wp29wgs/wp29gen/wp29resolutions.html
 (4) Podle definice v Úplném znění usnesení o konstrukci vozidel (R.E.3), dokument ECE/TRANS/WP.29/78/Rev.3, bod 2 – www.unece.org/trans/main/wp29/wp29wgs/wp29gen/wp29resolutions.html
 (5) Podle definice v Úplném znění usnesení o konstrukci vozidel (R.E.3), dokument ECE/TRANS/WP.29/78/Rev.3, bod 2 – www.unece.org/trans/main/wp29/wp29wgs/wp29gen/wp29resolutions.html
 (6) Podle definice v Úplném znění usnesení o konstrukci vozidel (R.E.3), dokument ECE/TRANS/WP.29/78/Rev.3, bod 2 – www.unece.org/trans/main/wp29/wp29wgs/wp29gen/wp29resolutions.html
 PŘÍLOHA 1
 Dodatek 1
 Text obrazu
 SDĚLENÍ
 (Maximální formát: A4 (210 × 297 mm))
 (1)
 Vydal: Název správního orgánu
 týkající se (2): udělení schválení
 rozšíření schválení
 odmítnutí schválení
 odnětí schválení
 definitivního ukončení výroby
 typu vozidla z hlediska (2): nádrže na kapalná paliva
 ochrany před nebezpečím požáru v případě čelního/bočního/zadního (2) nárazu
 podle předpisu č. 34.
 Schválení typu č. Rozšíření č.
 1. Obchodní název nebo značka motorového vozidla:
 2. Typ vozidla:
 3. Název a adresa výrobce:
 4. Název a adresa případného zástupce výrobce:
 5. Druh motoru: zážehový/vznětový (2)
 6. Umístění motoru: vpředu/vzadu/uprostřed (2)
 7. Stručný popis palivové nádrže a paliva nebo číslo/čísla schválení typu palivové nádrže, která byla schválena (2)
 7.1. Charakteristika a umístění palivové nádrže:
 7.2. U palivových nádrží vyrobených z plastu uveďte materiál a obchodní název nebo značku:
 7.3. Charakteristika palivové soustavy (místo, přípojky atd.):
 8. Popis elektrické instalace (umístění, připevnění, ochrana atd.):
 9. Popis nárazových zkoušek:
 Čelní (typ/číslo schválení typu nebo protokolu):
 Boční (typ/číslo schválení typu nebo protokolu):
 Zadní (typ/číslo schválení typu nebo protokolu):
 10. Vozidlo předáno ke schválení dne:
 11. Technická zkušebna odpovědná za provedení schvalovacích zkoušek:
 12. Datum protokolu vydaného touto zkušebnou:
 13. Číslo protokolu vydaného touto zkušebnou:
 Text obrazu
 14. Schválení uděleno/rozšířeno/odmítnuto/odňato (2)
 15. Umístění značky schválení typu na vozidle:
 16. Místo:
 17. Datum:
 18. Podpis:
 19. K této zprávě jsou přiloženy následující dokumenty, označené výše uvedeným číslem schválení:
 Výkresy a schémata prostorového uspořádání palivové nádrže, palivové soustavy, elektrické instalace a dalších součástí, které mají význam pro účely tohoto předpisu.
 (1) Rozlišovací číslo země, která schválení udělila/rozšířila/odmítla/odňala (viz ustanovení o schválení v tomto předpise).
 (2) Nehodící se škrtněte.
 Dodatek 2
 Text obrazu
 SDĚLENÍ
 (Maximální formát: A4 (210 × 297 mm))
 (1)
 Vydal: Název správního orgánu
 týkající se (2): udělení schválení
 rozšíření schválení
 odmítnutí schválení
 odnětí schválení
 definitivního ukončení výroby
 palivové nádrže podle předpisu č. 34
 Schválení typu č. Rozšíření č.
 1. Obchodní název nebo značka palivové nádrže:
 2. Označení typu palivové nádrže výrobcem:
 3. Název a adresa výrobce:
 4. Název a adresa případného zástupce výrobce:
 5. Stručný popis palivové nádrže a paliva přívodu:
 5.1. Vlastnosti palivové nádrže a paliva:
 5.2. U palivových nádrží vyrobených z plastu uveďte materiál a obchodní název nebo značku:
 6. Předloženo ke schválení dne:
 7. Technická zkušebna odpovědná za provedení schvalovacích zkoušek:
 8. Datum protokolu vydaného touto zkušebnou:
 9. Číslo protokolu vydaného touto


text:
zkušebnou:
 10. Důvod(y) případného rozšíření:
 11. Schválení uděleno/rozšířeno/odmítnuto/odňato (2)
 12. Umístění značky schválení typu na palivové nádrži:
 13. Místo:
 14. Datum:
 15. Podpis:
 16. Je přiložen seznam informačních dokumentů uložených u schvalovacího orgánu, které lze obdržet na požádání.
 (1) Rozlišovací číslo země, která schválení udělila/rozšířila/odmítla/odňala (viz ustanovení o schválení v tomto předpise).
 (2) Nehodící se škrtněte.
 PŘÍLOHA 2
 USPOŘÁDÁNÍ ZNAČEK SCHVÁLENÍ TYPU
 VZOR A
 (viz bod 3.1.4 tohoto předpisu)
 Výše uvedená značka schválení typu, jíž je vozidlo opatřeno, udává, že daný typ byl schválen v Nizozemsku (E4), podle části I předpisu č. 34, pod číslem schválení 031234. První dvě číslice (03) čísla schválení typu udávají, že schválení bylo uděleno podle požadavků předpisu č. 34 ve znění série změn 03.
 VZOR B
 (viz bod 3.1.5 tohoto předpisu)
 Výše uvedená značka schválení typu, jíž je vozidlo opatřeno, udává, že daný typ byl schválen v Nizozemsku (E4), podle části I nebo IV a II-1předpisu č. 34 a podle předpisu č. 33 (*). Čísla schválení typu udávají, že ke dni udělení příslušných schválení zahrnoval předpis č. 34 sérii změn 04 a předpis č. 33 byl stále ve svém původním znění.
 Výše uvedená značka schválení typu, jíž je vozidlo opatřeno, udává, že daný typ byl schválen v Nizozemsku (E4), podle části I nebo IV a II-2 předpisu č. 34 a podle předpisu č. 33 (*). Čísla schválení typu udávají, že ke dni udělení příslušných schválení zahrnoval předpis č. 34 sérii změn 04 a předpis č. 33 byl stále ve svém původním znění.
 VZOR C
 (viz bod 3.2.4 tohoto předpisu)
 Výše uvedená značka schválení typu umístěná na palivové nádrži udává, že daný typ byl schválen v Nizozemsku (E4) podle části III předpisu č. 34, pro obecné použití a včetně příslušenství, pod číslem schválení 031234. První dvě číslice (03) čísla schválení typu udávají, že schválení bylo uděleno podle požadavků předpisu č. 34 ve znění série změn 03.
 VZOR D
 (viz bod 3.3.4 tohoto předpisu)
 Výše uvedená značka schválení typu, jíž je vozidlo opatřeno, udává, že daný typ byl schválen v Nizozemsku (E4) podle části IV předpisu č. 34 pod číslem schválení 031234. První dvě číslice (03) čísla schválení typu udávají, že schválení bylo uděleno podle požadavků předpisu č. 34 ve znění série změn 03.
 VZOR E
 (viz bod 3.3.5 tohoto předpisu)
 Výše uvedená značka schválení typu, jíž je vozidlo opatřeno, udává, že tento typ vozidla byl schválen v Nizozemsku (E4) podle části IV předpisu č. 34 a podle předpisu č. 33 (**). Čísla schválení typu udávají, že ke dni udělení příslušných schválení zahrnoval předpis č. 34 sérii změn 04 a předpis č. 33 byl stále ve svém původním znění.
 (*) Druhé číslo je uvedeno pouze jako příklad.
 (**) Druhé číslo je uvedeno pouze jako příklad.
 PŘÍLOHA 3
 ZKOUŠKA ČELNÍHO NÁRAZU DO PŘEKÁŽKY
 1. ÚČEL A OBLAST PŮSOBNOSTI
 Účelem této zkoušky je simulovat podmínky čelního nárazu do pevné překážky nebo do jiného vozidla blížícího se z opačného směru.
 2. INSTALACE, POSTUP A MĚŘICÍ PŘÍSTROJE
 2.1. Zkušební prostor
 Zkušební prostor musí mít dostatečnou plochu, aby umožňoval umístění rozjezdové dráhy,


text:
bariéry a technických zařízení potřebných pro zkoušku. Konečný úsek dráhy, přinejmenším pět metrů před bariérou, musí být vodorovný, rovný a hladký.
 2.2. Bariéra
 Bariéru tvoří železobetonový blok, který je vpředu nejméně tři metry široký a nejméně 1,5 metru vysoký. Bariéra musí mít takovou tloušťku, aby vážila nejméně 70 tun. Čelní strana musí být svislá, kolmá k ose rozjezdové dráhy a pokryta deskami z překližky, které mají tloušťku dva centimetry a jsou v dobrém stavu. Bariéra musí být buď zakotvena v zemi, nebo uložena na zemi, v případě potřeby s přídavnými aretačními zařízeními, které by omezovaly její posouvání. Lze použít i bariéru s odlišnými vlastnostmi, musí však vést ke stejně přesvědčivým výsledkům.
 2.3. Pohon vozidla
 V okamžiku nárazu již nesmí být vozidlo vystaveno působení jakéhokoli přídavného řídicího nebo hnacího zařízení. Na překážku naráží kolmo k nárazové stěně; maximální přípustná boční odchylka střední svislice přední části vozidla od střední svislice nárazové stěny je ± 30 cm.
 2.4. Stav vozidla
 2.4.1. Zkoušené vozidlo musí být opatřeno buď veškerými běžnými součástmi a vybavením zahrnutým do hmotnosti bez nákladu, nebo musí být v takovém stavu, aby splňovalo tento požadavek, pokud jde o součásti a vybavení, které mají vliv na nebezpečí požáru.
 2.4.2. Pokud je vozidlo poháněno vnějšími prostředky, musí být palivová soustava naplněna nejméně na 90 % svého objemu, a to buď palivem, nebo nehořlavou kapalinou, která má hustotu a viskozitu blízkou hustotě a viskozitě běžně používaného paliva. Veškeré ostatní systémy (nádrže brzdové kapaliny, chladič atd.) mohou být prázdné.
 2.4.3. Pokud je vozidlo poháněno svým vlastním motorem, palivová nádrž musí být plná nejméně z 90 %. Všechny ostatní nádrže na kapaliny mohou být naplněny do svého celého objemu.
 2.4.4. Na žádost výrobce může technická zkušebna odpovědná za provádění zkoušek povolit, aby bylo ke zkouškám podle tohoto předpisu použito stejné vozidlo, jaké se používá ke zkouškám podle jiných předpisů (včetně zkoušek, které mohou ovlivnit jeho konstrukci).
 2.5. Rychlost při nárazu
 Rychlost při nárazu se musí pohybovat mezi 48,3 km/h a 53,1 km/h. Pokud však byla zkouška provedena při vyšší rychlosti nárazu a vozidlo přitom splnilo předepsané podmínky, považuje se zkouška za vyhovující.
 2.6. Měřicí přístroje
 Přístroje použité pro zaznamenání rychlosti uvedené v bodě 2.5 výše musí být přesné s odchylkou jednoho procenta.
 3. ROVNOCENNÉ ZKUŠEBNÍ METODY
 3.1. Rovnocenné zkušební metody jsou povoleny, pokud podmínky uvedené v tomto předpisu mohou být dodrženy buď celkově prostřednictvím náhradní zkoušky, nebo výpočtem z výsledků náhradní zkoušky.
 3.2. Je-li použita jiná metoda než metoda popsaná v bodě 2 výše, musí být prokázána její rovnocennost.
 PŘÍLOHA 4
 POSTUP PRO ZKOUŠKU ZADNÍHO NÁRAZU
 1. ÚČEL A OBLAST PŮSOBNOSTI
 1.1. Účelem zkoušky je simulovat podmínky nárazu zezadu jiným vozidlem v pohybu.
 2. INSTALACE, POSTUP A MĚŘICÍ PŘÍSTROJE
 2.1. Zkušební prostor
 Zkušební prostor musí mít dostatečnou plochu, aby umožňoval umístění pohonného systému nárazového tělesa a posun naraženého vozidla, jakož i instalaci zkušebního zařízení. Část prostoru, ve které dojde k nárazu a následnému pohybu vozidla, musí být vodorovná, rovná a neznečištěná a musí představovat běžný, suchý, neznečištěný povrch silnice.
 2.2. Nárazové těleso
 2.2.1. Nárazové těleso musí


text:
být zhotoveno z oceli a mít pevnou konstrukci.
 2.2.2. Nárazová plocha musí mít rovný povrch, nejméně 2 500 mm široký a 800 mm vysoký, a její hrany musí být zaobleny v poloměru zakřivení 40 až 50 mm. Tato plocha musí být pokryta vrstvou překližky, která má tloušťku 20 ± 2 mm a je v dobrém stavu.
 2.2.3. V okamžiku nárazu musí být splněny tyto požadavky:
 2.2.3.1.
 nárazová plocha musí být svislá a kolmá k podélné střední rovině naraženého vozidla;
 2.2.3.2.
 směr pohybu nárazového tělesa musí být v podstatě vodorovný a rovnoběžný s podélnou střední rovinou naraženého vozidla;
 2.2.3.3.
 maximální přípustná boční odchylka střední svislice plochy nárazového tělesa od podélné střední roviny naraženého vozidla činí 300 mm. Nárazová plocha navíc musí obsáhnout celou šířku naraženého vozidla;
 2.2.3.4.
 světlá výška spodního okraje nárazové plochy od země musí být 175 ± 25 mm.
 2.3. Pohon nárazového tělesa
 Nárazové těleso musí být buď připevněno k vozíku (pohyblivé bariéře), nebo být součástí kyvadla.
 2.4. Zvláštní ustanovení platná při použití pohyblivé překážky
 2.4.1. Je-li nárazové těleso připevněno k vozíku (pohyblivá bariéra) přídržným prvkem, musí být takový prvek pevný a nesmí být možné, aby byl při nárazu zdeformován; vozík musí mít v okamžiku nárazu možnost volného pohybu a nesmí již být vystaven působení hnacího zařízení.
 2.4.2. Rychlost při nárazu se musí pohybovat mezi 48 km/h a 52 km/h.
 2.4.3. Celková hmotnost vozíku a nárazového tělesa musí činit 1 100 ± 20 kg.
 2.5. Zvláštní ustanovení platná při použití kyvadla
 2.5.1. Vzdálenost mezi středem nárazové plochy a osou otáčení kyvadla musí činit nejméně pět metrů.
 2.5.2. Nárazové těleso musí být volně zavěšeno na pevných ramenech, která jsou k němu řádně připevněna. Takto vytvořené kyvadlo v podstatě není možné při nárazu zdeformovat.
 2.5.3. Kyvadlo musí být vybaveno záchytným zařízením, které zabrání jakémukoliv druhotnému nárazu nárazového tělesa do zkušebního vozidla.
 2.5.4. V okamžiku nárazu se rychlost středu nárazové části kyvadla pohybuje v rozmezí 48 až 52 km/h.
 2.5.5. Redukovaná hmotnost „mr“ ve středu nárazové části kyvadla je definována jako funkce celkové hmotnosti „m“, vzdálenosti „a“ (1) mezi středem nárazové části a osou otáčení a vzdálenosti „l“ mezi středem těžiště a osou otáčení, a to podle následující rovnice:
 mr = m (1/a)
 2.5.6. Redukovaná hmotnost mr činí 1 100 ± 20 kg.
 2.6. Obecná ustanovení týkající se hmotnosti a rychlosti nárazového tělesa
 Byla-li zkouška provedena při rychlosti nárazu vyšší, než jaká je rychlost předepsaná v bodech 2.4.2 a 2.5.4, a/nebo s hmotností vyšší, než jaká je hmotnost předepsaná v bodech 2.4.3 a 2.5.6, a splnilo-li vozidlo předepsané požadavky, považuje se zkouška za vyhovující.
 2.7. Stav zkoušeného vozidla
 2.7.1. Zkoušené vozidlo musí být opatřeno buď veškerými běžnými součástmi a vybavením zahrnutým do hmotnosti bez nákladu, nebo musí být v takovém stavu, aby splňovalo tento požadavek, pokud jde o součásti a vybavení, které mají vliv na nebezpečí požáru.
 2.7.2. Palivová nádrž musí být naplněna nejméně na 90 % svého objemu, a to buď palivem, nebo nehořlavou kapalinou, která má hustotu a viskozitu blízkou hustotě a viskozitě běžně používaného paliva. Veškeré ostatní systémy (nádrže


text:
brzdové kapaliny, chladič atd.) mohou být prázdné.
 2.7.3. Může být zařazen převodový stupeň a použity brzdy.
 2.7.4. Pokud to vyžaduje výrobce, mohou být povoleny následující odchylky:
 2.7.4.1.
 technická zkušebna odpovědná za provádění zkoušek může povolit, aby bylo ke zkouškám podle tohoto předpisu použito stejné vozidlo, jaké se používá ke zkouškám podle jiných předpisů (včetně zkoušek, které mohou ovlivnit jeho konstrukci); a
 2.7.4.2.
 vozidlo může být zatíženo do míry, která nepřekračuje 10 % jeho hmotnosti bez nákladu, s dodatečným zatížením pevně připevněným k jeho konstrukci tak, aby neovlivnilo chování konstrukce prostoru pro cestující během zkoušky.
 2.8. Měřicí přístroje
 Přístroje použité pro zaznamenání rychlosti uvedené v bodech 2.4.2 a 2.5.4 výše musí být přesné s odchylkou jednoho procenta.
 3. ROVNOCENNÉ ZKUŠEBNÍ METODY
 3.1. Rovnocenné zkušební metody jsou povoleny, pokud podmínky uvedené v tomto předpisu mohou být dodrženy buď celkově prostřednictvím náhradní zkoušky, nebo výpočtem z výsledků náhradní zkoušky.
 3.2. Je-li použita jiná metoda než metoda popsaná v bodě 2 výše, musí být prokázána její rovnocennost.
 (1) Připomíná se, že vzdálenost „a“ se rovná délce daného synchronního kyvadla.
 PŘÍLOHA 5
 ZKOUŠENÍ PALIVOVÝCH NÁDRŽÍ VYROBENÝCH Z PLASTU
 1. ODOLNOST PROTI NÁRAZU
 1.1.
 Nádrž musí být zcela naplněná směsí vody a glykolu nebo jinou kapalinou, která má nízký bod tuhnutí, která nemění vlastnosti materiálu nádrže, a musí pak být podrobena perforační zkoušce.
 1.2.
 Teplota nádrže během zkoušky musí být 233 K ± 2 K (– 40 °C ± 2 °C).
 1.3.
 Pro zkoušku musí být použito zkušební zařízení v podobě nárazového kyvadla. Nárazové těleso musí být vyrobeno z oceli a mít tvar pyramidy se stranami tvaru rovnostranných trojúhelníků a čtvercovou základnou, přičemž vrchol a hrany jsou zakulaceny na poloměr 3 mm. Střed úderů kyvadla musí být totožný s těžištěm pyramidy; jeho vzdálenost od osy otáčení kyvadla musí být 1 m. Celková hmotnost kyvadla musí činit 15 kg. Energie kyvadla v okamžiku nárazu nesmí být menší než 30 Nm a musí se co nejvíce blížit této hodnotě.
 1.4.
 Zkoušky musí být provedeny na takových místech nádrže, která jsou při čelním a zadním nárazu považována za zranitelná. Místa považovaná za zranitelná jsou taková, která jsou nejvíce vystavena nárazu nebo jsou zeslabena s ohledem na tvar nádrže nebo na způsob, jakým je nádrž namontována do vozidla. Místa vybraná laboratořemi musí být uvedena ve zkušebním protokolu.
 1.5.
 Během zkoušky musí být nádrž upevněna prostřednictvím úchytek na boku nebo na stranách na protější straně nárazu. Po zkoušce se nesmí objevit netěsnosti.
 1.6.
 Podle volby výrobce je možno provést všechny zkoušky odolnosti proti nárazu na jedné nádrži nebo může být každá zkouška provedena na jiné nádrži.
 2. MECHANICKÁ PEVNOST
 Nádrž musí být za podmínek popsaných v bodě 6.1 tohoto předpisu podrobena zkoušce těsnosti a pevnosti tvaru. Nádrž s veškerým příslušenstvím musí být namontována na zkušebním zařízení způsobem, který odpovídá jejímu umístění na vozidle, pro něž je určena, nebo musí být namontována na samotném vozidle či na zkušebním zařízení vytvořeném z části vozidla. Na žádost výrobce a se souhlasem technické zkušebny lze provést zkoušku nádrže bez použití zkušebního zařízení. Jako zkušební kapalina


text:
musí být použita voda o teplotě 326 K (53 °C) a nádrž musí být zcela naplněna. Nádrž musí být vystavena relativnímu vnitřnímu tlaku rovnajícímu se dvojnásobku pracovního tlaku, v žádném případě ne menšímu než 30 kPa, při teplotě 326 K ± 2 K (53 °C ± 2 °C) po dobu pěti hodin. Během zkoušky se nesmí projevit netěsnost ani praskliny nádrže a jejího příslušenství, trvalá deformace nádrže je však přípustná.
 3. PROPOUŠTĚNÍ PALIVA
 3.1.
 Palivo použité pro zkoušku propustnosti paliva musí být buď referenční palivo uvedené v předpisu č. 83 příloze 9 nebo komerční vysokooktanové palivo. Je-li nádrž určena pouze pro vozidla se vznětovým motorem, plní se motorovou naftou.
 3.2.
 Před zkouškou musí být nádrž naplněna na 50 % svého objemu zkušebním palivem a bez utěsnění uložena při okolní teplotě 313 K ± 2 K (40 °C ± 2 °C), dokud se úbytek hmotnosti na časovou jednotku neustálí, avšak ne déle než na dobu čtyř týdnů (doba předběžného uložení).
 3.3.
 Potom musí být nádrž vyprázdněna a znovu naplněna zkušebním palivem na 50 % svého objemu, načež musí být hermeticky uzavřena a uložena při teplotě 313 K ± 2 K (40 °C ± 2 °C). Jakmile obsah nádrže dosáhne zkušební teploty, je třeba nastavit tlak. Během následujícího zkušebního období osmi týdnů se zjišťuje úbytek hmotnosti v důsledku difúze. Maximální přípustný průměrný úbytek paliva je 20 g za 24 hodin zkušební doby.
 3.4.
 Pokud úbytek v důsledku difúze překročí hodnotu stanovenou v bodě 3.3, je nutno výše popsanou zkoušku opakovat na stejné nádrži a určit úbytek v důsledku difúze při teplotě 296 K ± 2 K (23 °C ± 2 °C), ale jinak za stejných podmínek. Takto měřený úbytek paliva nesmí přesáhnout 10 g za 24 hod.
 4. ODOLNOST PROTI PALIVU
 Po provedení zkoušky uvedené v bodě 3 musí nádrž stále splňovat požadavky stanovené v bodech 1 a 2.
 5. POŽÁRNÍ ODOLNOST
 Nádrž musí být podrobena těmto zkouškám:
 5.1.
 po dobu dvou minut musí být nádrž, která je připevněna stejně jako na vozidle, vystavena ohni. Nesmí nastat unikání kapalného paliva z nádrže.
 5.2.
 Na různých nádržích naplněných palivem musí být provedeny tři zkoušky, jak je uvedeno níže:
 5.2.1.
 Pokud je nádrž určena pro montáž do vozidel vybavených buď zážehovým motorem nebo vznětovým motorem, musí být provedeny tři zkoušky s nádržemi naplněnými vysokooktanovým benzínem;
 5.2.2.
 pokud je nádrž určena pouze pro montáž do vozidel vybavených vznětovým motorem, musí být provedeny tři zkoušky s nádržemi naplněnými motorovou naftou;
 5.2.3.
 při každé zkoušce musí být nádrž a její příslušenství namontována na zkušebním zařízení, které maximálně simuluje podmínky skutečné montáže. Způsob montáže nádrže na zařízení musí odpovídat příslušným technickým požadavkům daným pro instalaci. V případě nádrže určené pro specifické použití vozidla, se musí se vzít v úvahu části vozidla, které nádrž a její příslušenství chrání před vystavením ohni nebo které jakkoliv ovlivňují působení ohně, stejně tak jako specifikované součásti namontované na nádrži a uzávěry. Veškeré otvory musí být během zkoušky uzavřené, avšak ventilační systém musí zůstat v provozu. Těsně před zkouškou musí být nádrž naplněna specifikovaným


text:
palivem do 50 % svého objemu.
 5.3.
 Plamen, kterému je nádrž vystavena, musí vznikat hořením komerčního paliva pro zážehové motory (dále jen „palivo“) na k tomu určené pánvi. Množství paliva na pánvi musí být takové, aby plamen vzniklý jeho hořením za volných spalovacích podmínek působil během celého postupu zkoušky.
 5.4.
 Rozměry pánve musí být zvoleny tak, aby byl zajištěn přístup plamene k bokům nádrže. Pánev musí proto přesahovat v půdorysu okraje nádrže alespoň o 20 cm, avšak ne více než o 50 cm. Boční stěny pánve nesmějí převyšovat hladinu paliva na počátku zkoušky více než o 8 cm.
 5.5.
 Pánev naplněná palivem musí být umístěna pod nádrží takovým způsobem, aby vzdálenost mezi hladinou paliva v pánvi a dnem nádrže odpovídala konstrukční výšce nádrže nad povrchem vozovky při nenaloženém vozidle (viz bod 7.4). Buď pánev, nebo zkušební zařízení, nebo oba tyto díly musí být volně pohyblivé.
 5.6.
 Během fáze C zkoušky musí být pánev zakryta clonou umístěnou 3 cm ± 1 cm nad hladinu paliva.
 Clona musí být vyrobena z ohnivzdorného materiálu, jak je předepsáno v dodatku 2. Mezi cihlami nesmí být žádná mezera a cihly musí být nad pánví uchyceny tak, aby otvory v cihlách nebyly zakryty. Délka a šířka rámu clony musí být o 2 až 4 cm menší než vnitřní rozměry pánve tak, aby mezi rámem a stěnou pánve byla mezera 1 až 2 cm umožňující odvětrání.
 5.7.
 Jestliže se zkoušky provádějí ve venkovním prostoru, musí být zajištěna dostatečná ochrana proti větru a rychlost větru na úrovni hladiny paliva v pánvi nesmí překročit 2,5 km/h. Před zkouškou musí být clona předehřátá na teplotu 308 K ± 5 K (35 °C ± 5 °C). Ohnivzdorné cihly mohou být zvlhčeny, aby byly zaručeny stejné podmínky pro všechny následující zkoušky.
 5.8.
 Zkouška se musí skládat ze čtyř fází (viz dodatek 1).
 5.8.1.
 Fáze A: Předehřátí (obrázek 1)
 Palivo na pánvi musí být zapáleno ve vzdálenosti nejméně 3 metry od nádrže, která bude zkoušena. Po 60 vteřinách předehřátí musí být pánev umístěna pod nádrž.
 5.8.2.
 Fáze B: Přímé působení plamene (obrázek 2)
 Nádrž musí být vystavena přímému působení plamene z volně hořícího paliva po dobu 60 sekund.
 5.8.3.
 Fáze C: Nepřímé působení plamene (obrázek 3)
 Jakmile je fáze B dokončena, musí být mezi hořící pánev a nádrž umístěna clona. Nádrž pak musí být vystavena po dobu dalších 60 sekund působení redukovaného plamene.
 5.8.4.
 Fáze D: Ukončení zkoušky (obrázek 4)
 Hořící pánev zakrytá clonou se musí přemístit zpět do výchozí polohy (fáze A). Pokud na konci zkoušky nádrž hoří, musí být oheň okamžitě uhašen.
 5.9.
 Výsledky zkoušky se považují za vyhovující, jestliže z nádrže neuniká žádné kapalné palivo.
 6. ODOLNOST PROTI VYSOKÉ TEPLOTĚ
 6.1.
 Zařízení použité pro tuto zkoušku musí odpovídat způsobu montáže nádrže ve vozidle, včetně způsobu odvětrávání.
 6.2.
 Nádrž naplněná na 50 % svého objemu vodou o teplotě 293 K (20 °C) musí být po dobu jedné hodiny vystavena působení okolní teploty 368 K ± 2 K (95 °C ± 2 °C).
 6.3.
 Výsledky zkoušky se považují za vyhovující, jestliže po


text:
zkoušce z nádrže nic neuniká a ani není vážně zdeformována.
 7. OZNAČENÍ PALIVOVÉ NÁDRŽE
 Na nádrži musí být uveden obchodní název nebo značka; údaje musí být nesmazatelné a jasně čitelné i poté, co je nádrž namontována do vozidla.
 Dodatek 1
 ZKOUŠKA ODOLNOSTI PROTI OHNI
 Obrázek 1
 Fáze A: Předehřátí
 Obrázek 2
 Fáze B: Přímé působení plamene
 Obrázek 3
 Fáze C: Nepřímé působení plamene
 Obrázek 4
 Fáze D: Konec zkoušky
 Dodatek 2
 ROZMĚRY A TECHNICKÉ ÚDAJE OHNIVZDORNÝCH CIHEL
 Text obrazu
 240 ± 5
 (rozměry jsou v mm)
 27,5 ± 3
 37,5 ± 3
 37,5 ± 3
 37,5 ± 3
 37,5 ± 3
 37,5 ± 3
 27,5 ± 3
 řez A-A
 70 ± 5
 40 ± 3
 80 ± 3
 120 ± 5
 poloměr 15
 6 výřezů
 průměr 30
 15 děr
 Ohnivzdornost (Seger-Kegel)
 SK 30
 Obsah Al2O3
 30–33 %
 Otevřená pórovitost (Po)
 20–22 procent objemových
 Hustota
 1 900–2 000 kg/m3
 Účinná děrovaná plocha
 44,18 %


text:
 26.9.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 L 246/10
 ROZHODNUTÍ č. 2/2017 SMÍŠENÉHO VÝBORU ZŘÍZENÉHO DOHODOU O VZÁJEMNÉM UZNÁVÁNÍ MEZI EVROPSKÝM SPOLEČENSTVÍM A KANADOU
 ze dne 12. září 2017
 o zařazení subjektů posuzování shody do seznamu subjektů v sektorové příloze o telekomunikačních koncových zařízeních, zařízeních informační techniky a rádiových vysílačích [2017/1755]
 SMÍŠENÝ VÝBOR,
 s ohledem na Dohodu o vzájemném uznávání mezi Evropským společenstvím a Kanadou, a zejména na články VII a XI,
 vzhledem k tomu, že smíšenému výboru přísluší rozhodovat o zařazení subjektu nebo subjektů posuzování shody do seznamu v sektorové příloze,
 ROZHODL TAKTO:
 1.
 Subjekt posuzování shody uvedený v dodatku A se zařazuje do seznamu subjektů posuzování shody v dodatku 4 k sektorové příloze o telekomunikačních koncových zařízeních, zařízeních informační techniky a rádiových vysílačích.
 2.
 Strany se dohodly na specifickém rozsahu zařazení subjektu posuzování shody uvedeného v dodatku A, co se týče výrobků a postupů posuzování shody, a budou jej zachovávat.
 Toto rozhodnutí, sepsané ve dvou vyhotoveních, je podepsáno zástupci smíšeného výboru oprávněnými jednat jménem stran za účelem pozměnění dodatků k sektorové příloze o telekomunikačních koncových zařízeních, zařízeních informační techniky a rádiových vysílačích. Toto rozhodnutí nabývá účinku dnem posledního podpisu.
 Podepsáno v Ottawě dne 1. září 2017.
 Josette GALLANT
 Za Kanadu
 Podepsáno v Bruselu dne 12. září 2017.
 Ignacio IRUARRIZAGA
 Za Evropskou unii
 DODATEK A
 Subjekt posuzování shody EU zařazený do seznamu subjektů posuzování shody v dodatku 4 k sektorové příloze o telekomunikačních koncových zařízeních, zařízeních informační techniky a rádiových vysílačích
 CETECOM GmbH
 Im Teelbruch
 45219 Essen
 NĚMECKO


text:
 Důležité právní upozornění
 |
 22003D0160
 Úřední věstník L 041 , 12/02/2004 S. 0058 - 0059
 Rozhodnutí Smíšeného výboru EHPč. 160/2003ze dne 7. listopadu 2003,kterým se mění příloha XX (Životní prostředí) Dohody o EHPSMÍŠENÝ VÝBOR EHP,s ohledem na Dohodu o Evropském hospodářském prostoru ve znění Protokolu o úpravě Dohody o Evropském hospodářském prostoru (dále jen "Dohoda"), a zejména s ohledem na článek 98 této dohody,vzhledem k těmto důvodům:(1) Příloha XX Dohody byla změněna rozhodnutím Smíšeného výboru EHP č. 130/2003 ze dne 26. září 2003 [1].(2) Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/49/ES ze dne 25. června 2002 o hodnocení a řízení hluku ve venkovním prostředí [2] by měla být začleněna do Dohody,ROZHODL TAKTO:Článek 1V příloze XX Dohody se za bod 32f (směrnice Evropského parlamentu a Rady 2000/76/ES) vkládá nový oddíl, který zní:"VI. HLUK32g. 32002 L 0049: směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/49/ES ze dne 25. června 2002 o hodnocení a řízení hluku ve venkovním prostředí (Úř. věst. L 189, 18.7.2002, s. 12)."Článek 2Znění směrnice 2002/49/ES v islandském a norském jazyce, která mají být zveřejněna v dodatku EHP Úředního věstníku Evropské unie, jsou platná.Článek 3Toto rozhodnutí vstupuje v platnost dnem 8. listopadu 2003 za předpokladu, že Smíšenému výboru EHP jsou učiněna veškerá oznámení podle čl. 103 odst. 1 Dohody [3].Článek 4Toto rozhodnutí bude zveřejněno v oddíle EHP a v dodatku EHP Úředního věstníku Evropské unie.V Bruselu dne 7. listopadu 2003.Za Smíšený výbor EHPpředsedaJ. K. J. Prinz Nikolaus von Liechtenstein[1] Úř. věst. L 331, 18.12.2003, s. 64.[2] Úř. věst. L 189, 18.7.2002, s. 12.[3] Byly oznámeny ústavní požadavky.--------------------------------------------------


text:
 5.11.2019
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 L 283/72
 Pouze původní texty EHK/OSN mají podle mezinárodního veřejného práva právní účinek. Je zapotřebí ověřit si status a datum vstupu tohoto předpisu v platnost v nejnovější verzi dokumentu EHK/OSN o statusu TRANS/WP.29/343, který je k dispozici na internetové adrese:
 http://www.unece.org/trans/main/wp29/wp29wgs/wp29gen/wp29fdocstts.html
 Předpis Evropské hospodářské komise Organizace spojených národů (EHK/OSN) č. 29 – Jednotná ustanovení pro schvalování vozidel z hlediska ochrany cestujících v kabině užitkového vozidla [2019/1850]
 Zahrnuje veškerá platná znění až po:
 doplněk 4 k sérii změn 03 – datum vstupu v platnost: 28. květen 2019
 Obsah
 Předpis
 1.
 Oblast působnosti
 2.
 Definice
 3.
 Žádost o schválení
 4.
 Schválení
 5.
 Požadavky
 6.
 Změny a rozšíření schválení typu vozidla
 7.
 Shodnost výroby
 8.
 Postihy za neshodnost výroby
 9.
 Definitivní ukončení výroby
 10.
 Přechodná ustanovení
 11.
 Názvy a adresy technických zkušeben odpovědných za provádění schvalovacích zkoušek a názvy a adresy schvalovacích orgánů
 Přílohy
 1.
 Dokumentace schválení typu podle EHK
 Část 1 – Vzor informačního dokumentu
 Část 2 – Sdělení
 2.
 Uspořádání značek schválení typu
 3.
 Postup zkoušky
 Dodatek 1: Pokyny pro uchycení vozidel na zkušební stav
 Dodatek 2: Figurína pro ověření prostoru pro přežití
 4.
 Postup stanovení bodu „H“ a skutečného úhlu trupu pro místa k sezení v motorových
 Dodatek 1: Popis trojrozměrného zařízení pro stanovení bodu „H“ (zařízení 3-D H)
 Dodatek 2: Trojrozměrný referenční systém
 5.
 Referenční údaje o místech k sezení
 1.
 Oblast působnosti
 Tento předpis se vztahuje na vozidla kategorie N (1) z hlediska ochrany cestujících v kabině.
 2.
 Definice
 Pro účely tohoto předpisu se použijí tyto definice:
 2.1.
 „schválením vozidla“ se rozumí schválení typu vozidla podle požadavků tohoto předpisu z hlediska ochrany cestujících v kabině vozidla při čelním nárazu nebo převrácení;
 2.2.
 „typem vozidla“ se rozumí kategorie motorových vozidel, která se podstatně neliší z hlediska:
 2.2.1.
 rozměrů, tvarů a materiálů částí kabiny vozidla; nebo
 2.2.2.
 způsobu uchycení kabiny k rámu podvozku;
 2.3.
 „příčnou rovinou“ se rozumí svislá rovina kolmá na podélnou rovinu vozidla;
 2.4.
 „podélnou rovinou“ se rozumí rovina rovnoběžná se střední podélnou rovinou vozidla;
 2.5.
 „vozidlem s kabinou nad motorem“ se rozumí vozidlo, kde více než polovina délky motoru se nachází za nejpřednějším bodem základny čelního skla a hlavice volantu je v přední čtvrtině délky vozidla;
 2.6.
 „bodem R“ se rozumí referenční bod místa k sezení definovaný v bodě 2.4 přílohy 4;
 2.7.
 „bodem H“ se rozumí bod definovaný v bodě 2.3 přílohy 4;
 2.8.
 „zkouškou A“ se rozumí zkouška čelním nárazem určená pro vyhodnocení odolnosti kabiny při nehodě čelním nárazem;
 2.9.
 „zkouškou B“ se rozumí zkouška nárazem na sloupky A kabiny určená pro vyhodnocení odolnosti kabiny při nehodě překlopením o 90°, po němž následuje náraz;
 2.10.
 „zkouškou C“ se rozumí zkouška pevnosti střechy kabiny určená pro vyhodnocení odolnosti kabiny při nehodě překlopením o 180°;
 2.11.
 „sloupkem A“ se rozumí nejpřednější a nejkrajnější podpěra střechy;
 2.12.
 „čelním sklem“ se rozumí čelní zasklení vozidla umístěné mezi sloupky A.
 2.13.
 „vozidly kategorie N1 odvozenými od kategorie M1“ se rozumí vozidla kategorie N1, která mají v části před sloupky A stejnou základní konstrukci


text:
a tvar jako původní vozidla kategorie M1;
 2.14.
 „samostatnou kabinou“ se rozumí kabina připevněná k rámu vozidla zvláštními spoji, která nesdílí žádnou společnou část s nákladním prostorem.
 3.
 Žádost o schválení
 3.1.
 Žádost o schválení typu vozidla z hlediska ochrany cestujících v kabině vozidla předloží výrobce vozidla nebo jeho řádně pověřený zástupce.
 3.2.
 K žádosti se přiloží výkresy vozidla, na nichž je znázorněno umístění kabiny na vozidle a způsob jejího uchycení, a dostatečně podrobné výkresy konstrukce kabiny, to vše v trojím vyhotovení. Vzor informačního dokumentu týkajícího se konstrukčních vlastností je uveden v části 1 přílohy 1.
 4.
 Schválení
 4.1.
 Pokud typ vozidla předložený ke schválení podle tohoto předpisu splňuje požadavky bodu 5 tohoto předpisu, udělí se pro tento typ vozidla schválení.
 4.2.
 Každému schválenému typu se přidělí číslo schválení. Jeho první dvě číslice (nyní 03, což odpovídá sérii změn 03) udávají sérii změn začleňující nejnovější závažné technické změny předpisu v době vydání schválení. Táž smluvní strana nesmí přidělit totéž číslo jinému typu vozidla ve smyslu bodu 2.2 výše.
 4.3.
 Oznámení o udělení, rozšíření, odmítnutí nebo odnětí schválení či o definitivním ukončení výroby typu vozidla podle tohoto předpisu se sdělí smluvním stranám dohody, které uplatňují tento předpis, a to prostřednictvím formuláře podle vzoru v příloze 1 tohoto předpisu.
 4.4.
 Na každém vozidle shodném s typem vozidla schváleným podle tohoto předpisu se viditelně a na snadno přístupném místě uvedeném ve formuláři schválení umístí mezinárodní značka schválení typu, která se skládá z:
 4.4.1.
 písmena „E“ v kružnici, za nímž následuje rozlišovací číslo země, která schválení udělila (2); a
 4.4.2.
 čísla tohoto předpisu, za nímž následuje písmeno „R“, pomlčka a číslo schválení vpravo od kružnice předepsané v bodě 4.4.1.
 4.5.
 Pokud je vozidlo shodné s typem vozidla schváleným podle jednoho nebo několika jiných předpisů připojených k dohodě v zemi, která schválení udělila podle tohoto předpisu, symbol předepsaný v bodě 4.4.1 se nemusí opakovat; v takovém případě se doplňková čísla a symboly všech předpisů, podle nichž bylo schválení typu v zemi, která schválení podle tohoto předpisu vydala, uděleno, umístí ve svislých sloupcích napravo od symbolu předepsaného v bodě 4.4.1.
 4.6.
 Značka schválení typu musí být jasně čitelná a nesmazatelná.
 4.7.
 Značka schválení typu se umístí v blízkosti štítku s údaji o vozidle nebo na tomto štítku.
 4.8.
 V příloze 2 tohoto předpisu jsou uvedeny příklady uspořádání značek schválení typu.
 5.
 Požadavky
 5.1.
 Obecné požadavky
 5.1.1.
 Kabina vozidla musí být konstruována a uchycena na vozidlo tak, aby se maximálně omezilo riziko zranění cestujících v kabině v případě nehody.
 5.1.2.
 Vozidla kategorie N1 a vozidla kategorie N2 s hrubou hmotností nepřesahující 7,5 t se podrobí zkouškám A a C popsaným v bodech 5 a 7 přílohy 3.
 Typ vozidla, který splňuje požadavky ohledně čelního nárazu v předpisech č. 12, č. 33 nebo č. 94, a vozidla kategorie N1 odvozená od vozidel kategorie M1 schválených podle předpisu č. 94 lze však považovat za splňující požadavky ohledně čelního nárazu (zkouška A).
 Zkouška C se provede výhradně na vozidlech se samostatnou kabinou.
 5.1.3.
 Vozidla kategorie N3 a vozidla kategorie N2


text:
s hrubou hmotností nepřesahující 7,5 t se podrobí zkouškám A, B a C popsaným v bodech 5, 6 a 7 přílohy 3.
 Zkouška C se provede výhradně na vozidlech se samostatnou kabinou.
 5.1.4.
 Zkouška A (čelní náraz) se provede výhradně na vozidlech s kabinou nad motorem.
 5.1.5.
 Pro účely prokázání souladu s výše uvedenými body 5.1.2 nebo 5.1.3 mohou být použity jedna, dvě nebo tři kabiny, podle volby výrobce. Obě případné fáze při zkoušce C se však musí provést na téže kabině.
 5.1.6.
 Zkoušky A, B a C není nutné provést, pokud výrobce může počítačovou simulací, pevnostními výpočty součástí kabiny nebo jiným způsobem uspokojivě prokázat technické zkušebně, že ocitne-li se kabina v podmínkách zkoušek, nevzniknou na ní deformace nebezpečné pro cestující (průnik do prostoru pro přežití).
 5.2.
 Požadovaný prostor pro přežití po zkoušce nebo zkouškách
 5.2.1.
 V kabině musí zůstat po podstoupení každé ze zkoušek uvedených v bodech 5.1.2 nebo 5.1.3 prostor pro přežití, který umožní umístit figurínu definovanou v dodatku 2 k příloze 3 na sedadlo, které je ve své střední poloze, aniž by došlo ke kontaktu zkušební figuríny s tuhými částmi o tvrdosti 50 nebo více podle Shoreho stupnice. Nevezmou se v úvahu tuhé části, které lze ze zkušební figuríny odstranit silou menší než 100 N bez použití nástrojů. Aby se usnadnilo umístění figuríny, je možné vložit ji do kabiny po částech a tam ji sestavit. Za tímto účelem se sedadlo nastaví do nejzazší polohy a kompletně sestavená figurína je umístěna tak, že její bod „H“ se shoduje s bodem „R“. Sedadlo se poté posune do jeho střední polohy a posoudí se prostor pro přežití. Jako alternativa ke zkušební figuríně definované v dodatku 2 k příloze 3 může být použita figurína Hybrid II nebo III odpovídající padesátému percentilu muže, s měřicím vybavením nebo bez něj, jejíž popis je uveden v předpisu č. 94.
 5.2.2.
 Takto definovaný prostor se ověří pro každé sedadlo dodané výrobcem.
 5.3.
 Další podmínky
 5.3.1.
 Během zkoušek se mohou součásti, kterými je kabina upevněna k rámu podvozku, deformovat nebo poškodit, pokud kabina zůstane uchycená k rámu podvozku standardními úchyty a nedojde k jejímu nechtěnému pohybu, posunutí či otočení vzhledem k bodům uchycení.
 5.3.2.
 Při zkoušce se žádné z dveří nesmí otevřít, ale nesmí se požadovat, aby se otevřely po zkoušce.
 6.
 Změny a rozšíření schválení typu vozidla
 6.1.
 Každá změna typu vozidla se oznámí schvalovacímu orgánu, který schválil tento typ vozidla. Tento orgán potom může buď:
 6.1.1.
 usoudit, že provedené úpravy pravděpodobně nemají znatelný nepříznivý vliv a že vozidlo v každém případě stále splňuje požadavky;
 6.1.2.
 nebo požadovat další zkušební protokol od technické zkušebny odpovědné za provádění zkoušek.
 6.2.
 Potvrzení nebo odmítnutí schválení, v němž jsou uvedeny změny, se postupem uvedeným v bodě 4.3 výše sdělí smluvním stranám dohody, které uplatňují tento předpis.
 6.3.
 Příslušný orgán vydávající rozšíření schválení přidělí takovému rozšíření pořadové číslo a informuje o tom prostřednictvím formuláře sdělení podle vzoru v příloze 1 tohoto předpisu ostatní strany dohody z roku 1958, které uplatňují tento předpis.
 7.
 Shodnost výroby
 Postupy pro zajištění shodnosti


text:
výroby musí odpovídat postupům stanoveným v dohodě (dodatek 1, E/ECE/TRANS/505/Rev.3), přičemž musí být splněny tyto požadavky:
 7.1.
 Každé vozidlo schválené podle tohoto předpisu musí být vyrobeno tak, aby bylo shodné se schváleným typem vozidla, tj. splňovalo požadavky uvedené v bodě 5 výše.
 7.2.
 Příslušný orgán, který udělil schválení, může kdykoliv ověřit shodnost kontrolních metod, používaných na každou výrobní jednotku. Obvyklá četnost těchto kontrol je jednou za dva roky.
 8.
 Postihy za neshodnost výroby
 8.1.
 Schválení udělené typu vozidla podle tohoto předpisu je možno odejmout, pokud není dodržen požadavek stanovený v bodě 7.1 výše.
 8.2.
 Pokud některá ze smluvních stran dohody, která uplatňuje tento předpis, odejme schválení, jež dříve udělila, musí o tom neprodleně vyrozumět ostatní smluvní strany, které uplatňují tento předpis, a to prostřednictvím formuláře sdělení podle vzoru v příloze 1 tohoto předpisu.
 9.
 Definitivní ukončení výroby
 Pokud držitel schválení zcela ukončí výrobu typu vozidla, které bylo schváleno podle tohoto předpisu, musí o tom informovat orgán, který schválení udělil. Po obdržení příslušného sdělení o tom uvedený orgán podá zprávu ostatním smluvním stranám dohody z roku 1958, které uplatňují tento předpis, a to prostřednictvím formuláře sdělení podle vzoru v příloze 1 tohoto předpisu.
 10.
 Přechodná ustanovení
 10.1.
 Počínaje úředním datem vstupu série změn 02 v platnost žádná ze smluvních stran, které uplatňují tento předpis, nesmí odmítnout udělit schválení EHK podle tohoto předpisu ve znění série změn 02.
 10.2.
 Počínaje dnem 1. října 2002 udělí smluvní strana, která uplatňuje tento předpis, schválení EHK pouze tehdy, jsou-li splněny požadavky tohoto předpisu ve znění série změn 02.
 10.3.
 Počínaje dnem 1. října 2006 může smluvní strana, která uplatňuje tento předpis, odmítnout uznat schválení, jež nebyla udělena v souladu se sérií změn 02 tohoto předpisu.
 10.4.
 Počínaje úředním datem vstupu série změn 03 v platnost žádná ze smluvních stran, které uplatňují tento předpis, nesmí odmítnout udělit schválení EHK podle tohoto předpisu ve znění série změn 03.
 10.5.
 Po uplynutí 72 měsíců od vstupu série změn 03 v platnost udělí smluvní strany, které uplatňují tento předpis, schválení EHK pro nové typy kabin pouze tehdy, jsou-li splněny požadavky tohoto předpisu ve znění série změn 03.
 10.6.
 Smluvní strany, které uplatňují tento předpis, nesmí odmítnout udělit rozšíření schválení podle předchozích sérií změn tohoto předpisu.
 10.7.
 Smluvní strany, které uplatňují tento předpis, musí nadále udílet schválení pro typy vozidel, které splňují požadavky tohoto předpisu ve znění předchozích sérií změn, po dobu 72 měsíců, jež následují po datu vstupu série změn 03 v platnost.
 10.8.
 Žádná ze smluvních stran, které uplatňují tento předpis, nesmí odmítnout národní nebo regionální schválení typu vozidla schváleného podle série změn 03 tohoto předpisu.
 10.9.
 Schválení vozidel podle předchozích sérií změn zůstanou platná i po vstupu série změn 03 tohoto předpisu v platnost, a smluvní strany, které uplatňují tento předpis, musí tato schválení nadále uznávat.
 11.
 Názvy a adresy technických zkušeben odpovědných za provádění schvalovacích zkoušek a názvy a adresy schvalovacích orgánů
 Strany dohody, které uplatňují tento předpis, sdělí sekretariátu Organizace spojených národů názvy a adresy technických zkušeben, jež provádějí schvalovací zkoušky, jakož i názvy a


text:
adresy schvalovacích orgánů, které schválení udělují a jimž se zasílají formuláře potvrzující udělení nebo odmítnutí nebo rozšíření nebo odnětí schválení vydané v jiných zemích.
 (1) Podle definice Úplného usnesení o konstrukci vozidel (R.E.3), dokument ECE/TRANS/WP.29/78/Rev.6, bod 2.
 (2) Rozlišovací čísla smluvních stran dohody z roku 1958 jsou uvedena v příloze 3 Úplného usnesení o konstrukci vozidel (R.E.3), dokument ECE/TRANS/WP.29/78/Rev. 6 – http://www.unece.org/trans/main/wp29/wp29wgs/wp29gen/wp29resolutions.html
 PŘÍLOHA 1
 DOKUMENTACE SCHVÁLENÍ TYPU PODLE EHK
 ČÁST 1
 VZOR INFORMAČNÍHO DOKUMENTU
 Podle předpisu č. 29 týkajícího se schválení typu kabiny
 Následující informace se případně předkládají v trojím vyhotovení i se soupisem obsahu. Předkládají-li se výkresy, musí být dodány ve vhodném měřítku a s dostatečnými podrobnosti na archu formátu A4, nebo musí být na tento formát složeny. Případné fotografie musí být dostatečně podrobné.
 1.
 Všeobecně: ...
 1.1
 Značka (obchodní název výrobce): ...
 1.2
 Typ: ...
 1.3
 Způsob označení typu, je-li na vozidle vyznačen: ...
 1.3.3
 Umístění tohoto označení: ...
 1.4
 Kategorie vozidla (1): ...
 1.5
 Název a adresa výrobce: ...
 1.6
 Adresa (adresy) montážního závodu (závodů): ...
 2.
 Obecné konstrukční vlastnosti vozidla: ...
 2.1
 Fotografie a/nebo výkresy představitele typu vozidla: ...
 2.2
 Rozměrový výkres celého vozidla: ...
 2.3
 Počet náprav a kol: ...
 2.6
 Umístění a uspořádání motoru: ...
 2.7
 Kabina řidiče (kabina nad motorem nebo kapotová) (2) ...
 2.8
 Řízení: ...
 3.
 Hmotnosti a rozměry (v kg a mm) (případně uveďte odkaz na výkres): ...
 3.1
 Maximální technicky přípustná hmotnost naloženého vozidla udaná výrobcem: ...
 3.2
 Maximální technicky přípustná hmotnost pro přední nápravu nebo nápravy vozidla: ...
 4.
 Kabina ...
 4.1
 Typ kabiny: (normální/s lůžkem/s lůžkem nahoře) (3): ...
 4.2
 Použité materiály a způsoby konstrukce: ...
 4.3
 Uspořádání a počet dveří: ...
 4.4
 Výkresy zámků dveří a zádržných součástí a jejich umístění ve dveřích: ...
 4.5
 Počet sedadel: ...
 4.6
 Body „R“:...
 4.7
 Podrobný popis kabiny typu vozidla, včetně jejích rozměrů, uspořádání a konstrukčních materiálů a jejího uchycení k rámu podvozku: ...
 4.8
 Výkresy kabiny a těch částí vnitřního uspořádání, které mají vliv na prostor pro přežití: ...
 5.
 Řízení: ...
 5.1
 Schematický výkres (schematické výkresy) ovládacího prvku (ovládacích prvků) řízení: ...
 5.2
 Rozsah a způsob případného seřízení ovládacího prvku řízení: ...
 ČÁST 2
 (1) Podle definice Úplného usnesení o konstrukci vozidel (R.E.3), dokument ECE/TRANS/WP.29/78/Rev.6, bod 2.
 (2) „Kabinou nad motorem“ se rozumí uspořádání, kdy je více než polovina délky motoru za nejpřednějším bodem základny čelního skla a hlavice volantu je v přední čtvrtině délky vozidla.
 (3) Nehodící se škrtněte (platí-li více než jedna možnost, není třeba nic škrtat).
 PŘÍLOHA 2
 USPOŘÁDÁNÍ ZNAČEK SCHVÁLENÍ TYPU
 VZOR A
 (viz bod 4.4 tohoto předpisu)
 Výše uvedená značka schválení typu umístěná na vozidle udává, že tento typ vozidla byl schválen v Nizozemsku (E4) pod číslem 03249 z hlediska ochrany cestujících v kabině užitkového vozidla. První dvě číslice čísla schválení typu udávají, že při udělení schválení již předpis č. 29 obsahoval sérii změn 03.
 VZOR B
 Výše uvedená značka schválení typu umístěná na vozidle udává, že tento typ vozidla byl schválen v Nizozemsku (E4) podle předpisů č. 29 a 24 (1).


text:
(V případě druhého z uvedených předpisů činí opravená hodnota absorpčního činitele 1,30 m-1.) Čísla schválení udávají, že v době udělení schválení již předpisy č. 29 a 24 obsahovaly sérii změn 03.
 (1) Druhé číslo je uvedeno pouze jako příklad.
 PŘÍLOHA 3
 POSTUP ZKOUŠKY
 1.
 Dveře
 Před zkouškou musí být dveře kabiny zavřeny, ale nikoli zamčeny.
 2.
 Motor
 Pro účely zkoušky A musí být ve vozidle namontován motor nebo jeho model o stejné hmotnosti, rozměrech a stejném způsobu montáže.
 3.
 Kabina
 Kabina musí být vybavena mechanismem řízení, volantem, přístrojovou deskou a sedadly řidiče a spolujezdce. Volant a místo k sezení se nastaví do polohy pro běžné používání udané výrobcem.
 4.
 Ukotvení kabiny
 Pro účely zkoušky A musí být kabina namontována na vozidle. Pro účely zkoušek B a C musí být kabina namontována buď na vozidle, nebo na zvláštním rámu, podle volby výrobce. Vozidlo nebo rám musí být uchyceny způsobem předepsaným v dodatku 1 k této příloze.
 5.
 Zkouška čelním nárazem (zkouška A)
 Obrázek 1
 Zkouška čelním nárazem (zkouška A)
 5.1.
 Nárazové těleso musí být z oceli a jeho hmotnost rovnoměrně rozložena; hmotnost nárazového tělesa nesmí být nižší než 1 500 kg. Jeho nárazová plocha, pravoúhlá a rovná, musí mít šířku 2 500 mm a výšku 800 mm (viz písmena b a h na obr. 1). Hrany musí být zaobleny poloměrem křivosti 10 mm ±5 mm.
 5.2.
 Celek nárazového tělesa musí být proveden jako pevná konstrukce. Nárazové těleso se volně zavěsí dvěma táhly pevně k němu uchycenými a vzdálenými od sebe nejméně 1 000 mm (viz písmeno f na obr. 1). Táhla musí být dlouhá nejméně 3 500 mm, měřeno od osy zavěšení ke geometrickému středu nárazového tělesa (viz písmeno L na obr. 1).
 5.3.
 Nárazové těleso se umístí tak, aby ve svislé poloze:
 5.3.1.
 se jeho nárazová plocha dotýkala nejpřednější části vozidla;
 5.3.2.
 jeho těžiště bylo c = 50 mm + 5/-0 mm pod bodem „R“ sedadla řidiče, a
 5.3.3.
 jeho těžiště bylo ve střední podélné rovině vozidla.
 5.4.
 Nárazové těleso musí na kabinu narazit čelně ve směru zadní části kabiny. Směr nárazu musí být vodorovný a rovnoběžný se střední podélnou rovinou vozidla.
 5.5.
 Nárazová energie musí být:
 5.5.1.
 29,4 kJ pro vozidla kategorie N1 a vozidla kategorie N2 s hrubou hmotností nepřesahující 7,5 t.
 5.5.2.
 55 kJ pro vozidla kategorie N3 a vozidla kategorie N2 s hrubou hmotností přesahující 7,5 t.
 6.
 Zkouška čelním nárazem na sloupek (zkouška B)
 Obrázek 2
 Zkouška čelním nárazem na sloupek (zkouška B)
 6.1.
 Nárazové těleso musí být provedeno jako pevná konstrukce a jeho hmotnost musí být rovnoměrně rozložena; jeho hmotnost nesmí být nižší než 1 000 kg. Nárazové těleso musí být válcového tvaru s průměrem válce d 600 ±50 mm a délkou b nejméně 2 500 mm. Hrany musí být zaobleny poloměrem křivosti nejméně 1,5 mm.
 6.2.
 Celek nárazového tělesa musí být proveden jako pevná konstrukce. Nárazové těleso se zavěsí volně dvěma táhly pevně k němu uchycenými a vzdálenými od sebe nejméně 1 000 mm. Táhla musí být dlouhá nejméně L = 3 500


text:
mm, měřeno od osy zavěšení ke geometrickému středu nárazového tělesa.
 6.3.
 Nárazové těleso se umístí tak, aby ve svislé poloze:
 6.3.1.
 se jeho nárazová plocha dotýkala nejpřednější části vozidla;
 6.3.2.
 jeho střední podélná osa byla vodorovná a kolmá ke střední podélné svislé rovině kabiny;
 6.3.3.
 jeho těžiště bylo uprostřed mezi nejnižším a nejvyšším bodem rámu čelního skla, měřeno podél čelního skla a podél střední podélné svislé roviny kabiny;
 6.3.4.
 jeho těžiště bylo ve střední podélné rovině kabiny;
 6.3.5.
 jeho délka byla rovnoměrně rozložena přes šířku vozidla a přečnívala celou šířku obou sloupků A.
 6.4.
 Nárazové těleso musí na kabinu narazit čelně ve směru zadní části kabiny. Směr nárazu musí být vodorovný a rovnoběžný se střední podélnou rovinou vozidla.
 6.5.
 Nárazová energie musí být 29,4 kJ.
 7.
 Zkouška pevnosti střechy (zkouška C)
 Obrázek 3
 Zkouška pevnosti střechy (zkouška C)
 7.1.
 Pro vozidla kategorie N2 s hrubou hmotností přesahující 7,5 t a vozidla kategorie N3 se obě zkoušky popsané v bodech 7.3 a 7.4 níže provedou na téže kabině, v uvedeném pořadí.
 7.2.
 Pro vozidla kategorie N2 s hrubou hmotností nepřesahující 7,5 t a vozidla kategorie N1 se provede pouze zkouška popsaná v bodě 7.4 níže.
 7.3.
 Dynamické předcházející zatížení vozidel kategorie N2 s hrubou hmotností přesahující 7,5 t a vozidel kategorie N3 (viz P1 na obr. 3).
 7.3.1.
 Nárazové těleso musí být provedeno jako pevná konstrukce a jeho hmotnost musí být rovnoměrně rozložena; hmotnost nárazového tělesa nesmí být nižší než 1 500 kg.
 7.3.2.
 Nárazová plocha nárazového tělesa musí být pravoúhlá a rovná. Její rozměry musí být dostatečně velké, aby při nastavení v souladu s bodem 7.3.3 níže nedošlo ke kontaktu mezi kabinou a hranami nárazového tělesa.
 Pokud je jako nárazové těleso použito kyvadlo, zavěsí se volně dvěma táhly pevně k němu uchycenými a vzdálenými od sebe nejméně 1 000 mm. Vzdálenost mezi osou zavěšení a geometrickým středem nárazového tělesa nesmí být menší než 3 500 mm.
 7.3.3.
 Nárazové těleso a/nebo kabina se nastaví tak, aby v okamžiku nárazu:
 7.3.3.1.
 nárazová plocha nárazového tělesa svírala úhel 20° se střední podélnou rovinou kabiny. Nárazové těleso nebo kabina mohou být nakloněny; pokud je jako nárazové těleso použito kyvadlo, kabina nesmí být nakloněna a musí být umístěna ve vodorovné poloze;
 7.3.3.2.
 nárazová plocha nárazového tělesa pokrývala celou délku horní části boku kabiny;
 7.3.3.3.
 střední podélná osa nárazového tělesa byla vodorovná a rovnoběžná se střední podélnou rovinou kabiny.
 7.3.4.
 Nárazové těleso musí narazit na horní část boku kabiny tak, aby v okamžiku nárazu byly splněny požadavky uvedené v bodě 7.3.3 výše. Směr nárazu musí být kolmý k povrchu nárazového tělesa a ke střední podélné ose kabiny. Lze pohybovat buď nárazovým tělesem, nebo kabinou, dokud v okamžiku nárazu nejsou splněny požadavky na nastavení.
 7.3.5.
 Nárazová energie musí být minimálně 17,6 kJ.
 7.4.
 Zkouška pevnosti střechy (viz P2 na obr. 3)
 7.4.1.
 Zatěžovací zařízení musí být vyrobeno z oceli a jeho hmotnost musí být rovnoměrně rozložena.
 7.4.2.
 Zatěžovací plocha zařízení musí být pravoúhlá a rovná. Její rozměry musí být dostatečně velké, aby při nastavení v souladu s


text:
bodem 7.4.4 níže nedošlo ke kontaktu mezi kabinou a hranami zařízení.
 7.4.3.
 Lineární ložiskový systém může být vložen mezi zkušební zařízení a jeho rám tak, aby případně umožnil boční pohyb střechy kabiny směrem od boku, na který byl vykonán náraz ve fázi předcházejícího zatížení podle bodu 6.3.
 7.4.4.
 Zatěžovací zařízení se v průběhu zkoušky nastaví tak, aby:
 7.4.4.1.
 bylo rovnoběžné s rovinou podvozku x–y;
 7.4.4.2.
 se pohybovalo rovnoběžně se svislou osou podvozku;
 7.4.4.3.
 zatěžovací plocha zařízení pokrývala celou oblast střechy kabiny.
 7.4.5.
 Zkušebním zařízením se na střechu kabiny vyvíjí statické zatížení, které odpovídá maximální povolené hmotnosti pro přední nápravu nebo nápravy vozidla, maximálně však zatížení 98 kN.
 Dodatek 1
 POKYNY PRO UCHYCENÍ VOZIDEL NA ZKUŠEBNÍ STAV
 1.
 Všeobecné pokyny pro uchycení
 1.1.
 Musí se přijmout opatření, aby se zajistilo, že se vozidlo při zkoušce znatelně neposune. Za tímto účelem se zabrzdí ruční brzdou, zařadí se rychlostní stupeň a přední kola se zablokují klíny.
 1.2.
 Kotevní řetězy nebo lana
 Každý kotevní řetěz nebo lano musí být z oceli a musí mít pevnost v tahu nejméně 10 tun.
 1.3.
 Blokování rámu podvozku
 Podélníky rámu podvozku musí spočívat na dřevěných blocích, pevných kompozitních blocích a/nebo seřiditelných kovových úchytech po celé jejich šířce a v délce nejméně 150 mm. Přední hrany bloků nesmí být umístěny před nejzazším bodem kabiny, ani za středem rozvoru (viz obr. 1 níže). Na žádost výrobce se rám podvozku nastaví do polohy, kterou zaujímá při plném zatížení vozidla.
 1.4.
 Podélné uchycení
 Zpětný pohyb rámu podvozku musí být omezen řetězy nebo lany A, které jsou uchyceny k přídi rámu podvozku souměrně vzhledem k jeho podélné ose, přičemž vzdálenost mezi body uchycení musí být nejméně 600 mm. Jakmile se řetězy nebo lana napnou, musí svírat s horizontálou úhel nejvýše 25° směrem k zemi a jejich průmět na vodorovnou rovinu musí svírat s podélnou osou vozidla úhel nejvýše 10° (viz obr. 1 níže). Řetězy nebo lana se mohou křížit.
 1.5.
 Napnutí řetězů nebo lan a zakotvení vzadu
 Pro účely zkoušek A a B se řetěz nebo lano C nejdříve napne silou přibližně 1 kN. Poté se napnou čtyři řetězy nebo lana A a B a řetěz nebo lano C se vystaví tažné síle nejméně 10 kN. Úhel, který svírá řetěz nebo lano C s horizontálou, nesmí přesáhnout 15°. Svislé blokovací zatížení s hodnotou nejméně 500 N musí působit v bodě D mezi rám podvozku a zem (viz obr. 1 níže). Pro účely zkoušky C se řetězy nebo lana B popsané výše nahradí řetězy nebo lany E a F (viz obr. 2 níže).
 1.6.
 Rovnocenná montáž
 Na žádost výrobce je možno provést zkoušku s kabinou namontovanou na speciálním rámu, pokud je prokázáno, že tento způsob montáže je rovnocenný s montáží na vozidle.
 2.
 Čelní náraz
 2.1.
 Kabina namontovaná na vozidle
 Zkouška A se provede s kabinou namontovanou na vozidle podle popisu v bodě 1.
 2.1.1.
 Boční uchycení
 Boční pohyb musí být omezen řetězy nebo lany B, které jsou uchyceny k rámu podvozku souměrně vzhledem k jeho podélné ose. Body uchycení na podvozku musí být