text:
MPa), načež se tlak ve vstupu nechá poklesnout na atmosférický tlak. Před začátkem příštího cyklu se sníží tlak ve výstupu zpětného ventilu na méně než 60 % jmenovitého pracovního tlaku;
 ii)
 uzavírací ventil se uchytí ke zkušebnímu přípravku a tlakem se trvale působí jak ve vstupu, tak ve výstupu.
 Pracovní cyklus se skládá z úplného vykonání příslušného úkonu a z návratu do výchozího stavu;
 b)
 zkouší se stabilizovaná jednotka při těchto teplotách:
 i)
 cyklování při teplotě okolí. S jednotkou se vykonají pracovní cykly (otevřeno/zavřeno) při 125 % jmenovitého pracovního tlaku (+2/–0 MPa) v průběhu 90 % všech cyklů, přičemž se součást stabilizuje na 20 (±5) °C. Po dokončení cyklů při teplotě okolí musí jednotka splňovat požadavky zkoušky netěsnosti při teplotě okolí podle bodu 2.2 přílohy 4;
 ii)
 cyklování při vysoké teplotě. S jednotkou se pak vykonají pracovní cykly při 125 % jmenovitého pracovního tlaku (+2/–0 MPa) v průběhu 5 % všech cyklů, přičemž konstrukční část se stabilizuje na 85 °C nebo vyšší teplotu. Po dokončení cyklů při teplotě 85 °C musí jednotka splňovat požadavky zkoušky netěsnosti při vysoké teplotě (85 °C) podle bodu 2.2 přílohy 4;
 iii)
 cyklování při nízké teplotě. S jednotkou se pak vykonají pracovní cykly při 100 % jmenovitého pracovního tlaku (+2/–0 MPa) v průběhu 5 % všech cyklů, přičemž se konstrukční část stabilizuje na –40 °C nebo nižší teplotu. Po dokončení cyklů při teplotě –40 °C musí jednotka splňovat požadavky zkoušky netěsnosti při nízké teplotě (–40 °C) podle bodu 2.2 přílohy 4;
 c)
 zkouška zpětného ventilu na kmitání vyvolané průtokem. Po vykonání 11 000 pracovních cyklů a zkoušek netěsnosti podle písm. b) bodu 2.3 přílohy 4 se zpětný ventil nechá 24 hodin kmitat působením proudění při průtoku, který způsobí nejsilnější kmitání (klepání ventilu). Po ukončení zkoušky musí zpětný ventil splňovat požadavky zkoušky netěsnosti při teplotě okolí (bod 2.2 přílohy 4) a požadavky zkoušky pevnosti (bod 2.1 přílohy 4).
 2.4 Zkouška odolnosti vůči korozi vyvolané solí
 Konstrukční část se namontuje do své běžné montážní polohy a na 500 hodin se vystaví zkoušce solným postřikem (solnou mlhou), jak je stanoveno v normě ASTM B117 (Standardní postup ovládání přístroje na solný postřik (mlhu)). Teplota v mlžné komoře se udržuje na 30–35 °C. Solný roztok se skládá z 5 % chloridu sodného a 95 % destilované vody (hmotnostně).
 Ihned po korozní zkoušce se vzorek opláchne a jemně se očistí od solných úsad, vyšetří se, zda nedošlo k deformacím, a pak musí splňovat požadavky:
 a)
 konstrukční část nesmí vykazovat známky fyzického poškození, které by narušovalo její funkci, zejména trhliny, změkčená místa nebo vyboulení. Kosmetické změny, jako je vytvoření důlků nebo skvrn, se nepokládají za poškození;
 b)
 zkoušky netěsnosti při teplotě okolí (bod 2.2 přílohy 4).
 c)
 zkoušky pevnosti při působení hydrostatickým tlakem (bod 2.1 přílohy 4).
 2.5 Zkouška odolnosti vůči působení okolí vozidla
 Odolnost proti poškození vnějším působením kapalin používaných v automobilech se určí následující zkouškou:
 a)
 vstupní a výstupní spoje zkoušeného ventilu se připojí nebo zazátkují podle montážních pokynů výrobce. Vnější povrchy zkoušeného ventilu se při teplotě 20 (±5) °C


text:
na 24 hodin vystaví působení každé z těchto kapalin:
 i)
 kyselina sírová – 19 % (objemově) roztok ve vodě;
 ii)
 hydroxid sodný – 25 % (hmotnostně) roztok ve vodě;
 iii)
 dusičnan amonný – 28 % (hmotnostně) roztok ve vodě a
 iv)
 kapalina do ostřikovačů čelního skla (50 % (objemově) roztok metylalkoholu a vody).
 Kapaliny se použijí podle potřeby v takovém množství, aby se zajistilo úplné vystavení předmětu jejich působení po dobu trvání zkoušky. Zkouška se provede zvlášť s každou z kapalin. K vystavení působení všech těchto kapalin postupně za sebou se může použít tentýž zkoušený předmět;
 b)
 po vystavení působení každé z kapalin se předmět otře a opláchne vodou;
 c)
 konstrukční část nesmí vykazovat známky fyzického poškození, které by narušovalo její funkci, zejména trhliny, změkčená místa nebo vyboulení. Kosmetické změny, jako je vytvoření důlků nebo skvrn, se nepokládají za poškození. Po ukončení vystavení působení všech kapalin musí jednotka (jednotky) splňovat požadavky zkoušky na únik při teplotě okolí (bod 2.2 přílohy 4) a zkoušky pevnosti při působení hydrostatickým tlakem (bod 2.1 přílohy 4).
 2.6 Zkouška odolnosti vůči působení atmosférických vlivů
 Zkouška odolnosti vůči působení atmosférických vlivů se použije k zjištění technické způsobilosti zpětného ventilu a automatických uzavíracích ventilů, obsahuje-li konstrukční část nekovové materiály, které jsou při běžném provozu vystaveny působení atmosférických vlivů.
 a)
 Všechny nekovové materiály sloužící k těsnění paliva a které jsou vystaveny atmosféře, pro něž žadatel nepředložil uspokojivé prohlášení o vlastnostech, nesmějí mít praskliny nebo prokazatelná viditelná poškození po vystavení působení kyslíku po dobu 96 hodin při 70 °C a 2 MPa podle normy ASTM D572 (Standardní zkušební metoda týkající se poškození pryže teplem a kyslíkem);
 b)
 všechny elastomery musí prokázat odolnost vůči ozonu alespoň jedním z těchto způsobů:
 i)
 specifikace složek elastomeru se známou odolností proti ozonu;
 ii)
 zkouška konstrukční části podle normy ISO 1431/1, ASTM D1149 nebo rovnocenných zkušebních metod.
 2.7 Elektrické zkoušky
 Elektrickými zkouškami se zjišťuje technická způsobilost automatických uzavíracích ventilů; nezjišťuje se jimi technická způsobilost zpětných ventilů.
 a)
 Zkouška abnormálním napětím. Elektromagnetický ventil se připojí ke zdroji proměnného stejnosměrného napětí. S elektromagnetickým ventilem se pracuje takto:
 i)
 elektromagnetický ventil se udržuje při konstantní (ustálené) teplotě po dobu 1 hodiny pod napětím rovným 1,5násobku jmenovitého napětí;
 ii)
 napětí se zvýší na dvojnásobek jmenovitého napětí nebo na 60 V, podle toho, která z těchto hodnot je menší, a udrží se po dobu jedné minuty;
 iii)
 nesmí dojít k žádné poruše projevující se jako únik navenek, otevření ventilu nebo nebezpečná situace, jako je kouř, oheň nebo tavení.
 Minimální napětí k otevření při jmenovitém pracovním tlaku a teplotě místnosti musí být nejvýše 9 V u systému 12 V nebo nejvýše 18 V u systému 24 V;
 b)
 zkouška izolačního odporu. Mezi napájecím vodičem a tělesem konstrukční části se po dobu nejméně dvou sekund vyvodí stejnosměrný proud při napětí 1 000 V. Minimální přípustný odpor pro tuto konstrukční část je 240 kΩ.
 2.8 Zkouška vibracemi
 Ve zkoušeném ventilu, utěsněném na obou koncích, se vyvodí vodíkem tlak 100 % jmenovitého pracovního tlaku (+2/–0 MPa) a na 30 minut se tento ventil

type: contracts

jurisdiction: EU


text:
vystaví kmitání podél každé ze tří ortogonálních os (svislé, příčné a podélné) při kmitočtech s nejsilnější rezonancí. Kmitočty s nejsilnější rezonancí se určí přejížděním po rozsahu sinusoidních kmitočtů od 10 Hz do 40 Hz při zrychlení 1,5 g po dobu 10 minut. Nenachází-li se rezonanční kmitočet v tomto pásmu, provádí se zkouška při 40 Hz. Po této zkoušce se nesmí u žádného vzorku objevit viditelné vnější poškození, z něhož by vyplývalo, že dotčená součást je nezpůsobilá k používání. Po ukončení této zkoušky musí jednotka splňovat požadavky zkoušky netěsnosti při teplotě okolí podle bodu 2.2 přílohy 4.
 2.9 Zkouška odolnosti vůči koroznímu praskání při namáhání
 U ventilů obsahujících konstrukční části vyrobené ze slitin na bázi mědi (např. z mosazi) se zkouší jeden ventil. Zkoušený ventil se demontuje, všechny konstrukční části ze slitiny mědi se odmastí a zkoušený ventil se znovu smontuje, potom se trvale vystaví po dobu deseti dnů působení vlhké směsi čpavku se vzduchem udržované ve skleněné komoře se skleněným víkem.
 Na dně skleněné komory pod vzorkem se udržuje vodný roztok čpavku o specifické hmotnosti 0,94 v koncentraci nejméně 20 ml na litr objemu komory. Zkoušený předmět se umístí ve výšce 35 (±5) mm nad vodným roztokem čpavku a je nesen inertní podpěrou. Vlhká směs čpavku a vzduchu se udržuje na atmosférickém tlaku při 35 (±5) °C. Na konstrukčních částech ze slitiny mědi se nesmí objevit trhliny nebo odlupování způsobené touto zkouškou.
 2.10 Zkouška vystavení předchlazenému vodíku
 Zkoušený ventil se vystaví plynnému vodíku předchlazenému na –40 °C nebo nižší teplotu, při průtoku 30 g/s při vnější teplotě 20 (±5) °C po dobu nejméně tří minut. Tlak ve ventilu se anuluje na dobu dvou minut a pak se obnoví. Zkouška se opakuje desetkrát. Pak se tento zkušební postup opakuje deseti dalšími cykly, při nichž se však tlak anuluje vždy na 15 minut. Zkoušený ventil pak musí splňovat požadavky zkoušky netěsnosti při teplotě okolí podle bodu 2.2 přílohy 4.
 DODATEK 1
 PŘEHLED ZKOUŠEK TEPLOTOU OVLÁDANÉHO PŘETLAKOVÉHO ZAŘÍZENÍ (TPRD)
 (1.6) Zkouška odolnosti vůči koroznímu praskání při namáhání
 (1.9) Zkouška uvedení do činnosti na zkuše-bním stavu
 (1.9) Zkouška uvedení do činnosti na zkuše-bním stavu
 (1.10) Zkouška průtoku
 (1.10) Zkouška průtoku
 (1.8)
 Zkouška netěsnosti
 (1.8) Zkouška netěsnosti
 musí se aktivovat
 (1.2) Zrychlená zkouš-ka životnosti
 (1.5) Zkouška odolno-sti vůči působení okolí vozidla
 (1.4) Zkouška odolno-sti vůči korozi vyvolané solí
 (1.3) Zkouška teplotním cyklem
 (1.1) Zkouška tlakovým cyklem
 1 x TPRD
 Pouze TPRD ze slitin na bázi mědi:
 3 x TPRD
 (1.7)Zkouška pádem a vibracemi
 8 xTPRD
 5 xTPRD
 1 xTPRD
 Zkoušky technické způsobilosti a zkoušky namáháním
 3 xTPRD na 10 h při Tact
 5 xTPRD na 500 h při Tlife
 nesmí se aktivovat
 2 x TPRD
 7 xTPRD
 1 xTPRD
 2 xTPRD
 1 xTPRD
 Referenční zkoušky
 DODATEK 2
 PŘEHLED ZKOUŠEK ZPĚTNÉHO VENTILU A AUTOMATICKÉHO UZAVÍRACÍHO VENTILU
 Použije se pro automatický uzavírací ventil
 (2.9) Zk. odolnosti vůči koroznímu praskání při namáhání
 Zk. na kmitání vyvolané průtokem
 1 x konstruk. část
 (2.7) Elektrická zk.
 (2.2) Zk. netěsnosti
 (2.10) Zk. vystavením předchlaze-nému vodíku
 (2.6) Zk. odolnosti vůči atmosférickým vlivům


text:
1 x konstruk. část
 1 x konstruk. část
 1 x konstruk. část
 1 x konstruk. část
 Zkoušky technické způsobilosti a zkoušky namáháním
 pT cykl.při – 40°C
 Vizuální kontrola
 Vizuální kontrola
 (2.2) Zk. netěsn.při 20°C
 (2.2) Zk. netěsnosti při – 40°C
 (2.1) Hydrostat. zk. pevnosti
 (2.2) Zk. netěsn. při 20°C
 pT cykl.při + 85°C
 pT cykl.při 20°C
 (2.2) Zkouška netěsnosti
 (2.3) Zk. tlakovým cyklem při extrémní teplotě (pT)
 (2.4) Zk. odolnosti vůči korozi vyvolané solí
 (2.5) Zk. odolnosti vůči působení okolí vozidla
 (2.8) Zkouška vibracemi
 (2.1) Hydrostat. zk. pevnosti (referenční)
 (2.2) Zk. netěsn. při 20°C (referenční)
 1 x konstruk. část
 1 x konstruk. část
 1 x konstruk. část
 Referenční zkoušky
 1 x konstruk. část
 1 x konstruk. část
 PŘÍLOHA 5
 ZKUŠEBNÍ POSTUPY PRO PALIVOVÝ SYSTÉM VOZIDLA S VESTAVĚNÝM SYSTÉMEM PRO UCHOVÁVÁNÍ STLAČENÉHO VODÍKU
 1. ZKOUŠKA NETĚSNOSTI SYSTÉMU PRO UCHOVÁVÁNÍ STLAČENÉHO VODÍKU PO NÁRAZU VOZIDLA
 Zkoušky nárazem vozidla používané k vyhodnocení úniku vodíku po nárazu jsou stanoveny v bodě 7.2 tohoto předpisu.
 Před zkouškou nárazem vozidla se do systému pro uchovávání vodíku nainstalují přístroje k měření požadovaných tlaků a teplot, není-li již standardní vozidlo vybaveno přístroji s požadovanou přesností.
 Systém pro uchovávání vodíku se pak vyprázdní, je-li to nutné, podle pokynů výrobce, aby se odstranily nečistoty ze zásobníku, než se systém naplní stlačeným plynným vodíkem nebo heliem. Protože se tlak v systému pro uchovávání vodíku mění s teplotou, je cílový tlak náplně funkcí teploty. Cílový tlak se určí z této rovnice:
 Ptarget = NWP × (273 + To) / 288,
 kde NWP je jmenovitý pracovní tlak (MPa), To je teplota okolí, na níž se má úložný systém ustálit, a Ptarget je cílový tlak náplně po ustálení teploty.
 Před zkouškou nárazem vozidla se zásobník naplní na nejméně 95 % cílového tlaku náplně a nechá se ustálit (stabilizovat).
 Hlavní uzavírací ventil a uzavírací ventily pro plynný vodík, které jsou umístěny v potrubí plynného vodíku ve směru proudění, jsou těsně před nárazem v normálním provozním stavu.
 1.1 Zkouška netěsnosti po nárazu vozidla: systém pro uchovávání stlačeného vodíku se naplní stlačeným vodíkem.
 Tlak plynného vodíku P0 (MPa) a teplota T0 (°C) se měří bezprostředně před nárazem a pak v časovém intervalu Δt (min) po nárazu. Časový interval Δt začíná, když se vozidlo po nárazu zastaví, a trvá nejméně 60 minut. Časový interval Δt se prodlouží, pokud je to nutné k přizpůsobení přesnosti měření u velkoobjemového systému pro uchovávání vodíku pracujícího s tlakem do 70 MPa. V takovém případě se Δt vypočte z následující rovnice:
 Δt = VCHSS × NWP /1 000 × ((–0,027 × NWP +4) × Rs – 0,21) –1,7 × Rs,
 kde Rs = Ps / NWP, Ps je tlakový rozsah snímače tlaku (MPa), NWP je jmenovitý pracovní tlak (MPa), VCHSS je objem systému pro uchovávání stlačeného vodíku (l) a Δt je časový interval (min). Je-li vypočtená hodnota Δt menší než 60 minut, pokládá se Δt za rovný 60 minutám.
 Počáteční hmotnost vodíku v úložném systému se vypočte takto:
 Po′ = Po × 288 / (273 + T0)
 ρo′ = –0,0027 × (P0′)2 +


text:
0,75 × P0′ + 0,5789
 Mo = ρo′ × VCHSS
 Konečná hmotnost vodíku v úložném systému, Mf, na konci časového intervalu Δt se vypočte takto:
 Pf′ = Pf × 288 / (273 + Tf)
 ρf′ = –0,0027 × (Pf′)2 + 0,75 × Pf′ + 0,5789
 Mf = ρf′ × VCHSS,
 kde Pf je konečný tlak (MPa) změřený na konci časového intervalu a Tf je změřená konečná teplota (°C).
 Průměrný průtok vodíku za časový interval (který musí být menší, než udávají kritéria v bodě 7.2.1) je proto
 VH2 = (Mf–Mo) / Δt × 22,41 / 2,016 × (Ptarget /Po),
 kde VH2 je průměrný objemový průtok (NL/min) za časový interval a výraz (Ptarget /Po) se použije ke kompenzaci rozdílů mezi změřeným počátečním tlakem Po a cílovým tlakem náplně Ptarget.
 1.2 Zkouška netěsnosti po nárazu vozidla: systém pro uchovávání stlačeného vodíku naplněn stlačeným heliem
 Tlak plynného helia P0 (MPa) a teplota T0 (°C) se měří bezprostředně před nárazem a pak za předem stanovený časový interval po nárazu. Časový interval Δt začíná, když se vozidlo po nárazu zastaví, a trvá nejméně 60 minut. Časový interval Δt se prodlouží, pokud je to nutné k přizpůsobení přesnosti měření u velkoobjemového úložného systému, pracujícího s tlakem do 70 MPa. V takovém případě se Δt vypočte z následující rovnice:
 Δt = VCHSS × NWP /1 000 × ((–0,028 × NWP +5,5) × Rs – 0,3) – 2,6 × Rs,
 kde Rs = Ps / NWP, Ps je tlakový rozsah snímače tlaku (MPa), NWP je jmenovitý pracovní tlak (MPa), VCHSS je objem úložného systému stlačeného vodíku (l) a Δt je časový interval (min). Je-li vypočtená hodnota Δt menší než 60 minut, pokládá se Δt za rovný 60 minutám.
 Počáteční hmotnost helia v úložném systému se vypočte takto:
 Po′ = Po × 288 / (273 + T0)
 ρo′ = –0,0043 × (P0′)2 + 1,53 × P0′ + 1,49
 Mo = ρo′ × VCHSS
 Konečná hmotnost helia v úložném systému, Mf, na konci časového intervalu Δt se vypočte takto:
 Pf′ = Pf × 288 / (273 + Tf)
 ρf′ = –0,0043 × (Pf′)2 + 1,53 × Pf′ + 1,49
 Mf = ρf′ × VCHSS,
 kde Pf je konečný tlak (MPa) změřený na konci časového intervalu a Tf je změřená konečná teplota (°C).
 Průměrný průtok helia za časový interval je proto
 VHe = (Mf–Mo) / Δt × 22,41 / 4,003 × (Ptarget/ Po),
 kde VHe je průměrný objemový průtok (NL/min) za časový interval a výraz (Ptarget /Po) se použije ke kompenzaci rozdílů mezi změřeným počátečním tlakem Po a cílovým tlakem náplně Ptarget.
 Konverze průměrného objemového průtoku helia na průměrný průtok vodíku se vypočte z tohoto výrazu:
 VH2 = VHe / 0,75,
 kde VH2 je odpovídající průměrný objemový průtok vodíku (který musí být menší, než udávají požadavky v bodě 7.2.1 tohoto předpisu).
 2. ZKOUŠKA KONCENTRACE V UZAVŘENÝCH PROSTORECH PO NÁRAZU VOZIDLA
 V průběhu zkoušky nárazem se zaznamenají změřené údaje o případném úniku vodíku (nebo helia) (viz zkušební postup v bodě 1 přílohy 5).
 Vyberou se snímače k měření buď akumulace vodíku nebo helia,


text:
nebo zmenšení obsahu kyslíku (vyvolaných přemístěním vzduchu v důsledku úniku vodíku nebo helia).
 Snímače se kalibrují podle uznávaných postupů, aby se zajistila přesnost ±5 % u daných cílových kritérií objemových koncentrací ve vzduchu, kterými jsou 4 % pro vodík nebo 3 % pro helium, a schopnost měřit na plném rozsahu stupnice hodnoty nejméně o 25 % vyšší, než jsou cílové hodnoty. Snímač musí být schopen dát odezvu 90 % na změnu koncentrace v hodnotě plného rozsahu stupnice během 10 sekund.
 Před zkouškou nárazem vozidla musí být snímače umístěny v prostoru pro cestující a v zavazadlovém prostoru vozidla takto:
 a)
 ve vzdálenosti nejvýše 250 mm od vnitřního obložení střechy nad sedadlem řidiče nebo blízko vrcholu vnitřního obložení střechy ve střední části prostoru pro cestující;
 b)
 ve vzdálenosti nejvýše 250 mm od podlahy před zadním (nebo nejvíce vzadu se nalézajícím) sedadlem v prostoru pro cestující;
 c)
 ve vzdálenosti nejvýše 100 mm od horní strany zavazadlových prostorů ve vozidle, které nejsou přímo dotčeny určitým druhem nárazu, který se provede.
 Snímače musí být spolehlivě uchyceny ke karoserii vozidla nebo k sedadlům a musí být chráněny pro plánovaný náraz před úlomky, výfukovým plynem z airbagů a před vymrštěnými předměty. Údaje změřené po nárazu se zaznamenají přístroji, které jsou ve vozidle, nebo do nichž se vysílají dálkově.
 Vozidlo může být umístěno buď mimo budovu v prostoru chráněném před větrem a případným slunečním zářením, nebo v budově v prostoru, který je dostatečně velký nebo větraný tak, aby se zabránilo hromadění vodíku u více než 10 % cílových kritérií daných pro prostor pro cestující a pro zavazadlový prostor.
 Sběr údajů po nárazu v uzavřených prostorech začíná okamžikem, kdy se vozidlo zastaví. Údaje snímačů se zaznamenávají nejméně každých 5 sekund po dobu 60 minut po zkoušce. Na měření se může použít prodleva prvního řádu (časová konstanta) až do nejvýše 5 sekund, aby se „uhladily“ a filtrovaly vlivy nevěrohodných datových bodů.
 Filtrované odečty z každého snímače musí být pod cílovými kritérii koncentrací, kterými jsou 4,0 % pro vodík nebo 3,0 % pro helium po celou dobu v průběhu 60 minut po nárazu.
 3. ZKOUŠKA PLNĚNÍ POŽADAVKŮ PŘI VÝSKYTU JEDINÉ PORUCHY
 Při zkoušce se postupuje buď podle bodu 3.1, nebo 3.2 přílohy 5:
 3.1 Zkušební postup u vozidla vybaveného detektory úniku plynného vodíku
 3.1.1 Podmínky při zkoušce
 3.1.1.1 Zkoušené vozidlo: Hnací systém zkoušeného vozidla se nastartuje, zahřeje na svou normální provozní teplotu a ponechá se v provozu po dobu trvání zkoušky. Jestliže vozidlo není vozidlem s palivovými články, zahřeje se a nechá se běžet ve volnoběhu. Má-li zkoušené vozidlo systém, který automaticky zastavuje volnoběh, učiní se opatření, aby se motor nezastavoval.
 3.1.1.2 Zkušební plyn: Dvě směsi vzduchu s plynným vodíkem: koncentrace 3,0 % (nebo menší) vodíku ve vzduchu k ověření funkce výstražné signalizace a koncentrace 4,0 % (nebo menší) vodíku ve vzduchu k ověření uzavírací funkce. Vhodné koncentrace se vyberou podle doporučení výrobce (nebo specifikace detektoru).
 3.1.2 Zkušební metoda
 3.1.2.1 Příprava zkoušky: Zkouška se vykoná, bez jakéhokoli ovlivnění větrem, vhodným způsobem, jako např.:
 a)
 hadice pro přívod zkušebního plynu se připojí


text:
k detektoru úniku plynného vodíku;
 b)
 detektor úniku vodíku se uzavře do krytu tak, aby plyn setrvával okolo detektoru úniku vodíku.
 3.1.2.2 Provedení zkoušky
 a)
 zkušební plyn se vpustí k detektoru úniku plynného vodíku;
 b)
 správná funkce výstražného systému se potvrdí zkouškou s plynem určeným k ověření funkce výstražného systému;
 c)
 uzavření hlavního uzavíracího ventilu se potvrdí zkouškou s plynem určeným k ověření funkce uzavření. Například monitorování elektrického proudu k uzavíracímu ventilu nebo zvuk uvedení do činnosti uzavíracího ventilu se mohou použít k potvrzení činnosti hlavního uzavíracího ventilu přívodu vodíku.
 3.2 Postup zkoušky k ověření plnění požadavků na uzavřené prostory a na systémy detekce
 3.2.1 Příprava:
 3.2.1.1
 Průběh zkoušky nesmí ovlivňovat vítr.
 3.2.1.2
 Zvláštní pozornost se musí věnovat okolí zkoušky, protože v jejím průběhu mohou vzniknout hořlavé směsi vodíku se vzduchem.
 3.2.1.3
 Před zkouškou se vozidlo připraví tak, aby bylo možné dálkovým řízením upouštět vodík z vodíkového systému. Počet, umístění a průtočnost míst upouštění za hlavním uzavíracím ventilem ve směru proudění určuje výrobce vozidla, přičemž bere v úvahu nejhorší scénář netěsnosti při jediné poruše. Celkový průtok všech dálkově řízených míst upouštění musí být takový, aby bylo možné prokázat přinejmenším spuštění automatické funkce výstražné signalizace a uzavření průtoku vodíku.
 3.2.1.4
 Pro účely zkoušky musí být detektor koncentrace vodíku instalován tam, kde se může plynný vodík při zkoušce plnění požadavků bodu 7.1.4.2 tohoto předpisu akumulovat v prostoru pro cestující nejvíce (např. blízko obložení střechy), a detektory koncentrace vodíku se instalují v uzavřených nebo polouzavřených prostorech na vozidle tam, kde se může vodík akumulovat ze simulovaných úniků vodíku při zkoušce plnění požadavků bodu 7.1.4.3 tohoto předpisu (viz bod 3.2.1.3 přílohy 5).
 3.2.2 Postup:
 3.2.2.1
 Dveře, okna a ostatní kryty na vozidle jsou zavřeny.
 3.2.2.2
 Hnací systém se nastartuje, zahřeje na svou normální provozní teplotu a ponechá se v provozu ve volnoběhu po celou dobu zkoušky.
 3.2.2.3
 Simuluje se únik vodíku za použití dálkově řízené funkce.
 3.2.2.4
 Koncentrace vodíku se měří průběžně až do stavu, kdy se po dobu 3 minut již nezvyšuje. Při zkoušce plnění požadavků bodu 7.1.4.3 tohoto předpisu se simulovaný únik zvětší pomocí dálkového řízení až do stavu, kdy se uzavře hlavní vodíkový uzavírací ventil a aktivuje se kontrolka s výstražným signálem. Monitorování elektrického proudu k uzavíracímu ventilu nebo zvuk uvedení do činnosti uzavíracího ventilu se mohou použít k potvrzení činnosti hlavního uzavíracího ventilu přívodu vodíku.
 3.2.2.5
 Při zkoušce plnění požadavků bodu 7.1.4.2 tohoto předpisu se má za to, že zkouška proběhla úspěšně, jestliže koncentrace vodíku v prostoru pro cestující nepřesáhla 1,0 %. Při zkoušce plnění požadavků bodu 7.1.4.3 tohoto předpisu se má za to, že zkouška proběhla úspěšně, jestliže byly uvedeny do činnosti funkce výstražné signalizace a uzavírací funkce při úrovních stanovených v bodě 7.1.4.3 tohoto předpisu nebo pod nimi. Pokud tomu tak není, je výsledkem zkoušky nevyhovění a systém není způsobilý k provozu vozidla.
 4. ZKOUŠKA PLNĚNÍ POŽADAVKŮ NA VÝFUKOVÝ SYSTÉM VOZIDLA
 4.1 Hnací systém zkoušeného vozidla (např. soubor palivových článků nebo motor) se zahřeje na svou normální provozní teplotu.
 4.2 Měřicí zařízení se před použitím zahřeje na svou


text:
normální provozní teplotu.
 4.3 Měřicí část měřicího zařízení se umístí do střednice toku výfukového plynu ve vzdálenosti nejvýše 100 mm od vnějšího okraje ústí výstupu výfukového plynu.
 4.4 Koncentrace vodíku ve výfukových plynech se měří trvale v průběhu následujících kroků:
 a)
 vypnutí hnacího systému;
 b)
 po skončení procesu vypínání se hnací systém znovu okamžitě nastartuje;
 c)
 po uplynutí jedné minuty se hnací systém vypne a měření pokračuje, dokud neskončí proces vypínání hnacího systému.
 4.5 Měřicí zařízení musí mít dobu odezvy měření kratší než 300 milisekund.
 5. ZKOUŠKA PLNĚNÍ POŽADAVKŮ NA ÚNIK Z PALIVOVÉHO VEDENÍ
 5.1 Hnací systém zkoušeného vozidla (např. soubor palivových článků nebo motor) se zahřeje a pracuje při své normální provozní teplotě a v palivovém vedení je provozní tlak.
 5.2 Únik vodíku se vyhodnocuje na přístupných úsecích palivových vedení od vysokotlakového úseku k souboru palivových článků (nebo k motoru) a použije se k tomu detektor úniku plynu nebo únik detekující kapalina, jako je mýdlový roztok.
 5.3 Únik vodíku se zjišťuje především na spojích.
 5.4 Použije-li se detektor úniku plynu, zjišťuje se jeho pomocí nejméně po dobu 10 sekund na místech co nejtěsněji u palivových vedení.
 5.5 Použije-li se kapalina detekující únik, zjišťuje se únik vodíku okamžitě po aplikaci kapaliny. Kromě toho se provedou vizuální kontroly za několik málo minut po aplikaci kapaliny, aby se zjistily bubliny způsobené zbytkovým únikem.
 6. OVĚŘENÍ INSTALACE
 Vizuálně se zkontroluje, zda systém splňuje požadavky.


text:
 22.6.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 L 161/67
 ROZHODNUTÍ SMÍŠENÉHO VÝBORU EHP
 č. 279/2015
 ze dne 30. října 2015,
 kterým se mění příloha XIII (Doprava) Dohody o EHP [2017/1068]
 SMÍŠENÝ VÝBOR EHP,
 s ohledem na Dohodu o Evropském hospodářském prostoru (dále jen „Dohoda o EHP“), a zejména na článek 98 této dohody,
 vzhledem k těmto důvodům:
 (1)
 Prováděcí nařízení Komise (EU) 2015/1014 ze dne 25. června 2015, kterým se mění nařízení (ES) č. 474/2006 o vytvoření seznamu Společenství uvádějícího letecké dopravce, kteří podléhají zákazu provozování letecké dopravy ve Společenství (1), má být začleněno do Dohody o EHP.
 (2)
 Příloha XIII Dohody o EHP by proto měla být odpovídajícím způsobem změněna,
 PŘIJAL TOTO ROZHODNUTÍ:
 Článek 1
 V bodě 66zab (nařízení Komise (ES) č. 474/2006) přílohy XIII Dohody o EHP se doplňuje nová odrážka, která zní:
 „—
 32015 R 1014: prováděcího nařízení Komise (EU) 2015/1014 ze dne 25. června 2015 (Úř. věst. L 162, 27.6.2015, s. 65).“
 Článek 2
 Znění prováděcího nařízení (EU) 2015/1014 v islandském a norském jazyce, která mají být zveřejněna v dodatku EHP Úředního věstníku Evropské unie, jsou platná.
 Článek 3
 Toto rozhodnutí vstupuje v platnost dnem 1. listopadu 2015 za předpokladu, že jsou učiněna veškerá oznámení podle čl. 103 odst. 1 Dohody o EHP (*1).
 Článek 4
 Toto rozhodnutí bude zveřejněno v oddíle EHP a v dodatku EHP Úředního věstníku Evropské unie.
 V Bruselu dne 30. října 2015.
 Za Smíšený výbor EHP
 předsedkyně
 Oda SLETNES
 (1) Úř. věst. L 162, 27.6.2015, s. 65.
 (*1) Nebyly oznámeny žádné ústavní požadavky.


text:
 Důležité právní upozornění
 |
 21995D0302(07)
 Úřední věstník L 047 , 02/03/1995 S. 0027 - 0027
 Rozhodnutí Smíšeného výboru EHPč. 7/95ze dne 27. ledna 1995,kterým se mění příloha II (Technické předpisy, normy, zkoušení a certifikace) Dohody o EHPSMÍŠENÝ VÝBOR EHP,s ohledem na Dohodu o Evropském hospodářském prostoru ve znění Protokolu o úpravě Dohody o Evropském hospodářském prostoru (dále jen "Dohoda"), a zejména s ohledem na článek 98 této dohody,vzhledem k tomu, že příloha II Dohody byla naposledy změněna rozhodnutím Smíšeného výboru EHP č. 44/94 ze dne 15. prosince 1994, kterým se mění příloha II (Technické předpisy, normy, zkoušení a certifikace) Dohody o EHP [1];vzhledem k tomu, že směrnice Evropského parlamentu a Rady 94/27/ES ze dne 30. června 1994, kterou se podvanácté mění směrnice 76/769/EHS o sbližování právních a správních předpisů členských států týkajících se omezení uvádění na trh a používání některých nebezpečných látek a přípravků [2], by měla být začleněna do Dohody,ROZHODL TAKTO:Článek 1V bodě 4 (směrnice Rady 76/769/EHS) kapitoly XV přílohy II Dohody se před úpravu vkládá nová odrážka, která zní:"— 394 L 0027: směrnice Evropského parlamentu a Rady 94/27/ES ze dne 30. června 1994 (Úř. věst. L 188, 22.7.1994, s. 1)."Článek 2Znění směrnice 94/27/ES v islandském a norském jazyce, která tvoří přílohu odpovídajících jazykových verzí tohoto rozhodnutí, jsou platná.Článek 3Toto rozhodnutí vstupuje v platnost dnem 1. února 1995 za předpokladu, že Smíšenému výboru EHP jsou učiněna veškerá oznámení podle čl. 103 odst. 1 Dohody.Článek 4Toto rozhodnutí bude zveřejněno v oddíle EHP a v dodatku EHP Úředního věstníku Evropských společenství.V Bruselu dne 27. ledna 1995.Za Smíšený výbor EHPpředsedaG. J. L. Avery[1] Úř. věst. L 372, 31.12.1994, s. 20.[2] Úř. věst. L 188, 22.7.1994, s. 1.--------------------------------------------------


text:
 5.3.2020
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 L 68/44
 ROZHODNUTÍ SMÍŠENÉHO VÝBORU EHP
 č. 301/2019
 ze dne 13. prosince 2019,
 kterým se mění příloha II (Technické předpisy, normy, zkoušení a certifikace) Dohody o EHP [2020/319]
 SMÍŠENÝ VÝBOR EHP,
 s ohledem na Dohodu o Evropském hospodářském prostoru (dále jen „Dohoda o EHP“), a zejména na článek 98 této dohody,
 vzhledem k těmto důvodům:
 (1)
 Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/746 ze dne 5. dubna 2017 o diagnostických zdravotnických prostředcích in vitro a o zrušení směrnice 98/79/ES a rozhodnutí Komise 2010/227/EU (1), ve znění oprav v Úř. věst. L 117, 3.5.2019, s. 11, by mělo být začleněno do Dohody o EHP.
 (2)
 Nařízení (EU) 2017/746 zrušuje směrnici 98/79/ES (2) a rozhodnutí Komise 2010/227/EU (3), které jsou začleněny do Dohody o EHP, a které by proto měly být v Dohodě o EHP zrušeny s účinkem od dat uvedených v článku 112 nařízení (EU) 2017/746.
 (3)
 Příloha II Dohody o EHP by proto měla být odpovídajícím způsobem změněna,
 PŘIJAL TOTO ROZHODNUTÍ:
 Článek 1
 Kapitola XXX přílohy II Dohody o EHP se mění takto:
 1)
 Za bod 11 (nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/745) se doplňuje nový bod, který zní:
 „12.
 32017 R 0746: nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/746 ze dne 5. dubna 2017 o diagnostických zdravotnických prostředcích in vitro a o zrušení směrnice 98/79/ES a rozhodnutí Komise 2010/227/EU (Úř. věst. L 117, 5.5.2017, s. 176), ve znění oprav v Úř. věst. L 117, 3.5.2019, s. 11.“
 2)
 Znění bodu 2 (směrnice Evropského parlamentu a Rady 98/79/ES) a bodu 8 (rozhodnutí Komise 2010/227/EU) se zrušuje s účinkem od dat uvedených v článku 112 nařízení (EU) 2017/746.
 Článek 2
 Znění nařízení (EU) 2017/746, ve znění oprav v Úř. věst. L 117, 3.5.2019, s. 11, v islandském a norském jazyce, která mají být zveřejněna v dodatku EHP Úředního věstníku Evropské unie, jsou platná.
 Článek 3
 Toto rozhodnutí vstupuje v platnost dnem 14. prosince 2019 nebo prvním dnem po učinění posledního oznámení Smíšenému výboru EHP podle čl. 103 odst. 1 Dohody o EHP (*1) nebo dnem vstupu v platnost rozhodnutí Smíšeného výboru EHP č. 288/2019 ze dne 13. prosince 2019 (4), podle toho, co nastane později.
 Článek 4
 Toto rozhodnutí bude zveřejněno v oddíle EHP a v dodatku EHP Úředního věstníku Evropské unie.
 V Bruselu dne 13. prosince 2019.
 Za Smíšený výbor EHP
 předseda
 Gunnar PÁLSSON
 (1) Úř. věst. L 117, 5.5.2017, s. 176.
 (2) Úř. věst. L 331, 7.12.1998, s. 1.
 (3) Úř. věst. L 102, 23.4.2010, s. 45.
 (*1) Byly oznámeny ústavní požadavky.
 (4) Viz strana 24 v tomto čísle Úředního větníku.


text:
 19.1.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 L 14/24
 ROZHODNUTÍ SMÍŠENÉHO VÝBORU EHP
 č. 135/2005
 ze dne 21. října 2005,
 kterým se mění Protokol 31 k Dohodě o EHP o spolupráci v některých oblastech mimo čtyři svobody
 SMÍŠENÝ VÝBOR EHP,
 s ohledem na Dohodu o Evropském hospodářském prostoru, ve znění Protokolu o úpravě Dohody o Evropském hospodářském prostoru (dále jen „Dohoda“), a zejména na články 86 a 98 této dohody,
 vzhledem k těmto důvodům:
 (1)
 Protokol 31 k Dohodě byl změněn rozhodnutím Smíšeného výboru EHP č. 90/2004 (1).
 (2)
 Je vhodné rozšířit spolupráci smluvních stran Dohody, aby zahrnovala rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady č. 1600/2002/ES ze dne 22. července 2002 o Šestém akčním programu Společenství pro životní prostředí (2).
 (3)
 Protokol 31 k Dohodě by proto měl být změněn tak, aby umožňoval tuto rozšířenou spolupráci od 1. ledna 2005,
 ROZHODL TAKTO:
 Článek 1
 V čl. 3 odst. 7 protokolu 31 k Dohodě se doplňuje nové písmeno, které zní:
 „d)
 Akty Společenství, které nabývají účinku dnem 1. ledna 2005:
 —
 32002 D 1600: rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady č. 1600/2002/ES ze dne 22. července 2002 o Šestém akčním programu Společenství pro životní prostředí (Úř. věst. L 242, 10.9.2002, s. 1).“
 Článek 2
 Toto rozhodnutí vstupuje v platnost prvním dnem poté, co je Smíšenému výboru EHP učiněno poslední oznámení podle čl. 103 odst. 1 Dohody (3).
 Použije se ode dne 1. ledna 2005.
 Článek 3
 Toto rozhodnutí bude zveřejněno v oddíle EHP a v dodatku EHP Úředního věstníku Evropské unie.
 V Bruselu dne 21. října 2005.
 Za Smíšený výbor EHP
 J. K. J. Prinz Nikolaus von LIECHTENSTEIN
 předseda
 (1) Úř. věst. L 349, 25.11.2004, s. 52.
 (2) Úř. věst. L 242, 10.9.2002, s. 1.
 (3) Nebyly oznámeny žádné ústavní požadavky.


text:
 29.5.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 L 162/1
 Pouze původní texty EHK OSN mají podle mezinárodního práva veřejného právní účinek. Je zapotřebí ověřit si status a datum vstupu tohoto předpisu v platnost v nejnovější verzi dokumentu EHK OSN o statusu TRANS/WP.29/343, který je k dispozici na internetové adrese:
 http://www.unece.org/trans/main/wp29/wp29wgs/wp29gen/wp29fdocstts.html
 Předpis Evropské hospodářské komise Organizace spojených národů (EHK OSN) č. 5 – Jednotná ustanovení pro schvalování světlometů motorových vozidel typu „sealed beam“ (SB) vyzařujících evropské asymetrické potkávací světlo nebo dálkové světlo nebo obojí
 Zahrnuje veškerá platná znění až po:
 série změn 03 – datum vstupu v platnost: 10. června 2014
 OBSAH
 PŘEDPIS
 1.
 Oblast působnosti
 2.
 Definice
 3.
 Žádost o schválení
 4.
 Označení
 5.
 Schválení
 6.
 Všeobecné specifikace
 7.
 Jmenovité hodnoty
 8.
 Osvětlení
 9.
 Barva
 10.
 Posouzení míry nepohodlí (oslnění)
 11.
 Shodnost výroby
 12.
 Postihy za neshodnost výroby
 13.
 Změny typu světlometu typu „sealed beam“ (SB jednotky) a rozšíření schválení
 14.
 Definitivní ukončení výroby
 15.
 Přechodná ustanovení
 16.
 Názvy a adresy správních orgánů a technických zkušeben odpovědných za provádění schvalovacích zkoušek
 PŘÍLOHY
 Příloha 1:
 SB jednotky pro zemědělské a lesní traktory a jiná pomalu se pohybující vozidla
 Příloha 2:
 Sdělení týkající se udělení, rozšíření nebo odnětí schválení nebo definitivního ukončení výroby typu světlometu typu „sealed beam“ (SB jednotky) podle předpisu č. 5
 Příloha 3:
 Minimální požadavky na postupy kontroly shodnosti výroby
 Příloha 4:
 Příklady uspořádání značek schválení
 Příloha 5:
 Zkoušky stálosti fotometrických vlastností světlometů v provozu
 Příloha 6:
 Požadavky na světlomety s rozptylovými skly z plastu – zkoušení rozptylového skla nebo vzorků materiálu a úplných světlometů
 Dodatek 1 –
 Časová posloupnost schvalovacích zkoušek
 Dodatek 2 –
 Metoda měření rozptylu a propustnosti světla
 Dodatek 3 –
 Metoda zkoušení nástřikem
 Dodatek 4 –
 Zkouška přilnavosti lepicí pásky
 Příloha 7:
 Minimální požadavky na odběr vzorků inspektorem
 1. OBLAST PŮSOBNOSTI (1)
 Tento předpis se vztahuje na světlomety typu „sealed beam“ (SB) pro vozidla kategorie T (2).
 2. DEFINICE
 Pro účely tohoto předpisu:
 2.1.
 „Světlometem typu ‚sealed beam‘“ (dále jen „SB jednotka“) se rozumí jednotka světlometu, jejíž všechny konstrukční části sestávající ze systému odražeče, systému rozptylového skla a jednoho nebo více elektrických zdrojů světla tvoří nedílný celek, který byl v průběhu výroby těsně uzavřen a nemůže být rozmontován, aniž by došlo k jeho úplnému znehodnocení.
 2.2.
 „Rozptylovým sklem“ se rozumí vnější konstrukční část světlometu (jednotky), která propouští světlo svítící plochou.
 2.3.
 „Nátěrem“ se rozumí jakýkoliv výrobek nebo výrobky, nanesený/nanesené v jedné nebo více vrstvách na vnější povrch rozptylového skla.
 2.4.
 SB jednotky jsou považovány za SB jednotky různých typů, jestliže se liší v jednom nebo několika následujících podstatných hlediscích:
 2.4.1.
 obchodní název nebo značka;
 2.4.2.
 vlastnosti optického systému;
 2.4.3.
 začlenění doplňkových konstrukčních částí schopných změnit optické účinky odrazem, lomem, absorpcí a/nebo deformací v provozu;
 2.4.4.
 jmenovité napětí (pokud je jmenovité napětí jedinou změnou, může být uděleno stejné číslo schválení);
 2.4.5.
 jmenovitý příkon;
 2.4.6.
 tvar vlákna (vláken);
 2.4.7.
 druh vyzařovaného světla (potkávací světlo, dálkové světlo nebo obojí);
 2.4.8.
 vhodnost pro pravostranný nebo levostranný dopravní provoz nebo pro oba dopravní systémy;
 2.4.9.
 barva vyzařovaného světla;
 2.4.10.
 materiály,


text:
z nichž je zhotoveno rozptylové sklo a případný nátěr.
 2.5.
 „Barva světla vyzařovaného zařízením.“ V tomto předpise se použijí definice barvy vyzařovaného světla uvedené v předpise č. 48 a jeho sérii změn platných v době podání žádosti o schválení typu.
 3. ŽÁDOST O SCHVÁLENÍ
 3.1.
 Žádost o schválení podává vlastník obchodního názvu nebo značky nebo jeho řádně pověřený zástupce. V žádosti musí být uvedeny tyto informace:
 3.1.1.
 zda je SB jednotka určena k vyzařování jak světla potkávacího, tak světla dálkového, nebo pouze jednoho z těchto světel;
 3.1.2.
 zda je světlomet určený k vyzařování potkávacího světla konstruován jak pro levostranný, tak pro pravostranný provoz, nebo jen pro levostranný, nebo jen pro pravostranný provoz;
 3.1.3.
 v relevantních případech, zda je určen pro zemědělské a lesní traktory a jiná pomalu se pohybující vozidla (viz příloha 1).
 3.2.
 Ke každé žádosti o schválení se doloží:
 3.2.1.
 výkresy v trojím vyhotovení, které jsou dostatečně podrobné k tomu, aby umožňovaly identifikaci typu, a které znázorňují SB jednotku v nárysu (s případnými detaily drážkování rozptylového skla) a v příčném řezu; ve výkresech musí být znázorněno i vlákno (vlákna) a stínítko (stínítka) v nárysu i bokorysu v měřítku 2:1; výkresy musí rovněž zobrazovat polohu určenou pro číslo schválení a doplňkový symbol ve vztahu ke kružnici značky schválení;
 3.2.2.
 stručný technický popis;
 3.2.3.
 vzorky v tomto množství:
 3.2.3.1.
 u žádosti o schválení SB jednotky vyzařující bílé světlo: pět vzorků;
 3.2.3.2.
 u žádosti o schválení jednotky vyzařující barevné světlo: jeden vzorek s barevným světlem a pět vzorků s bílým světlem, které se liší od předkládaného typu pouze tím, že jejich rozptylové sklo nebo filtr jsou bezbarvé;
 3.2.3.3.
 v případě SB jednotek, které se od typu konstruovaného k vyzařování bílého světla, jenž vyhověl při zkouškách podle bodů 6, 7 a 8 níže, liší pouze tím, že jsou konstruovány k vyzařování barevného světla, postačí předložit jeden vzorek typu vyzařujícího barevné světlo pouze ke zkouškám uvedeným v bodě 9;
 3.2.4.
 pro zkoušku plastů, ze kterých jsou vyrobena rozptylová skla:
 3.2.4.1.
 třináct rozptylových skel;
 3.2.4.1.1.
 šest z nich je možno nahradit šesti vzorky materiálu o rozměrech alespoň 60 × 80 mm, které mají plochý nebo vypouklý vnější povrch, v jehož středu se nachází v podstatě rovná plocha (poloměr zakřivení nesmí být menší než 300 mm) o rozměrech alespoň 15 × 15 mm;
 3.2.4.1.2.
 každé z těchto rozptylových skel nebo vzorků materiálu musí být vyrobeno postupem, který se použije v sériové výrobě;
 3.2.4.2.
 odražeč, ke kterému lze připevnit rozptylová skla podle pokynů výrobce.
 3.3.
 Pokud již byly materiály rozptylových skel a případných nátěrů zkoušeny, musí být přiloženy zkušební protokoly s údaji o vlastnostech těchto materiálů a nátěrů.
 3.4.
 Dříve, než příslušný orgán udělí schválení typu, ověří, zda existují vyhovující opatření k zabezpečení účinných kontrol shodnosti výroby.
 4. OZNAČENÍ (3)
 4.1.
 SB jednotky předložené ke schválení musí být označeny obchodním názvem nebo značkou žadatele.
 4.2.
 Na rozptylovém skle musí být dostatečně rozměrné místo pro značku schválení a doplňkové symboly podle bodu 5; toto místo musí být vyznačeno na výkresech uvedených v bodě 3.2.1 výše.
 4.3.
 Buď


text:
na rozptylovém skle, nebo na tělese musí být uvedeny hodnoty jmenovitého napětí a jmenovitého příkonu vlákna dálkového světla, přičemž za těmito údaji následuje případně údaj jmenovitého příkonu vlákna potkávacího světla.
 4.4.
 U SB jednotek konstruovaných tak, aby vyhovovaly požadavkům jak zemí s pravostranným provozem, tak zemí s levostranným provozem, musí být obě nastavení jednotky na vozidle označena písmeny „R/D“ pro polohu odpovídající pravostrannému provozu a písmeny „L/G“ pro polohu odpovídající levostrannému provozu.
 4.5.
 Obchodní názvy nebo značky a označení podle tohoto bodu 4 musí být zřetelně čitelné a nesmazatelné.
 5. SCHVÁLENÍ
 5.1. Obecně
 5.1.1. Schválení se udělí, pokud všechny vzorky typu světlometu předložené podle bodu 3 výše splňují ustanovení tohoto předpisu.
 5.1.2. Pokud skupinové, sdružené nebo sloučené světlomety vyhovují požadavkům více než jednoho předpisu, lze přidělit jedinou mezinárodní značku schválení za předpokladu, že každý ze skupinových, sdružených nebo sloučených světlometů splňuje ustanovení, která se na něj vztahují.
 5.1.3. Každému schválenému typu se přidělí číslo schválení. Táž smluvní strana nesmí přidělit stejné číslo jinému typu světlometu, na který se vztahuje tento předpis, kromě případu, kdy je schválení rozšířeno na zařízení, které se liší pouze barvou vyzařovaného světla.
 5.1.4. Oznámení o schválení nebo o rozšíření, zamítnutí nebo odnětí schválení nebo o definitivním ukončení výroby typu světlometu podle tohoto předpisu musí být sděleno stranám dohody z roku 1958, které uplatňují tento předpis, prostřednictvím formuláře v souladu se vzorem uvedeným v příloze 2 tohoto předpisu.
 5.1.5. Kromě označení předepsaného v bodě 4.1 musí být každý světlomet, který se shoduje s typem schváleným podle tohoto předpisu, na místě uvedeném v bodě 4.2 výše opatřen značkou schválení podle popisu v bodech 5.2 a 5.3 níže.
 5.2. Složení značky schválení
 Značka schválení sestává z:
 5.2.1. mezinárodní značky schválení skládající se z:
 5.2.1.1.
 písmene „E“ v kružnici, za nímž následuje rozlišovací číslo země, která schválení udělila (4);
 5.2.1.2.
 čísla schválení, jak je předepsáno v bodě 5.1.3 výše;
 5.2.2. následujícího doplňkového symbolu (nebo symbolů):
 5.2.2.1.
 u SB světlometů, které splňují pouze požadavky pro levostranný provoz, se vyznačí vodorovná šipka směřující vpravo při pohledu na SB světlomet, tj. k té straně vozovky, na které je provoz;
 5.2.2.2.
 u SB světlometů, které jsou vhodným seřízením montáže světlometu konstruovány pro plnění požadavků obou druhů dopravního provozu, se vyznačí vodorovná šipka s hroty na obou stranách, hroty směřují vlevo a vpravo;
 5.2.2.3.
 u světlometů, které splňují požadavky tohoto předpisu pouze pro potkávací světlo, se vyznačí písmena „SC“;
 5.2.2.4.
 u světlometů, které splňují požadavky tohoto předpisu pouze pro dálkové světlo, se vyznačí písmena „SR“;
 5.2.2.5.
 u světlometů, které splňují požadavky tohoto předpisu pro potkávací i dálkové světlo, se vyznačí písmena „SCR“;
 5.2.2.6.
 pokud má světlomet rozptylové sklo z plastu, pak se vedle symbolů podle bodů 5.2.2.3 až 5.2.2.5 výše uvedou ještě písmena „PL“;
 5.2.2.7.
 v každém případě musí být na certifikátu schválení a v oznámení zasílaných státům, které jsou smluvními stranami dohody a uplatňují tento předpis, stanoven příslušný provozní režim pro zkoušení podle bodu 1.1.1.1 přílohy 5 a přípustné/á napětí podle bodu 1.1.1.2 přílohy 5.
 V příslušných případech se zařízení označí takto:
 u jednotek,


text:
které splňují požadavky tohoto předpisu a které jsou konstruovány tak, že vlákno potkávacího světla nesmí svítit současně s vláknem pro kteroukoliv jinou světelnou funkci, s níž je sloučeno:
 se za symbolem potkávacího světlometu v značce schválení umístí lomítko (/);
 5.2.2.8.
 dvě číslice čísla schválení (v současnosti 02), které udávají sérii změn zahrnující poslední významné technické změny předpisu v době, kdy se schválení vydává, a případně požadovaná šipka, mohou být vyznačeny poblíž výše uvedených doplňkových symbolů;
 5.2.2.9.
 značky a symboly uvedené v bodech 5.2.1 a 5.2.2 výše musí být jasně čitelné a nesmazatelné, i když je světlomet namontován na vozidle.
 5.3. Uspořádání značky schválení
 5.3.1. Samostatné světlomety
 Příklady uspořádání značek schválení s výše popsanými doplňkovými symboly jsou uvedeny na obrázcích 1 až 9 v příloze 4 tohoto předpisu.
 5.3.2. Skupinové, sdružené nebo sloučené světlomety
 5.3.2.1.
 Pokud skupinové, sdružené nebo sloučené svítilny splňují požadavky několika předpisů, mohou být opatřeny jedinou mezinárodní značkou schválení, která sestává z kružnice s písmenem „E“ uvnitř, za níž následuje rozlišovací číslo země, která schválení udělila, a číslo schválení. Tato značka schválení může být umístěna kdekoli na skupinových, sdružených nebo sloučených světlometech, pokud:
 5.3.2.1.1.
 je po jejich namontování viditelná;
 5.3.2.1.2.
 není možno žádnou světlo propouštějící část skupinových, sdružených nebo sloučených světlometů sejmout, aniž by současně došlo k odstranění značky schválení.
 5.3.2.2.
 Pro každý světlomet se vyznačí identifikační symbol podle jednotlivých předpisů, podle nichž bylo schválení uděleno, společně s vyznačením příslušných sérií změn zahrnujících nejnovější významné technické změny předpisu v době vydání schválení, a případně požadovaná šipka:
 5.3.2.2.1.
 buď na odpovídající ploše výstupu světla;
 5.3.2.2.2.
 nebo ve skupině tak, aby bylo možno každý ze skupinových, sdružených nebo sloučených světlometů jasně identifikovat (viz čtyři možné příklady v příloze 4).
 5.3.2.3.
 Jednotlivé části značky schválení nesmí být menší než minimální velikost vyžadovaná pro nejmenší z jednotlivých značek podle předpisu, podle kterého bylo schválení uděleno.
 5.3.2.4.
 Každému schválenému typu se přidělí číslo schválení. Táž smluvní strana nesmí totéž číslo přidělit jinému typu skupinových, sdružených nebo sloučených světlometů, pro který platí tento předpis.
 5.3.2.5.
 Příklady uspořádání značek schválení pro skupinové, sdružené nebo sloučené světlomety, včetně všech výše popsaných doplňkových symbolů, jsou uvedeny na obrázku 10 v příloze 4 tohoto předpisu.
 5.3.3. Světlomety, které mohou být sloučené s jinými světlomety a jejichž rozptylové sklo je používáno u jiných typů světlometů
 Platí ustanovení uvedená v bodě 5.3.2 výše.
 5.3.3.1.
 Je-li kromě toho použito totéž rozptylové sklo, může být opatřeno různými značkami schválení jednotlivých typů světlometů nebo soustav svítilen za předpokladu, že hlavní těleso světlometu má také plochu popsanou v bodě 4.2 výše, a to i tehdy, když jej nelze od rozptylového skla oddělit, a je opatřeno značkami schválení pro platné funkce.
 Pokud různé typy světlometů mají totéž těleso, může být toto těleso opatřeno různými značkami schválení.
 5.3.3.2.
 Příklady uspořádání značek schválení pro výše uvedený případ jsou uvedeny na obrázku 11 v příloze 4 tohoto předpisu.
 6. VŠEOBECNÉ SPECIFIKACE
 6.1.
 Všechny vzorky musí vyhovovat požadavkům stanoveným v tomto bodě 6 a v bodech 7 a 8 níže, a pokud je to nutné, také požadavkům v bodě


text:
9.
 6.2.
 SB jednotky musí být vyrobeny tak, aby při běžném používání a bez ohledu na vibrace, kterým mohou být vystaveny, byla zajištěna trvale jejich uspokojivá funkce a aby si zachovávaly požadované fotometrické vlastnosti.
 6.2.1.
 Světlomety musí být vybaveny zařízením, kterým se dají na vozidle seřídit tak, aby splňovaly příslušné předpisy. Takovým zařízením nemusí být vybaveny SB světlomety, které jsou používány pouze u vozidel, u kterých je možno nastavení světlometů seřídit jiným způsobem. Jestliže jsou SB světlomet vyzařující dálkové světlo a SB světlomet vyzařující potkávací světlo sdruženy jako vyměnitelné součásti složeného celku, musí seřizovací zařízení umožňovat řádné individuální nastavení každé SB jednotky.
 6.2.2.
 Tato ustanovení se však nevztahují na sestavy světlometů, jejichž odražeče jsou neoddělitelné. Pro tento typ sestav platí požadavky uvedené v bodě 8 tohoto předpisu. Jestliže je k vytvoření dálkového světla užito více než jednoho světelného zdroje, musí být ke stanovení maximální hodnoty osvětlení (E max) použity kombinované funkce dálkového světla.
 6.3.
 Svorky musí být v elektrickém spojení pouze s příslušným vláknem nebo vlákny, musí být robustní a pevně uchycené k jednotce.
 6.4.
 Jsou-li jednotky kruhové, musí zajišťovat všechny charakteristické fyzikální rysy a elektrická spojení uvedená na jednom z listů SB2 – SB7 v příloze 4 a musí být vyrobeny s rozměry podle příslušného listu.
 6.5.
 SB jednotky konstruované tak, aby plnily požadavky jak zemí s pravostranným provozem, tak zemí s levostranným provozem mohou být přizpůsobeny provozu na příslušné straně silnice buď vhodným počátečním seřízením při montáži na vozidlo, nebo volitelným nastavením, které provede uživatel. Takové počáteční seřízení nebo volitelné nastavení může spočívat například v určitém úhlovém nastavení jednotky na vozidle. V každém případě musí být možné pouze dvě zřetelně rozlišené polohy nastavení, jedna pro pravostranný a druhá pro levostranný provoz; konstrukce musí znemožňovat nežádoucí pohyb jednotky z jedné polohy do druhé nebo její nastavení do mezilehlé polohy. Splnění požadavků tohoto bodu se ověřuje vizuálně a tam, kde je to nutné, zkušební montáží.
 6.6.
 Aby bylo zajištěno, že nedojde k nadměrné změně fotometrických vlastností, musí být provedeny doplňkové zkoušky podle požadavků v příloze 5.
 6.7.
 Jestliže je rozptylové sklo světlometu z plastu, provedou se zkoušky podle požadavků v příloze 6.
 7. JMENOVITÉ HODNOTY
 7.1.
 Hodnoty jmenovitého napětí: 6, 12 a 24 V (5)
 7.2.
 Spotřebovaný příkon při jmenovitém napětí nesmí u žádné předložené SB jednotky překročit jmenovitý příkon vyznačený na jednotce o více, než je procentuální hodnota uvedená v tabulce 1. Pro příkon není stanovena spodní mez tolerance, avšak musí být dodrženy minimální hodnoty osvětlení uvedené v tabulce 2 v bodě 8.8.
 Tabulka 1
 Kruhové jednotky o průměru 180 mm
 Kruhové jednotky o průměru 145 mm
 Jmenovité napětí
 6
 12
 6
 12
 Zkušební napětí
 6
 12
 6
 12
 Jmenovitý příkon a přípustná odchylka
 Dvojitá vlákna (6)
 Dálkové světlo
 60 + 0 %
 37,5 + 0 %
 Potkávací světlo
 50 + 0 %
 50 + 0 %
 Pouze vlákno dálkového světla
 75 + 0 %
 50 + 0 %
 Pouze vlákno potkávacího světla
 50 + 0 %
 50 + 0 %
 8. OSVĚTLENÍ (7)
 8.1.
 SB jednotky musí být


text:
vyrobeny tak, aby potkávací světlo poskytovalo patřičné osvětlení a neoslňovalo a aby dálkové světlo vytvářelo dobré osvětlení.
 8.2.
 Osvětlení vytvářené jednotkou se kontroluje pomocí svislé stěny, která se nachází ve vzdálenosti 25 m před jednotkou a je postavena kolmo k jejím osám (viz příloha 4), listy SB8a a SB8b).
 8.3.
 Potkávací světlo musí vytvářet dostatečně ostré „rozhraní“, které umožní dosáhnout uspokojivého nastavení. Na opačné straně směru dopravního provozu, pro který je jednotka určena, musí „rozhraní“ tvořit vodorovnou přímku; na druhé straně by mělo být vodorovné nebo nejvýše 15° nad vodorovnou rovinou.
 8.4.
 SB jednotka musí být zaměřena tak, aby v případě potkávacího světla:
 8.4.1.
 „rozhraní“ u jednotek konstruovaných tak, aby vyhovovaly požadavkům pravostranného provozu, bylo vodorovné v levé polovině měřicí stěny (8) a u jednotek konstruovaných tak, aby vyhovovaly požadavkům levostranného provozu, vodorovné v pravé polovině měřicí stěny;
 8.4.2.
 tato vodorovná část „rozhraní“ se na měřicí stěně nachází 25 cm pod úrovní vodorovné roviny procházející ohniskem jednotky (viz příloha 4, listy SB8a a SB8b);
 8.4.3.
 stěna se nachází v pozici znázorněné v příloze 4, listech SB8a a SB8b
 (9)
 8.5.
 Je-li jednotka takto seřízena a požaduje-li se její schválení výhradně pro potkávací světlo (10), musí vyhovovat pouze požadavkům uvedeným v bodě 8.8 níže; je-li určena k vyzařování jak potkávacího, tak dálkového světla, musí splňovat požadavky uvedené v bodech 8.8 a 8.9.
 8.6.
 V případě, že takto seřízená SB jednotka nesplňuje požadavky uvedené v bodech 8.8 a 8.9 níže, může být její seřízení změněno za předpokladu, že se osa světla nevychýlí doprava nebo doleva o více než 1° (= 44 cm) (11). Ke snazšímu seřízení pomocí „rozhraní“ je možno jednotku částečně zakrýt, aby bylo „rozhraní“ ostřejší.
 8.7.
 V případě SB jednotky, která vyzařuje pouze dálkové světlo, se jednotka nastaví tak, aby plocha největšího osvětlení byla soustředěna na průsečík HV přímek hh a vv; taková jednotka musí splňovat pouze požadavky uvedené v bodě 8.9.
 8.8.
 Osvětlení potkávacím světlem na měřicí stěně musí splňovat tyto požadavky:
 Tabulka 2
 Bod na měřicí stěně
 Požadované osvětlení v luxech
 SB jednotky pro pravostranný provoz
 SB jednotky pro levostranný provoz
 minimální
 maximální
 B 50 L
 B 50 R
 —
 0,3
 75 R
 75 L
 6
 —
 50 R
 50 L
 6
 —
 25 L
 25 R
 1,5
 —
 25 R
 25 L
 1,5
 —
 Energetický bod v pásmu III
 —
 0,7
 Energetický bod v pásmu IV
 2
 —
 Energetický bod v pásmu I
 —
 20
 8.8.1.
 V žádném z pásem I, II, III a IV se nesmějí vyskytnout boční odchylky negativně ovlivňující dobrou viditelnost.
 8.8.2.
 SB jednotky konstruované tak, aby vyhovovaly požadavkům pravostranného i levostranného provozu, musí v každé z obou poloh vyhovovat výše stanoveným požadavkům pro příslušný směr provozu.
 8.9.
 U SB jednotky konstruované k vyzařování jak dálkového, tak potkávacího světla se osvětlení stěny dálkovým světlem měří při stejném seřízení jednotky a napětí jako při měření podle bodu 8.8 výše.
 8.10.
 Osvětlení dálkovým světlem na měřicí stěně musí splňovat tyto požadavky:
 8.10.1.
 Průsečík (HV) přímek hh a vv musí ležet uvnitř izoluxy odpovídající 90 % maximálního


text:
osvětlení. Maximální hodnota nesmí být nižší než 32 lx.
 8.10.2.
 Vodorovně vlevo a vpravo od výchozího bodu HV nesmí být osvětlení menší než 16 lx až do vzdálenosti 1,125 m a nesmí být menší než 4 lx až do vzdálenosti 2,25 m.
 8.11.
 Hodnoty osvětlení měřicí stěny, které jsou zmíněny v bodech 8.8 až 8.9 výše, se měří pomocí fotoelektrického článku, jehož účinná plocha se musí nacházet uvnitř čtverce o straně 65 mm.
 9. BARVA
 Vyzařované světlo musí být bílé.
 10. POSOUZENÍ MÍRY NEPOHODLÍ (OSLNĚNÍ)
 Posoudí se míra nepohodlí (oslnění), kterou způsobuje potkávací světlo SB jednotky (12).
 11. SHODNOST VÝROBY
 11.1.
 Světlomety schválené podle tohoto předpisu musí být vyrobeny tak, aby byly shodné se schváleným typem tím, že splňují požadavky stanovené v bodech 8 a 9.
 11.2.
 Splnění požadavků bodu 11.1 se ověřuje vhodnou kontrolou výroby.
 11.3.
 Držitel schválení musí zejména:
 11.3.1.
 zajistit existenci postupů účinného řízení jakosti výrobků;
 11.3.2.
 mít přístup ke kontrolnímu zařízení nutnému ke kontrole shodnosti každého schváleného typu;
 11.3.3.
 zajistit, aby údaje výsledků zkoušek byly zaznamenávány a aby byla příslušná dokumentace dostupná po období, které se stanoví po dohodě se správním orgánem;
 11.3.4.
 analyzovat výsledky každého typu zkoušky, aby se ověřila a zajistila stabilita vlastností výrobku v přípustných tolerancích průmyslové výroby;
 11.3.5.
 zajistit, aby pro každý typ výrobku byly prováděny alespoň zkoušky uvedené v příloze 3 tohoto předpisu;
 11.3.6.
 zajistit, aby po každém odebrání vzorků, u nichž se v rámci daného typu zkoušky prokáže neshoda, následoval další odběr vzorků a další zkouška. Musí být podniknuty všechny nezbytné kroky k obnovení shodnosti dané výroby.
 11.4.
 Příslušný orgán, který udělil schválení, může kdykoli ověřit metody kontroly shodnosti, které se používají v každé výrobní jednotce.
 11.4.1.
 Při každé inspekci se zkušebnímu inspektorovi předkládají záznamy o zkouškách a o kontrole výroby.
 11.4.2.
 Inspektor může namátkou vybrat vzorky, které se podrobí zkoušce v laboratoři výrobce. Minimální počet vzorků se stanoví dle výsledků vlastních zkoušek výrobce.
 11.4.3.
 Pokud se úroveň jakosti jeví jako neuspokojivá nebo pokud se zdá potřebné ověřit platnost zkoušek prováděných podle bodu 11.4.2 výše, inspektor v souladu s kritérii v příloze 7 vybere vzorky, které se odešlou do technické zkušebny, jež provedla zkoušky pro schválení typu.
 11.4.4.
 Příslušný orgán je oprávněn provádět jakékoli zkoušky stanovené v tomto předpise. Tyto zkoušky se provedou na náhodně vybraných vzorcích, aniž by způsobily potíže v dodávkách výrobce a v souladu s kritérií přílohy 7.
 11.4.5.
 Příslušný orgán musí zajistit, aby obvyklá četnost inspekcí byla jednou za dva roky. Toto rozhodnutí však záleží na uvážení příslušného orgánu a jeho důvěře v opatření pro zajištění účinného řízení shodnosti výroby. V případě, kdy jsou zjištěny neuspokojivé výsledky, musí příslušný orgán zajistit, aby byly co nejrychleji učiněny veškeré nezbytné kroky k obnovení shodnosti výroby.
 11.5.
 Světlomety se zjevnými vadami se neberou v úvahu.
 11.6.
 Referenční značka se nebere v úvahu.
 12. POSTIHY ZA NESHODNOST VÝROBY
 12.1.
 Pokud nejsou výše uvedené požadavky splněny nebo pokud SB jednotka opatřená značkou schválení neodpovídá schválenému typu, může být schválení typu SB jednotky udělené podle tohoto předpisu odňato.
 12.2.
 Jestliže některá smluvní


text:
strana dohody, která uplatňuje tento předpis, odejme schválení, které dříve udělila, neprodleně o tom informuje ostatní smluvní strany dohody, které tento předpis uplatňují, a to prostřednictvím formuláře sdělení podle vzoru v příloze 2 tohoto předpisu.
 13. ZMĚNY TYPU SVĚTLOMETU TYPU „SEALED BEAM“ (SB JEDNOTKY) A ROZŠÍŘENÍ SCHVÁLENÍ
 13.1.
 Každá změna typu světlometu typu „sealed beam“ (SB jednotky) musí být oznámena správnímu orgánu, který schválení typu světlometu typu „sealed beam“ (SB jednotky) udělil. Tento orgán potom může buď:
 13.1.1.
 usoudit, že provedené změny pravděpodobně nemají znatelný nepříznivý vliv a že světlomet typu „sealed beam“ (SB jednotka) v každém případě stále splňuje požadavky; nebo
 13.1.2.
 požadovat od technické zkušebny odpovědné za provádění zkoušek nový zkušební protokol.
 13.2.
 Potvrzení nebo zamítnutí schválení s uvedením úprav se oznámí smluvním stranám dohody, které uplatňují tento předpis, postupem stanoveným v bodě 5.1.4 výše.
 13.3.
 Příslušný orgán vydávající rozšíření schválení přidělí každému formuláři sdělení o takovém rozšíření pořadové číslo a informuje o tom prostřednictvím formuláře sdělení podle vzoru v příloze 2 tohoto předpisu ostatní smluvní strany dohody z roku 1958, které uplatňují tento předpis.
 14. DEFINITIVNÍ UKONČENÍ VÝROBY
 Jestliže držitel schválení zcela ukončí výrobu zařízení schváleného podle tohoto předpisu, musí o tom informovat orgán, který schválení udělil. Po obdržení příslušného sdělení o tom tento orgán uvědomí ostatní smluvní strany dohody z roku 1958, které uplatňují tento předpis, prostřednictvím formuláře sdělení podle vzoru v příloze 2 tohoto předpisu.
 15. PŘECHODNÁ USTANOVENÍ
 15.1.
 Po uplynutí dvanácti měsíců od oficiálního data vstupu série změn 03 tohoto předpisu v platnost musí smluvní strany, které uplatňují tento předpis, odmítnout udělit schválení podle tohoto předpisu.
 15.2.
 Smluvní strany, které uplatňují tento předpis, nesmí odmítnout udělit rozšíření schválení podle této a předchozích sérií změn tohoto předpisu.
 15.3.
 Stávající schválení udělená před oficiálním datem vstupu série změn 03 tohoto předpisu v platnost a všechna rozšíření schválení včetně následně udělených rozšíření schválení podle předchozích sérií změn tohoto předpisu zůstávají v platnosti na dobu neurčitou.
 15.4.
 Smluvní strany, které uplatňují tento předpis, musí i nadále vydávat schválení pro světlomety na základě této a předchozích sérií změn tohoto předpisu za předpokladu, že tyto světlomety jsou určeny jako náhrada k montáži na vozidla v provozu.
 15.5.
 Smluvní strany, které uplatňují tento předpis, musí i nadále povolovat montáž světlometu schváleného podle tohoto předpisu na vozidlo nebo na typ vozidla.
 15.6.
 Smluvní strany, které uplatňují tento předpis, musí i nadále povolovat montáž na vozidlo nebo používání světlometu schváleného podle tohoto předpisu a jeho předchozích sérií změn, jestliže je tento světlomet určen jako náhrada k montáži.
 16. NÁZVY A ADRESY SPRÁVNÍCH ORGÁNŮ A TECHNICKÝCH ZKUŠEBEN ODPOVĚDNÝCH ZA PROVÁDĚNÍ SCHVALOVACÍCH ZKOUŠEK
 Smluvní stany dohody z roku 1958, které uplatňují tento předpis, oznámí sekretariátu Organizace spojených národů názvy a adresy technických zkušeben odpovědných za provádění schvalovacích zkoušek a názvy a adresy správních orgánů, které udělují schválení a jimž mají být zasílána oznámení o udělení, zamítnutí, rozšíření nebo odnětí schválení nebo o definitivním ukončení výroby vydaná v jiných zemích.
 (1) Žádné ustanovení tohoto předpisu nebrání kterékoliv smluvní straně dohody, která jej uplatňuje, aby zakázala kombinaci


text:
světlometu vybaveného rozptylovým sklem z plastu a schváleného podle tohoto předpisu se zařízením mechanického čistění (se stěrači).
 (2) Podle definice v příloze 7 úplného znění usnesení o konstrukci vozidel (R.E.3), (dokument TRANS/WP.29/78/Rev.1/Amend.2 naposledy pozměněný Amend.4).
 (3) V případě SB jednotek konstruovaných tak, aby vyhovovaly požadavkům na dopravní provoz probíhající pouze po jedné straně vozovky (buď vpravo, nebo vlevo), se dále doporučuje, aby se na rozptylovém skle nesmazatelně vyznačila plocha, která může být z důvodů pohodlí účastníků silničního provozu zakryta v zemi, kde dopravní provoz probíhá po opačné straně vozovky, než pro který byla SB jednotka konstruována. Toto značení však není nutné v případě, že je tato plocha zřetelně znatelná z konstrukce.
 (4) Rozlišovací čísla smluvních stran dohody z roku 1958 jsou uvedena v příloze 3 úplného usnesení o konstrukci vozidel (R.E.3), dokument TRANS/WP.29/78/Rev.2/Amend.1.
 (5) Jednotky se jmenovitým napětím 24 V jsou zvažovány.
 (6) V případě SB jednotek s dvojitými vlákny mohou být vzorky předkládány ke schválení pro obě funkce nebo jen pro potkávací světlo.
 (7) Všechna fotometrická měření se provedou při zkušebním napětí uvedeném v bodě 7.
 (8) Měřicí stěna musí být dostatečně široká, aby umožňovala přezkoušení „rozhraní“ v rozsahu nejméně 5° od přímky vv.
 (9) Pokud se u SB jednotky konstruované tak, aby vyhovovala požadavkům tohoto předpisu pouze pro potkávací světlo, odklání ohnisková osa významným způsobem od obecného směru světelného svazku, provede se seřízení do stran způsobem, který co nejlépe splňuje požadavky na osvětlení v bodech 75 R a 50 R pro pravostranný provoz a 75 L a 50 L pro levostranný provoz.
 (10) Jednotka konstruovaná k vyzařování potkávacího světla může zahrnovat dálkové světlo, které nesplňuje tyto požadavky.
 (11) Mez pro nové seřízení o 1° doprava nebo doleva není neslučitelná s novým seřízením ve svislém směru, jež je omezeno pouze podmínkami stanovenými v bodě 8.9.
 (12) Tento požadavek bude předmětem doporučení správním orgánům.
 PŘÍLOHA 1
 SB JEDNOTKY PRO ZEMĚDĚLSKÉ A LESNÍ TRAKTORY A JINÁ POMALU SE POHYBUJÍCÍ VOZIDLA
 1.
 Ustanovení tohoto předpisu se rovněž vztahují na schvalování zvláštních SB jednotek pro zemědělské a lesní traktory a jiná pomalu se pohybující vozidla; tyto jednotky jsou určeny k vytváření jak dálkového světla, tak i potkávacího světla a mají průměr (1) menší než 160 mm s těmito změnami:
 1.1.
 Minimální požadavky na osvětlení podle bodu 8.8 tohoto předpisu se snižují v poměru
 přičemž nesmí být nižší než následující absolutní minimální hodnoty:
 3 lx, buď v bodě 75R nebo v bodě 75L;
 5 lx, buď v bodě 50R nebo v bodě 50L;
 1,5 lx v pásmu IV.
 1.2.
 Namísto symbolů uvedených v bodě 5.2.2 tohoto předpisu se jednotka označí písmeny „SM“ umístěnými v obráceném trojúhelníku.
 (1) Pokud není průmět odražeče kruhový, má průměr hodnotu průměru kružnice se stejnou plochou, jako má průmět užitečné přivrácené plochy odražeče.
 PŘÍLOHA 2
 SDĚLENÍ
 (Maximální formát: A4 (210 × 297 mm))
 PŘÍLOHA 3
 MINIMÁLNÍ POŽADAVKY NA POSTUPY KONTROLY SHODNOSTI VÝROBY
 1. OBECNĚ
 1.1. Požadavky na shodnost jsou z mechanického a geometrického hlediska považovány za splněné, pokud rozdíly nepřekračují nevyhnutelnou míru výrobní odchylky v rámci požadavků tohoto předpisu.
 1.2.


text:
Pokud jde o fotometrické vlastnosti, není shodnost sériově vyráběných světlometů zpochybněna, jestliže při zkouškách fotometrických vlastností náhodně vybraného světlometu platí následující:
 1.2.1.
 žádná měřená hodnota se neodchyluje nepříznivě od hodnot předepsaných v tomto předpise o více než 20 %. U hodnot B 50 L (nebo R) a pásma III smí maximální nepříznivá odchylka dosahovat:
 B 50 L (nebo R)
 :
 0,2 lx odpovídající 20 %
 0,3 lx odpovídající 30 %
 Pásmo III
 :
 0,3 lx odpovídající 20 %
 0,45 lx odpovídající 30 %
 1.2.2.
 nebo jestliže
 1.2.2.1.
 jsou hodnoty předepsané v tomto předpise pro potkávací světlo splněny v bodě HV (s tolerancí + 0,2 lx) a vůči tomuto zaměření nejméně v jednom bodě každé plochy ohraničené na měřicí stěně (ve vzdálenosti 25 m) kružnicí o poloměru 15 cm kolem bodů B 50 L (nebo R) (1) (s tolerancí + 0,1 lx), 75 R (nebo L), 25 R, 25 L a v celé ploše pásma IV, které neleží více než 22,5 cm nad přímkou 25 R a 25 L;
 1.2.2.2.
 a jestliže u dálkového světla s bodem HV ležícím uvnitř izoluxy 0,75 Emax je pro fotometrické hodnoty v libovolném měřicím bodě podle bodu 8.10 tohoto předpisu dodržena u maximálních hodnot odchylka +20 % a u minimálních hodnot odchylka –20 %.
 1.2.3.
 Jestliže výsledky zkoušek popsaných výše nesplňují požadavky, smí být seřízení světlometu změněno za předpokladu, že osa světla se nevychýlí podélně o více než 1° doprava nebo doleva (2).
 1.3. Pro ověření změny svislé polohy čáry rozhraní vlivem tepla se použije následující postup:
 Jeden ze vzorků světlometu se třikrát po sobě podrobí cyklu podle bodu 2.2.2 přílohy 5 a pak se odzkouší postupem uvedeným v bodě 2.1 přílohy 5.
 Světlomet se považuje za vyhovující, nepřekračuje-li hodnota Δr úhel 1,5 mrad.
 Pokud tato hodnota úhel 1,5 mrad překračuje, avšak není větší než 2,0 mrad, přezkouší se druhý světlomet; průměr absolutních hodnot zjištěných u obou vzorků nesmí překračovat hodnotu 1,5 mrad.
 1.4. Je nutné dodržet chromatické souřadnice.
 2. MINIMÁLNÍ POŽADAVKY NA OVĚŘOVÁNÍ SHODNOSTI VÝROBCEM
 Pro každý typ světlometu musí držitel značky schválení provádět v přiměřených intervalech alespoň následující zkoušky. Zkoušky se provedou v souladu s ustanoveními tohoto předpisu.
 Pokud některý ze vzorků nevyhoví v rámci daného typu zkoušky požadavkům, odeberou se a přezkouší další vzorky. Výrobce podnikne kroky k zajištění shodnosti dotčené výroby.
 2.1. Povaha zkoušek
 Zkoušky shodnosti se v tomto předpise týkají fotometrických vlastností a ověřování změn svislé polohy čáry rozhraní vlivem tepla.
 2.2. Metody použité při zkouškách
 2.2.1.
 Zkoušky se v zásadě provádějí metodami stanovenými v tomto předpise.
 2.2.2.
 Při jakékoli zkoušce shodnosti prováděné výrobcem lze se souhlasem příslušného orgánu odpovědného za schvalovací zkoušky použít rovnocenné metody. Výrobce odpovídá za prokázání, že použité metody jsou rovnocenné těm, které jsou stanoveny v tomto předpise.
 2.2.3.
 Použití bodů 2.2.1 a 2.2.2 vyžaduje pravidelnou kalibraci zkušebního zařízení a jeho korelaci s měřeními, která provádí příslušný orgán.
 2.2.4.
 Ve všech případech jsou referenčními metodami metody tohoto předpisu, zejména pro účely úředního ověřování a odběru vzorků.
 2.3. Způsob odběru vzorků
 Vzorky světlometů se vybírají namátkou z


text:
výroby jednotné série. Jednotnou sérií se rozumí soubor světlometů téhož typu, definovaný podle výrobních metod výrobce.
 Posouzení se obecně vztahuje na sériovou výrobu jednotlivých závodů. Výrobce však může soustředit záznamy týkající se stejného typu z různých závodů do jedné skupiny za předpokladu, že tyto závody provádějí svou činnost ve stejném systému kvality a se stejným řízením kvality.
 2.4. Měřené a zaznamenávané fotometrické vlastnosti
 U vybraných světlometů se provedou fotometrická měření v bodech stanovených tímto předpisem; odečty se v případě dálkového světla provedou pouze u bodů Emax, HV (3), HL, HR (4) a v případě potkávacího světla u bodů B 50 L (nebo R), HV, 75 R (nebo L) a 25 L (nebo R) (viz obrázek v příloze 4).
 2.5. Kritéria přijatelnosti
 Výrobce je odpovědný za statistický rozbor výsledků zkoušek a v součinnosti s příslušným orgánem za definici kritérií přijatelnosti svých výrobků tak, aby byly splněny požadavky pro ověřování shodnosti výrobků stanovené v bodě 12.1 tohoto předpisu.
 Kritéria přijatelnosti musí být taková, aby minimální pravděpodobnost vyhovění namátkové kontrole v souladu s přílohou 7 (první odběr vzorků) byla při 95 % spolehlivosti 0,95.
 (1) Písmena v závorkách odpovídají světlometům určeným pro levostranný provoz.
 (2) Jednotka konstruovaná k vyzařování potkávacího světla může zahrnovat dálkové světlo, které nesplňuje tyto požadavky.
 (3) Pokud je dálkové světlo sloučené s potkávacím světlem, je HV pro dálkové světlo týmž měřicím bodem jako pro světlo potkávací.
 (4) HL a HR: body na přímce H-H, umístěné ve vzdálenosti 1,125 m nalevo, resp. napravo od bodu HV.
 PŘÍLOHA 4
 PŘÍKLADY USPOŘÁDÁNÍ ZNAČEK SCHVÁLENÍ
 Obrázek 1
 Světlomet typu SB opatřený výše uvedenou značkou schválení je světlomet schválený v Nizozemsku (E4), který splňuje požadavky tohoto předpisu ve znění série změn 02 pro dálkové i potkávací světlo (SCR) a je konstruován pouze pro pravostranný provoz.
 POZNÁMKA:
 Číslo schválení a doplňkový symbol musí být umístěny blízko kružnice a buď nad, nebo pod písmenem „E“ nebo vlevo či vpravo od tohoto písmene. Číslice čísla schválení musí být na téže straně písmene „E“ a musí směřovat stejným směrem.
 Doplňkový symbol (symboly) musí být umístěn protilehle k číslu schválení.
 U čísla schválení by se neměly používat římské číslice, aby se předešlo možnosti záměny s jinými symboly.
 Obrázek 2
 Obrázek 3a
 Obrázek 3b
 Světlomet typu SB opatřený výše uvedenou značkou schválení splňuje požadavky tohoto předpisu pro dálkové i potkávací světlo a je konstruován:
 pouze pro levostranný provoz.
 pro oba systémy dopravního provozu, a to pomocí vhodného nastavení světlometu.
 Obrázek 4
 Obrázek 5
 Světlomet typu SB opatřený výše uvedenou značkou schválení obsahuje rozptylové sklo z plastu, splňuje požadavky tohoto předpisu pouze pro potkávací světlo a je konstruován:
 pro oba systémy dopravního provozu.
 pouze pro pravostranný provoz.
 Obrázek 6
 Obrázek 7
 Světlomet typu SB opatřený výše uvedenou značkou schválení obsahuje rozptylové sklo z plastu a splňuje požadavky tohoto předpisu:
 pouze pro potkávací světlo a je konstruován pouze pro levostranný provoz.
 pouze pro dálkové světlo.
 Obrázek 8
 Obrázek 9
 Označení světlometu splňujícího požadavky předpisu č. 5
 pro potkávací i dálkové světlo a zkonstruovaného pouze pro pravostranný provoz.
 pouze pro potkávací světlo a


text:
zkonstruovaného pouze pro pravostranný provoz.
 Vlákno potkávacího světlometu nesmí být rozsvíceno současně s vláknem dálkového světla a/nebo jiným sloučeným světlometem.
 Obrázek 10
 Příklady zjednodušeného značení skupinových, sdružených nebo sloučených světlometů
 (Svislé a vodorovné čáry vyznačují tvar zařízení pro světelnou signalizaci. Čáry nejsou součástí značky schválení.)
 Vzor A
 Vzor B
 Vzor C
 Vzor D
 POZNÁMKA:
 Výše uvedené čtyři příklady odpovídají světelnému zařízení opatřenému značkou schválení, která zahrnuje:
 přední obrysovou svítilnu schválenou podle série změn 01 předpisu č. 7;
 světlomet, který splňuje požadavky pro potkávací i dálkové světlo, je konstruován pro oba systémy dopravního provozu a má rozptylové sklo z plastu;
 přední mlhový světlomet, který je schválen podle série změn 02 předpisu č. 19 a má rozptylové sklo z plastu;
 přední směrovou svítilnu kategorie 1a schválenou podle série změn 02 předpisu č. 6.
 Obrázek 11
 Svítilna sloučená se světlometem
 Příklad 1
 Výše znázorněný příklad odpovídá značení plastového rozptylového skla určeného pro různé typy světlometů, a to konkrétně:
 buď pro
 :
 světlomet s potkávacím světlem pro pravostranný i levostranný provoz a dálkovým světlem, schválený v Německu (E1) v souladu s požadavky předpisu č. 5 ve znění série změn 02, který je sloučen s přední obrysovou svítilnou schválenou podle série změn 01 předpisu č. 7;
 nebo pro
 :
 světlomet s potkávacím světlem pro pravostranný i levostranný provoz a dálkovým světlem s maximální svítivostí mezi 86 250 a 101 250 cd, schválený v Německu (E1) v souladu s požadavky předpisu č. 31 ve znění série změn 02, který je sloučen s touž přední obrysovou svítilnou jako ve výše uvedeném případě;
 nebo také pro
 :
 kterýkoliv výše uvedený světlomet schválený jako samostatná svítilna.
 Hlavní těleso světlometu musí být označeno pouze platným číslem schválení, jako například:
 nebo
 nebo
 nebo
 Obrázek 11
 Příklad 2
 Výše uvedený příklad odpovídá označení rozptylového skla užitého v sestavě dvou světlometů schválených v Německu (E1), která zahrnuje světlomet vyzařující potkávací světlo pro oba systémy dopravního provozu a dálkové světlo, které splňuje požadavky předpisu č. 1, a světlomet vyzařující dálkové světlo podle požadavků předpisu č. 5.
 List SB2 – Světlomet typu „sealed beam“, průměr 180 mm (7 palců), typ 2 s dvojitým světlem (potkávacím a dálkovým)
 List SB3 – Světlomet typu „sealed beam“, průměr 180 mm (7 palců), typ 1 s jediným světlem (pouze dálkovým)
 Všechny rozměry v mm
 List SB4 – Světlomet typu „sealed beam“, průměr 180 mm (7 palců), typ 2 s jediným světlem (pouze potkávacím)
 Všechny rozměry v mm
 List SB5 – Světlomet typu „sealed beam“, průměr 145 mm (5,75 palce), typ 1 s jediným světlem (pouze dálkovým)
 Všechny rozměry v mm
 List List SB6 – Světlomet typu „sealed beam“, průměr 145 mm (5,75 palce), typ 2 s dvojitým světlem (potkávacím a dálkovým)
 Všechny rozměry v mm
 List SB7 – Světlomet typu „sealed beam“, průměr 145 mm (5,75 palce), typ 1 s jediným světlem (pouze potkávacím)
 Všechny rozměry v mm
 Listy SB8a a SB8b – Měřicí stěny
 A. Světlomet pro pravostranný provoz
 (rozměry v mm)
 h-h: vodorovná rovina
 procházející ohniskem světlometu
 v-v: svislá rovina
 B. Světlomet pro levostranný provoz
 (rozměry v


text:
mm)
 h-h: vodorovná rovina
 procházející ohniskem světlometu
 v-v: svislá rovina
 PŘÍLOHA 5
 ZKOUŠKY STÁLOSTI FOTOMETRICKÝCH VLASTNOSTÍ SVĚTLOMETŮ V PROVOZU
 ZKOUŠKY ÚPLNÝCH SVĚTLOMETŮ
 Poté, co byly v souladu s požadavky tohoto předpisu změřeny fotometrické hodnoty – u dálkového světla v bodě Emax a u potkávacího světla v bodech HV, 50 R, B 50 L (nebo HV, 50 L, B 50 R u světlometů konstruovaných pro levostranný provoz) –, zkouší se na vzorku úplného světlometu stálost fotometrických vlastností v provozu. Pojmem „úplný světlomet“ se rozumí vlastní úplný světlomet, včetně těch okolních součástí tělesa a žárovek, které by mohly ovlivnit jeho tepelný rozptyl.
 1. ZKOUŠKA STÁLOSTI FOTOMETRICKÝCH VLASTNOSTÍ
 Zkouška se provádí v suchém a klidném prostředí při okolní teplotě 23 °C ± 5 °C, přičemž úplný světlomet je namontován na podstavě, která představuje správnou montáž na vozidle.
 1.1. Čistý světlomet
 Světlomet je v činnosti po dobu 12 hodin podle pokynů uvedených v bodě 1.1.1 a přezkoušen podle pokynů uvedených v bodě 1.1.2.
 1.1.1. Postup zkoušky
 Světlomet musí svítit po stanovenou dobu za těchto podmínek:
 1.1.1.1.
 a)
 v případě, že se má schválit pouze jedna světelná funkce (dálkové nebo potkávací světlo), musí být po předepsanou dobu rozsvíceno příslušné vlákno (1);
 b)
 v případě sloučeného potkávacího a dálkového světlometu (dvouvláknového SB světlometu):
 jestliže žadatel o schválení typu udává, že světlomet má být používán s jediným vláknem (2) rozsvíceným v určitém okamžiku, provede se zkouška za této podmínky tak, že každá ze stanovených funkcí je uváděna v činnost (1) postupně a svítí polovinu doby stanovené v bodě 1.1;
 ve všech ostatních případech (1)
 (2) svítí světlomet po stanovenou dobu v následujícím cyklu:
 15 minut s rozsvíceným vláknem potkávacího světla
 5 minut se všemi vlákny rozsvícenými;
 c)
 v případě skupinových světelných funkcí musí být všechny jednotlivé funkce rozsvíceny současně po dobu stanovenou pro jednotlivé světelné funkce a) a současně je třeba brát v úvahu užití sloučených světelných funkcí b) podle specifikací výrobce.
 1.1.1.2.
 Zkušební napětí
 Napětí se nastaví tak, aby poskytovalo příkon o 15 % (u typů 24 V o 26 %) vyšší než jmenovitý příkon, který je stanoven v tomto předpisu pro dotčený typ/dotčené typy SB světlometu/světlometů.
 1.1.2. Výsledky zkoušek
 1.1.2.1. Vizuální kontrola
 Jakmile se světlomet ustálí na teplotu okolí, očistí se rozptylové sklo světlometu a případné vnější sklo čistou zvlhčenou bavlněnou tkaninou. Potom se prohlédne, přičemž na rozptylovém skle světlometu ani na případném vnějším skle nesmí být patrné žádné pokřivení, deformace, trhliny ani změny barvy.
 1.1.2.2. Fotometrická zkouška
 Aby byly splněny požadavky tohoto předpisu, musí se ověřit fotometrické hodnoty v těchto bodech:
 Potkávací světlo:
 50R – B50L – HV pro světlomety konstruované pro pravostranný provoz
 50L – B50R – HV pro světlomety konstruované pro levostranný provoz
 Dálkové světlo:
 Bod Emax
 Má-li se vzít v úvahu deformace základny světlometu působením tepla, je možno provést i jiné zaměření (změny polohy čáry rozhraní se týká bod 2 této přílohy).
 Připouští se 10% rozdíl mezi fotometrickými vlastnostmi a hodnotami naměřenými před zkouškou, včetně dovolených odchylek fotometrického měření.
 1.2. Znečištěný světlomet
 Po zkouškách podle bodu 1.1 výše se světlomet po


text:
přípravě podle bodu 1.2.1 a kontrole podle bodu 1.1.2 ponechá po dobu 1 hodiny v provozu, jak je uvedeno v bodě 1.1.1.
 1.2.1. Příprava světlometu
 1.2.1.1. Zkušební směs
 1.2.1.1.1.
 U světlometu s vnějším rozptylovým krytem ze skla:
 Na světlomet se nanese směs vody a znečišťujícího prostředku, která sestává z:
 9 hmotnostních dílů křemenného písku o velikosti částic 0–100 μm,
 1 hmotnostního dílu rostlinného uhlíkového prachu (bukové dřevo) o velikosti částic 0–100 μm,
 0,2 hmotnostního dílu NaCMC (3) a
 vhodného množství destilované vody o vodivosti ≤ 1 mS/m.
 Směs nesmí být starší než 14 dní.
 1.2.1.1.2.
 U světlometu s vnějším rozptylovým sklem z plastu:
 Na světlomet se nanese směs vody a znečišťujícího prostředku, která sestává z:
 9 hmotnostních dílů křemenného písku o velikosti částic 0–100 μm,
 hmotnostního dílu rostlinného uhlíkového prachu (bukové dřevo) o velikosti částic 0–100 μm,
 0,2 hmotnostního dílu NaCMC3,
 13 hmotnostních dílů destilované vody o vodivosti ≤ 1 mS/m a
 ± 1 hmotnostních dílů povrchově aktivní látky (4).
 Směs nesmí být starší než 14 dní.
 1.2.1.2. Nanesení zkušební směsi na světlomet
 Zkušební směs se rovnoměrně nanese na celou plochu výstupu světla světlometu a nechá se zaschnout. Tento postup se opakuje tak dlouho, dokud hodnota osvětlení nepoklesne na 15–20 % hodnot naměřených za podmínek uvedených v bodě 1 výše ve všech těchto bodech:
 bod Emax ve fotometrickém rozložení dálkového světla pro dálkový/potkávací světlomet,
 bod Emax ve fotometrickém rozložení dálkového světla pouze pro dálkový světlomet,
 50 R a 50 V (5) pouze pro potkávací světlomet konstruovaný pro pravostranný provoz,
 50 L a 50 V (5) pouze pro potkávací světlomet konstruovaný pro levostranný provoz.
 1.2.1.3. Měřicí zařízení
 Měřicí zařízení musí být rovnocenné zařízení použitému při schvalovacích zkouškách světlometu.
 2. ZKOUŠKA ZMĚNY SVISLÉ POLOHY ČÁRY ROZHRANÍ VLIVEM TEPLA
 Při této zkoušce se ověřuje, zda svislý posuv čáry rozhraní vyvolaný vlivem tepla nepřekračuje hodnotu stanovenou pro potkávací světlomet v provozu.
 Světlomet zkoušený podle bodu 1.1 se podrobí zkoušce popsané v bodě 2.1, aniž se předtím odmontuje z upínacího přípravku nebo se vůči němu nově seřídí.
 2.1. Zkouška
 Zkouší se v suchém a klidném prostředí při okolní teplotě 23 ± 5 °C.
 Použije se sériově vyrobený SB světlomet zahořený po dobu alespoň jedné hodiny; světlomet se uvede do činnosti s potkávacím světlem, aniž se předtím odmontuje z upínacího přípravku nebo se vůči němu nově seřídí (napětí se pro účely této zkoušky nastaví tak, jak je uvedeno v bodě 1.1.1.2). Poloha vodorovné části čáry rozhraní (mezi přímkou vv a svislicí procházející bodem B 50 L pro pravostranný provoz nebo bodem B 50 R pro levostranný provoz) se ověří po třech minutách (r3) a po 60 minutách (r60) od uvedení světlometu do činnosti.
 Výše uvedená změna polohy čáry rozhraní se měří jakoukoli metodou, která je přijatelně přesná a dává reprodukovatelné výsledky.
 2.2. Výsledky zkoušek
 2.2.1.
 Výsledek vyjádřený v miliradiánech (mrad) se považuje za přijatelný, není-li absolutní hodnota
 zaznamenaná u světlometu větší než 1,0 mrad (Δ rI ≤ 1,0 mrad).
 2.2.2.
 Pokud je však tato hodnota větší než 1,0 mrad, ale nepřevyšuje 1,5 mrad (1,0 mrad <


text:
Δ rI ≤ 1,5 mrad), vyzkouší se podle bodu 2.1 druhý světlomet, který byl předtím pro stabilizaci polohy mechanických částí světlometu na podstavci reprezentativním pro správnou montáž na vozidle před zkouškou třikrát po sobě podroben níže popsanému cyklu:
 Potkávací světlo je zapnuto po dobu jedné hodiny (napětí se upraví podle bodu 1.1.1.2).
 Přestávka v délce 1 hodiny.
 Typ světlometu se považuje za přijatelný, není-li průměr absolutní hodnoty Δ rI naměřené u prvního vzorku a absolutní hodnoty Δ rII naměřené u druhého vzorku větší než 1,0 mrad.
 (1) Pokud je zkoušený světlomet sloučen se signálními svítilnami a/nebo je s nimi ve skupině, musí být tyto svítilny během zkoušky rozsvíceny. V případě směrové svítilny musí být toto světlo v činnosti v blikavém režimu, přičemž poměr dob zapnuto/vypnuto je přibližně jedna ku jedné.
 (2) Pokud mají být najednou rozsvícena dvě vlákna za současného použití světelné houkačky, nepovažuje se to za obvyklé současné použití vláken.
 (3) NaCMC značí sodnou sůl karboxymethylcelulózy, běžně označované jako CMC. NaCMC užívaná ve směsi nečistot má ve 2 % roztoku při 20 °C stupeň substituce (DS) 0,6–0,7 a viskozitu 200–300 cP.
 (4) Odchylka u množství je dána požadavkem, aby byly nečistoty správně rozetřeny po celém plastovém rozptylovém skle.
 (5) Bod 50 V leží 375 mm pod bodem HV na svislé přímce v-v na měřicí stěně umístěné ve vzdálenosti 25 m.
 PŘÍLOHA 6
 POŽADAVKY NA SVĚTLOMETY S ROZPTYLOVÝMI SKLY Z PLASTU – ZKOUŠENÍ ROZPTYLOVÉHO SKLA NEBO VZORKŮ MATERIÁLU A ÚPLNÝCH SVĚTLOMETŮ
 1. VŠEOBECNÉ SPECIFIKACE
 1.1.
 Vzorky poskytnuté podle bodu 3.2.4 tohoto předpisu musí vyhovovat požadavkům uvedeným níže v bodech 2.1 až 2.5.
 1.2.
 Dva z pěti vzorků úplných světlometů poskytnutých podle bodu 3.2.3 tohoto předpisu a obsahující rozptylová skla z plastu musí z hlediska materiálu rozptylového skla vyhovovat požadavkům stanoveným níže v bodě 2.6.
 1.3.
 Vzorky rozptylových skel z plastu nebo vzorky materiálu se společně s odražečem, na který se případně mají namontovat, podrobí schvalovacím zkouškám v časové posloupnosti podle tabulky A v dodatku 1 k této příloze.
 1.4.
 Pokud však výrobce světlometu může prokázat, že výrobek již prošel zkouškami předepsanými níže v bodech 2.1 až 2.5 nebo odpovídajícími zkouškami podle jiného předpisu, není třeba tyto zkoušky opakovat; povinné jsou pak pouze zkoušky předepsané v tabulce B v dodatku 1.
 2. ZKOUŠKY
 2.1. Odolnost proti změnám teploty
 2.1.1. Zkoušky
 Tři nové vzorky (rozptylová skla) se podle níže uvedeného programu podrobí pěti cyklům změny teploty a vlhkosti (RH = relativní vlhkost):
 3 hodiny při 40 °C ± 2 °C a RH 85–95 %
 1 hodina při 23 °C ± 5 °C a RH 60–75 %
 15 hodin při –30 °C ± 2 °C
 1 hodina při 23 °C ± 5 °C a RH 60–75 %
 3 hodiny při 80 °C ± 2 °C
 1 hodina při 23 °C ± 5 °C a RH 60–75 %
 Před touto zkouškou se vzorky uchovávají po dobu nejméně čtyř hodin při teplotě 23 ± 5 °C a RH 60–75 %.
 Poznámka:
 Časové úseky jedné hodiny při teplotě 23 ± 5 °C zahrnují dobu potřebnou k


text:
přechodu z jedné teploty na druhou, aby nedošlo k teplotnímu šoku.
 2.1.2. Fotometrická měření
 2.1.2.1. Metoda
 Fotometrická měření se na vzorcích provádějí před zkouškou a po ní.
 Při měření se použije standardní světlomet a měří se v následujících bodech:
 B 50 L a 50 R u potkávacího světla potkávacího světlometu nebo potkávacího/dálkového světlometu (B 50 R a 50 L u světlometů pro levostranný provoz);
 Emax u dálkového světla dálkového světlometu nebo potkávacího/dálkového světlometu.
 2.1.2.2. Výsledky
 Rozdíl mezi fotometrickými hodnotami naměřenými u každého vzorku před a po zkoušce nesmí překročit 10 %, včetně dovolených odchylek fotometrického měření.
 2.2. Odolnost vůči atmosférickým vlivům a chemickým činidlům
 2.2.1. Odolnost vůči atmosférickým vlivům
 Tři nové vzorky (rozptylových skel nebo vzorky materiálu) se vystaví vyzařování ze zdroje, který má podobné spektrální rozložení jako černé těleso o teplotě 5 500 K až 6 000 K. Mezi zdroj a vzorky se umístí vhodné filtry, aby se co nejvíce omezilo záření o vlnových délkách kratších než 295 nm a delších než 2 500 nm. Vzorky se vystaví osvětlení o intenzitě 1 200 W/m2 ± 200 W/m2 po dobu potřebnou k tomu, aby výsledná světelná energie činila 4 500 MJ/m2 ± 200 MJ/m2. Teplota měřená na černém panelu uvnitř ohraničené plochy, umístěném na stejné úrovni jako vzorky, musí být 50 ± 5 °C. Pro zajištění rovnoměrné expozice se vzorky musí kolem zdroje záření otáčet rychlostí 1 až 5 otáček za minutu.
 Vzorky se ostřikují destilovanou vodou o vodivosti nižší než 1 mS/m při teplotě 23 ± 5 °C, a to v tomto cyklu:
 ostřikování
 :
 5 minut,
 sušení
 :
 25 minut.
 2.2.2. Odolnost vůči chemickým činidlům
 Po zkoušce popsané v bodě 2.2.1 výše a měření provedeném podle bodu 2.2.3.1 níže se vnější povrch těchto tří vzorků ošetří způsobem popsaným v bodě 2.2.2.2 směsí, jejíž složení je uvedeno v bodě 2.2.2.1 níže.
 2.2.2.1. Zkušební směs
 Zkušební směs se skládá z 61,5 % n-heptanu, 12,5 % toluenu, 7,5 % ethyltetrachloridu, 12,5 % trichlorethylenu a 6 % xylenu (vše v objemových procentech).
 2.2.2.2. Nanesení zkušební směsi
 Kus bavlněné látky (podle normy ISO 105) se nasytí směsí popsanou výše v bodě 2.2.2.1 a do 10 sekund se jím nanese a po dobu 10 minut potírá vnější strana vzorku při tlaku 50 N/cm2, který odpovídá působení 100 N na zkušebním povrchu 14 × 14 mm.
 Během těchto 10 minut se tkanina opětovně smáčí ve směsi tak, aby složení nanášené tekutiny soustavně odpovídalo složení předepsané zkušební směsi.
 Během nanášení je možno kompenzovat tlak nanášení na vzorek tak, aby se předešlo jeho popraskání.
 2.2.2.3. Čištění
 Po nanesení zkušební směsi se vzorky na vzduchu osuší a pak se omyjí roztokem podle bodu 2.3 (Odolnost vůči čisticím prostředkům) při teplotě 23 ± 5 °C.
 Potom se vzorky při teplotě 23 ± 5 °C pečlivě opláchnou destilovanou vodou o obsahu nečistot nejvýše 0,2 % a osuší se měkkou látkou.
 2.2.3. Výsledky
 2.2.3.1. Po zkoušce odolnosti vůči atmosférickým vlivům musí být vnější povrch vzorků bez prasklin, škrábnutí, naštípnutí a deformací a střední hodnota změn v propustnosti měřených na třech vzorcích


text:
postupem podle dodatku 2 k této příloze nesmí překročit hodnotu 0,020 (Δ tm ≤ 0,020).
 2.2.3.2. Po zkoušce odolnosti vůči chemickým činidlům nesmí vzorky vykazovat žádné stopy chemického poleptání, které by mohly způsobit změny rozptylu světelného toku, jehož střední hodnota změn měřených na třech vzorcích postupem podle dodatku 2 k této příloze nesmí překročit hodnotu 0,020 (Δ dm ≤ 0,020).
 2.3. Odolnost vůči čisticím prostředkům a uhlovodíkům
 2.3.1. Odolnost vůči čisticím prostředkům
 Vnější povrch tří vzorků (rozptylových skel nebo materiálu) se zahřeje na teplotu 50 °C ± 5 °C a na pět minut se ponoří do směsi tvořené 99 díly destilované vody obsahující nejvýše 0,02 % nečistot a 1 dílem alkylarylsulfonátu temperované na teplotu 23 °C ± 5 °C.
 Po skončení zkoušky se vzorky usuší při teplotě 50 °C ± 5 °C. Povrch vzorků se očistí vlhkou látkou.
 2.3.2. Odolnost vůči uhlovodíkům
 Vnější povrch těchto tří vzorků se pak po dobu jedné minuty lehce tře bavlněnou látkou napuštěnou směsí ze 70 % n-heptanu a 30 % toluenu (objemová %), a pak se na vzduchu nechá oschnout.
 2.3.3. Výsledky
 Po postupném provedení obou výše uvedených zkoušek nesmí střední hodnota změn propustnosti měřených na třech vzorcích postupem uvedeným v dodatku 2 k této příloze překračovat hodnotu 0,010 (Δ tm ≤ 0,010).
 2.4. Odolnost vůči mechanickému poškození
 2.4.1. Metoda mechanického poškození
 Vnější povrch tří nových vzorků (rozptylových skel) se podrobí zkoušce rovnoměrného mechanického poškozování metodou popsanou v dodatku 3 k této příloze.
 2.4.2. Výsledky
 Změny po této zkoušce:
 v propustnosti
 :
 ,
 a v rozptylu
 :
 ,
 se měří postupem popsaným v dodatku 2 na ploše stanovené v bodě 2.2.4 výše. Pro střední hodnotu tří vzorků musí platit:
 Δ tm ≤ 0,100;
 Δ dm ≤ 0,050.
 2.5. Zkouška přilnavosti případných nátěrů
 2.5.1. Příprava vzorku
 Na nátěru se plocha o velikosti 20 × 20 mm rozřeže žiletkou nebo jehlou na mřížku se čtvercovými okénky o velikosti přibližně 2 × 2 mm. Na žiletku, respektive jehlu, se působí takovým tlakem, aby se prořízl alespoň nátěr.
 2.5.2. Popis zkoušky
 Použije se lepicí páska s přilnavostí 2 N/(cm šířky) ± 20 %, měřeno za standardizovaných podmínek podle dodatku 4 k této příloze. Tato lepicí páska, jejíž šířka musí být alespoň 25 mm, se přinejmenším 5 minut tiskne na povrch upravený podle bodu 2.5.1.
 Konec lepicí pásky se potom zatíží tak, aby byla síla přilnavosti k danému povrchu vyrovnána silou kolmou k tomuto povrchu. V této fázi se páska odtrhne rovnoměrnou rychlostí 1,5 m/s ± 0,2 m/s.
 2.5.3. Výsledky
 Mřížkovaná plocha nesmí být nijak výrazně poškozena. Přípustné je poškození na průsečících mezi čtverci nebo na hranách řezů, pokud velikost poškozené plochy nepřekračuje 15 % mřížkované plochy.
 2.6. Zkoušky úplného světlometu s rozptylovým sklem z plastu
 2.6.1. Odolnost povrchu rozptylového skla vůči mechanickému poškození
 2.6.1.1. Zkoušky
 Rozptylové sklo vzorku světlometu č. 1 se podrobí zkoušce popsané výše v bodě 2.4.1.
 2.6.1.2. Výsledky
 Výsledky fotometrických měření světlometu podle tohoto předpisu nesmí po zkoušce překročit maximální hodnoty předepsané pro body B 50 L a HV o více než 30 % a