text:
bodě 3 písm. b).
 Energie uskladněná v kondenzátorech Y (TEy1, TEy2) musí být rovněž nižší než 2,0 joulů. Vypočítá se měřením napětí V1 a V2 na vysokonapěťových sběrnicích a na elektrické kostře a kapacity kondenzátorů Y uvedené výrobcem podle rovnice v příloze 11 bodě 3 písm. c).
 5.2.8.1.3. Fyzická ochrana
 Jako ochrana před přímým dotykem s vysokonapěťovými živými částmi musí být zajištěn stupeň ochrany IPXXB.
 Kromě toho musí být jako ochrana před úrazem elektrickým proudem, k němuž by mohlo dojít na základě nepřímého kontaktu, odpor mezi všemi nechráněnými vodivými částmi a elektrickou kostrou nižší než 0,1 ohmu při proudu nejméně 0,2 ampér.
 Tento požadavek je splněn, pokud bylo galvanické spojení vytvořeno svařením.
 5.2.8.1.4. Izolační odpor
 Musí být splněna kritéria uvedená v bodech 5.2.8.1.4.1 a 5.2.8.1.4.2.
 Měření musí být provedeno v souladu s bodem 5 přílohy 11.
 5.2.8.1.4.1. Elektrické hnací ústrojí sestávající z oddělených stejnosměrných a střídavých sběrnic
 Pokud jsou vysokonapěťové střídavé a vysokonapěťové stejnosměrné sběrnice vzájemně galvanicky izolovány, musí mít izolační odpor mezi vysokonapěťovou sběrnicí a elektrickou kostrou (Ri podle definice v bodě 5 přílohy 11) minimální hodnotu 100 Ω/V pracovního napětí na stejnosměrných sběrnicích a minimální hodnotu 500 Ω/V pracovního napětí na střídavých sběrnicích.
 5.2.8.1.4.2. Elektrické hnací ústrojí sestávající z kombinovaných stejnosměrných a střídavých sběrnic
 Pokud jsou vysokonapěťové střídavé sběrnice a vysokonapěťové stejnosměrné sběrnice galvanicky propojeny, musí mít izolační odpor mezi vysokonapěťovou sběrnicí a elektrickou kostrou (Ri podle definice v bodě 5 přílohy 11) minimální hodnotu 500 Ω/V pracovního napětí.
 Pokud je však splněn stupeň ochrany IPXXB pro všechny vysokonapěťové střídavé sběrnice, nebo pokud je střídavé napětí po nárazu vozidla rovno 30 V nebo nižší, musí mít izolační odpor mezi vysokonapěťovou sběrnicí a elektrickou kostrou (Ri podle definice v bodě 5 přílohy 11) minimální hodnotu 100 Ω/V pracovního napětí.
 5.2.8.2. Rozlití elektrolytu
 Během 30 minut po nárazu nesmí dojít k vylití elektrolytu z REESS do prostoru pro cestující, přičemž z REESS se může vylít nejvýše 7 % elektrolytu. Výjimku tvoří trakční baterie otevřeného typu, které jsou umístěny vně prostoru pro cestující. U trakčních baterií otevřeného typu se vně prostoru pro cestující smí vylít nejvýše 7 % při maximu 5,0 litrů.
 Výrobce musí prokázat splnění toho požadavku v souladu s bodem 6 přílohy 11.
 5.2.8.3. Zadržení REESS
 REESS umístěný v prostoru pro cestující musí zůstat na místě, kde byl instalován, a jeho konstrukční části musí zůstat uvnitř ohraničeného prostoru REESS.
 Žádná část REESS, který je z důvodu hodnocení elektrické bezpečnosti umístěn vně prostoru pro cestující, nesmí během zkoušky nárazem nebo po ní vniknout do prostoru pro cestující.
 Výrobce musí prokázat splnění toho požadavku v souladu s bodem 7 přílohy 11.
 6. POKYNY PRO UŽIVATELE VOZIDEL VYBAVENÝCH AIRBAGY
 6.1. Vozidlo musí být opatřeno označením, že je vybaveno airbagy pro sedadla.
 6.1.1. U vozidla vybaveného sestavou airbagů pro ochranu řidiče má toto označení podobu nápisu „AIRBAG“ umístěného uvnitř obvodu volantu. Tento nápis musí být připevněn trvanlivým způsobem a musí být snadno viditelný.
 6.1.2. U vozidla vybaveného airbagy pro cestující na předních sedadlech mimo sedadlo řidiče má toto označení podobu varovného štítku popsaného


text:
dále v bodě 6.2.
 6.2. Vozidlo vybavené jedním nebo více airbagy pro čelní ochranu cestujících musí být opatřeno informací o mimořádně velkém nebezpečí, které na sedadlech vybavených airbagy hrozí při používání dětských zádržných systémů orientovaných proti směru jízdy.
 6.2.1. Tuto informaci musí tvořit přinejmenším štítek obsahující piktogramy s jasným varováním znázorněný níže.
 Celkové rozměry musí být alespoň 120 × 60 mm nebo rozměry ekvivalentní plochy.
 Výše znázorněný štítek může být upraven tak, že se jeho uspořádání bude od uvedeného příkladu lišit. Obsah však musí splňovat výše uvedené požadavky.
 6.2.2. U čelních ochranných airbagů na předních sedadlech pro cestující musí být varování trvanlivě upevněné na obou stranách přední sluneční clony pro cestujícího v takové poloze, aby bylo přinejmenším jedno z obou varování na sluneční cloně bez ohledu na její polohu vždy vidět. Jinou možností je umístit jedno varování na viditelnou stranu zdvižené sluneční clony a druhé varování na střechu za sluneční clonou tak, aby bylo alespoň jedno varování vždy vidět. Nesmí být možné varovný štítek snadno ze clony a střechy odstranit, aniž by došlo ke zřetelnému a jasně viditelnému poškození, které by zůstalo na cloně a střeše uvnitř vozidla.
 Pokud vozidlo nemá sluneční clonu nebo střechu, musí být štítek s varováním umístěn tam, kde je vždy zřetelně viditelný.
 U čelních ochranných airbagů pro jiná sedadla ve vozidle musí být varování umístěno přímo před příslušným sedadlem a musí být pro kohokoliv, kdo by na sedadlo montoval dětské zádržné zařízení orientované proti směru jízdy, vždy zřetelně viditelné. Požadavky tohoto bodu a bodu 6.2.1 se nevztahují na sedadla vybavená zařízením, které v případě, že je namontováno dětské zádržné zařízení orientované proti směru jízdy, vyřadí čelní ochranný airbag automaticky z činnosti.
 6.2.3. Podrobné informace s odkazem na uvedené varování musí být uvedeny v návodu k vozidlu, přičemž musí obsahovat alespoň následující text ve všech úředních jazycích země nebo zemí, kde se dá očekávat, že by vozidlo mohlo být zaregistrováno (např. na území Evropské unie, v Japonsku, v Ruské federaci nebo na Novém Zélandu atd.):
 „NIKDY neumisťujte dětské zádržné zařízení orientované proti směru jízdy na sedadlo, které je zepředu chráněné AKTIVNÍM AIRBAGEM. Může dojít k ÚMRTÍ nebo VÁŽNÉMU ZRANĚNÍ DÍTĚTE.“
 Text musí být provázen ilustrací zobrazující varovný štítek umístěný ve vozidle. Informace musí být snadno dohledatelné v návodu k vozidlu (např. konkrétní odkaz na tuto informaci uvedený na první straně, záložka na příslušné straně nebo samostatná příručka atd.).
 Požadavky tohoto bodu se nevztahují na vozidla, jejichž všechna sedadla pro cestující jsou vybavená zařízením, které v případě, že je namontováno dětské zádržné zařízení orientované proti směru jízdy, vyřadí čelní ochranný airbag automaticky z činnosti.
 7. ZMĚNA A ROZŠÍŘENÍ SCHVÁLENÍ TYPU VOZIDLA
 7.1. Jakákoliv změna, která má vliv na nosnou konstrukci vozidla, počet předních sedadel, vnitřní výstroj a výbavu nebo na umístění ovládacích prvků nebo mechanických součástí a která by mohla ovlivnit schopnost přední části vozidla absorbovat energii, musí být oznámena schvalovacímu orgánu, který schválení vydal. Schvalovací orgán pak může:
 7.1.1.
 usoudit, že provedené úpravy pravděpodobně nemají znatelný nepříznivý vliv a že vozidlo v každém případě stále splňuje

type: contracts

jurisdiction: EU


text:
požadavky, nebo
 7.1.2.
 požadovat, aby pověřená zkušebna provedla podle povahy změn některou další zkoušku z těch, které jsou popsány níže:
 7.1.2.1. jakákoliv změna vozidla, která má vliv na obecný tvar nosné konstrukce, nebo jakékoliv zvýšení hmotnosti o více než 8 %, které by podle úsudku orgánu znatelně ovlivnilo výsledky zkoušek, vyžadují, aby byla zopakována zkouška podle přílohy 3,
 7.1.2.2. v případě, že se změny týkají pouze vnitřního vybavení, přičemž hmotnost se nezvýší o více než 8 % a počet předních sedadel zůstává stejný, provede se následující:
 7.1.2.2.1.
 zjednodušená zkouška podle přílohy 7, nebo
 7.1.2.2.2.
 dílčí zkouška, jak ji stanoví zkušebna s ohledem na provedené změny.
 7.2. Oznámení o potvrzení resp. zamítnutí schválení, s uvedením změn, se smluvním stranám dohody uplatňujícím tento předpis zasílá postupem stanoveným výše v bodě 4.3.
 7.3. Příslušný schvalovací orgán, který rozšíření schválení vystavuje, přidělí tomuto rozšíření pořadové číslo a za použití formuláře podle vzoru v příloze 1 tohoto předpisu informuje o této skutečnosti ostatní smluvní strany dohody z roku 1958, jež tento předpis uplatňují.
 8. SHODNOST VÝROBY
 Postupy shodnosti výroby musejí odpovídat postupům stanoveným v dodatku 2 dohody (E/ECE/324–E/ECE/TRANS/505/Rev.2) a musejí vyhovovat následujícím požadavkům:
 8.1.
 každé vozidlo schválené podle tohoto předpisu se musí shodovat se schváleným typem z hlediska vlastností přispívajících k ochraně osob ve vozidle v případě čelního nárazu;
 8.2.
 držitel schválení zajistí, aby pro každý typ vozidla proběhly přinejmenším ty zkoušky, při nichž se provádějí měření;
 8.3.
 orgán, který schválení typu udělil, může kdykoliv ověřit metody kontroly shodnosti uplatňované v každém výrobním závodě. Obvyklá četnost těchto kontrol je jednou za dva roky.
 9. POSTIHY ZA NESHODNOST VÝROBY
 9.1. Jestliže nejsou splněny požadavky stanovené v bodě 7.1, nebo pokud vybrané vozidlo či vozidla nevyhověla při kontrolách předepsaných v bodě 7.2, může být schválení, jež bylo pro daný typ vozidla podle tohoto předpisu uděleno, opět odejmuto.
 9.2. Jestliže některá smluvní strana dohody uplatňující tento předpis odejme schválení, které dříve udělila, uvědomí o tom neprodleně ostatní smluvní strany uplatňující tento předpis, k čemuž použije formulář sdělení odpovídající vzoru uvedenému v příloze 1 tohoto předpisu.
 10. DEFINITIVNÍ UKONČENÍ VÝROBY
 Jestliže držitel schválení ukončí natrvalo výrobu typu vozidla schváleného podle tohoto předpisu, oznámí tuto skutečnost orgánu, který schválení udělil. Po obdržení příslušného sdělení uvědomí uvedený orgán o této skutečnosti ostatní smluvní strany dohody z roku 1958 uplatňující tento předpis, k čemuž použije formulář odpovídající vzoru uvedenému v příloze 1 tohoto předpisu.
 11. PŘECHODNÁ USTANOVENÍ
 11.1. Od data, kdy vstoupí v platnost doplněk 4 k sérii změn 01, neodmítne žádná smluvní strana uplatňující tento předpis udělit schválení typu podle tohoto předpisu ve znění doplňku 4 k sérii změn 01.
 11.2. Od 23. června 2013 udělí smluvní strany uplatňující tento předpis svá schválení typu pouze těm typům vozidel, které splňují požadavky tohoto předpisu ve znění doplňku 4 k sérii změn 01.
 11.3. Dokud nebudou v tomto předpise uvedeny požadavky z hlediska ochrany cestujících prostřednictvím plné zkoušky čelním nárazem, mohou smluvní strany v době přistoupení k tomuto předpisu za uvedeným účelem i nadále používat již platné požadavky.
 11.4. Počínaje datem vstupu série


text:
změn 02 v platnost nesmí žádná ze smluvních stran, které uplatňují tento předpis, odmítnout udělit schválení typu podle tohoto předpisu ve znění série změn 02.
 11.5. Po uplynutí 24 měsíců od data vstupu série změn 02 v platnost musí smluvní strany uplatňující tento předpis vydávat schválení typu jen těm typům vozidla, která vyhoví požadavkům tohoto předpisu ve znění série změn 02.
 Nicméně v případě vozidel s elektrickým hnacím ústrojím pracujícím s vysokým napětím se poskytne dodatečná lhůta dvanácti měsíců, pokud výrobce technické zkušebně uspokojivě prokáže, že vozidlo poskytuje rovnocennou úroveň bezpečnosti s úrovní požadovanou tímto předpisem ve znění série změn 02.
 11.6. Smluvní strany, které uplatňují tento předpis, neodmítnou udělit rozšíření schválení podle předchozích sérií změn tohoto předpisu, pokud toto rozšíření neobnáší změny pohonného systému vozidla.
 Nicméně po uplynutí 48 měsíců od data vstupu v platnost série změn 02 nebude rozšíření schválení podle předchozích sérií změn udělováno vozidlům s elektrickým hnacím ústrojím pracujícím s vysokým napětím.
 11.7. Pokud v době vstupu v platnost série změn 02 tohoto předpisu existují vnitrostátní požadavky na bezpečnostní zajištění vozidel s elektrickým hnacím ústrojím pracujícím s vysokým napětím, mohou smluvní strany uplatňující tento předpis zamítnout vnitrostátní schválení těchto vozidel nesplňujících vnitrostátní požadavky, pokud nejsou tato vozidla schválena v souladu se sérií změn 02 tohoto předpisu.
 11.8. Po uplynutí 48 měsíců od vstupu série změn 02 tohoto předpisu v platnost mohou smluvní strany uplatňující tento předpis zamítnout vnitrostátní schválení nebo regionální schválení typu a mohou zamítnout první vnitrostátní nebo regionální registraci (první uvedení do provozu) vozidla s elektrickým hnacím ústrojím poháněným vysokým napětím, které nesplňuje požadavky série změn 02 tohoto předpisu.
 11.9. Smluvní strany uplatňující tento předpis i nadále přijímají schválení podle série změn 01 tohoto předpisu pro vozidla, kterých se netýká série změn 02.
 11.10. Do uplynutí 18 měsíců od data vstupu dodatku 4 k sérii změn 02 tohoto předpisu v platnost, mohou smluvní strany, které tento předpis uplatňují, pokračovat v udělování schválení typu podle série změn 02 tohoto předpisu, aniž by zohledňovaly ustanovení dodatku 4.
 11.11. Od dne vstupu v platnost série změn 03 nesmí žádná smluvní strana, která používá tento předpis, odmítnout udělení schválení podle tohoto předpisu ve znění série změn 03.
 11.12. Od 1. září 2018 udělí smluvní strany uplatňující tento předpis svá schválení typu pouze těm typům vozidel, které splňují požadavky tohoto předpisu ve znění série změn 03.
 11.13. Smluvní strany uplatňující tento předpis neodmítnou udělit rozšíření schválení pro stávající typy, která byla udělena podle předchozích sérií změn tohoto předpisu.
 11.14. Smluvní strany uplatňující tento předpis i nadále přijímají schválení podle série změn 01 tohoto předpisu vydaná před 23. červnem 2013 nebo 2014, jak stanoví bod 11.5.
 11.15. Smluvní strany uplatňující tento předpis i nadále přijímají schválení podle série změn 02 tohoto předpisu vydaná před 1. zářím 2018.
 12. NÁZVY A ADRESY TECHNICKÝCH ZKUŠEBEN ODPOVĚDNÝCH ZA PROVÁDĚNÍ SCHVALOVACÍCH ZKOUŠEK A NÁZVY A ADRESY SCHVALOVACÍCH ORGÁNŮ
 Smluvní stany dohody, které uplatňují tento předpis, sdělí sekretariátu Organizace spojených národů názvy a adresy technických zkušeben odpovědných za provádění schvalovacích zkoušek, výrobců oprávněných provádět zkoušky


text:
a správních orgánů udělujících schválení, jimž se mají zasílat formuláře osvědčující udělení, zamítnutí či odejmutí schválení vystavené v jiných zemích.
 (1) Podle definice v Úplném usnesení o konstrukci vozidel (R.E.3.), dokument ECE/TRANS/WP.29/78/Rev.2, bod 2
 (2) Rozlišovací čísla smluvních stran Dohody z roku 1958 jsou uvedena v příloze 3 Úplného usnesení o konstrukci vozidel (R.E.3), dokument TRANS/WP.29/78/Rev.2/Amend.3.
 (3) Do 1. října 1998 nejsou hodnoty získané pro krk rozhodující pro udělení schválení. Získané výsledky se zaznamenají do zkušebního protokolu a schvalovací orgán je zaeviduje. Po tomto datu budou hodnoty uvedené v tomto bodě sloužit jako kritéria splnění požadavků, pokud nebudou přijaty jiné hodnoty.
 PŘÍLOHA 1
 Text obrazu
 SDĚLENÍ
 (maximální formát: A4 (210 × 297 mm))
 (1)
 vydal: název správního orgánu
 ve věci (2): udělení schválení
 rozšíření schválení
 odmítnutí schválení
 odejmutí schválení
 definitivního ukončení výroby
 typu vozidla z hlediska ochrany cestujících při čelním nárazu podle předpisu č. 94
 Schválení č.: Rozšíření č.:
 1. Obchodní název nebo značka motorového vozidla
 2. Typ vozidla
 3. Název a adresa výrobce
 4. Název a adresa případného zástupce výrobce
 5. Stručný popis typu vozidla z hlediska nosné konstrukce, rozměrů, tvaru a použitých materiálů
 5.1. Popis ochranného systému namontovaného ve vozidle
 5.2. Popis vnitřního zařízení nebo výstroje, které mohou ovlivnit zkoušky
 5.3. Umístění zdroje elektrického proudu
 6. Umístění motoru: vpředu/vzadu/uprostřed (2)
 7. Náhon: na přední kola/zadní kola (2)
 8. Hmotnost vozidla předaného ke zkoušce:
 přední náprava:
 zadní náprava:
 celkem:
 9. Vozidlo předáno ke schválení dne
 10. Zkušebna odpovědná za provádění schvalovacích zkoušek
 11. Datum protokolu vystaveného touto zkušebnou
 12. Číslo protokolu vystaveného touto zkušebnou
 Text obrazu
 13. Schválení uděleno/odmítnuto/rozšířeno/odejmuto (2)
 14. Umístění značky schválení na vozidle
 15. Místo
 16. Datum
 17. Podpis
 18. K tomuto sdělení jsou přiloženy následující dokumenty, označené výše uvedeným číslem schválení:
 (Fotografie resp. schémata a výkresy, které umožní základní určení typu/typů vozidla a jeho možných variant, na které se toto schválení vztahuje)
 (1) Rozlišovací číslo země, která udělila/rozšířila/odmítla/odejmula schválení (viz ustanovení o schvalování v předpisu).
 (2) Nehodící se škrtněte.
 PŘÍLOHA 2
 USPOŘÁDÁNÍ ZNAČEK SCHVÁLENÍ
 VZOR A
 (viz bod 4.4 tohoto předpisu)
 Výše znázorněná značka schválení, umístěná na vozidle, dosvědčuje, že příslušný typ vozidla byl v Nizozemsku (E 4) schválen z hlediska ochrany cestujících při čelním nárazu podle předpisu č. 94 pod číslem 031424. Číslo schválení udává, že schválení bylo uděleno podle požadavků předpisu č. 94 ve znění série změn 03.
 VZOR B
 (viz bod 4.5 tohoto předpisu)
 Výše znázorněná značka schválení, umístěná na vozidle, dosvědčuje, že příslušný typ vozidla byl v Nizozemsku (E 4) schválen podle předpisů č. 94 a 11 (1). První dvě číslice čísla schválení ukazují, že v době, kdy byla schválení udělena, obsahoval předpis č. 94 sérii změn 03 a předpis č. 11 sérii změn 03.
 (1) Druhé z těchto čísel je uvedeno pouze jako příklad.
 PŘÍLOHA 3
 POSTUP ZKOUŠKY
 1. INSTALACE A PŘÍPRAVA VOZIDLA
 1.1. Zkušební prostor
 Zkušební prostor musí být dostatečně velký, aby se na něj vešla rozjezdová dráha, bariéra a technická zařízení potřebná pro zkoušku. Konečný úsek dráhy, přinejmenším 5 m před bariérou, musí být vodorovný, rovný a hladký.


text:
1.2. Bariéra
 Čelo bariéry tvoří deformovatelná konstrukce definovaná v příloze 9 tohoto předpisu. Přední strana deformovatelné konstrukce musí být kolmá na směr jízdy zkoušeného vozidla s přesností na ± 1°. Bariéra je připevněna k tělesu o hmotnosti alespoň 7 × 104 kg, přičemž čelo tohoto tělesa je s přesností na ± 1° svislé. Těleso je zakotveno v zemi nebo položeno na zem a v případě potřeby je k omezení pohybu vybaveno doplňkovým zajišťovacím zařízením.
 1.3. Orientace bariéry
 Bariéra je orientována tak, aby k prvnímu styku vozidla s ní došlo na straně sloupku řízení. Pokud je možno provést zkoušku s vozidlem buď s řízením vlevo, nebo s řízením vpravo, provede se zkouška s řízením v méně příznivé poloze, jak ji stanoví zkušebna odpovědná za zkoušky.
 1.3.1. Poloha vozidla vzhledem k bariéře
 Vozidlo musí překrývat čelo bariéry ze 40 % ± 20 mm.
 1.4. Stav vozidla
 1.4.1. Všeobecné specifikace
 Zkoušené vozidlo musí být reprezentativní pro sériovou výrobu, musí obsahovat veškeré zařízení, kterým je obvykle vybaveno, a musí být v běžném provozním stavu. Některé součásti mohou být nahrazeny rovnocennými hmotami, pokud toto nahrazení zjevně nemá znatelný vliv na výsledky měření podle bodu 6.
 Po dohodě mezi výrobcem a technickou zkušebnou může být povolena změna palivového systému tak, aby k chodu motoru nebo systému konverze elektrické energie mohlo být použito odpovídající množství paliva.
 1.4.2. Hmotnost vozidla
 1.4.2.1. Při zkoušce musí mít přistavené vozidlo svou pohotovostní hmotnost.
 1.4.2.2. Palivová nádrž se naplní vodou do hmotnosti odpovídající 90 % hmotnosti plné náplně paliva specifikované výrobcem, s přesností na ± 1 %.
 Tento požadavek se nevztahuje na vodíkové palivové nádrže.
 1.4.2.3. Všechny ostatní systémy (brzdy, chlazení, ...) mohou být v tomto případě prázdné, přičemž hmotnost kapalin je třeba pečlivě kompenzovat.
 1.4.2.4. Pokud hmotnost měřicí aparatury ve vozidle přesahuje přípustných 25 kg, lze ji kompenzovat redukcemi, které nemají znatelný vliv na výsledky měření podle bodu 6.
 1.4.2.5. Hmotnost měřicí aparatury nesmí u žádné nápravy změnit její referenční zatížení o více než 5 %, přičemž žádná z odchylek nesmí přesáhnout 20 kg.
 1.4.2.6. Hmotnost vozidla vyplývající z ustanovení bodu 1.4.2.1 se uvede v protokolu.
 1.4.3. Úpravy prostoru pro cestující
 1.4.3.1. Poloha volantu
 Volant, pokud jej lze seřizovat, se nastaví do běžné polohy označené výrobcem, nebo jestliže výrobce žádnou konkrétní polohu nedoporučuje, doprostřed mezi krajní polohy rozmezí seřízení. Na konci rozjezdové dráhy se volant ponechá volně, s příčkami v poloze, která podle výrobce odpovídá přímé dráze vozidla.
 1.4.3.2. Zasklení
 Spouštěcí okna vozidla musejí být v uzavřené poloze. Pro zkušební měření a po dohodě s výrobcem mohou být skla spuštěna, pokud poloha ovládací kličky odpovídá uzavřené poloze.
 1.4.3.3. Řadicí páka
 Řadicí páka musí být v poloze „neutrál“. Je-li vozidlo poháněno svým vlastním motorem, musí být řadicí páka v poloze stanovené výrobcem.
 1.4.3.4. Pedály
 Pedály musejí být v normální klidové poloze. Pokud je lze seřídit, nastaví se do středové polohy, nestanoví-li výrobce polohu jinou.
 1.4.3.5. Dveře
 Dveře musejí být zavřené, nikoli však uzamčené.
 1.4.3.5.1. V případě vozidel vybavených automaticky aktivovaným zamykacím systémem dveří musí být tento systém aktivován při zahájení pohonu vozidla,


text:
aby byly dveře automaticky uzamknuty před okamžikem nárazu. Podle volby výrobce mohou být dveře uzamknuty ručně před zahájením pohonu vozidla.
 1.4.3.5.2. V případě vozidel vybavených automaticky aktivovaným zamykacím systémem dveří, který se montuje volitelně a/nebo který může deaktivovat řidič, se podle volby výrobce použije jeden z těchto dvou postupů:
 1.4.3.5.2.1.
 Systém musí být aktivován při zahájení pohonu vozidla, aby byly dveře automaticky uzamknuty před okamžikem nárazu. Podle volby výrobce mohou být dveře uzamknuty ručně před zahájením pohonu vozidla.
 1.4.3.5.2.2.
 Boční dveře na nárazové straně musí být odemknuty a systém pro tyto dveře musí být vyřazen z činnosti; pro boční dveře na nenárazové straně může být systém aktivován, aby byly tyto dveře automaticky uzamknuty před okamžikem nárazu. Podle volby výrobce mohou být dveře uzamknuty ručně před zahájením pohonu vozidla.
 1.4.3.6. Otevíratelná střecha
 Pokud má vozidlo otevíratelnou nebo snímatelnou střechu, musí být střecha nasazena a nacházet se v uzavřené poloze. Pro zkušební měření může být po dohodě s výrobcem otevřena.
 1.4.3.7. Sluneční clona
 Sluneční clony musejí být v přiklopené poloze.
 1.4.3.8. Zpětné zrcátko
 Vnitřní zpětné zrcátko musí být ve své obvyklé poloze, ve které se používá.
 1.4.3.9. Loketní opěrky
 Loketní opěrky na předních i zadních sedadlech, pokud jsou sklopné, musejí být ve spodní poloze, nebrání-li tomu poloha zkušebních figurín ve vozidle.
 1.4.3.10. Opěrky hlavy
 Opěrky hlavy, které lze výškově seřizovat, musejí být ve vhodné poloze stanovené výrobcem. Pokud výrobce žádnou konkrétní polohu nedoporučuje, opěrky hlavy musejí být ve své nejvyšší poloze.
 1.4.3.11. Sedadla
 1.4.3.11.1. Poloha předních sedadel
 Podélně seřiditelná sedadla musejí být nastavena tak, aby se jejich bod „H“, stanovený postupem podle přílohy 6, nacházel ve střední poloze rozsahu seřízení nebo v nejbližší aretované poloze a ve výškové poloze stanovené výrobcem (jsou-li sedadla nezávisle seřiditelná i výškově). V případě lavicových sedadel se za referenční považuje bod „H“ místa řidiče.
 1.4.3.11.2. Poloha opěradel předních sedadel
 Pokud jsou opěradla seřiditelná, nastaví se tak, aby se výsledný sklon trupu figuríny co nejvíce blížil sklonu doporučenému výrobcem pro normální používání; jestliže výrobce žádný konkrétní sklon nedoporučuje, nastaví se opěradla v úhlu 25° dozadu od svislice.
 1.4.3.11.3. Zadní sedadla
 Pokud jsou zadní sedadla nebo lavice zadních sedadel seřiditelné, nastaví se do nejzadnější polohy.
 1.4.4. Nastavení elektrického hnacího ústrojí
 1.4.4.1. REESS může mít jakoukoli úroveň nabití, která podle doporučení výrobce umožňuje běžný provoz hnacího ústrojí.
 1.4.4.2. Elektrické hnací ústrojí musí být pod elektrickým napětím buď za provozu původních zdrojů elektrické energie, nebo bez nich (např. motorový generátor, REESS nebo systém konverze elektrické energie), nicméně:
 1.4.4.2.1.
 na základě dohody mezi technickou zkušebnou a výrobcem je možné zkoušku provést s celým elektrickým hnacím ústrojím nebo jeho částmi bez elektrického napětí, pokud to nebude mít negativní vliv na výsledek zkoušky. V případě částí elektrického hnacího ústrojí, které nejsou napájeny elektrickou energií, musí být ochrana před úrazem elektrickým proudem prokázána buď pomocí fyzické ochrany, nebo izolačního odporu a příslušných dodatečných důkazů.
 1.4.4.2.2.
 V případě, že je vozidlo vybaveno funkcí automatického rozpojení, je na žádost výrobce možné provést zkoušku s aktivovanou funkcí automatického rozpojení. V takovém případě musí být prokázáno, že automatické rozpojení


text:
by fungovalo i v průběhu nárazové zkoušky. To zahrnuje jak signál automatické aktivace, tak i galvanické rozpojení s ohledem na podmínky pozorované v průběhu nárazu.
 2. FIGURÍNY
 2.1. Přední sedadla
 2.1.1. Zkušební figurína odpovídající specifikacím pro figurínu muže padesátého percentilu Hybrid III (1), vybavená kotníkem o úhlu 45° a splňující požadavky na její seřízení se instaluje na každé přední krajní sedadlo podle podmínek stanovených v příloze 5. Kotník figuríny musí být certifikován podle postupů stanovených v příloze 10.
 2.1.2. Vozidlo se zkouší se zádržnými systémy, jak jimi vozidlo vybavuje výrobce.
 3. POHON A DRÁHA VOZIDLA
 3.1. Vozidlo musí být poháněno buď svým vlastním motorem, nebo jiným hnacím zařízením.
 3.2. V okamžiku nárazu nesmí již na vozidlo působit žádné přídavné řídicí ani hnací zařízení.
 3.3. Dráha vozidla musí splňovat požadavky stanovené v bodě 1.2 a 1.3.1.
 4. ZKUŠEBNÍ RYCHLOST
 Rychlost vozidla v okamžiku nárazu musí činit 56 – 0/+ 1 km/h. Pokud však byla zkouška provedena při vyšší nárazové rychlosti a vozidlo splnilo požadavky, lze zkoušku hodnotit jako vyhovující.
 5. MĚŘENÍ NA FIGURÍNĚ NA PŘEDNÍCH SEDADLECH
 5.1. Všechna měření potřebná pro ověření biomechanických kritérií se provádějí za použití měřicích systémů odpovídajících specifikacím, jež jsou uvedeny v příloze 8.
 5.2. Jednotlivé parametry se zaznamenávají prostřednictvím nezávislých datových kanálů s těmito hodnotami CFC (kmitočtová třída kanálu):
 5.2.1. Měření v hlavě figuríny
 Zrychlení (a) vztažené k těžišti se vypočítává z tříosých složek zrychlení měřených za použití CFC 1 000.
 5.2.2. Měření v krku figuríny
 5.2.2.1. Axiální tahová síla a smyková síla působící zpředu dozadu na rozhraní mezi krkem a hlavou se měří za použití CFC 1 000.
 5.2.2.2. Ohybový moment kolem příčné osy na rozhraní mezi krkem a hlavou se měří za použití CFC 600.
 5.2.3. Měření v hrudníku figuríny
 Průhyb hrudníku mezi hrudní kostí a páteří se měří za použití CFC 180.
 5.2.4. Měření ve stehenní a holenní kosti figuríny
 5.2.4.1. Axiální tlaková síla a ohybové momenty se měří za použití CFC 600.
 5.2.4.2. Posun holenní kosti vůči kosti stehenní se měří v kolenním kloubu za použití CFC 180.
 6. MĚŘENÍ NA VOZIDLE
 6.1. Aby bylo možno provést zjednodušenou zkoušku podle přílohy 7, je třeba stanovit časový průběh zpomalení nosné konstrukce na základě hodnot z akcelerometrů v podélném směru v patě sloupku „B“ na nárazové straně vozidla za použití CFC 180 a pomocí datových kanálů, které odpovídají požadavkům uvedeným v příloze 8.
 6.2. Časový průběh rychlosti, který se použije při zkoušce podle přílohy 7, se získá z akcelerometru v podélném směru na sloupku „B“ na nárazové straně vozidla.
 (1) Technické specifikace a podrobné výkresy figuríny Hybrid III odpovídající základním rozměrům muže padesátého percentilu ve Spojených státech amerických a specifikace pro její nastavení pro tuto zkoušku jsou uloženy u generálního tajemníka Organizace spojených národů a na vyžádání je možno do nich nahlédnout na sekretariátu Evropské hospodářské komise, Palais des Nations, Ženeva, Švýcarsko.
 PŘÍLOHA 4
 KRITÉRIUM POHYBU HLAVY (HPC, HEAD PERFORMANCE CRITERION) A KRITÉRIA ZRYCHLENÍ HLAVY 3 MS
 1. KRITÉRIUM POHYBU HLAVY (HPC36)
 1.1. Kritérium pohybu hlavy (HPC36) se považuje za splněné, nedojde-li během zkoušky


text:
ke kontaktu hlavy se žádnou součástí vozidla.
 1.2. Jestliže v průběhu zkoušky dojde ke kontaktu hlavy s jakoukoli částí vozidla, vypočte se hodnota HPC na základě zrychlení (a) změřeného podle bodu 5.2.1 přílohy 3, podle vzorce:
 kde:
 1.2.1.
 člen „a“ je výsledné zrychlení změřené podle bodu 5.2.1 přílohy 3, vyjádřené v jednotkách tíhy g (1 g = 9,81 m/s2);
 1.2.2.
 pokud lze uspokojivě stanovit počátek kontaktu hlavy, pak t1 a t2 jsou časové okamžiky (v sekundách) určující interval mezi začátkem kontaktu hlavy a koncem záznamu, pro který je hodnota HPC maximální;
 1.2.3.
 pokud nelze stanovit počátek kontaktu hlavy, pak t1 a t2 jsou časové okamžiky (v sekundách) určující interval mezi začátkem a koncem záznamu, pro který je hodnota HPC maximální.
 1.2.4.
 Hodnoty HPC, pro které je časový interval (t1 – t2) delší než 36 ms, se pro účely výpočtu maximální hodnoty zanedbávají.
 1.3. Hodnota výsledného zrychlení hlavy během dopředného nárazu, která je během 3 ms kumulativně překročena, se vypočítává z výsledného zrychlení hlavy měřeného podle bodu 5.2.1 přílohy 3.
 2. KRITÉRIA PORANĚNÍ KRKU
 2.1. Tato kritéria jsou určena axiální tlakovou silou, axiální tahovou silou a smykovými silami zpředu dozadu na rozhraní mezi hlavou a krkem (v kN), změřenými podle bodu 5.2.2 přílohy 3, a dobou trvání těchto sil, vyjádřenou v ms.
 2.2. Kritérium ohybového momentu krku je určeno ohybovým momentem (v Nm) kolem příčné osy na rozhraní mezi hlavou a krkem, změřeným podle bodu 5.2.2 přílohy 3.
 2.3. Zaznamená se ohybový moment krku, vyjádřený v Nm.
 3. KRITÉRIUM STLAČENÍ HRUDNÍKU (THCC, THORAX COMPRESSION CRITERION) A KRITÉRIUM MĚKKÝCH TKÁNÍ (V * C, VISCOUS CRITERION)
 3.1. Kritérium stlačení hrudníku je určeno absolutní hodnotou deformace hrudníku (v mm) změřenou podle bodu 5.2.3 přílohy 3.
 3.2. Kritérium měkkých tkání (V * C) se vypočítává jako okamžitý součin tlaku a rychlosti průhybu hrudní kosti, změřené podle bodu 6 této přílohy a rovněž podle bodu 5.2.3 přílohy 3.
 4. KRITÉRIUM SÍLY PŮSOBÍCÍ NA STEHENNÍ KOST (FFC, FEMUR FORCE CRITERION)
 4.1. Toto kritérium je určeno tlakovým zatížením (v kN) přenášeným axiálně na každou stehenní kost figuríny a měřeným podle bodu 5.2.4 přílohy 3 a dobou trvání tlakového zatížení, vyjádřenou v ms.
 5. KRITÉRIUM TLAKOVÉ SÍLY PŮSOBÍCÍ NA HOLENNÍ KOST (TCFC, TIBIA COMPRESSIVE FORCE CRITERION) A INDEX HOLENNÍ KOSTI (TI, TIBIA INDEX)
 5.1. Kritérium tlakové síly působící na holenní kost je určeno tlakovým zatížením (Fz) (v kN) přenášeným axiálně na každou holenní kost figuríny, změřeným podle bodu 5.2.4 přílohy 3.
 5.2. Index holenní kosti se vypočítává z ohybových momentů (Mx a My) změřených podle bodu 5.1 za použití vzorce:
 kde:
 MX
 =
 ohybový moment kolem osy x,
 MY
 =
 ohybový moment kolem osy y,
 (MC)R
 =
 kritický ohybový moment, za který se považuje hodnota 225 Nm,
 FZ
 =
 axiální tlaková síla ve směru osy z,
 (FC)Z
 =
 kritická tlaková síla ve směru osy z, za kterou se považuje hodnota 35,9 kN,
 Index holenní kosti se vypočítává pro horní a dolní konec každé holenní kosti, hodnota FZ se ovšem může měřit ve kterémkoliv z těchto dvou míst. Získaná hodnota


text:
se použije pro výpočet horního a dolního indexu TI. Moment Mx i My se měří v obou místech zvlášť.
 6. POSTUP VÝPOČTU KRITÉRIA MĚKKÝCH TKÁNÍ (V * C) PRO FIGURÍNU HYBRID III
 6.1. Kritérium měkkých tkání se vypočítává jako okamžitý součin tlakové síly a rychlosti průhybu hrudní kosti. Obojí se získávají z měření průhybu hrudní kosti.
 6.2. Odezva průhybu hrudní kosti se filtruje jednou při CFC 180. Stlačení v čase t se z tohoto filtrovaného signálu vypočítává podle vzorce:
 Rychlost průhybu hrudní kosti v čase t se vypočítává z filtrovaného průhybu podle vzorce:
 kde D(t) je průhyb v čase t (v metrech) a ∂t je časový interval (v sekundách) mezi měřeními průhybu. Maximální hodnota ∂t činí 1,25 × 10– 4 sekundy. Tento výpočetní postup je znázorněn v následujícím diagramu:
 PŘÍLOHA 5
 USPOŘÁDÁNÍ A INSTALACE FIGURÍN A SEŘÍZENÍ ZÁDRŽNÝCH SYSTÉMŮ
 1. USPOŘÁDÁNÍ FIGURÍN
 1.1. Oddělená sedadla
 Rovina souměrnosti figuríny musí být totožná se svislou středovou rovinou sedadla.
 1.2. Přední lavicové sedadlo
 1.2.1. Řidič
 Rovina souměrnosti figuríny musí ležet ve svislé rovině procházející středem volantu a rovnoběžně s podélnou středovou rovinou vozidla. Pokud je místo k sezení určeno tvarem lavice, považuje se takové sedadlo za oddělené.
 1.2.2. Krajní cestující
 Rovina souměrnosti figuríny musí být symetrická s rovinou souměrnosti figuríny řidiče vůči podélné středové rovině vozidla. Pokud je místo k sezení určeno tvarem lavice, považuje se takové sedadlo za oddělené.
 1.3. Lavicové sedadlo pro cestující vpředu (mimo řidiče)
 Roviny souměrnosti figuríny musejí být totožné se středovými rovinami míst k sezení stanovených výrobcem.
 2. INSTALACE FIGURÍN
 2.1. Hlava
 Příčná přístrojová platforma hlavy musí být vodorovná s přesností na 2,5°. Při nastavování hlavy figuríny ve vozidle se vzpřímenými sedadly, která nemají seřiditelná opěradla, se postupuje po krocích v následujícím pořadí. Nejprve se seřídí poloha bodu „H“ v mezích stanovených níže v bodě 2.4.3.1 tak, aby se příčná přístrojová platforma hlavy figuríny vyrovnala do vodorovné polohy. Pokud se platforma nevyrovnala, seřídí se úhel kyčle figuríny v mezích stanovených v bodě 2.4.3.2. Jestliže i přesto příčná přístrojová platforma hlavy stále ještě vyrovnána není, seřídí se krční konzola figuríny v minimálním potřebném rozsahu tak, aby byla příčná přístrojová platforma hlavy vodorovná s přesností na 2,5°.
 2.2. Paže
 2.2.1. Paže řidiče spočívají těsně u trupu s osami co nejblíže svislé rovině.
 2.2.2. Paže cestujícího se dotýkají opěradla sedadla a boků trupu.
 2.3. Ruce
 2.3.1. Dlaně zkušební figuríny řidiče se dotýkají vnější části věnce volantu v bodech vodorovné osy věnce. Palce spočívají na věnci a jsou k němu lehce přilepeny lepicí páskou tak, aby při zatlačení na ruku figuríny směrem vzhůru silou nejméně 9 N a nejvýše 22 N uvolnila lepicí páska ruku z věnce volantu.
 2.3.2. Dlaně figuríny cestujícího se dotýkají vnější strany stehen. Malíček se dotýká sedáku.
 2.4. Trup
 2.4.1. Ve vozidlech vybavených lavicovými sedadly spočívá horní část trupu figuríny řidiče a cestujícího na opěradle sedadla. Středová předozadní rovina figuríny řidiče je svislá a rovnoběžná s podélnou osou vozidla a prochází středem věnce volantu. U figuríny cestujícího je středová předozadní rovina rovněž svislá a rovnoběžná s podélnou osou


text:
vozidla a nachází se ve stejné vzdálenosti od podélné osy vozidla jako středová předozadní rovina figuríny řidiče.
 2.4.2. Ve vozidlech vybavených jednotlivými sedadly spočívá horní část trupu figuríny řidiče a cestujícího na opěradle sedadla. Středová předozadní rovina figuríny řidiče i cestujícího je svislá a splývá s podélnou osou příslušného sedadla.
 2.4.3. Spodní část trupu
 2.4.3.1. Bod „H“
 Bod „H“ figuríny řidiče a cestujícího musí s přesností na 13 mm ve svislém směru a 13 mm ve vodorovném směru splývat s bodem nacházejícím se 6 mm pod bodem „H“ stanoveným tak, jak je uvedeno v příloze 6, až na to, že se délka bércové a stehenní části zařízení pro stanovení bodu „H“ nastaví místo hodnot 417 a 432 mm na hodnoty (po řadě) 414 a 401 mm.
 2.4.3.2. Úhel kyčle
 Při stanovení pomocí měřidla úhlu kyčle (GM) (výkres č. 78051-532 zařazený odkazem do části 572), jež je vloženo do otvoru pro měřidlo u bodu „H“ figuríny, musí úhel měřený od horizontály na rovné plošce 76,2 mm (3 palce) měřidla činit 22,5° ± 2,5°.
 2.5. Nohy
 Stehenní část nohou figuríny řidiče a cestujícího spočívá na sedáku natolik, nakolik je to umožněno položením chodidel. Počáteční vzdálenost mezi krajními povrchy přírub třmenů kolena činí 270 ± 10 mm. V možné míře se levá noha figuríny řidiče a obě nohy figuríny cestujícího nastaví do svislých podélných rovin. V možné míře se pravá noha figuríny řidiče nastaví do svislé roviny. Přípustné je konečné seřízení umožňující uložení chodidel podle bodu 2.6 pro různá uspořádání prostoru pro cestující.
 2.6. Chodidla
 2.6.1. Pravé chodidlo figuríny řidiče spočívá na nesešlápnutém pedálu plynu s nejzadnějším bodem paty na podlaze v rovině pedálu. Pokud nelze chodidlo na pedál akcelerátoru položit, ustaví se kolmo k holeni a umístí co nejvíce dopředu ve směru osy pedálu, s nejzadnějším bodem paty spočívajícím na podlaze. Pata levého chodidla se položí na podlahový panel co nejvíce dopředu. Levé chodidlo se položí co nejrovněji na pedálovou podlahu. Podélná osa levého chodidla směřuje co nejrovnoběžněji s podélnou osou vozidla. U vozidel vybavených opěrkou nohy lze na žádost výrobce položit levé chodidlo na opěrku chodidla. V tomto případě je poloha levého chodidla definována opěrkou chodidla.
 2.6.2. Paty obou chodidel figuríny cestujícího se položí na podlahu co nejvíce dopředu. Obě chodidla leží co nejrovněji na pedálové podlaze. Podélné osy chodidel směřují co nejrovnoběžněji s podélnou osou vozidla.
 2.7. Instalované měřicí přístroje nesmějí pohyb figuríny při nárazu nijak ovlivňovat.
 2.8. Teplota figuríny a soustavy měřicích přístrojů se před zkouškou nechá ustálit a udržuje se, nakolik je to možné, v rozmezí 19 až 22,2 °C.
 2.9. Oblečení figurín
 2.9.1. Figuríny vybavené přístroji se obléknou do přiléhavého bavlněného elastického oděvu s krátkými rukávy a s kalhotami sahajícími do půli lýtek podle specifikace ve FMVSS 208, výkresy 78051-292 a 293, nebo specifikací rovnocenných.
 2.9.2. Obě chodidla zkušebních figurín se pevně obují do bot velikosti 11XW, které svou velikostí a tloušťkou podrážek a podpatků odpovídají vojenské normě USA MIL S 13192, revize P, a jejichž hmotnost činí 0,57 ± 0,1 kg.
 3. SEŘÍZENÍ ZÁDRŽNÉHO SYSTÉMU
 Plášť


text:
figuríny se nainstaluje do příslušné polohy tak, aby otvor pro šroub spodní krční konzoly a pracovní otvor pláště figuríny byly ve stejné poloze. Zkušební figurína sedící v určené poloze tak, jak stanoví příslušné požadavky v bodech 2.1 až 2.6 a 3.1 až 3.6, se obepne pásem a přezka se zapne. Napne se břišní pás. Z navíječe se vodorovně přes střed figuríny vytáhne ramenní popruh a nechá se navinout. Tento postup se čtyřikrát zopakuje. Ramenní popruh by měl být umístěn tak, aby nesklouzl z ramene a aby se nedotýkal krku. U zkušební figuríny odpovídající rozměrům muže padesátého percentilu Hybrid III se bezpečnostní pás se umístí tak, aby otvor na vnější straně pláště figuríny nebyl zcela zakryt bezpečnostním pásem. Na břišní pás se aplikuje tahové zatížení 9 až 18 N. Jestliže je systém pásu vybaven omezovačem tahu, ramenní pás se povolí v maximální míře, kterou pro normální používání doporučuje v návodu k obsluze výrobce vozidla. Pokud systém pásu omezovačem tahu vybaven není, nechá se nadbytečná délka popruhu ramenního pásu navinout působením navíjecí síly navíječe.
 Jsou-li bezpečností pás a kotevní úchyty bezpečnostních pásů umístěny tak, že pás neleží tak, jak je vyžadováno výše, lze bezpečnostní pás ručně nastavit a přichytit páskou.
 PŘÍLOHA 6
 Postup pro stanovení bodu „H“ a skutečného úhlu trupu pro místa k sezení v motorových vozidlech
 (1)
 Dodatek 1
 –
 Popis třírozměrného zařízení k určení bodu „H“ (zařízení 3-D H) (1)
 Dodatek 2
 –
 Třírozměrná vztažná soustava (1)
 Dodatek 3
 –
 Referenční údaje o místech k sezení (1)
 (1) Postup je popsán v příloze 1 Úplného usnesení o konstrukci vozidel (RE.3.), dokument ECE/TRANS/WP.29/78/Rev.2). www.unece.org/trans/main/wp29/wp29wgs/wp29gen/wp29resolutions.html
 PŘÍLOHA 7
 POSTUP ZKOUŠKY SE ZKUŠEBNÍM VOZÍKEM
 1. PŘÍPRAVA A POSTUP ZKOUŠKY
 1.1. Zkušební vozík
 Zkušební vozík musí být konstruován tak, aby se po zkoušce neobjevily žádné trvalé deformace. Vede se tak, aby ve fázi nárazu nepřekročila odchylka ve svislé rovině 5° a ve vodorovné rovině 2°.
 1.2. Stav nosné konstrukce
 1.2.1. Všeobecně
 Zkoušená nosná konstrukce musí být reprezentativní pro sériovou výrobu příslušných vozidel. Některé součásti mohou být nahrazeny nebo vyjmuty, pokud toto nahrazení nebo vyjmutí zjevně nemá na výsledky zkoušky vliv.
 1.2.2. Seřízení
 Seřízení musí odpovídat specifikacím bodu 1.4.3 přílohy 3 tohoto předpisu, přičemž se v úvahu bere také to, co je uvedeno v bodě 1.2.1.
 1.3. Uchycení nosné konstrukce
 1.3.1. Nosná konstrukce musí být k vozíku pevně uchycena tak, aby během zkoušky nedošlo k žádnému relativnímu posunu.
 1.3.2. Použitý způsob upevnění nosné konstrukce k vozíku nesmí zpevňovat ukotvení sedadel nebo zádržných zařízení, ani nesmí vyvolat abnormální deformaci nosné konstrukce.
 1.3.3. Doporučuje se takové zařízení pro uchycení, kde nosná konstrukce spočívá na podpěrách umístěných přibližně v ose kol, nebo – je-li to možné – kde je nosná konstrukce k vozíku připevněna úchyty závěsného systému.
 1.3.4. Úhel mezi podélnou osou vozidla a směrem pohybu vozíku činí 0° ± 2°.
 1.4. Figuríny
 Figuríny a jejich umístění musejí odpovídat specifikacím uvedeným v bodě 2 přílohy 3.
 1.5. Měřicí aparatura
 1.5.1. Zpomalení nosné konstrukce
 Snímače pro měření zpomalení nosné konstrukce během nárazu musejí být umístěny rovnoběžně s podélnou osou


text:
vozíku podle specifikací přílohy 8 (CFC 180).
 1.5.2. Měření na figurínách
 Všechna měření potřebná pro kontrolu souboru kritérií jsou uvedena v bodě 5 přílohy 3.
 1.6. Křivka zpomalení nosné konstrukce
 Křivka zpomalení nosné konstrukce v průběhu nárazové fáze musí vyhovovat podmínce, že se křivka změny rychlosti v čase získaná integrací neodchyluje v žádném bodě o více než ± 1 m/s od referenční křivky změny rychlosti v čase pro dané vozidlo, jak je definována v dodatku této přílohy. K získání rychlosti nosné konstrukce uvnitř pásma lze posunout časovou osu referenční křivky.
 1.7. Referenční křivka ΔV = f(t) daného vozidla
 Tato referenční křivka se získá integrací křivky zpomalení zkoušeného vozidla změřené při zkoušce čelním nárazem na bariéru, jak je uvedeno v bodě 6 přílohy 3 tohoto předpisu.
 1.8. Rovnocenná metoda
 Zkoušku je možno provést i některou metodou jinou než zpomalením zkušebního vozíku, ovšem za předpokladu, že metoda splňuje požadavek týkající se rozmezí změn rychlosti podle bodu 1.6.
 DODATEK
 KŘIVKA EKVIVALENCE – TOLERANČNÍ PÁSMO PRO KŘIVKU ΔV = f(t)
 Text obrazu
 ZMĚNA RYCHLOSTI (ΔV)
 ČAS (t)
 + 1 m/s
 Referenční křivka
 vozidlo proti bariéře
 m/s
 PŘÍLOHA 8
 POSTUP MĚŘENÍ PŘI MĚŘICÍCH ZKOUŠKÁCH: PŘÍSTROJOVÉ VYBAVENÍ
 1. DEFINICE
 1.1. Datový kanál
 Datový kanál zahrnuje veškeré přístrojové vybavení počínaje snímačem (resp. vícenásobnými snímači, jejichž výstupy jsou určitým způsobem zkombinovány) až po případné postupy analýzy, kterými se mohou změnit kmitočty nebo amplitudy dat.
 1.2. Snímač
 Snímač je prvním zařízením datového kanálu; slouží k přeměně měřené fyzikální veličiny v jinou veličinu (například elektrické napětí), jež může být ve zbývající části datového kanálu zpracována.
 1.3. Amplitudová třída kanálu: (CAC, Channel Amplitude Class)
 Označení datového kanálu, který splňuje určité amplitudové charakteristiky, specifikované v této příloze. Číslo CAC se číselně rovná horní mezi měřicího rozsahu.
 1.4. Charakteristické kmitočty FH, FL, FN
 Tyto kmitočty jsou definovány na obrázku 1 této přílohy.
 1.5. Kmitočtová třída kanálu (CFC, Channel Frequency Class)
 Kmitočtová třída kanálu je označena číslem, které udává, že kmitočtová charakteristika kanálu leží uvnitř mezí specifikovaných na obrázku 1 této přílohy. Toto číslo a hodnota kmitočtu FH (v Hz) jsou si číselně rovny.
 1.6. Koeficient citlivosti
 Směrnice přímky, která při použití metody nejmenších čtverců nejlépe odpovídá kalibračním hodnotám stanoveným v dané amplitudové třídě kanálu.
 1.7. Kalibrační faktor datového kanálu
 Střední hodnota koeficientů citlivosti vyhodnocených v rozmezí kmitočtů, které jsou rovnoměrně rozloženy na logaritmické stupnici mezi FL a
 1.8. Chyba linearity
 V procentech vyjádřený poměr maximálního rozdílu mezi kalibrační hodnotou a odpovídající hodnotou odečtenou na přímce definované v bodě 1.6 u horní meze dané amplitudové třídy kanálu.
 1.9. Příčná citlivost
 Poměr výstupního signálu ke vstupnímu signálu při buzení snímače kolmého na osu měření. Vyjadřuje se v procentech citlivosti podél osy měření.
 1.10. Doba fázového zpoždění
 Doba fázového zpoždění datového kanálu je rovna fázovému zpoždění (v radiánech) sinusového signálu dělenému úhlovým kmitočtem tohoto signálu (v radiánech za sekundu).
 1.11. Vnější prostředí
 Souhrn všech vnějších podmínek a vlivů, které na datový kanál v daném okamžiku působí.
 2. FUNKČNÍ POŽADAVKY
 2.1. Chyba linearity
 Absolutní hodnota chyby linearity datového kanálu při jakémkoli kmitočtu v CFC nesmí v celém


text:
měřicím rozsahu převyšovat 2,5 % hodnoty CAC.
 2.2. Amplituda ve vztahu ke kmitočtu
 Kmitočtová odezva datového kanálu musí ležet mezi limitními křivkami uvedenými na obrázku 1 této přílohy. Nulová úroveň dB je určena kalibračním faktorem.
 2.3. Doba fázového zpoždění
 Stanoví se doba fázového zpoždění mezi vstupním a výstupním signálem datového kanálu, která se mezi 0,03 FH a FH nesmí změnit o více než 0,1 FH sekund.
 2.4. Čas
 2.4.1. Časová základna
 Zaznamená se časová základna, která musí poskytnout alespoň 1/100 sekundy s přesností na 1 %.
 2.4.2. Vzájemné časové zpoždění
 Vzájemné časové zpoždění mezi signály dvou nebo více datových kanálů nesmí bez ohledu na jejich kmitočtovou třídu přesáhnout 1 ms při vyloučení zpoždění způsobeného fázovým posunem.
 Dva nebo více datových kanálů, jejichž signály jsou kombinovány, musejí být téže kmitočtové třídy a jejich vzájemné časové zpoždění nesmí být větší než 1/10 FH sekund.
 Tento požadavek platí jak pro analogové signály, tak pro synchronizační pulsy a digitální signály.
 2.5. Příčná citlivost snímače
 Příčná citlivost snímače musí být v každém směru menší než 5 %.
 2.6. Kalibrace
 2.6.1. Všeobecně
 Datový kanál se kalibruje nejméně jednou za rok porovnáním s referenčním zařízením návazným na známé etalony. Metodami použitými pro porovnání s referenčním zařízením se nesmí zavést chyba větší než 1 % CAC. Použití referenčního zařízení je omezeno na kmitočtový rozsah, na který je kalibrováno. Subsystémy datového kanálu mohou být hodnoceny individuálně a výsledky zahrnuty do přesnosti celkového datového kanálu. To lze provést například pomocí elektrického signálu o známé amplitudě, který simuluje výstupní signál snímače, což umožňuje kontrolu faktoru zesílení datového kanálu mimo vlastní snímač.
 2.6.2. Přesnost referenčního zařízení pro kalibraci
 Přesnost referenčního zařízení pro kalibraci musí být ověřena nebo schválena úředním metrologickým orgánem.
 2.6.2.1. Statická kalibrace
 2.6.2.1.1. Zrychlení
 Chyby musejí být menší než ± 1,5 % amplitudové třídy kanálu.
 2.6.2.1.2. Síly
 Chyba musí být menší než ± 1 % amplitudové třídy kanálu.
 2.6.2.1.3. Posuny
 Chyba musí být menší než ± 1 % amplitudové třídy kanálu.
 2.6.2.2. Dynamická kalibrace
 2.6.2.2.1. Zrychlení
 Chyba referenčních zrychlení vyjádřená v procentech amplitudové třídy kanálu musí být do 400 Hz menší než ± 1,5 %, mezi 400 a 900 Hz menší než ± 2 % a nad 900 Hz menší než ± 2,5 %.
 2.6.2.3. Čas
 Relativní chyba referenčního času musí být menší než 10– 5.
 2.6.3. Koeficient citlivosti a chyba linearity
 Tyto hodnoty se stanoví měřením výstupního signálu datového kanálu při známém vstupním signálu pro různé hodnoty tohoto signálu. Kalibrace datového kanálu musí zahrnovat celý rozsah amplitudové třídy.
 Pro obousměrné kanály se použijí hodnoty jak kladné, tak záporné.
 Pokud kalibrační zařízení nedokáže kvůli mimořádně vysokým hodnotám měřené veličiny vytvořit požadovaný vstup, provedou se kalibrace v mezích kalibračních etalonů a tyto meze se uvedou ve zkušebním protokolu.
 Celkový datový kanál se kalibruje při kmitočtu nebo kmitočtovém spektru majícím významnou hodnotu mezi FL a
 2.6.4. Kalibrace kmitočtové odezvy
 Křivky odezvy fáze a amplitudy ve vztahu ke kmitočtu se stanoví měřením fáze a amplitudy výstupních signálů datového kanálu při známém vstupním signálu a pro různé hodnoty tohoto signálu ležící v rozmezí od


text:
FL do desetinásobku CFC nebo do 3 000 Hz, podle toho, která hodnota je nižší.
 2.7. Vlivy vnějšího prostředí
 Je třeba provádět pravidelné kontroly ke zjištění případných vlivů prostředí, jako je elektrický nebo magnetický tok, rychlost pohybu kabelů apod. Toho lze dosáhnout například zaznamenáváním výstupu náhradních kanálů vybavených maketami snímačů. Pokud se zjistí významné výstupní signály, je třeba přijmout nápravné opatření, jakým je například výměna kabelů.
 2.8. Volba a určení datového kanálu
 Datový kanál je definován hodnotami CAC a CFC.
 CAC musí mít hodnotu 1, 2 nebo 5 na desátou.
 3. MONTÁŽ SNÍMAČŮ
 Snímače je třeba pevně uchytit, aby byly záznamy jejich signálů co nejméně ovlivněny vibracemi. Za platnou se považuje každá montáž, jejíž nejnižší rezonanční kmitočet se rovná alespoň pětinásobku kmitočtu FH příslušného datového kanálu. Zejména snímače zrychlení je třeba montovat tak, aby počáteční úhel mezi skutečnou osou měření a příslušnou referenční osou vztažné soustavy nebyl větší než 5°, pokud není proveden analytický nebo experimentální odhad vlivu montáže na měřené údaje. Měří-li se v daném bodě zrychlení ve více osách, má osa každého snímače zrychlení procházet ve vzdálenosti do 10 mm od tohoto bodu a seismické těžiště každého akcelerometru se má nacházet ve vzdálenosti do 30 mm od tohoto bodu.
 4. ZPRACOVÁNÍ DAT
 4.1. Filtrace
 Filtrace odpovídající kmitočtům dané třídy datového kanálu se může provést buď během záznamu, nebo v rámci zpracování dat. Analogovou filtraci před záznamem je však třeba provést na úrovni vyšší než CFC, aby se využilo alespoň 50 % dynamického rozsahu záznamového zařízení a snížilo se nebezpečí, že vysoké kmitočty zařízení zahltí, nebo způsobí chyby vzorkování (aliasing) při digitalizaci.
 4.2. Digitalizace
 4.2.1. Vzorkovací kmitočet
 Vzorkovací kmitočet musí činit alespoň 8 FH. V případě analogového záznamu při různých rychlostech záznamu a přehrávání se může vzorkovací kmitočet podělit poměrem rychlostí.
 4.2.2. Amplitudové rozlišení
 Délka digitálních slov by měla být alespoň 7 bitů plus paritní bit.
 5. PŘEDKLÁDÁNÍ VÝSLEDKŮ
 Výsledky se předkládají na papíru formátu A4 (ISO/R.216). Pokud jsou výsledky předkládány ve formě grafů, musejí být na osách vyznačeny stupnice, přičemž měřicí jednotka musí být vhodným násobkem zvolené jednotky (např. 1, 2, 5, 10, 20 mm). Používají se jednotky SI, s výjimkou rychlosti vozidla, kde je možno použít jednotku km/h, a zrychlení při nárazu, kde je možno použít jednotku g, kde g = 9,8 m/s2.
 Obrázek 1
 Křivka kmitočtové odezvy
 CFC
 FL
 Hz
 FH.
 Hz
 FN
 Hz
 N
 Logaritmická stupnice
 a
 b
 c
 d
 e
 f
 g
 ± 0,5
 + 0,5; – 1
 + 0,5; – 4
 – 9
 – 24
 ∞
 – 30
 dB
 dB
 dB
 dB/oktáva
 dB/oktáva
 1 000
 < 0,1
 1 000
 1 650
 600
 < 0,1
 600
 1 000
 180
 < 0,1
 180
 300
 60
 < 0,1
 60
 100
 PŘÍLOHA 9
 DEFINICE DEFORMOVATELNÉ BARIÉRY
 1. SPECIFIKACE KONSTRUKČNÍCH ČÁSTÍ A MATERIÁLŮ
 Rozměry bariéry jsou znázorněny na obrázku 1 této přílohy. Rozměry jednotlivých částí bariéry jsou uvedeny zvlášť níže.
 1.1. Hlavní voštinový blok
 Rozměry:
 Výška
 :
 650 mm (ve směru osy pásu voštin)
 Šířka
 :
 1 000 mm
 Hloubka
 :
 450 mm (ve směru os buněk voštin)


text:
U všech výše uvedených rozměrů se připouští tolerance ± 2,5 mm
 Materiál
 :
 hliník 3003 (ISO 209, část 1)
 Tloušťka fólie
 :
 0,076 mm ± 15 %
 Velikost buňky
 :
 19,1 mm ± 20 %
 Hustota
 :
 28,6 kg/m3 ± 20 %
 Pevnost v tlaku
 :
 0,342 MPa + 0 % – 10 % (1)
 1.2. Nárazníkový blok
 Rozměry:
 Výška
 :
 330 mm (ve směru osy pásu voštin)
 Šířka
 :
 1 000 mm
 Hloubka
 :
 90 mm (ve směru os buněk voštin)
 U všech výše uvedených rozměrů se připouští tolerance ± 2,5 mm
 Materiál
 :
 hliník 3003 (ISO 209, část 1)
 Tloušťka fólie
 :
 0,076 mm ± 15 %
 Velikost buňky
 :
 6,4 mm ± 20 %
 Hustota
 :
 82,6 kg/m3 ± 20 %
 Pevnost v tlaku
 :
 1,711 MPa + 0 % –10 % (1)
 1.3. Zadní plech
 Rozměry
 Výška
 :
 800 mm ± 2,5 mm
 Šířka
 :
 1 000 mm ± 2,5 mm
 Tloušťka
 :
 2,0 mm ± 0,1 mm
 1.4. Krycí plech
 Rozměry
 Délka
 :
 1 700 mm ± 2,5 mm
 Šířka
 :
 1 000 mm ± 2,5 mm
 Tloušťka
 :
 0,81 ± 0,07 mm
 Materiál
 :
 hliník 5251/5052 (ISO 209, část 1)
 1.5. Čelní plech nárazníku
 Rozměry
 Výška
 :
 330 mm ± 2,5 mm
 Šířka
 :
 1 000 mm ± 2,5 mm
 Tloušťka
 :
 0,81 mm ± 0,07 mm
 Materiál
 :
 hliník 5251/5052 (ISO 209, čá t 1)
 1.6. Lepidlo
 Vždy se používá dvousložkové polyuretanové lepidlo (například pryskyřice Ciba-Geigy XB5090/1 s tvrdidlem XB5304, nebo rovnocenné).
 2. CERTIFIKACE HLINÍKOVÝCH VOŠTIN
 Úplný postup zkoušky k certifikaci hliníkových voštin je uveden v NHTSA TP-214D. Níže je podán souhrn postupu, který se používá u materiálů bariéry pro čelní náraz, jejichž pevnost v tlaku činí 0,342 MPa a 1,711 MPa.
 2.1. Místa odběru vzorků
 K zajištění rovnoměrné pevnosti v tlaku po celém čele bariéry se odebírá osm vzorků ze čtyř míst rovnoměrně rozložených po voštinovém bloku. K tomu, aby blok při certifikaci vyhověl, je třeba, aby sedm z těchto osmi vzorků splňovalo požadavky na pevnost v tlaku, jak je uvedeno v následujících oddílech.
 Místa, z nichž se odebírají vzorky, závisejí na velikosti voštinového bloku. Nejprve se z bloku materiálu čela bariéry vyříznou čtyři vzorky, každý o rozměrech 300 mm × 300 mm × 50 mm tloušťky. Odkud se tyto řezy z voštinového bloku odebírají, ukazuje obrázek 2 této přílohy. Každý z těchto větších vzorků se rozřeže na vzorky pro certifikační zkoušky (150 mm × 150 mm × 50 mm). Při certifikaci se vychází ze zkoušky dvou vzorků z každého z těchto čtyř míst. Zbývající dvojice vzorků se na vyžádání poskytnou žadateli.
 2.2. Velikost vzorků
 Ke zkoušce se použijí vzorky o těchto rozměrech:
 Délka
 :
 150 mm ± 6 mm
 Šířka
 :
 150 mm ± 6 mm
 Tloušťka
 :
 50 mm ± 2 mm
 Stěny neúplných buněk na okraji vzorku se seříznou takto:
 ve směru „W“ (šířka) nesmějí být otřepy větší než 1,8 mm (viz obrázek 3 této přílohy),
 ve směru „L“ (délka) se na každém konci vzorku ponechá polovina délky jedné


text:
přilepené voštinové stěny (ve směru pásu voštin) (viz obrázek 3 této přílohy).
 2.3. Měření plochy
 Délka vzorku se změří ve třech místech – ve vzdálenosti 12,7 mm od každého okraje a ve středu – a naměřené hodnoty se zaznamenají jako L1, L2 a L3 (obrázek 3 této přílohy). Stejným způsobem se změří šířka a hodnoty se zaznamenají jako W1, W2 a W3 (obrázek 3 této přílohy). Měří se uprostřed tloušťky. Velikost stlačované plochy se pak vypočte podle vzorce:
 2.4. Rychlost a hloubka stlačení
 Vzorek se stlačuje rychlostí nejméně 5,1 mm/min a nejvýše 7,6 mm/min. Hloubka stlačení musí činit alespoň 16,5 mm.
 2.5. Sběr údajů
 Údaje o síle v závislosti na deformaci se u každého zkoušeného vzorku zaznamenávají buď v analogové, nebo v digitální formě. Pokud se zaznamenávají data analogová, musí být k dispozici prostředek pro jejich převod v data digitální. Všechna digitální data se zaznamenávají s četností přinejmenším 5 Hz (5 bodů za sekundu).
 2.6. Stanovení pevnosti v tlaku
 Všechny údaje před stlačením do hloubky 6,4 mm a po stlačení do hloubky 16,5 mm se zanedbají. Zbývající data se následujícím způsobem rozdělí do tří sekcí, resp. intervalů stlačení (n = 1, 2, 3) (viz obrázek 4 této přílohy):
 1)
 06,4 mm – 09,7 mm včetně krajních hodnot,
 2)
 09,7 mm – 13,2 mm bez krajních hodnot,
 3)
 13,2 mm – 16,5 mm včetně krajních hodnot.
 Pomocí následujícího vzorce se pro každý interval stanoví průměr:
 ; m = 1, 2, 3
 kde m představuje počet datových bodů změřených v každém ze tří intervalů. Pro každý interval se vypočítá pevnost v tlaku podle vzorce:
 ; n = 1, 2, 3
 2.7. Specifikace pevnosti vzorku v tlaku
 Má-li voštinový vzorek při této certifikaci vyhovět, musí splňovat následující požadavky:
 0,308 MPa ≤ S(n) ≤ 0,342 MPa u materiálu o pevnosti 0,342 MPa
 1,540 MPa ≤ S(n) ≤ 1,711 MPa u materiálu o pevnosti 1,711 MPa
 n = 1, 2, 3.
 2.8. Specifikace pevnosti bloku v tlaku
 Zkouší se osm vzorků ze čtyř míst rovnoměrně rozložených po bloku. Má-li blok při certifikaci vyhovět, musí sedm z osmi vzorků splňovat požadavky na pevnost v tlaku podle předchozího bodu.
 3. POSTUP LEPENÍ
 3.1. Bezprostředně před lepením se povrch hliníkových plechů, které se budou lepit, důkladně očistí vhodným rozpouštědlem, například 1,1,1-trichlorethanem. To se provede alespoň dvakrát, nebo tolikrát, aby se odstranil usazený tuk a nečistoty. Očištěné plochy se pak osmirkují brusným papírem o velikosti zrna 120. Nesmí se použít brusný papír s kovovými zrny ani se zrny karbidu křemíku. Plochy se důkladně zdrsní, přičemž se brusný papír pravidelně vyměňuje, aby se nezanášel, což by mohlo mít lešticí účinky. Po zdrsnění se plochy opět důkladně očistí tak, jak je uvedeno výše. Celkem se plochy rozpouštědlem očistí nejméně čtyřikrát. Je třeba odstranit veškerý prach a zbytky po broušení, které by měly na lepení nepříznivý vliv.
 3.2. Lepidlo se nanáší pouze na jeden povrch pomocí žebrovaného pryžového válečku. Pokud se lepí voštiny na hliníkový plech, nanáší se lepidlo jen na plech.
 Na povrch se lepidlo nanáší rovnoměrně v množství nejvýše 0,5


text:
kg/m2, čímž vzniká vrstva o tloušťce nanejvýš 0,5 mm.
 4. KONSTRUKCE
 4.1. Hlavní voštinový blok se nalepí na zadní plech tak, aby osy buněk voštin byly na plech kolmé. Krycí plech se nalepí na přední plochu voštinového bloku. Horní a spodní povrch krycího plechu se k hlavnímu voštinovému bloku nelepí, nýbrž se těsně k němu přihne. Krycí plech se lepí k zadnímu plechu v místech připevňovacích přírub.
 4.2. Nárazníkový blok se přilepí na čelo krycího plechu tak, aby osy buněk byly na tento plech kolmé. Spodní hrana nárazníkového bloku musí lícovat se spodní plochou krycího plechu. Plech směřující k nárazníku se nalepí na čelo nárazníkového bloku.
 4.3. Nárazníkový blok se potom rozdělí dvěma vodorovnými řezy na tři stejné části. Štěrbiny se proříznou přes celou hloubku nárazníkového bloku po celé jeho šířce. Prořezávají se pilou a mají šířku pilového listu, která nesmí přesáhnout 4,0 mm.
 4.4. Otvory k připevnění bariéry se vyvrtají do montážních přírub (viz obrázek 5 této přílohy). Průměr otvorů je 9,5 mm. Do horní příruby se vyvrtá pět otvorů ve vzdálenosti 40 mm od jejího horního okraje a do dolní příruby pět otvorů ve vzdálenosti 40 mm od jejího spodního okraje. Vzdálenost těchto otvorů od každé z obou hran bariéry činí 100, 300, 500, 700 a 900 mm. Všechny otvory se vyvrtají s přesností na ± 1 mm vůči jmenovitým vzdálenostem. Toto umístění otvorů je pouze doporučené. Je možno použít i jiné rozmístění otvorů, které zajistí přinejmenším stejnou pevnost a bezpečnost montáže jako výše uvedená montážní specifikace.
 5. MONTÁŽ
 5.1. Deformovatelná bariéra se pevně uchytí k hraně tělesa o hmotnosti nejméně 7 × 104kg nebo ke konstrukci, jež je k němu připevněna. Připevnění čela bariéry musí zajišťovat, že se vozidlo v žádné fázi nárazu nedostane do styku se žádnou částí konstrukce nacházející se více než 75 mm od horní plochy bariéry (s výjimkou horní příruby) (2). Čelní plocha, ke které je deformovatelná bariéra připevněna, musí být plochá a souvislá po celé výšce i šířce čela a musí být svislá s přesností na ± 1° a kolmá na osu rozjezdové dráhy rovněž s přesností na ± 1o. Připevňovací plocha se během zkoušky nesmí posunout o více než 10 mm. V případě potřeby se použije další kotvení nebo zajišťovací zařízení, aby nemohlo dojít k posunu betonového bloku. Hrana deformovatelné bariéry musí lícovat s hranou betonového bloku podle strany, na kterou se bude vozidlo zkoušet.
 5.2. Deformovatelná bariéra se připevní k betonovému bloku deseti šrouby – po pěti v horní a dolní montážní přírubě. Průměr těchto šroubů musí být nejméně 8 mm. U horní i dolní montážní příruby se použijí ocelové upínací lišty (viz obrázky 1 a 5 této přílohy) o výšce 60 mm, šířce 1 000 mm a tloušťce nejméně 3 mm. Hrany lišt se zaoblí, aby během nárazu nedošlo k roztržení bariéry lištou. Hrana lišty nesahá výše než 5 mm nad základnu horní příruby pro montáž bariéry, ani níže než 5 mm pod vršek spodní příruby. Do obou lišt se vyvrtá pět otvorů o průměru 9,5 mm tak, aby


text:
odpovídaly otvorům v přírubě (viz bod 4). Otvory v lištách a v přírubách je možno rozšířit z 9,5 mm až na 25 mm s ohledem na případné rozdíly v uspořádání zadního plechu či na uspořádání otvorů dynamometrické stěny. Žádný z připevňovacích prvků nesmí při nárazové zkoušce selhat. V případě, že je deformovatelná bariéra namontována na dynamometrickou stěnu (LCW – load cell wall), platí, že výše uvedené rozměrové požadavky pro montáž představují požadavky minimální. Pokud se dynamometrická stěna používá, mohou se upínací lišty zvětšit tak, aby v nich mohly být větší montážní otvory pro šrouby. V takovém případě je třeba použít rovněž větší tloušťku oceli, aby se bariéra při nárazu neodtrhla od stěny, neohnula se nebo se neroztrhla. Pokud se použije jiná metoda montáže bariéry, musí být přinejmenším stejně bezpečná jako metoda specifikovaná v předchozích bodech.
 Obrázek 1
 Deformovatelná bariéra pro zkoušku čelním nárazem
 Text obrazu
 krycí plech
 štěrbiny v nárazníku
 čelní plech nárazníku
 ocelová lišta
 montážní příruba
 země
 zadní plech
 1,711
 0,342
 Obrázek 2
 Místa odběru vzorků pro certifikaci
 Text obrazu
 čtverec 300 mm × 300 mm
 Text obrazu
 čtverec 300 mm × 300 mm
 Obrázek 3
 Osy voštin a měřené rozměry
 Obrázek 4
 Tlaková síla a deformace
 Obrázek 5
 Polohy otvorů pro montáž bariéry
 (1) Podle certifikačního postupu popsaného v bodě 2 této přílohy.
 (2) Má se za to, že tomuto požadavku vyhovuje těleso s hranou o výšce 125 až 925 mm a hloubce 1 000 mm.
 PŘÍLOHA 10
 POSTUP CERTIFIKACE BÉRCE A CHODIDLA FIGURÍNY
 1. ZKOUŠKA NÁRAZEM NA PŘEDNÍ ČÁST CHODIDLA
 1.1. Účelem této zkoušky je změřit odezvu chodidla a kotníku zkušební figuríny Hybrid III na přesně definované nárazy kyvadla s tvrdou čelní plochou.
 1.2. Použije se úplná sestava bérce figuríny Hybrid III, levá (86-5001-001) a pravá (86-5001-002), včetně kolenní sestavy, vybavená sestavou chodidla a kotníku, levou (78051-614) a pravou (78051-615).
 Pro upevnění sestavy kolena (79051-16 Rev B) do zkušebního upínacího přípravku se použije maketa siloměru (78051-319 Rev A).
 1.3. Postup zkoušky
 1.3.1. Každá sestava nohy se před zkouškou stabilizuje (nechá prohřát) po dobu čtyř hodin při teplotě 22 ± 3 °C a relativní vlhkosti 40 ± 30 %. Čas potřebný k dosažení ustáleného stavu se do doby stabilizace nezapočítává.
 1.3.2. Povrch pokožky v místě nárazu a rovněž čelo nárazového tělesa se před zkouškou očistí isopropylalkoholem nebo jiným rovnocenným prostředkem a popráší se mastkem.
 1.3.3. Akcelerometr nárazového tělesa se nastaví tak, aby jeho citlivá osa byla rovnoběžná se směrem nárazu v okamžiku styku s chodidlem.
 1.3.4. Sestava nohy se namontujte na zkušební upínací přípravek znázorněný na obrázku 1 této přílohy. Zkušební upínací přípravek se pevně zajistí tak, aby během nárazu nedošlo k pohybu. Osa makety siloměru stehenní kosti (78051-319) musí být s přesností na ± 0,5° svislá. Upevnění se seřídí tak, aby čára spojující kolenní třmenový kloub s upevňovacím šroubem kotníku byla s přesností na ± 3° vodorovná, přičemž pata spočívá na dvou deskách z materiálu s nízkým třením (PTFE). Je třeba zajistit, aby se bércová svalovina nacházela na kolenním konci holenní kosti. Kotník se seřídí tak, aby


text:
byla rovina spodku chodidla svislá a kolmá na směr nárazu s přesností na ± 3° a aby středová předozadní rovina chodidla ležela v rovině ramene kyvadla. Před každou zkouškou se kolenní kloub seřídí na rozsah 1,5 ± 0,5 g. Hlezenní kloub se seřídí tak, aby byl volný, a potom se utáhne pouze natolik, aby bylo chodidlo na desce z PTFE stabilní.
 1.3.5. Tuhé nárazové těleso se skládá z vodorovného válce o průměru 50 ± 2 mm a ramene kyvadla o průměru 19 ± 1 mm (obrázek 4 této přílohy). Hmotnost válce je 1,25 ± 0,02 kg včetně přístrojového vybavení a všech součástí ramene uvnitř válce. Hmotnost ramene kyvadla činí 285 ± 5 g. Žádná otočná část čepu, ke kterému je rameno připevněno, nesmí být těžší než 100 g. Vzdálenost mezi vodorovnou osou válce nárazového tělesa a osou rotace celého kyvadla je 1 250 ± 1 mm. Nárazový válec je upevněn tak, že jeho podélná osa je vodorovná a kolmá na směr nárazu. Kyvadlo musí narazit na plosku chodidla ve vzdálenosti 185 ± 2 mm od základny paty spočívající na tuhé vodorovné podložce tak, že podélná osa ramene kyvadla při nárazu splývá se svislicí s tolerancí do 1°. Nárazové těleso musí být vedeno tak, aby se vyloučil významný příčný, svislý nebo rotační pohyb.
 1.3.6. Mezi po sobě následujícími zkouškami téže nohy je třeba nechat prodlevu v délce nejméně 30 minut.
 1.3.7. Systém sběru dat, včetně snímačů, musí odpovídat specifikacím pro CFC 600 uvedeným v příloze 8.
 1.4. Podmínka zkoušky
 1.4.1. Při nárazu na každé z bříšek chodidla rychlostí 6,7 (± 0,1) m/s podle bodu 1.3 smí ohybový moment spodní části holenní kosti kolem osy y (My) činit nanejvýš 120 ± 25 Nm.
 2. ZKOUŠKA NÁRAZEM NA ZADNÍ ČÁST CHODIDLA BEZ BOTY
 2.1. Účelem této zkoušky je změřit odezvu pokožky a vložky chodidla figuríny Hybrid III na přesně definované nárazy kyvadla s tvrdou čelní plochou.
 2.2. Použije se úplná sestava bérce figuríny Hybrid III, levá (86- 5001-001) a pravá (86-5001-002), včetně kolenní sestavy, vybavená sestavou chodidla a kotníku, levou (78051-614) a pravou (78051-615).
 Pro upevnění sestavy kolena (79051-16 Rev B) do zkušebního upínacího přípravku se použije maketa siloměru (78051-319 Rev A).
 2.3. Postup zkoušky
 2.3.1. Každá sestava nohy se před zkouškou stabilizuje (nechá prohřát) po dobu čtyř hodin při teplotě 22 ± 3 °C a relativní vlhkosti 40 ± 30 %. Čas potřebný k dosažení ustáleného stavu se do doby stabilizace nezapočítává.
 2.3.2. Povrch pokožky v místě nárazu a rovněž čelo nárazového tělesa se před zkouškou očistí isopropylalkoholem nebo jiným rovnocenným prostředkem a popráší se mastkem. Zkontroluje se, že vložka paty absorbující energii není nijak viditelně poškozena.
 2.3.3. Akcelerometr nárazového tělesa se nastaví tak, aby jeho citlivá osa byla rovnoběžná s podélnou osou nárazového tělesa.
 2.3.4. Sestava nohy se namontujte na zkušební upínací přípravek znázorněný na obrázku 2 této přílohy. Zkušební upínací přípravek se pevně zajistí tak, aby během nárazu nedošlo k pohybu. Osa makety siloměru stehenní kosti (78051-319) musí být s přesností na ± 0,5° svislá. Upevnění se seřídí tak, aby


text:
čára spojující kolenní třmenový kloub s upevňovacím šroubem kotníku byla s přesností na ± 3° vodorovná, přičemž pata spočívá na dvou deskách z materiálu s nízkým třením (PTFE). Je třeba zajistit, aby se bércová svalovina nacházela na kolenním konci holenní kosti. Kotník se seřídí tak, aby byla rovina spodku chodidla svislá a kolmá na směr nárazu s přesností na ± 3° a aby středová předozadní rovina chodidla ležela v rovině ramene kyvadla. Před každou zkouškou se kolenní kloub seřídí na rozsah 1,5 ± 0,5 g. Hlezenní kloub se seřídí tak, aby byl volný, a potom se utáhne pouze natolik, aby bylo chodidlo na desce z PTFE stabilní.
 2.3.5. Tuhé nárazové těleso se skládá z vodorovného válce o průměru 50 ± 2 mm a ramene kyvadla o průměru 19 ± 1 mm (obrázek 4 této přílohy). Hmotnost válce je 1,25 ± 0,02 kg včetně přístrojového vybavení a všech součástí ramene uvnitř válce. Hmotnost ramene kyvadla činí 285 ± 5 g. Žádná otočná část čepu, ke kterému je rameno připevněno, nesmí být těžší než 100 g. Vzdálenost mezi vodorovnou osou válce nárazového tělesa a osou rotace celého kyvadla je 1 250 ± 1 mm. Nárazový válec je upevněn tak, že jeho podélná osa je vodorovná a kolmá na směr nárazu. Kyvadlo musí narazit na plosku chodidla ve vzdálenosti 62 ± 2 mm od základny paty spočívající na tuhé vodorovné podložce tak, že podélná osa ramene kyvadla při nárazu splývá se svislicí s tolerancí do 1°. Nárazové těleso musí být vedeno tak, aby se vyloučil významný příčný, svislý nebo rotační pohyb.
 2.3.6. Mezi po sobě následujícími zkouškami téže nohy je třeba nechat prodlevu v délce nejméně 30 minut.
 2.3.7. Systém sběru dat, včetně snímačů, musí odpovídat specifikacím pro CFC 600 uvedeným v příloze 8.
 2.4. Podmínka zkoušky
 2.4.1. Při nárazu na patu každé nohy rychlostí 4,4 ± 0,1 m/s podle bodu 2.3 nesmí zrychlení nárazového tělesa přesáhnout hodnotu 295 ± 50 g.
 3. ZKOUŠKA NÁRAZEM NA ZADNÍ ČÁST CHODIDLA (S BOTOU)
 3.1. Účelem této zkoušky je zkontrolovat odezvu boty a patní svaloviny a hlezenního kloubu figuríny Hybrid III na přesně definované nárazy kyvadla s tvrdou čelní plochou.
 3.2. Použije se úplná sestava bérce figuríny Hybrid III, levá (86- 5001-001) a pravá (86-5001-002), včetně kolenní sestavy, vybavená sestavou chodidla a kotníku, levou (78051-614) a pravou (78051-615). Pro upevnění sestavy kolena (79051-16 Rev B) do zkušebního upínacího přípravku se použije maketa siloměru (78051-319 Rev A). Na chodidlo se obuje bota specifikovaná v bodě 2.9.2 přílohy 5.
 3.3. Postup zkoušky
 3.3.1. Každá sestava nohy se před zkouškou stabilizuje (nechá prohřát) po dobu čtyř hodin při teplotě 22 ± 3 °C a relativní vlhkosti 40 ± 30 %. Čas potřebný k dosažení ustáleného stavu se do doby stabilizace nezapočítává.
 3.3.2. Před zkouškou se nárazová plocha podrážky boty očistí čistou tkaninou, čelní plocha nárazového tělesa se očistí isopropylalkoholem nebo rovnocenným prostředkem. Zkontroluje se, že vložka paty absorbující energii není nijak viditelně poškozena.
 3.3.3. Akcelerometr nárazového tělesa se nastaví tak, aby jeho citlivá osa byla rovnoběžná s podélnou osou


text:
nárazového tělesa.
 3.3.4. Sestava nohy se namontujte na zkušební upínací přípravek znázorněný na obrázku 3 této přílohy. Zkušební upínací přípravek se pevně zajistí tak, aby během nárazu nedošlo k pohybu. Osa makety siloměru stehenní kosti (78051-319) musí být s přesností na ± 0,5° svislá. Upevnění se seřídí tak, aby čára spojující kolenní třmenový kloub s upevňovacím šroubem kotníku byla s přesností na ± 3° vodorovná, přičemž pata boty je položena na dvou deskách z materiálu s nízkým třením (PTFE). Je třeba zajistit, aby se bércová svalovina nacházela na kolenním konci holenní kosti. Kotník se seřídí tak, aby byla rovina, jež se dotýká podpatku a podrážky boty, svislá a kolmá na směr nárazu s přesností na ± 3° a aby středová předozadní rovina chodidla a boty ležela v rovině ramene kyvadla. Před každou zkouškou se kolenní kloub seřídí na rozsah 1,5 ± 0,5 g. Hlezenní kloub se seřídí tak, aby byl volný, a potom se utáhne pouze natolik, aby bylo chodidlo na desce z PTFE stabilní.
 3.3.5. Tuhé nárazové těleso se skládá z vodorovného válce o průměru 50 ± 2 mm a ramene kyvadla o průměru 19 ± 1 mm (obrázek 4 této přílohy). Hmotnost válce je 1,25 ± 0,02 kg včetně přístrojového vybavení a všech součástí ramene uvnitř válce. Hmotnost ramene kyvadla činí 285 ± 5 g. Žádná otočná část čepu, ke kterému je rameno připevněno, nesmí být těžší než 100 g. Vzdálenost mezi vodorovnou osou válce nárazového tělesa a osou rotace celého kyvadla je 1 250 ± 1 mm. Nárazový válec je upevněn tak, že jeho podélná osa je vodorovná a kolmá na směr nárazu. Kyvadlo musí na podpatek boty narazit ve vodorovné rovině vzdálené 62 ± 2 mm od základny paty figuríny, když bota spočívá na tuhé vodorovné podložce tak, že podélná osa ramene kyvadla při nárazu splývá se svislicí s tolerancí do 1°. Nárazové těleso musí být vedeno tak, aby se vyloučil významný příčný, svislý nebo rotační pohyb.
 3.3.6. Mezi po sobě následujícími zkouškami téže nohy je třeba nechat prodlevu v délce nejméně 30 minut.
 3.3.7. Systém sběru dat, včetně snímačů, musí odpovídat specifikacím pro CFC 600 uvedeným v příloze 8.
 3.4. Podmínka zkoušky
 3.4.1. Při nárazu na podpatek rychlostí 6,7 ± 0,1 m/s podle bodu 3.3 nesmí tlaková síla působící na holenní kost (Fz) přesáhnout hodnotu 3,3 ± 0,5 kN.
 Obrázek 1
 Zkouška nárazem na přední část chodidla
 Specifikace uspořádání zkoušky
 Text obrazu
 svislá rovina dotýkající se plosky chodidla
 vodorovná rovina procházející kolenním a hlezenním kloubem
 dvě vrstvy materiálu s nízkým třením
 svislá rovina
 185 ± 2 mm
 1 250 ± 1 mm
 1,25 ± 0,05 kg
 Obrázek 2
 Zkouška nárazem na zadní část chodidla (bez boty)
 Specifikace uspořádání zkoušky
 Text obrazu
 dvě vrstvy materiálu s nízkým třením
 1 250 ± 1 mm
 1,25 ± 0,05 kg
 62 ± 2 mm
 svislá rovina
 vodorovná rovina procházející kolenním a hlezenním kloubem
 svislá rovina
 Obrázek 3
 Zkouška nárazem na zadní část chodidla (s botou)
 Specifikace uspořádání zkoušky
 Text obrazu
 62 ± 2 mm (od paty chodidla)
 dvě vrstvy


text:
materiálu s nízkým třením
 vodorovná rovina procházející kolenním a hlezenním kloubem
 svislá rovina dotýkající se plosky chodidla
 svislá rovina
 1,25 ± 0,05 kg
 1 250 ± 1 mm
 Obrázek 4
 Kyvadlové nárazové těleso
 Text obrazu
 materiál: hliníková slitina
 hmotnost ramene: 285 ± 5 g
 hmotnost nárazového válce: 1 250 ± 20 g
 50 ± 2 mm
 akcelerometr
 trubka: vnější rozměr 19 ± 1 mm, tloušťka stěny 1,6 mm
 jmenovitý rozměr 235 mm
 1 250 ± 1 mm
 ložisko s nízkým třenímg
 PŘÍLOHA 11
 Postupy zkoušky na ochranu cestujících ve vozidlech poháněných elektrickou energií před vysokým napětím a politím elektrolytem
 Tato příloha popisuje postupy zkoušky prokazující soulad s požadavky na elektrickou bezpečnost podle bodu 5.2.8 tohoto předpisu. Jako vhodná alternativa k níže popsanému postupu měření izolačního odporu patří např. měření megaohmmetrem nebo osciloskopem. V takovém případě může být nezbytné deaktivovat monitorovací systém palubního měření izolačního odporu.
 Před provedením nárazové zkoušky musí být změřeno napětí vysokonapěťové sběrnice (Vb) (viz obrázek 1) a výsledky zaznamenány pro potvrzení, že toto napětí je v rozsahu pracovního napětí vozidla podle specifikace výrobce.
 1. PŘÍPRAVA ZKOUŠKY A VYBAVENÍ
 Pokud je používána funkce automatického rozpojení, musí se zařízení zajištující funkci rozpojení měřit z obou stran.
 Pokud je však rozpojení vysokého napětí integrální se systémem REESS nebo se systémem konverze energie a pokud je vysokonapěťová sběrnice systému REESS nebo systému konverze energie chráněna po nárazové zkoušce podle stupně ochrany IPXXB, měří se pouze mezi zařízením s funkcí rozpojení a elektrickými spotřebiči.
 Voltmetr použitý při této zkoušce musí měřit stejnosměrné hodnoty a jeho vnitřní odpor musí být nejméně 10 ΜΩ.
 2. PŘI MĚŘENÍ NAPĚTÍ MOHOU BÝT POUŽITY NÁSLEDUJÍCÍ INSTRUKCE.
 Po nárazové zkoušce se stanoví napětí ve vysokonapěťové sběrnici (Vb, V1, V2) (viz obrázek 1).
 Měření napětí nesmí proběhnout dříve než 5 sekund, avšak nikoli později než 60 sekund, po nárazu.
 Tento postup se nepoužije, pokud během zkoušky není napájeno elektrické hnací ústrojí.
 Obrázek 1
 Měření Vb, V1, V2
 3. POSTUP HODNOCENÍ PŘI NÍZKÉ HODNOTĚ ELEKTRICKÉ ENERGIE
 Před nárazem se k odpovídajícímu kondenzátoru paralelně připojí spínač S1 a známý vybíjecí odpor Re (viz obrázek 2).
 Nejdříve za 5 sekund a nejpozději za 60 sekund po nárazu se při měření napětí Vb a proudu Ie spínač S1 uzavře a hodnoty měření se zaznamenají. Součin napětí Vb a proudu Ie se integruje v čase, od okamžiku uzavření spínače S1 (tc) do doby, kdy napětí Vb klesne pod hranici napětí 60 V (ss) (th). Výsledek integrace se rovná celkové energii (TE) v joulech.
 a)
 Pokud jsou hodnoty Vb měřeny v okamžiku mezi 5 sekundami a 60 sekundami po nárazu a kapacita kondenzátorů X je podle údajů výrobce (Cx), vypočítá se celková energie (TE) podle následující rovnice:
 b)
 TE = 0,5 × Cx × (Vb
 2 – 3 600)
 Pokud je V1 a V2 (viz obrázek 1) měřeno v okamžiku mezi 5 sekundami a 60 sekundami po nárazu a kapacita kondenzátorů Y je podle údajů výrobce (Cy1, Cy2), vypočítá se celková energie (TEy1, TEy2) podle následujících rovnic:
 c)
 TEy1 = 0,5 × Cy1 × (V1


text:
2 – 3 600)
 TEy2 = 0,5 × Cy2 × (V2
 2 – 3 600)
 Tento postup se nepoužije, pokud během zkoušky není napájeno elektrické hnací ústrojí.
 Obrázek 2
 Příklad měření energie ve vysokonapěťové sběrnici uložené v kondenzátorech X
 4. FYZICKÁ OCHRANA
 Po nárazové zkoušce vozidla se bez použití nářadí otevřou, rozeberou nebo vyjmou všechny části obklopující vysokonapěťové komponenty. Veškeré zbývající obklopující části se považují za součást fyzické ochrany.
 Kloubový zkušební prst specifikovaný v dodatku 1 na obrázku 1 se pro hodnocení elektrické bezpečnosti vloží do každé mezery nebo otvoru fyzické ochrany zkušební silou 10 N ± 10 %. Pokud dojde k částečnému nebo úplnému průniku zkušebního prstu do fyzické ochrany, musí se zkušební kloubový prst umístit do všech poloh, které jsou uvedeny níže.
 Z výchozí rovné polohy se oba klouby zkušebního prstu postupně ohnou do úhlu 90° k ose spojených článků prstu a prst se umístí do každé možné polohy.
 Vnitřní zábrany elektrické ochrany se považují za součást krytu.
 Pokud je to vhodné, připojí se mezi kloubový zkušební prst a živé části pod vysokým napětím, které jsou uvnitř zábrany elektrické ochrany nebo krytu, zdroj nízkého napětí (nejméně 40 V a nejvíce 50 V) s vhodnou sériově zapojenou svítilnou.
 4.1. Podmínky pro schválení
 Požadavky bodu 5.2.8.1.3 tohoto předpisu se považují za splněné, pokud se kloubový zkušební prst specifikovaný na obrázku 1 v dodatku 1 nemůže dotknout živých částí pod vysokým napětím.
 Je-li to nutné, lze ke kontrole, zda se zkušební kloubový prst nedotýká vysokonapěťové sběrnice, použít zrcátko nebo světelnou sondu.
 Pokud se tento požadavek ověřuje signálním obvodem mezi kloubovým zkušebním prstem a živými částmi pod vysokým napětím, nesmí se svítilna rozsvítit.
 5. IZOLAČNÍ ODPOR
 Izolační odpor mezi vysokonapěťovou sběrnicí a elektrickou kostrou může být prokázán buď měřením, nebo kombinací měření a výpočtu.
 Je-li izolační odpor prokazován pomocí měření, použijí se následující pokyny.
 Změří se a zaznamená napětí (Vb) mezi zápornou a kladnou stranou vysokonapěťové sběrnice (viz obrázek 1).
 Změří se a zaznamená napětí (V1) mezi zápornou stranou vysokonapěťové sběrnice a elektrickou kostrou (viz obrázek 1).
 Změří se a zaznamená napětí (V2) mezi kladnou stranou vysokonapěťové sběrnice a elektrickou kostrou (viz obrázek 1).
 Pokud je V1 rovno V2 nebo vyšší, připojí se mezi zápornou stranu vysokonapěťové sběrnice a elektrickou kostru standardní známý odpor (Ro). S připojeným Ro se změří napětí (V1') mezi zápornou stranou vysokonapěťové sběrnice a elektrickou kostrou vozidla (viz obrázek 3). Izolační odpor (Ri) se vypočítá podle níže uvedené rovnice.
 Ri = Ro * (Vb/V1' – Vb/V1) nebo Ri = Ro * Vb * (1/V1' – 1/V1)
 Výsledný Ri, tj. elektrický izolační odpor v ohmech (Ω), se vydělí pracovním napětím na vysokonapěťové sběrnici ve voltech (V).
 Ri (Ω/V) = Ri (Ω)/pracovní napětí (V)
 Obrázek 3
 Měření V1'
 Pokud je V2 vyšší než V1, připojí se mezi kladnou stranu vysokonapěťové sběrnice a elektrickou kostru standardní známý odpor (Ro). S připojeným Ro se změří napětí (V2') mezi kladnou stranou vysokonapěťové sběrnice a elektrickou kostrou vozidla (viz obrázek 4).
 Izolační odpor (Ri) se vypočítá podle níže uvedené rovnice.
 Ri = Ro *


text:
(Vb/V2' – Vb/V2) nebo Ri = Ro * Vb * (1/V2' – 1/V2)
 Výsledný Ri, tj. elektrický izolační odpor v ohmech (Ω), se vydělí pracovním napětím na vysokonapěťové sběrnici ve voltech (V).
 Ri (Ω/V) = Ri (Ω)/pracovní napětí (V)
 Obrázek 4
 Měření V2'
 Poznámka: Standardní známý odpor Ro (v Ω) by měl mít hodnotu minimálního požadovaného izolačního odporu (v Ω/V) vynásobeného pracovním napětím vozidla (V) ± 20 %. Ro nemusí přesně odpovídat této hodnotě, jelikož rovnice jsou platné pro každý Ro; nicméně hodnota Ro v tomto rozsahu poskytuje dobré rozlišení pro měření napětí.
 6. ROZLITÍ ELEKTROLYTU
 Pokud je to nutné, použije se vhodné krytí fyzické ochrany, aby bylo možné potvrdit případný únik elektrolytu z REESS po zkoušce nárazem.
 Pokud výrobce nezajistí prostředky pro rozlišení úniku různých kapalin, považuje se veškerý únik kapalin za únik elektrolytu.
 7. ZADRŽENÍ REESS
 Shoda se stanoví pomocí vizuální kontroly.
 DODATEK
 KLOUBOVÝ ZKUŠEBNÍ PRST (STUPEŇ IPXXB)
 Obrázek 1
 Kloubový zkušební prst
 Text obrazu
 20 ± 0,2
 5 ± 0,5
 izolační materiál
 všechny hrany zkosit
 R4 = 0,06 kulový
 řez B-B
 řez A-A
 R2 = 0,05 válcový
 klouby
 doraz
 chránič
 držadlo
 Materiál: kov, není-li uvedeno jinak
 Lineární rozměry v milimetrech
 Tolerance rozměrů bez zvláštní tolerance:
 a)
 u úhlů: 0/– 10°
 b)
 u lineárních rozměrů: do 25 mm: 0/– 0,05 mm, nad 25 mm: ± 0,2 mm
 Oba klouby musí ve stejné rovině a ve stejném směru umožňovat pohyb pod úhlem 90° s tolerancí 0 až + 10°.


text:
 26.11.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 L 311/44
 ROZHODNUTÍ SMÍŠENÉHO VÝBORU EHP
 č. 291/2014
 ze dne 12. prosince 2014,
 kterým se mění příloha XIII (Doprava) Dohody o EHP [2015/2158]
 SMÍŠENÝ VÝBOR EHP,
 s ohledem na Dohodu o Evropském hospodářském prostoru (dále jen „Dohoda o EHP“), a zejména na článek 98 této dohody,
 vzhledem k těmto důvodům:
 (1)
 Prováděcí nařízení Komise (EU) č. 390/2013 ze dne 3. května 2013, kterým se stanoví systém sledování výkonnosti letových navigačních služeb a funkcí sítě (1), má být začleněno do Dohody o EHP.
 (2)
 Prováděcí nařízení (EU) č. 390/2013 s účinkem od 1. ledna 2015 zrušuje nařízení Komise (EU) č. 691/2010 (2) a prováděcí nařízení Komise (EU) č. 1216/2011 (3), které jsou začleněny do Dohody o EHP, a které se proto mají v Dohodě o EHP s účinkem od 1. ledna 2015 zrušit.
 (3)
 Příloha XIII Dohody o EHP by proto měla být odpovídajícím způsobem změněna,
 PŘIJAL TOTO ROZHODNUTÍ:
 Článek 1
 Příloha XIII Dohody o EHP se mění takto:
 1.
 V bodě 66wn (nařízení Komise (EU) č. 677/2011) se doplňují nová slova a nová odrážka, které znějí:
 „ ,ve znění:
 —
 32013 R 0390: prováděcí nařízení Komise (EU) č. 390/2013 ze dne 3. května 2013 (Úř. věst. L 128, 9.5.2013, s. 1).“
 2.
 Za bod 66xe (prováděcí rozhodnutí Komise 2014/132/EU) se vkládá nový bod, který zní:
 „66xf.
 32013 R 0390: prováděcí nařízení Komise (EU) č. 390/2013 ze dne 3. května 2013, kterým se stanoví systém sledování výkonnosti letových navigačních služeb a funkcí sítě (Úř. věst. L 128, 9.5.2013, s. 1).
 Pro účely Dohody se nařízení upravuje takto:
 a)
 S ohledem na státy ESVO se čl. 3 odst. 1 nahrazuje tímto:
 „V případě, že se Stálý výbor států ESVO rozhodne jmenovat orgán pro kontrolu výkonnosti, aby byl Kontrolnímu úřadu ESVO nápomocen při provádění systému sledování výkonnosti, jmenuje tento orgán na dobu určitou, která se shoduje s referenčními obdobími. V případě, že orgán pro kontrolu výkonnosti jmenovala Komise, snaží se Stálý výbor států ESVO jmenovat týž subjekt, aby za obdobných podmínek plnil stejné úkoly vůči státům ESVO.“
 b)
 V čl. 14 odst. 1 a čl. 18 odst. 1 se doplňuje nový pododstavec, který zní:
 „Jsou-li obsahem hodnocení výkonnostní plány a cíle týkající se jednoho či více členských států EU a jednoho či více států ESVO, provede hodnocení Kontrolní úřad ESVO u států ESVO a Komise u členských států EU. Komise a Kontrolní úřad ESVO v tomto ohledu spolupracují za účelem přijetí shodných postojů, a to ve všech případech postupem podle tohoto článku.“
 c)
 V čl. 15 odst. 1 se doplňuje nový pododstavec, který zní:
 „Jsou-li obsahem hodnocení výkonnostní plány a cíle týkající se jednoho či více členských států EU a jednoho či více států ESVO, provede hodnocení Kontrolní úřad ESVO u států ESVO a Komise u členských států EU. Komise a Kontrolní úřad ESVO v tomto ohledu spolupracují za účelem přijetí shodných postojů, a to ve všech případech postupem podle tohoto článku.“
 d)
 V čl. 18 odst. 2 se doplňuje nový pododstavec, který zní:
 „Zahrnuje-li funkční


text:
blok vzdušného prostoru vzdušný prostor jednoho či více členských států EU nebo jednoho či více států ESVO, úkoly a pravomoci stanovené v tomto bodě vykonává Kontrolní úřad ESVO vůči členským státům ESVO a Komise vůči členským státům EU. Komise a Kontrolní úřad ESVO v tomto ohledu spolupracují za účelem přijetí shodných postojů.“
 e)
 V čl. 18 odst. 3 se doplňuje nový pododstavec, který zní:
 „V případě, že se výkonnostní plán sítě vztahuje jak na manažera struktury jmenovaného Komisí, tak na manažera struktury jmenovaného Stálým výborem států ESVO, spolupracuje Komise a Kontrolní úřad ESVO s cílem přijmout shodné postoje.“
 f)
 V čl. 18 odst. 4 se doplňuje nový pododstavec, který zní:
 „V případě, že se plány výkonnosti a výkonnostní cíle týkají jednoho či více členských států EU a jednoho či více států ESVO, Komise a Kontrolní úřad ESVO spolupracují a společně podávají zprávu o dosažení výkonnostních cílů Výboru pro jednotné nebe.“
 g)
 V čl. 18 odst. 3 a 4 se slovo „Komise“ nahrazuje slovy „Kontrolní úřad ESVO“.
 3.
 Znění bodu 66xa (nařízení Komise (EU) č. 691/2010) se zrušuje s účinkem od 1. ledna 2015.
 Článek 2
 Znění prováděcího nařízení (EU) č. 390/2013 v islandském a norském jazyce, která mají být zveřejněna v dodatku EHP Úředního věstníku Evropské unie, jsou platná.
 Článek 3
 Toto rozhodnutí vstupuje v platnost dne 13. prosince 2014 za předpokladu, že Smíšenému výboru EHP jsou učiněna veškerá oznámení podle čl. 103 odst. 1 Dohody o EHP (4), nebo v den vstupu v platnost rozhodnutí Smíšeného výboru EHP č. 135/2014 ze dne 27. června 2014 (5), podle toho, které datum je pozdější.
 Článek 4
 Toto rozhodnutí bude zveřejněno v oddíle EHP a v dodatku EHP Úředního věstníku Evropské unie.
 V Bruselu dne 12. prosince 2014.
 Za Smíšený výbor EHP
 předseda
 Kurt JÄGER
 (1) Úř. věst. L 128, 9.5.2013, s. 1.
 (2) Úř. věst. L 201, 3.8.2010, s. 1.
 (3) Úř. věst. L 310, 25.11.2011, s. 3.
 (4) Nebyly oznámeny žádné ústavní požadavky.
 (5) Úř.věst. L 342, 27.11.2014, s. 42.


text:
 Důležité právní upozornění
 |
 21998A0615(01)
 Úřední věstník L 169 , 15/06/1998 S. 0002 - 0027
 Dohodamezi Evropským společenstvím a Ruskou federací o obchodu s textilními výrobky(parafovaná v Bruselu dne 28. března 1998)RADA EVROPSKÉ UNIEna straně jedné aVLÁDA RUSKÉ FEDERACEna straně druhé,PŘEJÍCE SI, v zájmu trvalé spolupráce a za podmínek umožňujících předvídatelnost obchodu, podporovat vzájemný růst a řádný a vyvážený rozvoj obchodu s textilními výrobky mezi Evropským společenstvím (dále jen "Společenství") a Ruskou federací (dále jen "Rusko"),ROZHODNUTY vzít plně v úvahu vážné hospodářské a sociální problémy, které v současné době ovlivňují textilní průmysl ve Společenství i v Rusku,S OHLEDEM na cíle a ustanovení Dohody o partnerství a spolupráci mezi Evropskými společenstvími a jejich členskými státy a Ruskou federací (dále jen "Dohoda o partnerství a spolupráci"), která vstoupila v platnost dne 1. prosince 1997,MAJÍCE NA ZŘETELI proces přistoupení Ruska ke Světové obchodní organizací,SE ROZHODLY uzavřít tuto dohodu a za tímto účelem jmenovaly svými zplnomocněnými zástupci:RADU EVROPSKÉ UNIEVLÁDU RUSKÉ FEDERACE,KTERÉ SE DOHODLY NA TOMTO:Článek 11. Strany potvrzují, že pro obchod s textilními výrobky a oděvy (dále jen "textilní výrobky"), které jsou uvedeny v příloze I, platí ustanovení Dohody o partnerství a spolupráci, pokud tato dohoda o obchodu s textilními výrobky neuvádí pro tyto výrobky zvláštní ustanovení.2. Základním cílem této dohody je spolupráce mezi textilním a oděvním průmyslem ve Společenství a v Rusku a vyloučení množstevních omezení obchodu s textilními výrobky a oděvy.3. Všechna množstevní omezení uplatňovaná v současné době na obchod s textilními výrobky pocházejícími z kterékoli strany se ruší dnem 1. května 1998.4. Strany se tímto dohodly, že pokud tato dohoda nestanoví jinak, nezavedou se mezi Společenstvím a Ruskou federací žádná nová množstevní omezení obchodu s textilními výrobky a oděvy uvedenými v příloze 1.Článek 21. Zařazení výrobků, na které se vztahuje tato dohoda, a které se dovážejí do Společenství je založeno na celní a statistické nomenklatuře Společenství (dále jen "kombinovaná nomenklatura" nebo "KN") a jejích změnách. Při zařazování zboží při dovozu těchto výrobků do Ruska se použije ruský celní sazebník.2. Strany souhlasí, že zavedení změn, například změn postupů, pravidel, řízení a zařazování textilních výrobků, včetně změn týkajících se harmonizovaného systému a kombinované nomenklatury a ruského celního sazebníku u výrobků uvedených v příloze I, by nemělo ovlivnit vyváženost práv a povinností stran dle této dohody, poškodit přístup poskytovaný straně, bránit plnému využívání tohoto přístupu nebo narušit obchod podle této dohody. Strana, u které dojde k takovým změnám, uvědomí před jejich vstupem v platnost druhou stranu.3. Původ výrobků, na které se vztahuje tato dohoda a které jsou dováženy do Společenství, se určuje v souladu s pravidly původu platnými ve Společenství. Původ výrobků, na které se vztahuje tato dohoda a které jsou dováženy do Ruska, se určuje v souladu s pravidly původu platnými v Ruské federaci.Strany si vzájemně oznámí veškeré změny příslušných pravidel původu.Článek 31. Strany souhlasí že, aniž jsou dotčena ustanovení článku 4, dovozy textilních výrobků z kterékoli strany mohou být podrobeny množstevním omezením v souladu s článkem 17 dohody o partnerství a spolupráci.2. Po dobu tří let následující po vstupu této dohody