text:
bodu 5.1.3 se musí opakovat.
 5.1.5.3.
 Před ukončením doby odstavení se musí měřicí komora několik minut provětrávat, dokud není dosaženo stabilního pozadí vodíku. Směšovací ventilátor (ventilátory) v komoře se v této době uvede (uvedou) v činnost.
 5.1.5.4.
 Bezprostředně před zkouškou se analyzátor vodíku nastaví na nulu a seřídí se jeho rozsah.
 5.1.5.5.
 Po ukončení odstavení se zkoušené vozidlo s vypnutým motorem, s otevřenými okny a s otevřeným zavazadlovým prostorem přemístí do měřicí komory.
 5.1.5.6.
 Vozidlo se připojí k síti. Systém REESS se nabíjí postupem nabíjení s nabíječkou vykazující poruchu uvedeným v bodě 5.1.5.9.
 5.1.5.7.
 Dveře komory se uzavřou a plynotěsně utěsní do dvou minut od elektrického spuštění postupu nabíjení s nabíječkou vykazující poruchu.
 5.1.5.8.
 Pro účely zkoušky emisí vodíku se za počátek nabíjení s nabíječkou vykazující poruchu považuje okamžik, kdy je komora utěsněna. Změří se koncentrace vodíku, teplota a barometrický tlak, které slouží jako počáteční hodnoty CH2i, Ti a Pi pro zkoušku nabíjení s nabíječkou vykazující poruchu.
 Tyto hodnoty se použijí pro výpočet emisí vodíku (příloha 8 bod 6). Teplota prostředí T v komoře nesmí být při nabíjení s nabíječkou vykazující poruchu nižší než 291 K a vyšší než 295 K.
 5.1.5.9.
 Postup nabíjení s nabíječkou vykazující poruchu
 Nabíjení s nabíječkou vykazující poruchu se provádí vhodnou nabíječkou a skládá se z těchto kroků:
 a)
 nabíjení konstantním proudem po dobu t'1;
 b)
 nabíjení maximálním proudem podle doporučení výrobce po dobu 30 minut. Během této fáze nabíječka dodává maximální proud podle doporučení výrobce.
 5.1.5.10.
 Bezprostředně před koncem zkoušky se analyzátor vodíku nastaví na nulu a seřídí se jeho rozsah.
 5.1.5.11.
 Zkouška se ukončí v čase t'1 + 30 minut od začátku počátečního odběru podle bodu 5.1.5.8. Zaznamenají se různé uplynulé časy. Měří se koncentrace vodíku, teplota a barometrický tlak, které slouží jako konečné hodnoty CH2f, Tf a Pf pro zkoušku nabíjení s nabíječkou vykazující poruchu a které se použijí při výpočtu podle přílohy 8 bodu 6.
 5.2. Zkouška založená na konstrukčních částech
 5.2.1.
 Příprava systému REESS
 Musí se zkontrolovat stárnutí systému REESS, které prokáže, že systém REESS absolvoval nejméně 5 standardních cyklů (jak je specifikováno v příloze 8 dodatku 1).
 5.2.2.
 Vybití systému REESS
 Systém REESS se vybíjí při 70 ± 5 % svého jmenovitého výkonu.
 Vybíjení se ukončí, jakmile se dosáhne minimálního stavu nabití specifikovaného výrobcem.
 5.2.3.
 Odstavení
 Do 15 minut od ukončení vybíjení systému REESS podle bodu 5.2.2 a ještě před začátkem zkoušky emisí vodíku se systém REESS musí odstavit při teplotě 293 ± 2 K na dobu nejméně 12 hodin a nejdéle 36 hodin.
 5.2.4.
 Zkouška emisí vodíku při běžném nabíjení
 5.2.4.1.
 Před ukončením doby odstavení systému REESS se musí měřicí komora několik minut provětrávat, dokud se nedosáhne stabilního pozadí vodíku. Směšovací ventilátor (ventilátory) v komoře se v této době uvede (uvedou) v činnost.
 5.2.4.2.
 Bezprostředně před zkouškou se analyzátor vodíku nastaví na nulu a seřídí se jeho rozsah.
 5.2.4.3.
 Po ukončení odstavení se systém REESS přesune do měřicí komory.
 5.2.4.4.
 Systém REESS se nabíjí běžným postupem uvedeným v bodě 5.2.4.7.
 5.2.4.5.
 Komora se uzavře a plynotěsně utěsní do


text:
dvou minut od elektrického spuštění postupu běžného nabíjení.
 5.2.4.6.
 Pro účely zkoušky emisí vodíku se za počátek běžného nabíjení považuje okamžik utěsnění komory. Změří se koncentrace vodíku, teplota a barometrický tlak, které slouží jako počáteční hodnoty CH2i, Ti a Pi pro zkoušku běžného nabíjení.
 Tyto hodnoty se použijí pro výpočet emisí vodíku (příloha 8 bod 6). Teplota prostředí T v komoře nesmí být v průběhu běžného nabíjení nižší než 291 K a vyšší než 295 K.
 5.2.4.7.
 Postup běžného nabíjení
 Běžné nabíjení se provádí vhodnou nabíječkou a skládá se z těchto kroků:
 a)
 nabíjení konstantním proudem po dobu t1;
 b)
 přebíjení konstantním proudem po dobu t2. Přebíjecí proud je určen výrobcem a odpovídá proudu používanému při vyrovnávacím nabíjení.
 Kritériem pro ukončení nabíjení systému REESS je automatické přerušení nabíjení nabíječkou po uplynutí doby nabíjení t1 + t2. Tato doba nabíjení je omezena na t1 + 5 h, a to i v případě, že vhodné přístroje jednoznačně signalizují, že systém REESS ještě není plně nabit.
 5.2.4.8.
 Bezprostředně před koncem zkoušky se analyzátor vodíku nastaví na nulu a seřídí se jeho rozsah.
 5.2.4.9.
 Perioda odběru vzorku emisí končí t1 + t2 nebo t1 + 5 h po začátku počátečního odběru podle bodu 5.2.4.6. Zaznamenají se různé uplynulé časy. Měří se koncentrace vodíku, teplota a barometrický tlak, které slouží jako konečné hodnoty CH2f, Tf a Pf pro zkoušku běžného nabíjení a které se použijí při výpočtu podle přílohy 8 bodu 6.
 5.2.5.
 Zkouška emisí vodíku s nabíječkou vykazující poruchu
 5.2.5.1.
 Zkušební postup se zahájí ve lhůtě sedmi dnů po dokončení zkoušky podle bodu 5.2.4, začíná vybitím systému REESS vozidla v souladu s bodem 5.2.2.
 5.2.5.2.
 Kroky postupu podle bodu 5.2.3 se musí opakovat.
 5.2.5.3.
 Před ukončením doby odstavení se musí měřicí komora několik minut provětrávat, dokud není dosaženo stabilního pozadí vodíku. Směšovací ventilátor (ventilátory) v komoře se v této době uvede (uvedou) v činnost.
 5.2.5.4.
 Bezprostředně před zkouškou se analyzátor vodíku nastaví na nulu a seřídí se jeho rozsah.
 5.2.5.5.
 Po ukončení odstavení se systém REESS přesune do měřicí komory.
 5.2.5.6.
 Systém REESS se nabíjí postupem nabíjení s nabíječkou vykazující poruchu uvedeným v bodě 5.2.5.9.
 5.2.5.7.
 Komora se uzavře a plynotěsně utěsní do dvou minut od elektrického spuštění postupu nabíjení s nabíječkou vykazující poruchu.
 5.2.5.8.
 Pro účely zkoušky emisí vodíku se za počátek nabíjení s nabíječkou vykazující poruchu považuje okamžik, kdy je komora utěsněna. Změří se koncentrace vodíku, teplota a barometrický tlak, které slouží jako počáteční hodnoty CH2i, Ti a Pi pro zkoušku nabíjení s nabíječkou vykazující poruchu.
 Tyto hodnoty se použijí pro výpočet emisí vodíku (příloha 8 bod 6). Teplota prostředí T v komoře nesmí být při nabíjení s nabíječkou vykazující poruchu nižší než 291 K a vyšší než 295 K.
 5.2.5.9.
 Postup nabíjení s nabíječkou vykazující poruchu
 Nabíjení s nabíječkou vykazující poruchu se provádí vhodnou nabíječkou a skládá se z těchto kroků:
 a)
 nabíjení konstantním proudem po dobu t'1;
 b)
 nabíjení maximálním proudem podle doporučení výrobce po dobu 30 minut. Během této fáze nabíječka dodává maximální proud podle doporučení výrobce.
 5.2.5.10.
 Bezprostředně

type: contracts

jurisdiction: EU


text:
před koncem zkoušky se analyzátor vodíku nastaví na nulu a seřídí se jeho rozsah.
 5.2.5.11.
 Zkouška se ukončí v čase t'1 + 30 minut od začátku počátečního odběru podle bodu 5.2.5.8. Zaznamenají se různé uplynulé časy. Měří se koncentrace vodíku, teplota a barometrický tlak, které slouží jako konečné hodnoty CH2f, Tf a Pf pro zkoušku nabíjení s nabíječkou vykazující poruchu a které se použijí při výpočtu podle bodu 6.
 6. Výpočet
 Na základě zkoušek emisí vodíku popsaných v bodě 5 lze vypočítat emise vodíku při běžném nabíjení a při nabíjení s nabíječkou vykazující poruchu. Emise vodíku z každé z těchto fází se vypočtou z počáteční a konečné koncentrace vodíku, teploty a tlaku v komoře a z čistého objemu komory.
 Použije se vzorec:
 kde:
 MH2
 =
 hmotnost vodíku, v gramech
 CH2
 =
 měřená koncentrace vodíku v komoře, v ppm objemových
 V
 =
 čistý objem komory v metrech krychlových (m3), korigovaný o objem vozidla s otevřenými okny a zavazadlovým prostorem. Není-li objem vozidla znám, odečte se objem 1,42 m3
 Vout
 =
 kompenzační objem při teplotě a tlaku v průběhu zkoušky, v m3
 T
 =
 teplota prostředí v komoře, v K
 P
 =
 absolutní tlak v komoře, v kPa
 k
 =
 2,42
 kde:
 i je počáteční hodnota,
 f je konečná hodnota.
 6.1. Výsledky zkoušky
 Hmotnosti emisí vodíku systému REESS jsou:
 MN = hmotnost emisí vodíku při běžném nabíjení, v gramech
 MD = hmotnost emisí vodíku při nabíjení s nabíječkou vykazující poruchu, v gramech
 Dodatek 1 přílohy 8
 Kalibrace přístrojů pro zkoušení emisí vodíku
 1. Četnost kalibrace a metody
 Všechny přístroje se musí kalibrovat před prvním použitím a potom tak často, jak je třeba, v každém případě v měsíci před zkouškou pro schválení typu. V tomto dodatku jsou popsány metody kalibrace, které se použijí.
 2. Kalibrace komory
 2.1. Počáteční stanovení vnitřního objemu komory
 2.1.1.
 Před prvním použitím komory se vnitřní objem komory stanoví níže uvedeným způsobem. Pečlivě se změří vnitřní rozměry komory a zohlední se veškeré nepravidelnosti, jako jsou vyztužovací opěry. Z těchto měření se stanoví vnitřní objem komory.
 Komora musí být v době, kdy je v ní udržována teplota prostředí 293 K, zablokována na definovaném objemu. Tento jmenovitý objem musí být opakovatelný s přesností ± 0,5 % uváděné hodnoty.
 2.1.2.
 Vnitřní čistý objem se určí odečtením 1,42 m3 z vnitřního objemu komory. Alternativně se místo 1,42 m3 může použít objem zkušebního vozidla s otevřeným zavazadlovým prostorem a okny nebo objem systému REESS.
 2.1.3.
 Komora musí být zkontrolována podle přílohy 8 bodu 2.3. Pokud hmotnost vodíku nesouhlasí s napuštěnou hmotností o více než ± 2 %, vyžaduje se náprava.
 2.2. Stanovení emisí pozadí v komoře
 Tímto postupem se potvrdí, že komora neobsahuje žádné materiály, které emitují významná množství vodíku. To se ověří při uvedení komory do provozu, dále po jakékoliv činnosti v komoře, která může ovlivnit emise pozadí, a to alespoň jednou za rok.
 2.2.1.
 Komora s proměnlivým objemem může být provozována jak v provedení s blokovaným objemem, tak v provedení s neblokovaným objemem, jak je popsáno v bodě 2.1.1. Teplota prostředí musí být


text:
po níže uvedenou dobu čtyř hodin udržována na hodnotě 293 K ± 2 K.
 2.2.2.
 Komora může být utěsněna a směšovací ventilátor může být v činnosti po dobu 12 hodin před tím, než začne čtyřhodinový časový úsek pro stanovení pozadí emisí vodíku v komoře.
 2.2.3.
 Analyzátor (je-li třeba) se zkalibruje, potom se nastaví na nulu a seřídí se jeho měřicí rozsah.
 2.2.4.
 Komora se provětrává, dokud se nedocílí ustálené hodnoty vodíku, a pokud směšovací ventilátor ještě není v činnosti, musí se zapnout.
 2.2.5.
 Komora se utěsní a změří se koncentrace pozadí vodíku, teplota a barometrický tlak. Tak se získají počáteční hodnoty CH2i, Ti a Pi, které se použijí při výpočtu pozadí komory.
 2.2.6.
 Komora se ponechá nerušeně se zapnutým směšovacím ventilátorem po dobu čtyř hodin.
 2.2.7.
 Na konci této doby se stejným analyzátorem změří koncentrace vodíku v komoře. Změří se i teplota a barometrický tlak. To jsou konečné hodnoty CH2f, Tf a Pf.
 2.2.8.
 Změna hmotnosti vodíku v komoře během zkoušky se vypočte podle přílohy 8 bodu 2.4 a nesmí překročit hodnotu 0,5 g.
 2.3. Kalibrace a zkouška schopnosti zadržet vodík v komoře
 Kalibrace a zkouška schopnosti zadržet vodík v komoře ověřuje objem vypočtený podle bodu 2.1 a slouží též k měření případných úniků. Únik netěsnostmi komory se musí určit při uvedení komory do provozu, po jakékoli operaci v komoře, která by mohla ovlivnit její těsnost, a následně nejméně jednou za měsíc. Pokud bylo šest po sobě následujících měsíčních ověření schopnosti zadržet vodík úspěšně provedeno bez jakékoliv opravy, může být únik netěsnostmi komory až do té doby, dokud nebude vyžadována oprava, určován čtvrtletně.
 2.3.1.
 Komora se provětrává, dokud se nedocílí ustálené koncentrace vodíku. Směšovací ventilátor se zapne, pokud ještě není v činnosti. Analyzátor vodíku se nastaví na nulu a případně se znovu kalibruje a seřídí se jeho měřicí rozsah.
 2.3.2.
 Komora se zablokuje v poloze jmenovité hodnoty objemu.
 2.3.3.
 Systém regulace teploty prostředí se zapne (pokud již nepracuje) a nastaví na počáteční teplotu 293 K.
 2.3.4.
 Jakmile se teplota v komoře stabilizuje na 293 K ± 2 K, komora se utěsní a změří se koncentrace pozadí, teplota a barometrický tlak. Tak se získají počáteční hodnoty CH2i, Ti a Pi, které se použijí při kalibraci komory.
 2.3.5.
 Komora se odblokuje ze jmenovité hodnoty objemu.
 2.3.6.
 Do komory se vpustí asi 100 g vodíku. Hmotnost vodíku se změří s přesností ± 2 % měřené hodnoty.
 2.3.7.
 Obsah komory se po dobu pěti minut nechá promísit a pak se změří koncentrace vodíku, teplota a barometrický tlak. Tak se získají konečné hodnoty CH2f, Tf a Pf pro kalibraci komory a zároveň počáteční hodnoty CH2i, Ti a Pi pro zkoušku schopnosti zadržet vodík.
 2.3.8.
 Na základě hodnot podle bodů 2.3.4 a 2.3.7 a vzorce v bodě 2.4 se vypočte hmotnost vodíku v komoře. Výsledek se nesmí lišit o více než ± 2 % od hmotnosti vodíku naměřené podle bodu 2.3.6.
 2.3.9.
 Obsah komory se musí nechat promísit po dobu nejméně 10 hodin. Po uplynutí této doby se změří a zaznamená konečná koncentrace vodíku, teplota a


text:
barometrický tlak. Tak se získají konečné hodnoty CH2f, Tf a Pf pro zkoušku schopnosti zadržet vodík.
 2.3.10.
 Pomocí vzorce v bodě 2.4 se z hodnot změřených podle bodů 2.3.7 a 2.3.9 vypočte hmotnost vodíku. Tato hmotnost se nesmí lišit o více než 5 % od hmotnosti vodíku zjištěné podle bodu 2.3.8.
 2.4. Výpočet
 Ke stanovení pozadí vodíku v komoře a míry úniku se použije výpočet změny čisté hmotnosti vodíku v komoře. Pro výpočet změny hmotnosti se použije následující vzorec a počáteční a konečné hodnoty koncentrací vodíku, teploty a barometrického tlaku.
 kde:
 MH2
 =
 hmotnost vodíku, v gramech
 CH2
 =
 měřená koncentrace vodíku v komoře, v ppm objemových
 V
 =
 objem komory v metrech krychlových (m3) změřený podle bodu 2.1.1
 Vout
 =
 kompenzační objem při teplotě a tlaku v průběhu zkoušky, v m3
 T
 =
 teplota prostředí v komoře, v K
 P
 =
 absolutní tlak v komoře, v kPa
 k
 =
 2,42
 kde:
 i je počáteční hodnota,
 f je konečná hodnota.
 3. Kalibrace analyzátoru vodíku
 Analyzátor se kalibruje vodíkem se vzduchem a čištěným syntetickým vzduchem. Viz příloha 8 bod 4.8.2.
 Každý z obvykle používaných pracovních rozsahů se zkalibruje následujícím postupem:
 3.1.
 Stanoví se kalibrační křivka z nejméně pěti kalibračních bodů rozložených co nejrovnoměrněji v pracovním rozsahu. Jmenovitá koncentrace kalibračního plynu s nejvyšší koncentrací má být alespoň 80 % plného rozsahu stupnice.
 3.2.
 Metodou nejmenších čtverců se vypočte kalibrační křivka. Pokud je výsledný stupeň polynomu vyšší než tři, musí být počet kalibračních bodů rovný nejméně tomuto stupni polynomu zvýšenému o dvě.
 3.3.
 Kalibrační křivka se nesmí lišit o více než 2 % od jmenovité hodnoty každého kalibračního plynu.
 3.4.
 Pomocí koeficientů polynomu odvozeného podle bodu 3.2 se sestaví tabulka, ve které je uvedena závislost hodnot naměřených na analyzátoru a skutečných koncentrací. Tabulka nesmí mít kroky větší než 1 % plného rozsahu stupnice. Tabulka se sestaví pro každý kalibrovaný rozsah analyzátoru.
 Tabulka musí obsahovat i další důležité údaje, jako jsou:
 a)
 datum kalibrace;
 b)
 případně údaje potenciometru pro měřicí rozsah a nulu;
 c)
 jmenovitá stupnice;
 d)
 referenční údaje o každém použitém kalibračním plynu;
 e)
 skutečné a naměřené hodnoty každého použitého kalibračního plynu společně s rozdíly v %;
 f)
 kalibrační tlak analyzátoru.
 3.5.
 Lze použít i alternativní metody (např. počítač, elektronicky řízené přepínání rozsahů), pokud se technické zkušebně prokáže, že tyto metody zajišťují odpovídající přesnost.
 Dodatek 2 přílohy 8
 Základní vlastnosti rodiny vozidel
 1.
 Parametry definující rodinu vozidel ve vztahu k emisím vodíku
 Rodina může být definována základními konstrukčními parametry, které musí být společné pro vozidla v téže rodině. V některých případech se parametry mohou navzájem ovlivňovat. Zohledněny musí být i tyto vlivy, aby se zajistilo, že do rodiny jsou zahrnuta pouze vozidla s podobnými vlastnostmi emisí vodíku.
 2.
 Za tímto účelem se z hlediska emisí vodíku pokládají za stejné takové typy vozidel, jejichž níže popsané parametry jsou shodné.
 Systém REESS:
 a)
 obchodní název nebo značka systému REESS;
 b)
 označení všech typů elektrochemických článků;
 c)
 počet článků systému REESS;
 d)
 počet subsystémů systému REESS;
 e)
 jmenovité napětí systému REESS (V);
 f)
 energie systému REESS


text:
(kWh);
 g)
 poměr plynové kombinace (v %):
 h)
 typ (typy) odvětrání systému REESS (subsystému (subsystémů) REESS);
 i)
 typ systému chlazení (v příslušných případech).
 Palubní nabíječka:
 a)
 značka a typ jednotlivých částí nabíječky;
 b)
 jmenovitý výstupní výkon (kW);
 c)
 maximální nabíjecí napětí (V);
 d)
 maximální nabíjecí proud (A);
 e)
 značka a typ případné řídicí jednotky;
 f)
 pracovní schéma, ovladače a bezpečnost;
 g)
 charakteristiky nabíjecích dob.
 PŘÍLOHA 9
 Zkušební postupy pro systém REESS
 Dodatek 1 přílohy 9
 Postup pro provádění standardního cyklu
 Standardní cyklus se zahájí standardním vybíjením, po němž následuje standardní nabíjení. Standardní cyklus proběhne při teplotě prostředí 20 ± 10 °C.
 Standardní vybíjení:
 Rychlost vybíjení:
 Postup vybíjení, včetně kritérií pro jeho ukončení, stanoví výrobce. Není-li postup stanoven, musí se jednat o vybíjení proudem 1C u úplného systému REESS a subsystémů REESS.
 Mez vybití (koncové napětí):
 specifikuje výrobce
 U úplného vozidla stanoví výrobce postup vybíjení pomocí dynamometru. Ukončení vybíjení bude v souladu s ovládacími prvky vozidla.
 Pauza po vybití:
 minimálně 15 minut
 Standardní nabíjení:
 Postup nabíjení stanoví výrobce. Není-li postup stanoven, musí se jednat o nabíjení proudem C/3. Nabíjení pokračuje, dokud není normálně ukončeno. Ukončení nabíjení musí být v souladu s bodem 2 dodatku 2 k příloze 9 pro systém REESS nebo subsystém REESS.
 U úplného vozidla, které může být nabíjeno vnějším zdrojem, stanoví výrobce postup nabíjení pomocí vnějšího elektrického napájecího zdroje. U úplného vozidla, které lze nabíjet pomocí zdrojů energie ve vozidle, stanoví výrobce postup nabíjení pomocí dynamometru. Ukončení nabíjení bude v souladu s ovládacími prvky vozidla.
 Dodatek 2 přílohy 9
 Postup pro úpravu stavu nabití
 1.
 Úprava stavu nabití se provede při teplotě prostředí 20 ± 10 °C v případě zkoušek na vozidle a teplotě 22 ± 5 °C v případě zkoušek založených na konstrukčních částech.
 2.
 Úprava stavu nabití zkoušeného zařízení se provede podle jednoho z následujících postupů. Jsou-li možné různé postupy nabíjení, použije se pro nabíjení systému REESS ten postup, kterým lze dosáhnout nejvyššího stavu nabití:
 a)
 v případě vozidla, jehož systém REESS je konstruován k nabíjení z vnějšího zdroje, se systém REESS nabíjí na nejvyšší stav nabití v souladu s postupem stanoveným výrobcem pro běžný provoz, dokud není postup nabíjení normálně ukončen;
 b)
 v případě vozidla, jehož systém REESS je konstruován tak, aby byl nabíjen pouze ze zdroje energie ve vozidle, se systém REESS nabíjí na nejvyšší stav nabití, jehož lze dosáhnout při běžném provozu vozidla. Informace o tom, při kterém provozním režimu vozidla lze tohoto stavu nabití dosáhnout, poskytne výrobce;
 c)
 pokud je jako zkoušené zařízení použit systém REESS nebo subsystém REESS, zkoušené zařízení se nabíjí na nejvyšší stav nabití v souladu s postupem stanoveným výrobcem pro běžný provoz, dokud není postup nabíjení normálně ukončen. Postupy specifikované výrobcem pro výrobu, servis nebo údržbu lze považovat za odpovídající, pokud dosáhnou stavu nabití rovnocenného stavu za běžných provozních podmínek. Pokud zkoušené zařízení samo neovládá stav nabití, nabíjením se dosáhne stavu nabití o hodnotě nejméně 95 % maximálního běžného provozního stavu nabití stanoveného výrobcem pro konkrétní konfiguraci zkoušeného zařízení.
 3.
 Při zkoušce vozidla nebo subsystému REESS musí stav


text:
nabití u systému REESS, který je konstruován k nabíjení z vnějších zdrojů, odpovídat nejméně 95 % stavu nabití podle bodů 1 a 2 a v případě systému REESS, který je konstruován tak, aby byl nabíjen pouze ze zdroje energie ve vozidle, musí odpovídat nejméně 90 % stavu nabití podle bodů 1 a 2. Stav nabití bude potvrzen metodou poskytnutou výrobcem.
 PŘÍLOHA 9A
 Vibrační zkouška
 1. Účel
 Účelem této zkoušky je ověřit bezpečnost systému REESS ve vibračním prostředí, jemuž bude systém REESS pravděpodobně při běžném provozu vozidla vystaven.
 2. Zařízení
 2.1.
 Tato zkouška se provede buď s úplným systémem REESS, nebo se subsystémem (subsystémy) REESS. Rozhodne-li se výrobce pro zkoušení se subsystémem (subsystémy) REESS, musí prokázat, že výsledek zkoušky přiměřeným způsobem představuje chování úplného systému REESS, pokud jde o jeho bezpečnost za stejných podmínek. Není-li elektronická řídicí jednotka systému REESS zabudována v opláštění článků, není nutné elektronickou řídicí jednotku do zkoušeného zařízení montovat, jestliže o to výrobce požádá.
 2.2.
 Zkoušené zařízení se dobře upevní ke stolci vibračního stroje takovým způsobem, aby se vibrace přenášely přímo na zkoušené zařízení.
 Zkoušené zařízení by mělo být namontováno s původními body upevnění, jak je namontováno ve vozidle, pokud ve zkoušeném zařízení existují.
 3. Postupy
 3.1.
 Obecné zkušební podmínky
 Pro zkoušené zařízení platí tyto podmínky:
 a)
 zkouška se provede při teplotě prostředí 22 ± 5 °C;
 b)
 na začátku zkoušky se provede úprava stavu nabití v souladu s přílohou 9 dodatkem 2;
 c)
 na začátku zkoušky musí být funkční veškerá ochranná zařízení, která mají vliv na funkci (funkce) zkoušeného zařízení, která je (které jsou) relevantní pro výsledek zkoušky.
 3.2.
 Zkušební postupy
 Zkoušené zařízení se vystaví vibracím se sinusovým průběhem vlny a logaritmickým přelaďováním v průběhu 15 minut mezi 7 Hz a 50 Hz a znovu 7 Hz. Tento cyklus se opakuje 12krát po celkovou dobu 3 hodin ve svislém směru montážního nasměrování systému REESS podle specifikace výrobce.
 Vztah mezi frekvencí a zrychlením musí odpovídat tabulce 1:
 Tabulka 1
 Frekvence a zrychlení
 Frekvence (Hz)
 Zrychlení (m/s2)
 7–18
 10
 18–30
 postupně snižované z 10 na 2
 30–50
 2
 Na žádost výrobce se smí použít vyšší míra zrychlení i vyšší maximální frekvence.
 Jako náhradu za hodnoty vztahu mezi frekvencí a zrychlením v tabulce 1 lze na žádost výrobce použít profil vibrační zkoušky stanovený výrobcem vozidla, ověřený pro použití ve vozidle a odsouhlasený technickou zkušebnou. Schválení systému REESS zkoušeného podle této podmínky je omezeno na schválení konkrétního typu vozidla.
 Nebrání-li tomu stav zkoušeného zařízení, provede se po vibracích standardní cyklus popsaný v příloze 8 dodatku 1.
 Zkouška končí pozorováním při teplotě zkušebního prostředí po dobu 1 h.
 PŘÍLOHA 9B
 Tepelný šok a cyklická zkouška
 1. Účel
 Účelem této zkoušky je ověřit odolnost systému REESS vůči náhlým změnám teploty. Systém REESS se musí podrobit určenému počtu teplotních cyklů, přičemž se začíná při teplotě prostředí a následně se pokračuje cyklem při vysoké a nízké teplotě. Simuluje se tak rychlá změna teploty prostředí, které bude systém REESS pravděpodobně během svého provozu vystaven.
 2. Zařízení
 Tato zkouška se provede buď s úplným systémem REESS,


text:
nebo s jeho souvisejícím subsystémem (subsystémy). Rozhodne-li se výrobce pro zkoušení se subsystémem (subsystémy) REESS, musí prokázat, že výsledek zkoušky přiměřeným způsobem představuje chování úplného systému REESS, pokud jde o jeho bezpečnost za stejných podmínek. Není-li elektronická řídicí jednotka systému REESS zabudována v opláštění článků, není nutné elektronickou řídicí jednotku do zkoušeného zařízení montovat, jestliže o to výrobce požádá.
 3. Postupy
 3.1. Obecné zkušební podmínky
 Na začátku zkoušky platí pro zkoušené zařízení tyto podmínky:
 a)
 provede se úprava stavu nabití v souladu s přílohou 9 dodatkem 2;
 b)
 musí být funkční veškerá ochranná zařízení, která by mohla ovlivnit fungování zkoušeného zařízení a která jsou relevantní pro výsledek zkoušky.
 3.2. Zkušební postup
 Zkoušené zařízení se nejméně šest hodin uchovává při zkušební teplotě rovné 60 ± 2 °C nebo vyšší, požaduje-li to výrobce, následně se po dobu nejméně šesti hodin uchovává při zkušební teplotě –40 ± 2 °C nebo nižší, požaduje-li to výrobce. Maximální doba mezi extrémy zkušební teploty je 30 minut. Tento postup se opakuje, dokud se nedokončí nejméně 5 úplných cyklů, a následně se zkoušené zařízení uchovává po dobu 24 hodin při teplotě prostředí 22 ± 5 °C.
 Nebrání-li tomu stav zkoušeného zařízení, provede se po 24hodinovém uskladnění standardní cyklus popsaný v příloze 9 dodatku 1.
 Zkouška končí pozorováním při teplotě zkušebního prostředí po dobu 1 h.
 PŘÍLOHA 9C
 Mechanický ráz
 1. Účel
 Účelem této zkoušky je ověřit bezpečnost systému REESS při setrvačném zatížení, k němuž může dojít při nehodě vozidla.
 2. Instalace
 2.1.
 Tato zkouška se provede buď s úplným systémem REESS, nebo se subsystémem (subsystémy) REESS. Rozhodne-li se výrobce pro zkoušení se subsystémem (subsystémy) REESS, musí prokázat, že výsledek zkoušky přiměřeným způsobem představuje chování úplného systému REESS, pokud jde o jeho bezpečnost za stejných podmínek. Není-li elektronická řídicí jednotka systému REESS zabudována v opláštění článků, není nutné elektronickou řídicí jednotku do zkoušeného zařízení montovat, jestliže o to výrobce požádá.
 2.2.
 Zkoušené zařízení se musí přimontovat ke zkušebnímu upínacímu přípravku pouze pomocí k tomu určených úchytek dodaných za účelem upevnění systému REESS nebo subsystému REESS k vozidlu.
 3. Postupy
 3.1.
 Obecné zkušební podmínky a požadavky
 Pro zkoušku platí tyto podmínky:
 a)
 zkouška se provede při teplotě prostředí 20 ± 10 °C;
 b)
 na začátku zkoušky se provede úprava stavu nabití v souladu s přílohou 9 dodatkem 2;
 c)
 na začátku zkoušky musí být funkční veškerá ochranná zařízení, která mají vliv na funkci zkoušeného zařízení a která jsou relevantní pro výsledek zkoušky.
 3.2.
 Zkušební postup
 Zkoušené zařízení se vystaví zpomalení nebo zrychlení v souladu s rozmezími pro zrychlení, která jsou uvedena v tabulkách 1 až 3. Výrobce rozhodne, zda se zkoušky musí provést v kladném nebo záporném směru nebo v obou směrech.
 Pro každý předepsaný zkušební impuls lze použít samostatné zkoušené zařízení.
 Zkušební impulsy musí být v rozmezí minimální a maximální hodnoty podle tabulek 1 až 3. Doporučí-li to výrobce, lze zkoušené zařízení vystavit vyšší úrovni rázu a/nebo delší době trvání podle maximální hodnoty v tabulkách 1 až 3.
 Obrázek 1 Obecný popis zkušebních impulsů
 Tabulka 1 pro vozidla M1


text:
a N1
 Bod
 Čas (ms)
 Zrychlení (g)
 Podélné
 Příčné
 A
 20
 0
 0
 B
 50
 20
 8
 C
 65
 20
 8
 D
 100
 0
 0
 E
 0
 10
 4,5
 F
 50
 28
 15
 G
 80
 28
 15
 H
 120
 0
 0
 Tabulka 2 pro vozidla M2 a N2
 Bod
 Čas (ms)
 Zrychlení (g)
 Podélné
 Příčné
 A
 20
 0
 0
 B
 50
 10
 5
 C
 65
 10
 5
 D
 100
 0
 0
 E
 0
 5
 2,5
 F
 50
 17
 10
 G
 80
 17
 10
 H
 120
 0
 0
 Tabulka 3 pro vozidla M3 a N3
 Bod
 Čas (ms)
 Zrychlení (g)
 Podélné
 Příčné
 A
 20
 0
 0
 B
 50
 6,6
 5
 C
 65
 6,6
 5
 D
 100
 0
 0
 E
 0
 4
 2,5
 F
 50
 12
 10
 G
 80
 12
 10
 H
 120
 0
 0
 Zkouška končí pozorováním při teplotě zkušebního prostředí po dobu 1 hodiny.
 PŘÍLOHA 9D
 Mechanická neporušenost
 1. Účel
 Účelem této zkoušky je ověřit bezpečnost systému REESS při styčném zatížení, k němuž může dojít při nehodě vozidla.
 2. Zařízení
 2.1.
 Tato zkouška se provede buď s úplným systémem REESS, nebo se subsystémem (subsystémy) REESS. Rozhodne-li se výrobce pro zkoušení se subsystémem (subsystémy) REESS, musí prokázat, že výsledek zkoušky přiměřeným způsobem představuje chování úplného systému REESS, pokud jde o jeho bezpečnost za stejných podmínek. Není-li elektronická řídicí jednotka systému REESS zabudována v opláštění článků, není nutné elektronickou řídicí jednotku do zkoušeného zařízení montovat, jestliže o to výrobce požádá.
 2.2.
 Zkoušené zařízení se přimontuje ke zkušebnímu upínacímu přípravku v souladu s doporučením výrobce.
 3. Postupy
 3.1.
 Obecné zkušební podmínky
 Pro zkoušku platí tyto podmínky a požadavky:
 a)
 zkouška se provede při teplotě prostředí 20 ± 10 °C;
 b)
 na začátku zkoušky se provede úprava stavu nabití v souladu s přílohou 9 dodatkem 2;
 c)
 na začátku zkoušky musí být funkční veškerá vnitřní i vnější ochranná zařízení, která by mohla mít vliv na funkci zkoušeného zařízení a která jsou relevantní pro výsledek zkoušky;
 d)
 pokud se použije bod 6.4.2.1.2 a pokud to vyžaduje výrobce, lze ke zkoušenému zařízení připevnit karoserii vozidla, zábrany elektrické ochrany, kryty nebo mechanická zařízení zajišťující ochranu proti dotyku, a to vně nebo uvnitř systému REESS. Výrobce stanoví příslušné části, které se používají k mechanické ochraně systému REESS. Při zkoušce lze systém REESS upevnit ke konstrukci vozidla způsobem, který představuje jeho montáž ve vozidle.
 3.2.
 Zkouška tlakem
 3.2.1.
 Tlaková síla
 Zkoušené zařízení se drtí mezi podložkou a nárazovou deskou podle obrázku 1 silou nejméně 100 kN, avšak nepřesahující 105 kN, není-li stanoveno jinak podle bodu 6.4.2 tohoto předpisu, s dobou nástupu kratší než 3 minuty a dobou trvání nejméně 100 ms, avšak nejvýše 10 sekund.
 Obrázek 1
 Na žádost výrobce lze použít větší tlakovou sílu, delší dobu nástupu, delší dobu trvání, nebo jejich kombinaci.
 O použití síly rozhodne výrobce s přihlédnutím ke směru pohybu systému REESS vzhledem k jeho montáži ve vozidle. Síla se použije vodorovně a kolmo ke směru pohybu systému REESS.
 Zkouška končí pozorováním při teplotě zkušebního prostředí po dobu 1 h.
 PŘÍLOHA 9E
 Ohnivzdornost
 1. Účel


text:
Účelem této zkoušky je ověřit odolnost systému REESS vůči ohni působícímu vně vozidla, např. z důvodu úniku paliva (z vozidla samotného nebo z jiného vozidla v jeho blízkosti). Řidič a cestující by v takové situaci měli mít dostatek času k opuštění vozidla.
 2. Zařízení
 2.1.
 Tato zkouška se provede buď s úplným systémem REESS, nebo se subsystémem (subsystémy) REESS. Rozhodne-li se výrobce pro zkoušení se subsystémem (subsystémy) REESS, musí prokázat, že výsledek zkoušky přiměřeným způsobem představuje chování úplného systému REESS, pokud jde o jeho bezpečnost za stejných podmínek. Není-li elektronická řídicí jednotka systému REESS zabudována v opláštění článků, není nutné elektronickou řídicí jednotku do zkoušeného zařízení montovat, jestliže o to výrobce požádá. Pokud jsou ve vozidle rozmístěny příslušné subsystémy REESS, může být zkouška provedena s každým relevantním subsystémem REESS.
 3. Postupy
 3.1.
 Obecné zkušební podmínky
 Pro zkoušku platí tyto požadavky a podmínky:
 a)
 zkouška se provede při teplotě minimálně 0 °C;
 b)
 na začátku zkoušky se provede úprava stavu nabití v souladu s přílohou 9 dodatkem 2;
 c)
 na začátku zkoušky musí být funkční veškerá ochranná zařízení, která mají vliv na funkci zkoušeného zařízení a která jsou relevantní pro výsledek zkoušky.
 3.2.
 Zkušební postup
 Zkouška na vozidle nebo zkouška založená na konstrukčních částech se provádí podle uvážení výrobce:
 3.2.1.
 Zkouška na vozidle
 Zkoušené zařízení se upevní ke zkušebnímu upínacímu přípravku, který co nejvěrněji simuluje podmínky skutečné montáže; k tomuto účelu nelze použít hořlavý materiál, s výjimkou materiálu, který je součástí systému REESS. Metoda s upevněním zkoušeného zařízení do upínacího přípravku musí odpovídat příslušným technickým požadavkům na jeho instalaci do vozidla. V případě systému REESS konstruovaného pro specifické použití ve vozidle je třeba vzít v potaz ty konstrukční části vozidla, které mají vliv na šíření ohně.
 3.2.2.
 Zkouška založená na konstrukčních částech
 V případě zkoušky založené na konstrukčních částech může výrobce zvolit buď zkoušku s hořícím benzinem, nebo zkoušku s hořákem na LPG.
 Zkoušené zařízení se umístí na zdrsněnou tabuli umístěnou nad pánví a nasměruje se podle konstrukčního záměru výrobce.
 Tabule musí být tvořena ocelovými pruty o průměru 6–10 mm uloženými 4–6 cm od sebe. V případě potřeby mohou být ocelové pruty vyztuženy plochými ocelovými díly.
 3.3.
 Specifikace zkoušky s hořícím benzinem u zkoušky na vozidle i zkoušky založené na konstrukčních částech
 Plamen, kterému se zkoušené zařízení vystaví, musí vznikat hořením komerčního paliva pro zážehové motory (dále jen „palivo“) na k tomu určené pánvi. Množství paliva musí postačovat k tomu, aby oheň při volném hoření vydržel hořet po celou dobu zkušebního postupu.
 Při vystavení ohni musí plameny pokrývat celou plochu pánve. Rozměry pánve musí být zvoleny tak, aby byl zajištěn přístup plamene k bokům zkoušeného zařízení. Pánev musí proto v půdorysu přesahovat okraje zkoušeného zařízení alespoň o 20 cm, avšak ne více než o 50 cm. Boční stěny pánve nesmějí převyšovat hladinu paliva na počátku zkoušky více než o 8 cm.
 3.3.1.
 Pánev naplněná palivem se umístí pod zkoušené zařízení takovým způsobem, aby vzdálenost mezi hladinou paliva v pánvi a spodním okrajem zkoušeného zařízení odpovídala konstrukční výšce zkoušeného zařízení nad povrchem


text:
vozovky při nenaloženém vozidle, je-li použit bod 3.2.1, nebo přibližně 50 cm, je-li použit bod 3.2.2. Buď pánev, nebo zkušební upínací přípravek, nebo oba tyto díly musí být volně pohyblivé.
 3.3.2.
 Během fáze C zkoušky musí být pánev překryta clonou. Clona se umístí 3 cm ± 1 cm nad hladinu paliva změřenou před vznícením paliva. Clona musí být vyrobena z ohnivzdorného materiálu, jak je předepsáno v příloze 9E dodatku 1. Mezi cihlami nesmí být žádná mezera a cihly musí být nad pánví uchyceny tak, aby otvory v cihlách nebyly zakryty. Délka a šířka rámu clony musí být o 2 až 4 cm menší než vnitřní rozměry pánve tak, aby mezi rámem a stěnou pánve byla mezera 1 až 2 cm umožňující odvětrání. Před zkouškou musí mít clona alespoň teplotu okolí. Ohnivzdorné cihly lze zvlhčit, aby bylo možné podmínky zkoušky opakovat.
 3.3.3.
 Jestliže se zkoušky provádějí ve venkovním prostoru, musí být zajištěna dostatečná ochrana proti větru a rychlost větru na úrovni hladiny paliva v pánvi nesmí překročit 2,5 km/h.
 3.3.4.
 Má-li palivo teplotu alespoň 20 °C, musí zkouška obsahovat tři fáze B–D. V opačném případě musí zkouška obsahovat čtyři fáze A–D.
 3.3.4.1.
 Fáze A: předehřátí (obrázek 1)
 Palivo na pánvi se zapálí ve vzdálenosti nejméně 3 m od zkoušeného zařízení. Po 60 sekundách předehřátí se pánev umístí pod zkoušené zařízení. Je-li pánev příliš velká na to, aby ji bylo možné přesouvat bez rizika rozlití kapalných látek atd., lze místo toho nad pánví přesouvat zkoušené zařízení a zkušební lavici.
 Obrázek 1 Fáze A: předehřátí
 3.3.4.2.
 Fáze B: přímé působení plamene (obrázek 2)
 Zkoušené zařízení se po dobu 70 sekund vystaví přímému působení plamene z volně hořícího paliva.
 Obrázek 2 Fáze B: přímé působení plamene
 3.3.4.3.
 Fáze C: nepřímé působení plamene (obrázek 3)
 Jakmile je fáze B dokončena, umístí se mezi hořící pánev a zkoušené zařízení clona. Zkoušené zařízení se pak vystaví na dobu dalších 60 sekund působení redukovaného plamene.
 Podle uvážení výrobce lze namísto provedení fáze C zkoušky pokračovat pod dobu dalších 60 sekund ve fázi B.
 Toto je však přípustné pouze tehdy, lze-li ke spokojenosti technické zkušebny prokázat, že to nepovede ke snížení náročnosti zkoušky.
 Obrázek 3 Fáze C: nepřímé působení plamene
 3.3.4.4.
 Fáze D: ukončení zkoušky (obrázek 4)
 Hořící pánev zakrytá clonou se přemístí zpět do polohy popsané ve fázi A. Neprovede se hašení zkoušeného zařízení. Po odstranění pánve se zkoušené zařízení ponechá, dokud teplota jeho povrchu neklesne na úroveň teploty prostředí, nebo dokud neklesala nejméně po dobu 3 hodin.
 Obrázek 4 Fáze D: ukončení zkoušky
 3.4.
 Specifikace zkoušky s hořákem na LPG u zkoušky založené na konstrukčních částech
 3.4.1.
 Zkoušené zařízení se umístí na zkušební zařízení v poloze podle konstrukčního záměru výrobce.
 3.4.2.
 Hořák na LPG se použije k zažehnutí plamene, kterému se vystaví zkoušené zařízení. Výška plamene musí činit alespoň 60 cm, bez zkoušeného zařízení.
 3.4.3.
 Teplota plamene se průběžně měří teplotními čidly. Průměrná teplota se vypočte nejméně každou sekundu po celou dobu vystavení ohni jako aritmetický průměr teplot naměřených všemi teplotními čidly, která splňují požadavky na umístění


text:
popsané v bodě 3.4.4.
 3.4.4.
 Všechna teplotní čidla musí být namontována ve výšce 5 ± 1 cm pod nejnižším bodem vnějšího povrchu zkoušeného zařízení, jsou-li orientována tak, jak je popsáno v bodě 3.4.1. Alespoň jedno teplotní čidlo musí být umístěno ve středu zkoušeného zařízení a nejméně čtyři teplotní čidla musí být umístěna ve vzdálenosti 10 cm od okraje zkoušeného zařízení směrem k jeho středu, přičemž vzdálenost mezi čidly je téměř stejná.
 3.4.5.
 Spodní okraj zkoušeného zařízení musí být vystaven rovnoměrnému plameni produkovanému přímo a zcela spalováním paliva. Plamen hořáku na LPG musí v půdorysu přesahovat okraje zkoušeného zařízení nejméně o 20 cm.
 3.4.6.
 Během 30 sekund musí být dosaženo průměrné teploty 800 °C, která musí být udržována na hodnotě mezi 800 °C a 1 100 °C. Zkoušené zařízení se poté vystaví plameni po dobu 2 minut.
 3.4.7.
 Po přímém působení plamene se zkoušené zařízení ponechá, dokud teplota jeho povrchu neklesne na úroveň teploty prostředí, nebo dokud neklesala nejméně po dobu 3 hodin.
 Dodatek 1 přílohy 9E
 Rozměry a technické údaje ohnivzdorných cihel
 Ohnivzdornost:
 (Seger-Kegel) SK 30
 Obsah Al2O3:
 30–33 %
 Otevřená pórovitost (Po):
 20–22 % objemových
 Hustota:
 1 900 –2 000 kg/m3
 Účinná děrovaná plocha:
 44,18 %
 PŘÍLOHA 9F
 Ochrana proti vnějšímu zkratu
 1. Účel
 Účelem této zkoušky je ověřit výkon ochrany proti vnějšímu zkratu, která má chránit systém REESS před dalšími souvisejícími závažnými haváriemi způsobenými zkratovým proudem.
 2. Zařízení
 Tato zkouška se provede buď s úplným vozidlem, nebo s úplným systémem REESS či se subsystémem (subsystémy) REESS. Pokud se výrobce rozhodne provést zkoušku se subsystémem (subsystémy) REESS, musí být zkoušené zařízení schopno dodávat jmenovité napětí úplného systému REESS a výrobce musí prokázat, že výsledek zkoušky může přiměřeně reprezentovat výkon úplného systému REESS, pokud jde o jeho bezpečnost za stejných podmínek. Není-li elektronická řídicí jednotka systému REESS zabudována v opláštění článků, není nutné elektronickou řídicí jednotku do zkoušeného zařízení montovat, jestliže o to výrobce požádá.
 Při zkoušce s úplným vozidlem může výrobce poskytnout informace pro připojení rozbočovacího kabelového svazku k místu těsně mimo systém REESS, aby se umožnil vznik zkratu u systému REESS.
 3. Postupy
 3.1. Obecné zkušební podmínky
 Pro zkoušku platí tyto podmínky:
 a)
 zkouška se provede při teplotě prostředí 20 ± 10 °C nebo při teplotě vyšší, požaduje-li to výrobce;
 b)
 na začátku zkoušky se provede úprava stavu nabití v souladu s přílohou 9 dodatkem 2;
 c)
 na začátku zkoušky musí být funkční veškerá ochranná zařízení, která by mohla mít vliv na funkci zkoušeného zařízení a která jsou relevantní pro výsledek zkoušky;
 d)
 pro zkoušení s úplným vozidlem se k místu specifikovanému výrobcem připojí rozbočovací kabelový svazek a musí být v provozu ochranné systémy vozidla, které jsou relevantní pro výsledek zkoušky.
 3.2. Zkrat
 Na začátku zkoušky musí být všechny příslušné hlavní stykače pro nabíjení a vybíjení uzavřeny, aby byly ve stavu aktivní možné jízdy, i ve stavu, který umožňuje nabíjení z vnějšího zdroje. Nelze-li toto zajistit v rámci jediné zkoušky, provedou se dvě nebo více zkoušek.
 Při zkoušení s úplným systémem REESS nebo subsystémem (subsystémy) REESS se kladná


text:
a záporná svorka zkoušeného zařízení navzájem propojí, aby došlo ke zkratu. Spojení použité pro tento účel musí mít odpor maximálně 5 mΩ.
 Při zkoušení s úplným vozidlem se zkrat vytvoří přes rozbočovací kabelový svazek. Spojení použité pro vytvoření zkratu (včetně kabeláže) musí mít odpor maximálně 5 mΩ.
 Podmínky zkratu musí trvat tak dlouho, dokud ochranná funkce systému REESS neukončí zkratový proud, nebo alespoň po dobu jedné hodiny poté, co se teplota změřená na plášti zkoušeného zařízení ustálila tak, že se teplotní gradient během dvou hodin liší o méně než 4 °C.
 3.3. Standardní cyklus a fáze pozorování
 Nebrání-li tomu stav zkoušeného zařízení, provede se bezprostředně po skončení zkratu standardní cyklus popsaný v příloze 9 dodatku 1.
 Zkouška končí pozorováním při teplotě zkušebního prostředí po dobu 1 h.
 PŘÍLOHA 9G
 Ochrana proti přebití
 1. Účel
 Účelem této zkoušky je ověřit výkon ochrany proti přebití, která má chránit systém REESS před dalšími souvisejícími závažnými haváriemi způsobenými příliš vysokým stavem nabití.
 2. Zařízení
 Tato zkouška se provede za standardních provozních podmínek buď s úplným vozidlem, nebo s úplným systémem REESS. Pomocné systémy, které neovlivňují výsledky zkoušky, mohou být ze zkoušeného zařízení odstraněny.
 Zkouška může být provedena s upraveným zkoušeným zařízením za předpokladu, že tyto úpravy neovlivní výsledky zkoušky.
 3. Postupy
 3.1.
 Obecné zkušební podmínky
 Pro zkoušku platí tyto požadavky a podmínky:
 a)
 zkouška se provede při teplotě prostředí 20 ± 10 °C nebo při teplotě vyšší, požaduje-li to výrobce;
 b)
 stav nabití systému REESS se upraví kolem střední hodnoty běžného provozního rozsahu při běžném provozu doporučeném výrobcem, jako je jízda vozidla nebo používání vnější nabíječky. Přesné seřízení se nepožaduje, pokud je aktivován běžný provoz systému REESS;
 c)
 u zkoušek na vozidle v případě vozidel se zabudovanými systémy konverze energie (např. motor s vnitřním spalováním, palivový článek atd.) se doplní palivo, aby se umožnil provoz těchto systémů konverze energie;
 d)
 na začátku zkoušky musí být funkční veškerá ochranná zařízení, která by mohla mít vliv na funkci zkoušeného zařízení a která jsou relevantní pro výsledek zkoušky. Musí být uzavřeny všechny příslušné hlavní stykače pro napájení.
 3.2.
 Nabíjení
 Postup pro nabíjení systému REESS u zkoušky na vozidle musí být v souladu s body 3.2.1 a 3.2.2 a musí být zvolen podle příslušného režimu provozu vozidla a funkčnosti systému ochrany. Alternativně musí být postup pro nabíjení systému REESS u zkoušky na vozidle v souladu s bodem 3.2.3. U zkoušky založené na konstrukčních částech musí být postup nabíjení v souladu s bodem 3.2.4.
 3.2.1.
 Nabíjení při provozu vozidla
 Tento postup se vztahuje na zkoušky na vozidle ve stavu aktivní možné jízdy:
 a)
 u vozidel, která lze nabíjet pomocí zdrojů energie ve vozidle (např. rekuperace energie, zabudované systémy konverze energie), se vozidlo uvede do provozu na vozidlovém dynamometru. Provoz vozidla na vozidlovém dynamometru (např. simulace nepřetržité jízdy s kopce), který poskytne tak silný nabíjecí proud, jak je rozumně dosažitelné, se v případě potřeby určí na základě konzultace s výrobcem;
 b)
 systém REESS se nabíjí provozem vozidla na vozidlovém dynamometru v souladu s bodem 3.2.1 písm. a). Provoz vozidla na


text:
vozidlovém dynamometru se ukončí, jakmile ovladače ochrany proti přebití vozidla ukončí nabíjecí proud systému REESS nebo se teplota systému REESS stabilizuje tak, že se teplotní gradient během jedné hodiny liší o méně než 2 °C. Dojde-li k poruše funkce ovladače ochrany proti přebití vozidla nebo pokud taková funkce není k dispozici, musí nabíjení pokračovat, dokud teplota systému REESS nedosáhne 10 °C nad jeho maximální provozní teplotou stanovenou výrobcem;
 c)
 nebrání-li tomu vozidlo, provede se bezprostředně po skončení nabíjení jeden standardní cyklus popsaný v příloze 9 dodatku 1, a sice během provozu vozidla na vozidlovém dynamometru.
 3.2.2.
 Nabíjení pomocí vnějšího elektrického napájecího zdroje (zkouška na vozidle)
 Tento postup se vztahuje na zkoušku na vozidle u vozidel s nabíjením z vnějších zdrojů:
 a)
 zásuvka vozidla pro běžné použití, pokud existuje, se použije pro připojení vnějšího elektrického napájecího zařízení. Ovládání nabíjení z vnějšího elektrického napájecího zařízení musí být změněno nebo vypnuto tak, aby umožňovalo nabíjení podle bodu 3.2.2 písm. b);
 b)
 systém REESS se nabíjí z vnějšího elektrického napájecího zařízení maximálním nabíjecím proudem stanoveným výrobcem. Nabíjení se ukončí, jakmile ovladač ochrany proti přebití vozidla ukončí nabíjecí proud systému REESS. Dojde-li k poruše ovladače ochrany proti přebití vozidla nebo pokud takový ovladač není k dispozici, musí nabíjení pokračovat, dokud teplota systému REESS nedosáhne 10 °C nad jeho maximální provozní teplotou stanovenou výrobcem. V případě, že se nabíjecí proud neukončí a teplota systému REESS zůstane na hodnotě méně než 10 °C nad jeho maximální provozní teplotou, provoz vozidla se ukončí 12 hodin po zahájení nabíjení pomocí vnějšího elektrického napájecího zařízení;
 c)
 nebrání-li tomu vozidlo, provede se bezprostředně po skončení nabíjení jeden standardní cyklus popsaný v příloze 9 dodatku 1, a sice během provozu vozidla na vozidlovém dynamometru za účelem vybíjení a s vnějším elektrickým napájecím zařízením za účelem nabíjení.
 3.2.3.
 Nabíjení pomocí připojení rozbočovacího kabelového svazku (zkouška na vozidle)
 Tento postup se použije pro zkoušky na vozidle jak u vozidel s nabíjením z vnějších zdrojů, tak u vozidel, která lze nabíjet pouze ze zdrojů energie ve vozidle a u nichž výrobce poskytuje informace pro připojení rozbočovacího kabelového svazku k místu těsně mimo systém REESS, které umožňuje nabíjení systému REESS:
 a)
 rozbočovací kabelový svazek se připojí k vozidlu podle specifikací výrobce. Nastavení špičkového proudu/napětí u vnějšího zařízení pro nabíjení-vybíjení musí být nejméně o 10 % vyšší než mezní hodnota proudu/napětí zkoušeného zařízení. Vnější elektrické napájecí zařízení je připojeno k rozbočovacímu kabelovému svazku. Systém REESS se nabíjí z vnějšího elektrického napájecího zařízení maximálním nabíjecím proudem stanoveným výrobcem;
 b)
 nabíjení se ukončí, jakmile ovladač ochrany proti přebití vozidla ukončí nabíjecí proud systému REESS. Dojde-li k poruše ovladače ochrany proti přebití vozidla nebo pokud takový ovladač není k dispozici, musí nabíjení pokračovat, dokud teplota systému REESS nečiní 10 °C nad jeho maximální provozní teplotou stanovenou výrobcem. V případě, že se nabíjecí proud neukončí a teplota systému REESS zůstane na hodnotě méně než 10 °C nad jeho maximální provozní teplotou, provoz vozidla se ukončí 12 hodin po zahájení nabíjení pomocí vnějšího elektrického napájecího zařízení;
 c)
 nebrání-li tomu vozidlo, provede se


text:
bezprostředně po skončení nabíjení jeden standardní cyklus popsaný v příloze 9 dodatku 1 (pro úplné vozidlo).
 3.2.4.
 Nabíjení pomocí vnějšího elektrického napájecího zdroje (zkouška založená na konstrukčních částech)
 Tento postup se použije pro zkoušku založenou na konstrukčních částech:
 a)
 vnější zařízení pro nabíjení/vybíjení se připojí k hlavním svorkám systému REESS. Omezovače ovládání nabíjení u zkušebního zařízení musí být deaktivovány;
 b)
 systém REESS se nabíjí z vnějšího zařízení pro nabíjení/vybíjení maximálním nabíjecím proudem stanoveným výrobcem. Nabíjení se ukončí, jakmile ovladač ochrany proti přebití systému REESS ukončí nabíjecí proud systému REESS. Dojde-li k poruše ovladače ochrany proti přebití systému REESS nebo pokud takový ovladač není k dispozici, musí nabíjení pokračovat, dokud teplota systému REESS nedosáhne 10 °C nad jeho maximální provozní teplotou stanovenou výrobcem. V případě, že se nabíjecí proud neukončí a teplota systému REESS zůstane na hodnotě méně než 10 °C nad jeho maximální provozní teplotou, nabíjení se ukončí 12 hodin po zahájení nabíjení pomocí vnějšího elektrického napájecího zařízení;
 c)
 nebrání-li tomu systém REESS, provede se bezprostředně po skončení nabíjení jeden standardní cyklus popsaný v příloze 9 dodatku 1, a sice s vnějším zařízením pro nabíjení-vybíjení.
 3.3.
 Zkouška končí pozorováním při teplotě zkušebního prostředí po dobu 1 hodiny.
 PŘÍLOHA 9H
 Ochrana proti podbití
 1. Účel
 Účelem této zkoušky je ověřit výkon ochrany proti podbití, která má chránit systém REESS před jakýmikoli závažnými haváriemi způsobenými příliš nízkým stavem nabití.
 2. Zařízení
 Tato zkouška se provede za standardních provozních podmínek buď s úplným vozidlem, nebo s úplným systémem REESS. Pomocné systémy, které neovlivňují výsledky zkoušky, mohou být ze zkoušeného zařízení odstraněny.
 Zkouška může být provedena s upraveným zkoušeným zařízením za předpokladu, že tyto úpravy neovlivní výsledky zkoušky.
 3. Postupy
 3.1.
 Obecné zkušební podmínky
 Pro zkoušku platí tyto požadavky a podmínky:
 a)
 zkouška se provede při teplotě prostředí 20 ± 10 °C nebo při teplotě vyšší, požaduje-li to výrobce;
 b)
 stav nabití systému REESS se upraví na nízkou hodnotu, ale v rámci běžného provozního rozsahu při běžném provozu doporučeném výrobcem, jako je jízda vozidla nebo používání externí nabíječky. Přesné seřízení se nepožaduje, pokud je aktivován běžný provoz systému REESS;
 c)
 u zkoušek na vozidle v případě vozidel se zabudovanými systémy konverze energie (např. motor s vnitřním spalováním, palivový článek atd.) se sníží přívod elektrické energie z takových zabudovaných systémů konverze energie, například úpravou obsahu paliva na minimální hodnotu, která však ještě postačuje k tomu, aby vozidlo mohlo být uvedeno do stavu aktivní možné jízdy;
 d)
 na začátku zkoušky musí být zapojena veškerá ochranná zařízení, která by mohla mít vliv na funkci zkoušeného zařízení a která jsou relevantní pro výsledek zkoušky.
 3.2.
 Vybíjení
 Postup pro vybíjení systému REESS u zkoušky na vozidle musí být v souladu s body 3.2.1 a 3.2.2. Alternativně musí být postup pro vybíjení systému REESS u zkoušky na vozidle v souladu s bodem 3.2.3. U zkoušky založené na konstrukčních částech musí být postup vybíjení v souladu s bodem 3.2.4.
 3.2.1.
 Vybíjení jízdou vozidla
 Tento postup se vztahuje na zkoušky na vozidle ve stavu aktivní možné jízdy:
 a)
 vozidlo se uvede do


text:
provozu na vozidlovém dynamometru. Provoz vozidla na vozidlovém dynamometru (např. simulace nepřetržité jízdy při konstantní rychlosti), který poskytne natolik konstantní vybíjecí energii, jak je rozumně dosažitelné, se v případě potřeby určí na základě konzultace s výrobcem;
 b)
 systém REESS se vybíjí provozem vozidla na vozidlovém dynamometru v souladu s bodem 3.2.1 písm. a). Provoz vozidla na vozidlovém dynamometru se ukončí, jakmile ovladač ochrany proti podbití vozidla ukončí vybíjecí proud systému REESS nebo se teplota systému REESS stabilizuje tak, že se teplotní gradient během dvou hodin liší o méně než 4 °C. Dojde-li k poruše ovladače ochrany proti podbití nebo pokud takový ovladač není k dispozici, musí vybíjení pokračovat tak dlouho, dokud není systém REESS vybit na 25 % svého jmenovitého napětí;
 c)
 nebrání-li tomu vozidlo, provede se bezprostředně po skončení vybíjení jeden standardní cyklus následovaný standardním vybíjením, jak je popsáno v příloze 9 dodatku 1.
 3.2.2.
 Vybíjení pomocným elektrickým zařízením (zkouška na vozidle)
 Tento postup se vztahuje na zkoušky na vozidle v klidu:
 a)
 vozidlo se přepne do klidového provozního režimu, který umožňuje spotřebu elektrické energie ze systému REESS pomocným elektrickým zařízením. Tento provozní režim se v případě potřeby určí na základě konzultace s výrobcem. Lze případně použít zařízení (např. zakládací klíny ke kolu), které brání pohybu vozidla, aby se zajistila bezpečnost během zkoušky;
 b)
 systém REESS se vybíjí provozem elektrických zařízení, klimatizace, topení, osvětlení, audiovizuálních zařízení atd., která lze aktivovat za podmínek uvedených v bodě 3.2.2 písm. a). Provoz se ukončí, jakmile ovladač ochrany proti podbití vozidla ukončí vybíjecí proud systému REESS nebo se teplota systému REESS stabilizuje tak, že se teplotní gradient během dvou hodin liší o méně než 4 °C. Dojde-li k poruše ovladače ochrany proti podbití nebo pokud takový ovladač není k dispozici, musí vybíjení pokračovat tak dlouho, dokud není systém REESS vybit na 25 % svého jmenovitého napětí;
 c)
 nebrání-li tomu vozidlo, provede se bezprostředně po skončení vybíjení jeden standardní cyklus následovaný standardním vybíjením, jak je popsáno v příloze 9 dodatku 1.
 3.2.3.
 Vybíjení systému REESS pomocí vybíjecího odporu (zkouška na vozidle)
 Tento postup se vztahuje na vozidla, u nichž výrobce poskytuje informace pro připojení rozbočovacího kabelového svazku k místu těsně mimo systém REESS, které umožňuje vybíjení systému REESS:
 a)
 rozbočovací kabelový svazek se připojí k vozidlu podle specifikací výrobce. Vozidlo se uvede do stavu aktivní možné jízdy;
 b)
 vybíjecí odpor se připojí k rozbočovacímu kabelovému svazku a systém REESS se vybíjí rychlostí vybíjení za běžných provozních podmínek v souladu s informacemi poskytnutými výrobcem. Lze použít odpor s vybíjecí energií o hodnotě 1 kW;
 c)
 zkouška se ukončí, jakmile ovladač ochrany proti podbití vozidla ukončí vybíjecí proud systému REESS nebo se teplota systému REESS stabilizuje tak, že se teplotní gradient během dvou hodin liší o méně než 4 °C. Dojde-li k poruše funkce automatického přerušení vybíjení nebo pokud taková funkce není k dispozici, musí vybíjení pokračovat tak dlouho, dokud není systém REESS vybit na 25 % svého jmenovitého napětí;
 d)
 nebrání-li tomu vozidlo, provede se bezprostředně po skončení vybíjení jeden standardní cyklus následovaný standardním vybíjením,


text:
jak je popsáno v příloze 9 dodatku 1.
 3.2.4.
 Vybíjení pomocí vnějšího zařízení (zkouška založená na konstrukčních částech)
 Tento postup se použije pro zkoušku založenou na konstrukčních částech:
 a)
 musí být uzavřeny všechny příslušné hlavní stykače. Vnější zařízení pro nabíjení/vybíjení se připojí k hlavním svorkám zkoušeného zařízení;
 b)
 vybíjení se provádí stabilním proudem v běžném provozním rozsahu specifikovaném výrobcem;
 c)
 vybíjení pokračuje, dokud zkoušené zařízení (automaticky) neukončí vybíjecí proud systému REESS nebo dokud se teplota zkoušeného zařízení nestabilizuje tak, že se teplotní gradient během dvou hodin liší o méně než 4 °C. Dojde-li k poruše funkce automatického přerušení nebo pokud taková funkce není k dispozici, musí vybíjení pokračovat tak dlouho, dokud není zkoušené zařízení vybito na 25 % svého jmenovitého napětí;
 d)
 nebrání-li tomu zkoušené zařízení, provede se bezprostředně po skončení vybíjení jeden standardní cyklus následovaný standardním vybíjením, jak je popsáno v příloze 9 dodatku 1.
 3.3.
 Zkouška končí pozorováním při teplotě zkušebního prostředí po dobu 1 h.
 PŘÍLOHA 9I
 Ochrana proti přehřátí
 1.
 Účel
 Účelem této zkoušky je ověřit výkon ochranných opatření systému REESS, pokud jde o ochranu proti vnitřnímu přehřátí během provozu. Nejsou-li nezbytná žádná zvláštní ochranná opatření zabraňující tomu, aby se systém REESS dostal v důsledku vnitřního přehřátí do nebezpečného stavu, musí se tato bezpečnost provozu prokázat.
 2.
 Zkoušku lze provést s úplným systémem REESS podle bodů 3 a 4 nebo s úplným vozidlem podle bodů 5 a 6.
 3.
 Instalace pro zkoušku prováděnou s úplným systémem REESS
 3.1.
 Pomocné systémy, které neovlivňují výsledky zkoušky, mohou být ze zkoušeného zařízení odstraněny. Zkouška může být provedena s upraveným zkoušeným zařízením za předpokladu, že tyto úpravy neovlivní výsledky zkoušky.
 3.2.
 Je-li systém REESS vybaven funkcí chlazení a pokud systém REESS zůstane funkční, tj. dodává běžnou energii, i když chladicí systém není v provozu, musí se chladicí systém pro účely zkoušky deaktivovat.
 3.3.
 Aby bylo možné sledovat změny teploty, musí se teplota zkoušeného zařízení během zkoušky průběžně měřit uvnitř pláště v blízkosti článků. Lze použít palubní čidlo, pokud existuje, spolu s kompatibilními nástroji pro čtení signálu.
 3.4.
 Systém REESS se umístí do konvekční pece nebo klimatické komory. Pokud je to k provedení zkoušky nutné, systém REESS se připojí ke zbývající části ovládacího systému vozidla pomocí prodloužených kabelů. Vnější zařízení pro nabíjení/vybíjení může být připojeno pod dohledem výrobce vozidla.
 4.
 Zkušební postupy pro zkoušku prováděnou s úplným systémem REESS
 4.1.
 Na začátku zkoušky musí být funkční veškerá ochranná zařízení, která mají vliv na funkci zkoušeného zařízení a která jsou relevantní pro výsledek zkoušky, s výjimkou deaktivace systému provedené podle bodu 3.2.
 4.2.
 Zkoušené zařízení se musí nepřetržitě nabíjet a vybíjet pomocí vnějšího zařízení pro nabíjení/vybíjení, které v rámci běžného provozního rozmezí, jak je definováno výrobcem, co nejrychleji zvyšuje teplotu článků až do skončení zkoušky.
 Alternativně lze nabíjení a vybíjení provádět jízdou vozidla na vozidlovém dynamometru, přičemž jízda se určí na základě konzultace s výrobcem za účelem dosažení výše uvedených podmínek.
 4.3.
 Teplota v komoře nebo v peci se postupně zvyšuje, z 20 ± 10 °C nebo z vyšší teploty, pokud to


text:
požaduje výrobce, až dosáhne úrovně stanovené v souladu s bodem 4.3.1 nebo 4.3.2, podle daného případu, a pak se až do konce zkoušky udržuje na stejné nebo vyšší úrovni.
 4.3.1.
 V případech, kdy je systém REESS vybaven ochrannými opatřeními proti vnitřnímu přehřátí, se teplota zvýší na úroveň, kterou výrobce definoval jako provozní teplotní mez pro taková ochranná opatření, aby se zajistilo, že se teplota zkoušeného zařízení zvýší podle ustanovení bodu 4.2.
 4.3.2.
 Jestliže systém REESS žádnými zvláštními opatřeními proti vnitřnímu přehřátí vybaven není, teplota se zvýší na maximální provozní teplotu specifikovanou výrobcem.
 4.4.
 Konec zkoušky: zkouška končí v okamžiku, kdy nastane jedna z těchto situací:
 a)
 zkoušené zařízení přeruší a/nebo omezí nabíjení a/nebo vybíjení, aby zamezilo zvýšení teploty;
 b)
 teplota zkoušeného zařízení se ustálí, což znamená, že se teplotní gradient liší během dvou hodin o méně než 4 °C;
 c)
 nesplnění kritérií přijatelnosti stanovených v bodě 6.9.2.1 tohoto předpisu.
 5.
 Instalace pro zkoušku prováděnou s úplným vozidlem
 5.1.
 Na základě informací od výrobce se u systému REESS vybaveného funkcí chlazení pro účely zkoušky chladicí systém deaktivuje nebo se uvede do stavu výrazně omezeného provozu (v případě systému REESS, který by nefungoval, kdyby byl chladicí systém deaktivován).
 5.2.
 Aby bylo možné sledovat změny teploty, teplota systému REESS se během zkoušky průběžně měří uvnitř pláště v blízkosti článků s pomocí palubních čidel a kompatibilních nástrojů podle informací poskytnutých výrobcem pro čtení signálů.
 5.3.
 Vozidlo se umístí do klimatické komory nastavené na teplotu mezi 40 °C až 45 °C na dobu nejméně šesti hodin.
 6.
 Zkušební postupy pro zkoušku prováděnou s úplným vozidlem
 6.1.
 Vozidlo se musí nepřetržitě nabíjet a vybíjet způsobem, který v rámci běžného provozního rozmezí, jak je definováno výrobcem, co nejrychleji zvyšuje teplotu článků systému REESS až do skončení zkoušky.
 Nabíjení a vybíjení se provádí jízdou vozidla na vozidlovém dynamometru, přičemž jízda se určí na základě konzultace s výrobcem za účelem dosažení výše uvedených podmínek.
 U vozidla, které lze nabíjet vnějším napájecím zdrojem, může být nabíjení prováděno za použití vnějšího napájecího zdroje, pokud se očekává rychlejší nárůst teploty.
 6.2.
 Zkouška končí v okamžiku, kdy nastane jedna z těchto situací:
 a)
 vozidlo ukončí nabíjení a/nebo vybíjení;
 b)
 teplota systému REESS se ustálí tak, že se teplotní gradient liší během dvou hodin o méně než 4 °C;
 c)
 nesplnění kritérií přijatelnosti stanovených v bodě 6.9.2.1 tohoto předpisu;
 d)
 od zahájení cyklů nabíjení/vybíjení podle bodu 6.1 uplynuly tři hodiny.
 PŘÍLOHA 9J
 Nadproudová ochrana
 1.
 Účel
 Účelem této zkoušky je ověřit výkon nadproudové ochrany během vnějšího nabíjení stejnosměrným proudem, která má chránit systém REESS před jakýmikoli závažnými haváriemi způsobenými nadměrnými hodnotami nabíjecího proudu, podle specifikací výrobce.
 2.
 Zkušební podmínky:
 a)
 zkouška se provede při teplotě prostředí 20 ± 10 °C;
 b)
 stav nabití systému REESS se upraví kolem střední hodnoty běžného provozního rozsahu při běžném provozu doporučeném výrobcem, jako je jízda vozidla nebo používání vnější nabíječky. Přesné seřízení se nepožaduje, pokud je aktivován běžný provoz systému REESS;
 c)
 úroveň nadměrného proudu (za předpokladu poruchy vnějšího zařízení pro nabíjení stejnosměrným proudem) a maximální napětí (v


text:
běžném rozsahu), které lze použít, se v případě nutnosti určí na základě konzultace s výrobcem.
 3.
 Zkouška nadměrného proudu se provede v souladu s bodem 4, případně bodem 5, v souladu s informacemi od výrobce.
 4.
 Nadměrný proud během nabíjení z vnějšího elektrického napájecího zdroje
 Tento zkušební postup se použije pro zkoušku na vozidle v případě vozidel, která lze nabíjet z vnějšího elektrického napájecího zdroje stejnosměrného proudu:
 a)
 pro připojení vnějšího elektrického napájecího zdroje stejnosměrného proudu se použije zásuvka vozidla pro napájení stejnosměrným proudem. Ovládání nabíjení z vnějšího elektrického napájecího zařízení se změní nebo vypne tak, aby umožňovalo určit úroveň nadměrného proudu na základě konzultace s výrobcem;
 b)
 zahájí se nabíjení systému REESS z vnějšího elektrického napájecího zdroje stejnosměrného proudu, aby se dosáhlo nejvyššího běžného nabíjecího proudu specifikovaného výrobcem. Nabíjecí proud se poté zvýší během 5 sekund z nejvyššího běžného nabíjecího proudu na úroveň nadměrného proudu stanovenou v souladu s bodem 2 písm. c). Nabíjení poté pokračuje na této úrovni nadměrného proudu;
 c)
 nabíjení se ukončí, jakmile funkce nadproudové ochrany vozidla ukončí nabíjecí proud systému REESS nebo se teplota systému REESS stabilizuje tak, že se teplotní gradient během dvou hodin liší o méně než 4 °C;
 d)
 nebrání-li tomu vozidlo, provede se bezprostředně po skončení nabíjení jeden standardní cyklus popsaný v příloze 9 dodatku 1.
 5.
 Nadměrný proud během nabíjení s použitím rozbočovacího kabelového svazku
 Tento zkušební postup se použije pro systém REESS u vozidel, která lze nabíjet z vnějšího elektrického napájecího zdroje stejnosměrného proudu a pro něž výrobce poskytuje informace pro připojení rozbočovacího kabelového svazku k místu těsně mimo systém REESS, které umožňuje nabíjení systému REESS:
 a)
 rozbočovací kabelový svazek se připojí k vozidlu nebo k systému REESS podle specifikací výrobce;
 b)
 vnější elektrické napájecí zařízení spolu s nadproudovým napájením se připojí k rozbočovacímu kabelovému svazku a zahájí se nabíjení systému REESS, aby se dosáhlo nejvyššího běžného nabíjecího proudu podle specifikací výrobce;
 c)
 nabíjecí proud se poté zvýší během 5 sekund z nejvyššího běžného nabíjecího proudu na úroveň nadměrného proudu stanovenou v souladu s bodem 2 písm. c). Nabíjení poté pokračuje na této úrovni nadměrného proudu;
 d)
 nabíjení se ukončí, když funkce nadproudové ochrany vozidla ukončí nabíjení nebo když se teplota zkoušeného zařízení stabilizuje tak, že se teplotní gradient během dvou hodin liší o méně než 4 °C;
 e)
 nebrání-li tomu vozidlo, provede se bezprostředně po skončení nabíjení jeden standardní cyklus popsaný v příloze 9 dodatku 1.
 6.
 Zkouška končí pozorováním při teplotě zkušebního prostředí po dobu 1 hodiny.


text:
 30.10.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 L 310/5
 ROZHODNUTÍ SMÍŠENÉHO VÝBORU EHP
 č. 65/2014
 ze dne 16. května 2014,
 kterým se mění příloha I (Veterinární a rostlinolékařské předpisy) Dohody o EHP
 SMÍŠENÝ VÝBOR EHP,
 s ohledem na Dohodu o Evropském hospodářském prostoru (dále jen „Dohoda o EHP“), a zejména na článek 98 této dohody,
 vzhledem k těmto důvodům:
 (1)
 Prováděcí rozhodnutí Komise 2013/784/EU ze dne 18. prosince 2013, kterým se mění vzory veterinárních osvědčení I, II a III pro obchod s jatečnými ovcemi a kozami, ovcemi a kozami na výkrm a plemennými ovcemi a kozami uvnitř Unie, uvedené v příloze E směrnice Rady 91/68/EHS (1), by mělo být začleněno do Dohody o EHP.
 (2)
 Toto rozhodnutí se týká právních předpisů vztahujících se na živá zvířata, kromě ryb a živočichů pocházejících z akvakultury. Právní předpisy týkající se těchto záležitostí se nevztahují na Island, jak je uvedeno v odstavci 2 úvodní části kapitoly I přílohy I Dohody o EHP. Toto rozhodnutí se tudíž nevztahuje na Island.
 (3)
 Toto rozhodnutí se týká právních předpisů o veterinárních otázkách. Jak je uvedeno v odvětvových úpravách v příloze I Dohody o EHP, právní předpisy o veterinárních otázkách se nepoužijí na Lichtenštejnsko po celou dobu, po niž je na Lichtenštejnsko rozšířena působnost Dohody mezi Evropským společenstvím a Švýcarskou konfederací o obchodu se zemědělskými produkty. Toto rozhodnutí se tudíž na Lichtenštejnsko nevztahuje.
 (4)
 Příloha I Dohody o EHP by proto měla být odpovídajícím způsobem změněna,
 PŘIJAL TOTO ROZHODNUTÍ:
 Článek 1
 V bodě 2 (směrnice Rady 91/68/EHS) části 4.1 kapitoly I přílohy I Dohody o EHP se doplňuje nová odrážka, která zní:
 „—
 32013 D 0784: prováděcí rozhodnutí Komise 2013/784/EU ze dne 18. prosince 2013 (Úř. věst. L 346, 20.12.2013, s. 75).“
 Článek 2
 Znění prováděcího rozhodnutí 2013/784/EU v norském jazyce, které má být zveřejněno v dodatku EHP Úředního věstníku Evropské unie, je platné.
 Článek 3
 Toto rozhodnutí vstupuje v platnost dnem 17. května 2014 za předpokladu, že jsou učiněna veškerá oznámení podle čl. 103 odst. 1 Dohody o EHP (2), nebo dnem vstupu v platnost rozhodnutí Smíšeného výboru EHP, kterým se nařízení Komise (EU) č. 630/2013 (3) začleňuje do Dohody o EHP, podle toho, co nastane později.
 Článek 4
 Toto rozhodnutí bude zveřejněno v oddíle EHP a v dodatku EHP Úředního věstníku Evropské unie.
 V Bruselu dne 16. května 2014.
 Za Smíšený výbor EHP
 předseda
 Gianluca GRIPPA
 (1) Úř. věst. L 346, 20.12.2013, s. 75.
 (2) Nebyly oznámeny žádné ústavní požadavky.
 (3) Úř.věst. L 179, 29.6.2013, s. 60.


text:
 |
 Rozhodnutí Smíšeného výboru EHP č. 25/2011 ze dne 1. dubna 2011 , kterým se mění příloha XXI (Statistika) Dohody o EHP
 Úřední věstník L 171 , 30/06/2011 S. 0023 - 0023
 Rozhodnutí Smíšeného výboru EHPč. 25/2011ze dne 1. dubna 2011,kterým se mění příloha XXI (Statistika) Dohody o EHPSMÍŠENÝ VÝBOR EHP,s ohledem na Dohodu o Evropském hospodářském prostoru, ve znění Protokolu o úpravě Dohody o Evropském hospodářském prostoru (dále jen "Dohoda"), a zejména na článek 98 této dohody,vzhledem k těmto důvodům:(1) Příloha XXI Dohody byla změněna rozhodnutím Smíšeného výboru EHP č. 112/2010 ze dne 1. října 2010 [1].(2) Nařízení Komise (ES) č. 1201/2009 ze dne 30. listopadu 2009, kterým se provádí nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 763/2008 o sčítání lidu, domů a bytů, pokud jde o technické specifikace témat a jejich rozdělení [2], by mělo být začleněno do Dohody,ROZHODL TAKTO:Článek 1V příloze XXI Dohody se za bod 18ya (nařízení Komise (EU) č. 519/2010) vkládá nový bod, který zní:"18yb. 32009 R 1201: nařízení Komise (ES) č. 1201/2009 ze dne 30. listopadu 2009, kterým se provádí nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 763/2008 o sčítání lidu, domů a bytů, pokud jde o technické specifikace témat a jejich rozdělení (Úř. věst. L 329, 15.12.2009, s. 29)."Článek 2Znění nařízení (ES) č. 1201/2009 v islandském a norském jazyce, která mají být zveřejněna v dodatku EHP Úředního věstníku Evropské unie, jsou platná.Článek 3Toto rozhodnutí vstupuje v platnost dnem 2. dubna 2011 za předpokladu, že Smíšenému výboru EHP jsou učiněna veškerá oznámení podle čl. 103 odst. 1 Dohody [***].Článek 4Toto rozhodnutí se zveřejňuje v oddíle EHP a v dodatku EHP Úředního věstníku Evropské unie.V Bruselu dne 1. dubna 2011.Za Smíšený výbor EHPpověřený předsedaGianluca Grippa[1] Úř. věst. L 332, 16.12.2010, s. 62.[2] Úř. věst. L 329, 15.12.2009, s. 29.[***] Nebyly oznámeny žádné ústavní požadavky.--------------------------------------------------


text:
 29.8.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 L 231/1
 ROZHODNUTÍ SMÍŠENÉHO VÝBORU EHP
 č. 30/2013
 ze dne 15. března 2013,
 kterým se mění příloha I (Veterinární a rostlinolékařské předpisy) Dohody o EHP
 SMÍŠENÝ VÝBOR EHP,
 s ohledem na Dohodu o Evropském hospodářském prostoru (dále jen „Dohoda o EHP“), a zejména na článek 98 této dohody,
 vzhledem k těmto důvodům:
 (1)
 Prováděcí nařízení Komise (EU) č. 989/2012 ze dne 25. října 2012 o povolení endo-1,4-beta-xylanázy z Trichoderma reesei (MULC 49755) a endo-1,3(4)-beta-glukanázy z Trichoderma reesei (MULC 49754) jako doplňkové látky pro nosnice a pro výkrm a nosnice menšinových druhů drůbeže (držitel povolení Aveve NV) (1) by mělo být začleněno do Dohody o EHP.
 (2)
 Prováděcí nařízení Komise (EU) č. 990/2012 ze dne 25. října 2012 o povolení přípravku z Propionibacterium acidipropionici (CNCM MA 26/4U) jako doplňkové látky pro všechny druhy zvířat (2) by mělo být začleněno do Dohody o EHP.
 (3)
 Prováděcí nařízení Komise (EU) č. 991/2012 ze dne 25. října 2012 o povolení monohydrátu oktahydroxidu-dichloridu penta zinečnatého jako doplňkové látky pro všechny druhy zvířat (3) by mělo být začleněno do Dohody o EHP.
 (4)
 Prováděcí nařízení Komise (EU) č. 1018/2012 ze dne 5. listopadu 2012, kterým se mění nařízení (ES) č. 232/2009, (ES) č. 188/2007, (ES) č. 186/2007, (ES) č. 209/2008, (ES) č. 1447/2006, (ES) č. 316/2003, (ES) č. 1811/2005, (ES) č. 1288/2004, (ES) č. 2148/2004, (ES) č. 1137/2007, (ES) č. 1293/2008, (ES) č. 226/2007, (ES) č. 1444/2006, (ES) č. 1876/2006, (ES) č. 1847/2003, (ES) č. 2036/2005, (ES) č. 492/2006, (ES) č. 1200/2005 a (ES) č. 1520/2007, pokud jde o maximální obsah některých mikroorganismů v kompletních krmivech (4), by mělo být začleněno do Dohody o EHP.
 (5)
 Prováděcí nařízení Komise (EU) č. 1019/2012 ze dne 6. listopadu 2012, kterým se mění nařízení Komise (ES) č. 1906/2009, pokud jde o minimální obsah endo-1,4-beta-xylanázy z Aspergillus niger (CBS 109.713) jako doplňkové látky v krmivech pro výkrm kuřat a pro kachny (držitel povolení BASF SE) (5), by mělo být začleněno do Dohody o EHP.
 (6)
 Prováděcí nařízení Komise (EU) č. 1065/2012 ze dne 13. listopadu 2012 o povolení přípravků z Lactobacillus plantarum (DSM 23375, CNCM I-3235, DSM 19457, DSM 16565, DSM 16568, LMG 21295, CNCM MA 18/5U, NCIMB 30094, VTT E-78076, ATCC PTSA-6139, DSM 18112, DSM 18113, DSM 18114, ATCC 55943 a ATCC 55944) jako doplňkových látek pro všechny druhy zvířat (6) by mělo být začleněno do Dohody o EHP.
 (7)
 Prováděcí směrnice Komise 2012/31/EU ze dne 25. října 2012, kterou se mění příloha IV směrnice Rady 2006/88/ES, pokud jde o seznam druhů ryb vnímavých k virové hemoragické septikémii a odstranění položky týkající se epizootického vředového syndromu (7), by měla být začleněna do Dohody o EHP.
 (8)
 Toto rozhodnutí se týká právních předpisů o veterinárních otázkách a krmivech. Právní předpisy o veterinárních otázkách a krmivech se nepoužijí na Lichtenštejnsko po celou dobu, po niž je na Lichtenštejnsko rozšířena působnost Dohody mezi Evropským společenstvím a Švýcarskou konfederací o obchodu se zemědělskými produkty, jak je uvedeno v odvětvových úpravách v příloze I Dohody o EHP.


text:
Toto rozhodnutí se tudíž na Lichtenštejnsko nevztahuje.
 (9)
 Příloha I Dohody o EHP by proto měla být odpovídajícím způsobem změněna,
 PŘIJAL TOTO ROZHODNUTÍ:
 Článek 1
 V bodě 8a (směrnice Rady 2006/88/ES) v části 3.1, bodě 5a (směrnice Rady 2006/88/ES) v části 4.1 a bodě 4a (směrnice Rady 2006/88/ES) v části 8.1 kapitoly I přílohy I Dohody o EHP se doplňuje nová odrážka, která zní:
 „—
 32012 L 0031: prováděcí směrnice Komise 2012/31/EU ze dne 25. října 2012 (Úř. věst. L 297, 26.10.2012, s. 26).“
 Článek 2
 Kapitola II přílohy I Dohody o EHP se mění takto:
 1)
 V bodech 1zi (nařízení Komise (ES) č. 1847/2003), 1zzr (nařízení Komise (ES) č. 1811/2005), 1zzs (nařízení Komise (ES) č. 2036/2005), 1zzzf (nařízení Komise (ES) č. 1876/2006), 1zzzl (nařízení Komise (ES) č. 226/2007), 1zzzzu (nařízení Komise (ES) č. 232/2009), 1zzzzzf (nařízení Komise (ES) č. 1293/2008) a 39 (nařízení Komise (ES) č. 316/2003) se doplňují nová slova, která znějí:
 „ve znění:
 —
 32012 R 1018: prováděcí nařízení Komise (EU) č. 1018/2012 ze dne 5. listopadu 2012 (Úř. věst. L 307, 7.11.2012, s. 56).“
 2)
 V bodech 1zt (nařízení Komise (ES) č. 1288/2004), 1zze (nařízení Komise (ES) č. 2148/2004), 1zzm (nařízení Komise (ES) č. 1200/2005), 1zzv (nařízení Komise (ES) č. 492/2006), 1zzz (nařízení Komise (ES) č. 1444/2006), 1zzzb (nařízení Komise (ES) č. 1447/2006), 1zzzi (nařízení Komise (ES) č. 188/2007), 1zzzk (nařízení Komise (ES) č. 186/2007), 1zzzy (nařízení Komise (ES) č. 1137/2007), 1zzzzh (nařízení Komise (ES) č. 1520/2007) a 1zzzzn (nařízení Komise (ES) č. 209/2008) se doplňuje nová odrážka, která zní:
 „—
 32012 R 1018: prováděcí nařízení Komise (EU) č. 1018/2012 ze dne 5. listopadu 2012 (Úř. věst. L 307, 7.11.2012, s. 56).“
 3)
 V bodě 1zzzzzu (nařízení Komise (ES) č. 1906/2009) se doplňují nová slova, která znějí:
 „ve znění:
 —
 32012 R 1019: prováděcí nařízení Komise (EU) č. 1019/2012 ze dne 6. listopadu 2012 (Úř. věst. L 307, 7.11.2012, s. 60).“
 4)
 Za bod 57 (prováděcí nařízení Komise (EU) č. 839/2012) se doplňují nové body, které znějí:
 „58.
 32012 R 0989: prováděcí nařízení Komise (EU) č. 989/2012 ze dne 25. října 2012 o povolení endo-1,4-beta-xylanázy z Trichoderma reesei (MULC 49755) a endo-1,3(4)-beta-glukanázy z Trichoderma reesei (MULC 49754) jako doplňkové látky pro nosnice a pro výkrm a nosnice menšinových druhů drůbeže (držitel povolení Aveve NV) (Úř. věst. L 297, 26.10.2012, s. 11).
 59.
 32012 R 0990: prováděcí nařízení Komise (EU) č. 990/2012 ze dne 25. října 2012 o povolení přípravku z Propionibacterium acidipropionici (CNCM MA 26/4U) jako doplňkové látky pro všechny druhy zvířat (Úř. věst. L 297, 26.10.2012, s. 15).
 60.
 32012 R 0991: prováděcí nařízení Komise (EU) č. 991/2012 ze dne 25. října 2012 o povolení monohydrátu oktahydroxidu-dichloridu penta zinečnatého jako doplňkové látky pro všechny druhy zvířat (Úř. věst. L 297, 26.10.2012, s. 18).
 61.
 32012 R 1065: prováděcí nařízení Komise (EU) č. 1065/2012 ze dne 13. listopadu 2012 o povolení přípravků z Lactobacillus plantarum (DSM 23375, CNCM I-3235, DSM 19457, DSM 16565, DSM 16568, LMG 21295, CNCM MA 18/5U, NCIMB 30094, VTT E-78076, ATCC PTSA-6139,


text:
DSM 18112, DSM 18113, DSM 18114, ATCC 55943 a ATCC 55944) jako doplňkových látek pro všechny druhy zvířat (Úř. věst. L 314, 14.11.2012, s. 15).“
 Článek 3
 Znění prováděcích nařízení (EU) č. 989/2012, (EU) č. 990/2012, (EU) č. 991/2012, (EU) č. 1018/2012, (EU) č. 1019/2012, (EU) č. 1065/2012 a prováděcí směrnice 2012/31/EU v islandském a norském jazyce, která mají být zveřejněna v dodatku EHP Úředního věstníku Evropské unie, jsou platná.
 Článek 4
 Toto rozhodnutí vstupuje v platnost dnem 16. března 2013 za předpokladu, že jsou učiněna veškerá oznámení podle čl. 103 odst. 1 Dohody o EHP (8).
 Článek 5
 Toto rozhodnutí bude zveřejněno v oddíle EHP a v dodatku EHP Úředního věstníku Evropské unie.
 V Bruselu dne 15. března 2013.
 Za Smíšený výbor EHP
 předseda
 Gianluca GRIPPA
 (1) Úř. věst. L 297, 26.10.2012, s. 11.
 (2) Úř. věst. L 297, 26.10.2012, s. 15.
 (3) Úř. věst. L 297, 26.10.2012, s. 18.
 (4) Úř. věst. L 307, 7.11.2012, s. 56.
 (5) Úř. věst. L 307, 7.11.2012, s. 60.
 (6) Úř. věst. L 314, 14.11.2012, s. 15.
 (7) Úř. věst. L 297, 26.10.2012, s. 26.
 (8) Nebyly oznámeny žádné ústavní požadavky.


text:
 15.3.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 L 76/20
 ROZHODNUTÍ SMÍŠENÉHO VÝBORU EHP
 č. 135/2011
 ze dne 2. prosince 2011,
 kterým se mění příloha XI (Elektronické komunikace, audiovizuální služby a informační společnost) Dohody o EHP
 SMÍŠENÝ VÝBOR EHP,
 s ohledem na Dohodu o Evropském hospodářském prostoru ve znění Protokolu o úpravě Dohody o Evropském hospodářském prostoru (dále jen „Dohoda“), a zejména na článek 98 této dohody,
 vzhledem k těmto důvodům:
 (1)
 Příloha XI Dohody byla změněna rozhodnutím Smíšeného výboru EHP č. 101/2011 ze dne 30. září 2011 (1).
 (2)
 Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/114/ES ze dne 16. září 2009, kterou se mění směrnice Rady 87/372/EHS o frekvenčních pásmech vyhrazených pro koordinované zavedení veřejných celoevropských buňkových digitálních pozemních mobilních komunikačních systémů ve Společenství (2), by měla být začleněna do Dohody,
 PŘIJAL TOTO ROZHODNUTÍ:
 Článek 1
 V bodě 1 (směrnice Rady 87/372/EHS) přílohy XI Dohody se doplňuje následující:
 „ ,ve znění:
 —
 32009 L 0114: směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/114/ES ze dne 16. září 2009 (Úř. věst. L 274, 20.10.2009, s. 25).“
 Článek 2
 Znění směrnice 2009/114/ES v islandském a norském jazyce, která mají být zveřejněna v dodatku EHP Úředního věstníku Evropské unie, jsou platná.
 Článek 3
 Toto rozhodnutí vstupuje v platnost dnem 3. prosince 2011 za předpokladu, že Smíšenému výboru EHP jsou učiněna veškerá oznámení podle čl. 103 odst. 1 Dohody (3).
 Článek 4
 Toto rozhodnutí bude zveřejněno v oddíle EHP a v dodatku EHP Úředního věstníku Evropské unie.
 V Bruselu dne 2. prosince 2011.
 Za Smíšený výbor EHP
 předseda
 Kurt JÄGER
 (1) Úř. věst. L 318, 1.12.2011, s. 39.
 (2) Úř. věst. L 274, 20.10.2009, s. 25.
 (3) Nebyly oznámeny žádné ústavní požadavky.


text:
 Důležité právní upozornění
 |
 22003D0006
 Úřední věstník L 094 , 10/04/2003 S. 0053 - 0054
 Rozhodnutí Smíšeného výboru EHPč. 6/2003ze dne 31. ledna 2003,kterým se mění příloha II (Technické předpisy, normy, zkoušení a certifikace) Dohody o EHPSMÍŠENÝ VÝBOR EHP,s ohledem na Dohodu o Evropském hospodářském prostoru ve znění Protokolu o úpravě Dohody o Evropském hospodářském prostoru (dále jen "Dohoda"), a zejména s ohledem na článek 98 této dohody,vzhledem k těmto důvodům:(1) Příloha II Dohody byla změněna rozhodnutím Smíšeného výboru EHP č. 161/2002 ze dne 6. prosince 2002 [1].(2) Nařízení Komise (ES) č. 1162/2002 ze dne 28. června 2002, kterým se mění nařízení (EHS) č. 94/92, kterým se stanoví prováděcí pravidla k režimu pro dovozy ze třetích zemí podle nařízení Rady (EHS) č. 2092/91 [2], by mělo být začleněno do Dohody,ROZHODL TAKTO:Článek 1V bodě 54b (nařízení Rady (EHS) č. 2092/91) kapitoly XII přílohy II Dohody se doplňuje nová odrážka, které zní:"— 32002 R 1162: nařízení Komise (ES) č. 1162/2002 ze dne 28. června 2002 (Úř. věst. L 170, 29.6.2002, s. 44)."Článek 2Znění nařízení (ES) č. 1162/2002 v islandském a norském jazyce, která mají být zveřejněna v dodatku EHP Úředního věstníku Evropské unie, jsou platná.Článek 3Toto rozhodnutí vstupuje v platnost dnem 1. února 2003 za předpokladu, že Smíšenému výboru EHP jsou učiněna veškerá oznámení podle čl. 103 odst. 1 Dohody [3].Článek 4Toto rozhodnutí bude zveřejněno v oddíle EHP a v dodatku EHP Úředního věstníku Evropské unie.V Bruselu dne 31. ledna 2003.Za Smíšený výbor EHPpředsedaP. Westerlund[1] Úř. věst. L 38, 13.2.2003, s. 16.[2] Úř. věst. L 170, 29.6.2002, s. 44.[3] Nebyly oznámeny žádné ústavní požadavky.--------------------------------------------------


text:
 28.4.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 L 109/55
 Pouze původní texty EHK/OSN mají podle mezinárodního veřejného práva právní účinek. Je zapotřebí ověřit si status a datum vstupu tohoto předpisu v platnost v nejnovější verzi dokumentu EHK/OSN o statusu TRANS/WP.29/343, který je k dispozici na internetové adrese:
 http://www.unece.org/trans/main/wp29/wp29wgs/wp29gen/wp29fdocstts.html
 Předpis Evropské hospodářské komise Organizace spojených národů (EHK/OSN) č. 34 – Jednotná ustanovení pro schvalování typu vozidel z hlediska ochrany před nebezpečím požáru
 Zahrnující veškerá platná znění až po:
 doplněk 3 k sérii změn 02, datum vstupu v platnost: 24. října 2009
 OBSAH
 PŘEDPIS
 1.
 Oblast působnosti
 2.
 Žádost o schválení
 3.
 Schválení
 ČÁST I – SCHVALOVÁNÍ VOZIDEL Z HLEDISKA JEJICH PALIVOVÝCH NÁDRŽÍ
 4.
 Definice
 5.
 Požadavky na nádrže na kapalná paliva
 6.
 Zkoušky nádrží na kapalná paliva
 ČÁST II – SCHVALOVÁNÍ VOZIDEL Z HLEDISKA PREVENCE POŽÁRNÍCH RIZIK V PŘÍPADĚ NÁRAZU
 7.
 Definice
 8.
 Požadavky na instalaci nádrží na kapalná paliva
 9.
 Zkoušky na vozidle
 ČÁST III – SCHVALOVÁNÍ NÁDRŽÍ NA KAPALNÁ PALIVA JAKO SAMOSTATNÝCH KONSTRUKČNÍCH ČÁSTÍ
 10.
 Definice
 11.
 Požadavky na nádrže na kapalná paliva
 ČÁST IV – SCHVALOVÁNÍ VOZIDEL Z HLEDISKA INSTALACE JEJICH SCHVÁLENÉ PALIVOVÉ NÁDRŽE/SCHVÁLENÝCH PALIVOVÝCH NÁDRŽÍ
 12.
 Definice
 13.
 Požadavky na instalaci nádrže/nádrží na kapalná paliva
 14.
 Změny typu vozidla nebo nádrže
 15.
 Shodnost výroby
 16.
 Postihy za neshodnost výroby
 17.
 Přechodná ustanovení
 18.
 Názvy a adresy správních orgánů a technických zkušeben provádějících schvalovací zkoušky
 PŘÍLOHY
 Příloha 1 –
 Sdělení týkající se udělení nebo rozšíření nebo odmítnutí nebo odejmutí schválení nebo definitivního ukončení výroby typu vozidla z hlediska nádrže na kapalná paliva a ochrany před nebezpečím požáru v případě čelního/bočního/zadního nárazu a z hlediska typu nádrže na kapalná paliva podle předpisu č. 34.
 Příloha 2 –
 Uspořádání značek schválení typu
 Příloha 3 –
 Zkouška čelního nárazu do překážky
 Příloha 4 –
 Postup pro zkoušku zadního nárazu
 Příloha 5 –
 Zkoušení palivových nádrží vyrobených z plastu
 Dodatek 1 –
 Zkouška odolnosti proti ohni
 Dodatek 2 –
 Rozměry a technické údaje ohnivzdorných cihel
 1. OBLAST PŮSOBNOSTI
 Tento předpis:
 1.1
 ČÁST I: se vztahuje na schvalování vozidel kategorií M, N a O (1) z hlediska nádrže/nádrží na kapalná paliva.
 1.2
 ČÁST II: se na žádost výrobce vztahuje na schvalování vozidel kategorií M, N a O podle části I nebo IV tohoto předpisu vybavených nádrží/nádržemi na kapalná paliva z hlediska ochrany před nebezpečím požáru v případě čelního a/nebo bočního a/nebo zadního nárazu.
 1.3
 ČÁST III: se vztahuje na schvalování nádrží na kapalná paliva jako samostatných konstrukčních částí.
 1.4
 ČÁST IV: se vztahuje na schvalování vozidel z hlediska instalace schválených nádrží na kapalná paliva.
 2. ŽÁDOST O SCHVÁLENÍ
 2.1 Žádost o schválení podle části I a/nebo části II tohoto předpisu
 2.1.1
 Žádost o schválení typu vozidla podle části I nebo části II tohoto předpisu předkládá výrobce vozidla nebo jeho řádně pověřený zástupce.
 2.1.2
 K žádosti musí být přiloženy následující dokumenty ve trojím vyhotovení a tyto údaje:
 2.1.2.1
 detailní popis typu vozidla s ohledem na položky uvedené v bodě 4.2 a/nebo 7.2. Musí být uvedena čísla a/nebo symboly, které identifikují typ motoru a typ


text:
vozidla;
 2.1.2.2
 výkres/výkresy znázorňující charakteristiky palivové nádrže a specifikující materiál, ze kterého je zhotovena;
 2.1.2.3
 schéma veškerých přívodních palivových systémů, které znázorňuje umístění každé takové komponenty na vozidle, a dále
 2.1.2.4
 za účelem žádosti podle části II tohoto předpisu schéma elektroinstalace, které zobrazuje její uložení a způsob jejího připojení k vozidlu.
 2.1.3
 Technické zkušebně, která je odpovědná za provádění typových schvalovacích zkoušek, bude předloženo níže uvedené:
 2.1.3.1
 vozidlo představující typ, který má být schválen, nebo části vozidla, které technický servis považuje za nezbytné pro schvalovací zkoušky;
 2.1.3.2
 v případě vozidla vybaveného nádrží zhotovenou z plastu: sedm dalších nádrží s příslušenstvím;
 2.1.3.3
 v případě vozidla vybaveného nádrží zhotovenou z jiného materiálu: dvě další nádrže s příslušenstvím.
 2.2 Žádost o schválení podle části III tohoto předpisu
 2.2.1
 Žádost o schválení typu nádrže na kapalná paliva podle části III tohoto předpisu předkládá výrobce nádrže nebo jeho řádně pověřený zástupce.
 2.2.2
 K žádosti musí být přiloženy níže uvedené dokumenty v trojím vyhotovení a s následujícími údaji:
 2.2.2.1
 detailní popis typu nádrže s ohledem na položky uvedené v bodě 10.2; mělo by být specifikováno, zda se žádost týká nádrže s anebo bez příslušenství a zda se žádá o obecné použití nebo o specifické použití u vozidla. V případě schválení typu nádrže bez jejího příslušenství musí být přiložena přesná identifikace příslušenství, které bylo použito při zkoušce;
 2.2.2.2
 výkres/výkresy znázorňující charakteristiky palivové nádrže a specifikující materiál, ze kterého je zhotovena a, v případě nádrže pro specifické použití vozidla, charakteristiku částí vozidla použitých během zkoušek;
 2.2.3
 Technické zkušebně, která je odpovědná za provádění typových schvalovacích zkoušek, bude předloženo níže uvedené:
 2.2.3.1
 v případě nádrže zhotovené z plastových materiálů: sedm nádrží s příslušenstvím. V případě, že nádrž má být schválena bez svého příslušenství, musí být předloženo sedm souborů příslušenství typu, který je normálně instalován ve vozidle;
 2.2.3.2
 v případě nádrže zhotovené z jiného materiálu: dvě nádrže s příslušenstvím. V případě, že nádrž má být schválena bez svého příslušenství, musí být předloženy dva soubory příslušenství typu, který je normálně instalován ve vozidle;
 2.2.3.3
 v případě nádrže z plastového materiálu pro specifické použití vozidla, musí být předloženy části vozidla, jak jsou uvedeny v bodě 5.3.2 přílohy 5.
 2.3 Žádost o schválení podle části IV tohoto předpisu
 2.3.1
 Žádost o schválení typu vozidla podle části IV tohoto předpisu předkládá výrobce vozidla nebo jeho řádně pověřený zástupce.
 2.3.2.
 K žádosti se ve trojím vyhotovení přiloží následující dokumenty a údaje:
 2.3.2.1
 podrobný popis typu vozidla s ohledem na položky uvedené v bodě 12.2. Musí být uvedena čísla a/nebo symboly, které identifikují typ motoru a typ vozidla;
 2.3.2.2
 schéma celého přívodního palivového systému, které znázorňuje umístění každé takové konstrukční části na vozidle;
 2.3.2.3
 seznam všech typů nádrží na kapalná paliva schválených podle části III tohoto předpisu, u kterých je zamýšleno, že budou instalovány na tomto typu vozidla.
 2.3.3
 Technické zkušebně, která je odpovědná za provádění typových schvalovacích zkoušek, bude předloženo níže uvedené:
 2.3.3.1
 vozidlo představující typ vozidla, který má být schválen;
 2.3.3.2
 pokud je třeba, dvě dodatečné nádrže s jejich příslušenstvím v případě každého typu


text:
nádrže na palivo schváleného bez příslušenství.
 3. SCHVÁLENÍ
 3.1 Schválení podle části I a/nebo části II tohoto předpisu.
 3.1.1
 Pokud vozidlo předané ke schválení podle tohoto předpisu splňuje požadavky části I a/nebo části II níže, bude schválení takovému typu vozidla uděleno.
 3.1.2
 Každému schválenému typu se přidělí číslo schválení typu, jehož první dvě číslice představují číslo nejnovější řady změn, které byly do předpisu k datu vydání schválení začleněny. Smluvní strana však může přiřadit stejné číslo schválení typu několika typům vozidla, jak je definováno v bodě 4.2 a/nebo 7.2, pokud jsou typy variantami stejného základního modelu a pokud je každý typ odděleně zkoušen a je zjištěno, že odpovídá podmínkám tohoto předpisu.
 3.1.3
 Oznámení o udělení nebo odmítnutí schválení typu vozidla podle tohoto předpisu bude sděleno smluvním stranám dohody, které uplatňují tento předpis, a to prostřednictvím formuláře podle vzoru v příloze 1 dodatku 1 k tomuto předpisu a prostřednictvím výkresů s uvedením údajů podle bodů 2.1.2.2, 2.1.2.3 a 2.1.2.4 výše (dodaných žadatelem o schválení), ve formátu nepřesahujícím formát A4 (210 × 297 mm) nebo přeloženém na takový formát a ve vhodném měřítku.
 3.1.4
 Na každém vozidle shodném s typem vozidla schváleným podle tohoto předpisu se nápadně a na snadno přístupném místě uvedeném ve zprávě o schválení typu vyznačí mezinárodní značka schválení typu, která se skládá z:
 3.1.4.1
 kružnice kolem písmene „E“, za nímž následuje rozlišovací číslo země, která schválení udělila (2);
 3.1.4.2
 čísla tohoto předpisu, za nímž následují znaky „RI“, pokud je vozidlo schváleno podle části I tohoto předpisu, nebo znaky „RII“, pokud je vozidlo schváleno podle částí I nebo IV a podle části II tohoto předpisu, pomlčka a schvalovací číslo vpravo od kružnice předepsané v bodě 3.1.4.1.
 3.1.5
 Vyhovuje-li vozidlo typu vozidla schválenému podle jednoho nebo více dalších předpisů připojených k dohodě v zemi, která udělila schválení typu podle tohoto předpisu, není třeba symbol předepsaný v bodě 3.1.4.1 opakovat; v takovém případě budou ve svislých sloupcích vpravo od symbolu uvedeného v bodě 3.1.4.1 umístěna doplňková čísla, schvalovací čísla a symboly všech předpisů, podle nichž bylo schválení uděleno, v zemi, která schválení podle tohoto předpisu vydala.
 3.1.6
 Značka schválení typu musí být zřetelně čitelná a nesmazatelná.
 3.1.7
 Značka schválení typu se umístí poblíž tabulky s údaji o vozidle, připevněné výrobcem, nebo přímo na ni.
 3.1.8
 V příloze 2 tohoto předpisu jsou uvedeny příklady uspořádání značky schválení typu.
 3.2 Schválení podle části III tohoto předpisu
 3.2.1
 Schválení typu nádrže se udělí, jestliže nádrž předaná ke schválení podle tohoto předpisu splňuje požadavky části III níže.
 3.2.2
 Každému schválenému typu se přidělí číslo schválení typu, jehož první dvě číslice představují číslo nejnovější řady změn, které byly do předpisu k datu vydání schválení začleněny.
 3.2.3
 Oznámení o udělení nebo odmítnutí schválení typu nádrže podle tohoto předpisu bude sděleno smluvním stranám dohody, které uplatňují tento předpis, a to prostřednictvím formuláře podle vzoru v příloze 1 dodatku 2 k tomuto předpisu a prostřednictvím výkresů s uvedením údajů podle bodů 2.2.2.1 a 2.2.2.2 výše (dodaných žadatelem o schválení), ve formátu nepřesahujícím formát A4 (210 × 297 mm) nebo přeloženém