text:
soudních řízeních a žalobách používat jako důkazy informace získané a dokumenty konzultované v souladu s tímto protokolem. Příslušný orgán, který tyto informace poskytl nebo k těmto dokladům umožnil přístup, musí být o tomto použití informován.
 4. Informace získané podle tohoto protokolu lze použít pouze pro účely tohoto protokolu. Pokud hodlá některá ze stran použít tyto informace k jiným účelům, musí k tomu nejdříve získat písemný souhlas orgánu, který informace poskytl. Takové použití potom podléhá případným omezením, která tento orgán stanoví.
 Článek 11
 Znalci a svědci
 Úředník dožádaného orgánu může být pověřen, aby v mezích svého pověření vystupoval jako znalec nebo svědek ve správním nebo soudním řízení v záležitostech, na které se vztahuje tento protokol, a aby pro účely řízení předkládal předměty, dokumenty nebo jejich ověřené kopie. Žádost předkládá úředníkovi žádající orgán a musí v ní být konkrétně uvedeno, u jakého správního nebo soudního orgánu má úředník vystupovat, v jaké věci a funkci (titul nebo kvalifikace).
 Článek 12
 Náklady na pomoc
 Strany se vzdávají všech vzájemných nároků na náhradu nákladů vzniklých podle tohoto protokolu, kromě případných nákladů na znalce a svědky a nákladů na tlumočníky a překladatele, kteří nejsou zaměstnanci veřejné správy.
 Článek 13
 Provádění
 1. Provádění tohoto protokolu se svěřuje celním orgánům Republiky Kazachstán na jedné straně a příslušným útvarům Evropské komise a případně celním orgánům členských států Evropské unie na straně druhé. Tyto subjekty rozhodují o všech praktických opatřeních nezbytných pro jeho provádění, přičemž zohledňují platná pravidla, zejména v oblasti ochrany údajů.
 2. Strany vzájemně konzultují prováděcí pravidla přijímaná v souladu s tímto protokolem a následně se o nich vzájemně informují.
 Článek 14
 Jiné dohody
 1. S ohledem na příslušné pravomoci Evropské unie a jejích členských států se tento protokol:
 a)
 nedotýká závazků stran vyplývajících z jiných mezinárodních dohod nebo úmluv;
 b)
 považuje za doplňkový k dohodám o vzájemné pomoci, které byly nebo mohou být uzavřeny mezi jednotlivými členskými státy Evropské unie a Republikou Kazachstán, a
 c)
 nedotýká předpisů Evropské unie, které upravují výměnu jakýchkoli informací mezi příslušnými útvary Evropské komise a celními orgány členských států Evropské unie, jež byly získány na základě tohoto protokolu a jež mohou mít význam pro Evropskou unii nebo její členské státy.
 2. Bez ohledu na odstavec 1 mají ustanovení tohoto protokolu přednost před ustanoveními jakékoli dvoustranné dohody o vzájemné pomoci, která byla nebo může být uzavřena mezi jednotlivými členskými státy Evropské unie a Republikou Kazachstán, nejsou-li ustanovení uvedené dohody slučitelná s ustanoveními tohoto protokolu.
 3. Strany spolu konzultují otázky použitelnosti tohoto protokolu a řeší je v rámci pravidelného vzájemného dialogu o celních záležitostech.


text:
 Důležité právní upozornění
 |
 22001D0079
 Úřední věstník L 238 , 06/09/2001 S. 0029 - 0030
 Rozhodnutí Smíšeného výboru EHPč. 79/2001ze dne 19. června 2001,kterým se mění příloha XVIII (Zdraví a bezpečnost při práci, pracovní právo a stejné zacházení pro muže a ženy) Dohody o EHPSMÍŠENÝ VÝBOR EHP,s ohledem na Dohodu o Evropském hospodářském prostoru ve znění Protokolu o úpravě Dohody o Evropském hospodářském prostoru (dále jen "Dohoda"), a zejména s ohledem na článek 98 této dohody,vzhledem k těmto důvodům:(1) Příloha XVIII Dohody byla změněna rozhodnutím Smíšeného výboru EHP č. 19/2001 ze dne 23. února 2001 [1].(2) Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2000/54/ES ze dne 18. září 2000 o ochraně zaměstnanců před riziky spojenými s expozicí biologickým činitelům při práci (sedmá samostatná směrnice ve smyslu čl. 16 odst. 1 směrnice 89/391/EHS) [2] by měla být začleněna do Dohody,ROZHODL TAKTO:Článek 1V příloze XVIII Dohody se bod 15 (směrnice Rady 90/679/ES) nahrazuje tímto:"— 32000 L 0054: směrnice Evropského parlamentu a Rady 2000/54/ES ze dne 18. září 2000 o ochraně zaměstnanců před riziky spojenými s expozicí biologickým činitelům při práci (sedmá samostatná směrnice ve smyslu čl. 16 odst. 1 směrnice 89/391/EHS) (Úř. věst. L 262, 17.10.2000, s. 21)."Článek 2Znění směrnice 2000/54/ES v islandském a norském jazyce, která mají být zveřejněna v dodatku EHP Úředního věstníku Evropských společenství, jsou platná.Článek 3Toto rozhodnutí vstupuje v platnost dnem 20. června 2001 za předpokladu, že Smíšenému výboru EHP jsou učiněna veškerá oznámení podle čl. 103 odst. 1 Dohody [3].Článek 4Toto rozhodnutí bude zveřejněno v oddíle EHP a v dodatku EHP Úředního věstníku Evropských společenství.V Bruselu dne 19. června 2001.Za Smíšený výbor EHPpředsedaP. Westerlund[1] Úř. věst. L 117, 26.4.2001, s. 24.[2] Úř. věst. L 262, 17.10.2000, s. 21.[3] Nebyly oznámeny žádné ústavní požadavky.--------------------------------------------------

type: contracts

jurisdiction: EU


text:
 25.9.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 L 257/37
 ROZHODNUTÍ SMÍŠENÉHO VÝBORU EHP
 č. 73/2008
 ze dne 6. června 2008,
 kterým se mění příloha XX (Životní prostředí) Dohody o EHP
 SMÍŠENÝ VÝBOR EHP,
 s ohledem na Dohodu o Evropském hospodářském prostoru, ve znění Protokolu o úpravě Dohody o Evropském hospodářském prostoru (dále jen „Dohoda“), a zejména na článek 98 této dohody,
 vzhledem k těmto důvodům:
 (1)
 Příloha XX Dohody byla změněna rozhodnutím Smíšeného výboru EHP č. 56/2008 ze dne 25. dubna 2008 (1).
 (2)
 Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1013/2006 ze dne 14. června 2006 o přepravě odpadů (2) by mělo být začleněno do Dohody.
 (3)
 Nařízením (ES) č. 1013/2006 se od 12. července 2007 zrušují nařízení Rady (EHS) č. 259/93 (3) a rozhodnutí Komise 94/774/ES (4), které jsou začleněny do Dohody a které by proto měly být v Dohodě zrušeny.
 (4)
 Stávající úpravy nařízení (EHS) č. 259/93 a rozhodnutí 94/774/ES pro EHP, pokud jde o Lichtenštejnsko, je třeba zachovat,
 ROZHODL TAKTO:
 Článek 1
 Příloha XX Dohody se mění takto:
 1)
 Znění bodu 32c (nařízení Rady (EHS) č. 259/93) se nahrazuje tímto:
 „32006 R 1013: nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1013/2006 ze dne 14. června 2006 o přepravě odpadů (Úř. věst. L 190, 12.7.2006, s. 1).
 Přechodná ustanovení uvedená v přílohách aktu o přistoupení ze dne 16. dubna 2003 pro Lotyšsko (příloha VIII, kapitola 10, oddíl B, bod 1), Maďarsko (příloha X, kapitola 8, oddíl A, bod 1), Maltu (příloha XI, kapitola 10, oddíl B, bod 1), Polsko (příloha XII, kapitola 13, oddíl B, bod 1) a Slovensko (příloha XIV, kapitola 9, oddíl B, bod 1) týkající se nařízení (EHS) č. 259/93 se použijí obdobně.
 Přechodná ustanovení uvedená v přílohách aktu o přistoupení ze dne 25. dubna 2005 pro Bulharsko (příloha VI, kapitola 10, oddíl B, bod 1) a Rumunsko (příloha VII, kapitola 9, oddíl B, bod 1) týkající se nařízení (EHS) č. 259/93 se použijí obdobně.
 Pro účely Dohody se nařízení upravuje takto:
 a)
 Pokud jde o vývoz odpadů určených k využití (hlava IV, kapitola 2 nařízení), považuje se Lichtenštejnsko za stát, na který se vztahují rozhodnutí OECD.
 b)
 V případě nebezpečných odpadů, které jsou odstraňovány nebo využívány ve Švýcarsku, může Lichtenštejnsko používat švýcarské formuláře oznámení a průvodní doklady místo standardních formulářů obsažených v příloze nařízení.
 c)
 V článku 2 odst. 29 se za slova „celní území Společenství“ vkládají slova „nebo na území členských států ESVO“.“
 2.
 Ve znění úpravy bodu 32aa (rozhodnutí Komise 2000/532/ES) se slova „a jako je uvedena v nařízení Rady (EHS) č. 259/93“ na konci věty nahrazují slovy „a jako je uvedena v nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1013/2006“.
 3.
 Bod 32ca (rozhodnutí Komise 94/774/ES) se zrušuje.
 Článek 2
 Znění nařízení (ES) č. 1013/2006 v islandském a norském jazyce, která mají být zveřejněna v dodatku EHP Úředního věstníku Evropské unie, jsou platná.
 Článek 3
 Toto rozhodnutí vstupuje v platnost dnem 7. června 2008 za předpokladu, že Smíšenému výboru EHP jsou učiněna veškerá oznámení podle čl. 103 odst. 1 Dohody


text:
(5).
 Článek 4
 Toto rozhodnutí bude zveřejněno v oddíle EHP a v dodatku EHP Úředního věstníku Evropské unie.
 V Bruselu dne 6. června 2008.
 Za Smíšený výbor EHP
 předseda
 Alan SEATTER
 (1) Úř. věst. L 223, 21.8.2008, s. 54.
 (2) Úř. věst. L 190, 12.7.2006, s. 1.
 (3) Úř. věst. L 30, 6.2.1993, s. 1.
 (4) Úř. věst. L 310, 3.12.1994, s. 70.
 (5) Byly oznámeny ústavní požadavky.


text:
 27.4.2018
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 L 109/1
 Druhé číslo je uvedeno pouze jako příklad. Pouze původní texty EHK OSN mají podle mezinárodního veřejného práva právní účinek. Status a datum vstupu tohoto předpisu v platnost je třeba ověřit v nejnovější verzi dokumentu EHK OSN o statusu TRANS/WP.29/343, který je k dispozici na internetové adrese:
 http://www.unece.org/trans/main/wp29/wp29wgs/wp29gen/wp29fdocstts.html
 Předpis Evropské hospodářské komise Organizace spojených národů (EHK OSN) č. 16 – Jednotná ustanovení pro schvalování:
 I.
 bezpečnostních pásů, zádržných systémů, dětských zádržných systémů a dětských zádržných systémů ISOFIX pro cestující v motorových vozidlech
 II.
 vozidel vybavených bezpečnostními pásy, signalizací nezapnutí bezpečnostního pásu, zádržnými systémy, dětskými zádržnými systémy, dětskými zádržnými systémy ISOFIX a dětskými zádržnými systémy i-Size [2018/629]
 Zahrnuje veškerá platná znění až po:
 doplněk 2 k sérii změn 07 – datum vstupu v platnost: 19. července 2018
 OBSAH
 PŘEDPIS
 1.
 Oblast působnosti
 2.
 Definice
 3.
 Žádost o schválení
 4.
 Označení
 5.
 Schválení
 6.
 Specifikace
 7.
 Zkoušky
 8.
 Požadavky na montáž do vozidla
 9.
 Shodnost výroby
 10.
 Sankce za neshodnost výroby
 11.
 Změny a rozšíření schválení typu vozidla nebo typu bezpečnostního pásu nebo zádržného systému
 12.
 Definitivní ukončení výroby
 13.
 Návod
 14.
 Názvy a adresy technických zkušeben odpovědných za provádění schvalovacích zkoušek a názvy a adresy schvalovacích orgánů
 15.
 Přechodná ustanovení
 PŘÍLOHY
 1A
 Sdělení týkající se schválení nebo rozšíření, odmítnutí či odnětí schválení nebo definitivního ukončení výroby typu vozidla z hlediska bezpečnostních pásů podle předpisu č. 16
 1B
 Sdělení týkající se schválení nebo rozšíření, odmítnutí či odnětí schválení nebo definitivního ukončení výroby pro typ bezpečnostního pásu nebo zádržného systému pro dospělé cestující v motorových vozidlech podle předpisu č. 16
 2
 Uspořádání značek schválení
 3
 Schéma zařízení pro zkoušení životnosti mechanismu navíječe
 4
 Schéma zařízení pro zkoušení blokování navíječů s nouzovým blokováním
 5
 Schéma zařízení pro zkoušení odolnosti navíječů proti prachu
 6
 Popis vozíku, sedadla, kotevních úchytů a brzdného zařízení
 7
 Popis figuríny
 8
 Popis křivky zpomalení nebo zrychlení vozíku v závislosti na čase
 9
 Návod
 10
 Zkouška spony pro dva pásy
 11
 Zkouška odolnosti proti oděru a zkouška mikroprokluzu
 12
 Korozní zkouška
 13
 Pořadí zkoušek
 14
 Kontrola shodnosti výroby
 15
 Postup stanovení bodu „H“ a skutečného úhlu trupu pro místa k sezení v motorových vozidlech
 16
 Montáž bezpečnostních pásů s vyznačením typů pásů a typů navíječů
 17
 Požadavky na montáž bezpečnostních pásů a zádržných systémů pro dospělé cestující v motorových vozidlech na sedadlech směřujících dopředu a na montáž dětských zádržných systémů ISOFIX a dětských zádržných systémů i Size
 18
 Zkoušky signalizace nezapnutí bezpečnostního pásu
 1. OBLAST PŮSOBNOSTI
 Tento předpis se vztahuje na:
 1.1
 vozidla kategorií M, N, O, L2, L4, L5, L6, L7 a T (1) z hlediska montáže bezpečnostních pásů a zádržných systémů, které jsou určeny k samostatnému použití, tj. jako individuální zařízení pro dospělé osoby sedící na sedadlech směřujících dopředu, dozadu nebo bočně;
 1.2
 bezpečnostní pásy a zádržné systémy, které jsou určeny k samostatnému použití, tj. jako individuální zařízení pro dospělé osoby sedící na sedadlech směřujících dopředu, dozadu nebo bočně, a které jsou určeny k montáži do vozidel kategorií M, N, O,


text:
L2, L4, L5, L6, L7 a T (1);
 1.3
 vozidla kategorií M1 a N1
 (1) z hlediska montáže dětských zádržných systémů, dětských zádržných systémů ISOFIX a dětských zádržných systémů i-Size;
 1.4
 všechna místa k sezení ve vozidlech kategorií M a N vybavená bezpečnostními pásy z hlediska signalizace nezapnutí bezpečnostního pásu;
 1.5
 na žádost výrobce platí také pro montáž dětských zádržných systému a dětských zádržných systémů ISOFIX určených k montáži do vozidel kategorií M2 a M3
 (1);
 1.6
 na žádost výrobce platí také pro bezpečnostní pásy určené pro montáž bočně směřujících sedadel ve vozidlech kategorie M3 (třídy II, III a B (1));
 1.7
 na žádost výrobce platí také pro montáž dětských zádržných systémů i-Size, v případě, že místa k sezení i-Size jsou definována výrobcem vozidla.
 2. DEFINICE
 2.1 Bezpečnostní pás (sedadlový pás, pás)
 Uspořádání popruhů s uzavírací sponou, seřizovacími zařízeními a připevňovacím kováním způsobilé k ukotvení v motorovém vozidle a konstruované tak, aby se v případě srážky nebo náhlého zpomalení vozidla zmenšilo nebezpečí poranění uživatele tím, že omezuje pohyblivost jeho těla. Takové uspořádání se obecně označuje názvem „souprava pásu“ a tento termín rovněž zahrnuje jakékoliv zařízení pro pohlcování energie nebo pro navíjení pásu.
 Soupravu lze zkoušet a schvalovat jako soupravu bezpečnostního pásu nebo jako zádržný systém.
 2.1.1 Břišní pás
 Dvoubodový pás, který prochází před tělem uživatele ve výši pánve.
 2.1.2 Diagonální pás
 Pás, který prochází úhlopříčně před hrudníkem od kyčle k protilehlému rameni.
 2.1.3 Tříbodový pás
 Pás, který je v podstatě kombinací břišního a diagonálního popruhu.
 2.1.4 Pás typu S
 Souprava pásu jiná než tříbodový nebo břišní pás.
 2.1.5 Postrojový pás
 Souprava pásu typu S skládající se z břišního pásu a ramenních popruhů; postrojový pás lze vybavit pomocným rozkrokovým popruhem.
 2.2 Typ pásu
 Pásy různých „typů“ jsou pásy, které se vzájemně podstatně liší. Rozdíly se mohou týkat především:
 2.2.1
 tuhých částí (spona, připevňovací kování, navíječ atd.);
 2.2.2
 materiálu, vazby, rozměrů a barvy popruhů nebo
 2.2.3
 geometrie soupravy pásu.
 2.3 Popruh
 Ohebná část určená k přidržování těla a přenášení namáhání na kotevní úchyty pásu.
 2.4 Spona
 Rychle se uvolňující zařízení umožňující, aby uživatel byl zadržován pásem. Spona, kromě spony postrojového pásu, může obsahovat též seřizovací zařízení.
 2.5 Seřizovací zařízení pásu
 Zařízení umožňující seřídit pás podle individuální potřeby uživatele a polohy sedadla. Seřizovací zařízení může být součástí spony, navíječe nebo jiné části bezpečnostního pásu.
 2.6 Předepínací zařízení
 Dodatečně montované nebo vestavěné zařízení, které utáhne popruh, aby se zmenšila vůle pásu při nárazu.
 2.7 „Referenční oblastí“ se rozumí prostor mezi dvěma svislými podélnými rovinami vzdálenými od sebe 400 mm a symetricky umístěnými vzhledem k H-bodu a definovaný otočením zařízení s hlavicí popsaného v předpisu č. 21 příloze 1 ze svislé do vodorovné polohy. Zařízení se umístí dle popisu v uvedené příloze předpisu č. 21 a nastaví se na maximální délku 840 mm.
 2.8 „Soupravou airbagu“ se rozumí zařízení instalované jako doplněk bezpečnostních pásů a zádržných systémů v motorových vozidlech, tj. systém, který při prudkém nárazu vozidla automaticky rozvine pružný polštář tak, aby se tlakem plynu v něm obsaženého omezila vážnost následků dotyku jedné nebo


text:
více částí těla osoby ve vozidle s interiérem prostoru pro cestující. Žádné takto popsané rozvinuté polštáře se nepovažují za tuhé části.
 2.9 „Airbagem cestujícího“ se rozumí souprava airbagu určená k ochraně osob sedících na sedadlech jiných než na sedadle řidiče při čelním nárazu.
 2.10 „Dětským zádržným systémem“ se rozumí bezpečnostní zařízení definované v předpisu č. 44 nebo předpisu č. 129.
 2.11 „Směřujícím dozadu“ se rozumí směřující ve směru opačném k normálnímu směru jízdy vozidla.
 2.12 Připevňovací kování
 Části soupravy pásu, které umožňují připevnit pás ke kotevním úchytům pásu, včetně nezbytných zajišťovacích prvků.
 2.13 Zařízení k pohlcování energie
 Zařízení určené k rozptylování energie nezávisle na popruhu nebo společně s ním a tvořící součást soupravy pásu.
 2.14 Navíječ
 Zařízení k částečnému nebo úplnému uložení popruhu bezpečnostního pásu.
 2.14.1 Navíječ bez blokování (typ 1)
 Navíječ, z něhož se popruh v celé své délce odvíjí působením malé vnější síly bez možnosti regulovat délku odvinutého popruhu.
 2.14.2 Navíječ s ručním odblokováním (typ 2)
 Navíječ, který musí uživatel ručně odblokovat, aby mohl odvinout požadovanou délku popruhu, a který se samočinně zablokuje, jakmile uvedený úkon ustane.
 2.14.3 Navíječ s automatickým blokováním (typ 3)
 Navíječ dovolující odvinutí požadované délky popruhu a seřizující uživateli samočinně popruh po zapnutí spony. Bez úmyslného zásahu uživatele se popruh dále neodvíjí.
 2.14.4 Navíječ s nouzovým blokováním (typ 4)
 Navíječ, který za běžných jízdních podmínek neomezuje volnost pohybu uživatele bezpečnostního pásu. Takové zařízení má součásti k seřizování délky, které samočinně přizpůsobí popruh uživateli, a blokovací mechanismus uváděný v případě nouze do činnosti:
 2.14.4.1
 snížením rychlosti vozidla (jednotlivá citlivost);
 2.14.4.2
 kombinací snížení rychlosti vozidla, odvíjení popruhu nebo jakýchkoli jiných automatických prostředků (vícenásobná citlivost).
 2.14.5 Navíječ s nouzovým blokováním s vyšším prahem reakce (typ 4N)
 Navíječ typu definovaného v bodě 2.14.4 se zvláštními vlastnostmi s ohledem na použití ve vozidlech kategorie M2, M3, N1, N2 a N3
 (2).
 2.14.6 Zařízení pro výškové seřízení pásu
 Zařízení umožňující nastavení výšky horní smyčky na sloupku (přímo spojené s vozidlem nebo tuhou konstrukcí sedadla) podle požadavků jednotlivých uživatelů a podle polohy sedadla. Takové zařízení se může považovat za část pásu nebo za část kotevního úchytu pásu.
 2.14.7 „Pružné zařízení k seřízení výšky v úrovni ramene“
 Zařízení k seřízení ramenní výšky jednotlivé osoby, u něhož není seřizovací část přímo spojena konstrukcí vozidla (např. sloupkem) nebo konstrukcí sedadla (např. tuhou konstrukcí sedadla), nýbrž seřízení ramenní části:
 a)
 se provádí posunutím přes pružnou konstrukci; a
 b)
 neovlivňuje umístění břišního pásu.
 2.15 Kotevní úchyty pásu
 Části nosné konstrukce vozidla, nosné konstrukce sedadla nebo kterékoli jiné části vozidla, k nimž se připevní soupravy bezpečnostních pásů.
 2.16 Typ vozidla z hlediska bezpečnostních pásů a zádržných systémů
 Kategorie motorových vozidel, které se neliší v takových základních hlediscích, jako jsou rozměry, tvar a materiály součástí nosné konstrukce vozidla, nosné konstrukce sedadla nebo kterékoli jiné části vozidla, ke které se připevňují bezpečnostní pásy a zádržné systémy.
 2.17 Zádržný systém
 Systém pro určitý typ vozidla nebo typ stanovený výrobcem vozidla a odsouhlasený technickou zkušebnou, sestávající ze sedadla a pásu, uchycený na vozidle příslušnými připevňovacími součástmi a kromě toho obsahující všechny


text:
prvky, které slouží ke snížení rizika poranění uživatele v případě náhlého snížení rychlosti vozidla omezením pohyblivosti těla uživatele.
 2.18 Sedadlo
 Konstrukce, která může, ale nemusí být nedílnou součástí nosné konstrukce vozidla, spolu s úplným vybavením, a je určena k sezení jedné dospělé osoby. Tento pojem zahrnuje jak jednotlivé sedadlo, tak část lavicového sedadla určenou k sezení pro jednu osobu.
 2.18.1 „Předním sedadlem cestujícího“ se rozumí každé sedadlo, jehož „nejvíce vpředu ležící H-bod“ je ve svislé příčné rovině procházející bodem R řidiče nebo před ní.
 2.18.2 „Sedadlem směřujícím dopředu“ se rozumí sedadlo, které lze používat, když se vozidlo pohybuje, a které směřuje k přední části vozidla tak, že svislá rovina souměrnosti sedadla svírá se svislou rovinou souměrnosti vozidla úhel menší než + 10° nebo – 10°.
 2.18.3 „Sedadlem směřujícím dozadu“ se rozumí sedadlo, které lze používat, když se vozidlo pohybuje, a které směřuje k zadní části vozidla tak, že svislá rovina souměrnosti sedadla svírá se svislou rovinou souměrnosti vozidla úhel menší než + 10° nebo – 10°.
 2.18.4 „Bočně směřujícím sedadlem“ se rozumí sedadlo, které lze používat, když se vozidlo pohybuje, a které směřuje ke straně vozidla tak, že svislá rovina souměrnosti sedadla svírá se svislou rovinou souměrnosti vozidla úhel 90° (± 10°).
 2.19 Skupina sedadel
 Jedná se buď o sedadlo lavicového typu, nebo sedadla sice oddělená, ale uspořádaná vedle sebe (tj. upevněná tak, že přední ukotvení jednoho z těchto sedadel jsou v jedné řadě s předními nebo zadními ukotveními jiného sedadla nebo mezi ukotveními jiného sedadla), a poskytující jedno nebo více míst k sezení pro dospělé osoby.
 2.20 Lavicové sedadlo
 Konstrukce s úplným vybavením určená k sezení pro více než jednu dospělou osobu.
 2.21 Seřizovací systém sedadla
 Úplné zařízení, jímž lze sedadlo nebo jeho části seřídit do polohy přizpůsobené tvarům těla sedící osoby. Toto zařízení může zejména umožňovat:
 2.21.1
 podélné přestavení;
 2.21.2
 svislé přestavení;
 2.21.3
 úhlové přestavení.
 2.22 Ukotvení sedadla
 Systém, kterým je souprava sedadla připevněna k nosné konstrukci vozidla, včetně příslušných částí nosné konstrukce vozidla.
 2.23 Typ sedadla
 Kategorie sedadel, které se neliší v základních hlediscích, jako jsou:
 2.23.1
 tvar, rozměry a materiál nosné konstrukce sedadla;
 2.23.2
 typy a rozměry seřizovacích a zajišťovacích systémů sedadla;
 2.23.3
 typ a rozměry kotevních úchytů pásu na sedadle, ukotvení sedadla a příslušných částí nosné konstrukce vozidla.
 2.24 Systém přestavování sedadla
 Zařízení, které umožňuje úhlové nebo podélné přestavení sedadla nebo některé jeho části bez pevné mezilehlé polohy (pro usnadnění přístupu cestujících).
 2.25 Zajišťovací systém sedadla
 Zařízení, které zajišťuje sedadlo a jeho části v kterékoli poloze pro užívání.
 2.26 Zapuštěné uvolňovací tlačítko spony
 Uvolňovací tlačítko spony, které nesmí umožnit uvolnění spony pomocí koule o průměru 40 mm.
 2.27 Nezapuštěné uvolňovací tlačítko spony
 Uvolňovací tlačítko spony, které umožňuje uvolnění spony pomocí koule o průměru 40 mm.
 2.28 Omezovač tahu
 Zařízení začleněné do navíječe, které automaticky snižuje tah popruhu při zapnutém bezpečnostním pásu. Po odepnutí pásu se toto zařízení automaticky vypíná.
 2.29 „ISOFIX“ je systém pro připojení dětských zádržných systémů k vozidlům, který má dva tuhé kotevní úchyty na vozidle, dvě odpovídající tuhá připevňovací kování na dětském


text:
zádržném systému a prostředek omezující rotaci dětského zádržného systému kolem příčné osy.
 2.30 „Dětským zádržným systémem ISOFIX“ se rozumí dětský zádržný systém splňující požadavky předpisu č. 44 nebo předpisu č. 129, který musí být připevněn k systému kotevních úchytů ISOFIX splňujícímu požadavky předpisu č. 14 nebo předpisu č. 145.
 2.31 „Místem ISOFIX“ se rozumí systém, který umožňuje instalovat:
 a)
 buď univerzální dopředu směřující dětský zádržný systém ISOFIX definovaný v předpisu č. 44;
 b)
 nebo polouniverzální dopředu směřující dětský zádržný systém ISOFIX definovaný v předpisu č. 44;
 c)
 nebo polouniverzální dozadu směřující dětský zádržný systém ISOFIX definovaný v předpisu č. 44;
 d)
 nebo polouniverzální bočně směřující dětský zádržný systém ISOFIX definovaný v předpisu č. 44;
 e)
 nebo dětský zádržný systém ISOFIX určitého vozidla definovaný v předpisu č. 44;
 f)
 nebo dětský zádržný systém i-Size definovaný v předpisu č. 129;
 g)
 nebo dětský zádržný systém ISOFIX určitého vozidla definovaný v předpisu č. 129.
 2.32 „Systémem kotevních úchytů ISOFIX“ se rozumí systém tvořený dvěma spodními kotevními úchyty ISOFIX, který splňuje požadavky předpisu č. 14 nebo předpisu č. 145 a je konstruován pro připevnění dětského zádržného systému ISOFIX ve spojení s antirotačním zařízením.
 2.33 „Spodním kotevním úchytem ISOFIX“ se rozumí jedna tuhá vodorovná tyč o kruhovém profilu s průměrem 6 mm, vystupující z konstrukce vozidla nebo sedadla a na niž se má pomocí úchytů ISOFIX zachytit a připevnit dětský zádržný systém ISOFIX.
 2.34 „Antirotační zařízení“
 a)
 antirotační zařízení pro univerzální dětský zádržný systém ISOFIX se skládá z horního upínání ISOFIX;
 b)
 antirotační zařízení pro polouniverzální dětský zádržný systém ISOFIX se skládá z horního upínání, palubní desky vozidla nebo z podpěry určené k omezení rotace zádržného zařízení během čelního nárazu;
 c)
 antirotační zařízení pro dětský zádržný systém i-Size se skládá z horního upínání nebo z podpěry určené k omezení rotace zádržného zařízení během čelního nárazu;
 d)
 u univerzálních či polouniverzálních dětských zádržných systémů ISOFIX, i-Size není samotné sedadlo vozidla antirotačním zařízením.
 2.35 „Kotevním úchytem horního upínání ISOFIX“ se rozumí prvek splňující požadavky předpisu č. 14 nebo předpisu č. 145, například tyč, který je umístěn v definované zóně, je konstruován pro uchycení spojky popruhu horního upínání ISOFIX a přenášení jeho zádržné síly na nosnou konstrukci vozidla.
 2.36 „Vodicí zařízení“ je určeno k pomoci osobě provádějící instalaci dětského zádržného systému ISOFIX fyzickým naváděním úchytů ISOFIX, kterými je vybaven dětský zádržný systém ISOFIX, do správné polohy vůči spodním kotevním úchytům ISOFIX pro usnadnění spojení.
 2.37 „Označovacím přípravkem ISOFIX“ se rozumí prostředek informující osobu, která hodlá instalovat dětský zádržný systém ISOFIX, o místech ISOFIX ve vozidle a umístění všech odpovídajících kotevních úchytů systému ISOFIX.
 2.38 „Přípravkem dětského zádržného systému (CRF)“ se rozumí přípravek v souladu s jedním z přípravků ISOFIX definovaných v bodě 4 dodatku 2 k příloze 17 tohoto předpisu, a zejména těch, jejichž rozměry jsou uvedeny na obrázcích 1 až 8 ve výše zmíněném bodě 4. Tyto přípravky dětského zádržného systému (CRF) se používají v tomto předpisu k ověření, které třídy velikostních obálek dětských zádržných systémů ISOFIX uvedené v předpisu č. 44 nebo předpisu č. 129 lze


text:
použít na místech ISOFIX vozidla. Také jeden z přípravků CRF označovaný jako ISO/F2, který je popsán na obrázku 2 ve zmíněném bodě 4, se v předpisu č. 14 nebo předpisu č. 145 používá k ověření umístění a možnosti přístupu ke kterémukoli systému kotevních úchytů ISOFIX.
 Nebo přípravek podle jednoho ze dvou přípravků přídavného sedadla definovaných v dodatku 5 k příloze 17 tohoto předpisu a zejména těch, jejichž rozměry jsou uvedeny na obrázcích 2 a 3 v dodatku 5 k příloze 17. Tyto přípravky se v tomto předpisu používají k ověření, zda a které velikostní obálky přídavného sedadla uvedené v předpisu č. 129 lze použít na místech k sezení vozidla.
 2.39 „Posuzovaným rozsahem pro montáž podpěry i-Size“ se rozumí rozsah zajišťující rozměrovou a geometrickou kompatibilitu podpěry dětského zádržného systému i-Size s místem k sezení i-Size vozidla.
 2.40 „místem k sezení i-Size“ se rozumí místo k sezení, pokud je definováno výrobcem vozidla, které je konstruováno tak, aby umožňovalo umístění dětských zádržných systémů i-Size podle předpisu č. 129, a splňuje požadavky stanovené v tomto předpise.
 2.41 „Signalizací nezapnutí bezpečnostního pásu“ se rozumí systém určený k upozornění řidiče, že kterýkoli z cestujících nemá zapnutý bezpečnostní pás. Systém je založen na zjištění nezapnutého bezpečnostního pásu a na dvou úrovních upozornění řidiče: výstraze první úrovně a výstraze druhé úrovně.
 2.42 „Optickou výstrahou“ se rozumí varování optickým signálem (světlem, blikáním nebo vizuálním zobrazením symbolu nebo zprávy).
 2.43 „Zvukovou výstrahou“ se rozumí výstražný zvukový signál.
 2.44 „Výstrahou první úrovně“ se rozumí optická výstraha aktivovaná při zapnutí zapalování vozidla nebo hlavního spínače ovládání v případě, že bezpečnostní pás kteréhokoli cestujícího není zapnut. Volitelně může být doplněna zvukovou výstrahou.
 2.45 „Výstrahou druhé úrovně“ se rozumí optická a zvuková výstraha aktivovaná při provozu vozidla podle bodů 8.4.2.4.1.1 až 8.4.2.4.1.3, když je odepnut bezpečnostní pás pro kteréhokoli z cestujících v přední řadě a když je odepnut nebo se odepíná bezpečnostní pás pro kteréhokoli z cestujících v zadní řadě.
 2.46 „Nezapnutým bezpečnostním pásem“ se rozumí stav, kdy, podle volby výrobce, buď spona bezpečnostního pásu kteréhokoli cestujícího není zapnuta, nebo délka popruhu vytaženého z navíječe je menší než délka potřebná k zapnutí pásu, je-li sedadlo neobsazené a nachází-li se ve své nejzadnější pozici.
 2.47 „Normálním provozem vozidla“ se rozumí stav, kdy se vozidlo pohybuje dopředu rychlostí větší než 10 km/h.
 3. ŽÁDOST O SCHVÁLENÍ
 3.1 Typ vozidla
 3.1.1 Žádost o schválení typu vozidla z hlediska instalace bezpečnostních pásů a zádržných systémů podává výrobce vozidla nebo jeho řádně pověřený zástupce.
 3.1.2 K žádosti se přiloží níže uvedené dokumenty ve trojím vyhotovení a následující údaje:
 3.1.2.1
 výkresy celkové konstrukce vozidla ve vhodném měřítku se zakreslenými polohami bezpečnostních pásů a podrobné výkresy bezpečnostních pásů a přípojných bodů;
 3.1.2.2
 specifikace použitých materiálů, které mohou ovlivnit pevnost bezpečnostních pásů;
 3.1.2.3
 technický popis bezpečnostních pásů.
 3.1.2.4
 V případě bezpečnostních pásů připevněných ke konstrukci sedadla:
 3.1.2.5
 podrobný popis typu vozidla z hlediska konstrukce sedadel, ukotvení sedadel a jejich seřizovacích a zajišťovacích systémů;
 3.1.2.6
 výkresy sedadel, jejich ukotvení k vozidlu a jejich seřizovacích a zajišťovacích systémů provedené ve vhodném měřítku a dostatečně


text:
podrobné.
 3.1.3 Technické zkušebně provádějící zkoušky pro schválení typu se podle volby výrobce předloží buď vozidlo představující schvalovaný typ vozidla, nebo jeho části považované technickou zkušebnou za podstatné pro zkoušky bezpečnostních pásů.
 3.2 Typ bezpečnostního pásu
 3.2.1 Žádost o schválení typu bezpečnostního pásu předá držitel obchodní značky nebo jeho řádně pověřený zástupce. V případě zádržných systémů předá žádost o schválení typu zádržného systému držitel obchodní značky, jeho zástupce nebo výrobce vozidla, do kterého se má daný systém montovat, nebo jeho zástupce.
 3.2.2 K žádosti se přiloží:
 3.2.2.1
 technický popis typu pásu obsahující údaje o použitých popruzích a tuhých částech, spolu s výkresy částí, z nichž se pás skládá. Výkresy musí rovněž zobrazovat místo, kde se má vyznačit číslo schválení a doplňkový symbol (doplňkové symboly) ve vztahu ke kružnici značky schválení. V popisu se uvede barva modelu předaného ke schválení a typ vozidla / typy vozidel, pro který/které je tento typ pásu určen. U navíječů musí být uveden návod na montáž čidel a u předepínacích zařízení nebo systémů úplný technický popis konstrukce a funkce včetně případného snímání, popisující způsob aktivace a nezbytný postup pro zamezení neúmyslné aktivace. V případě zádržného systému bude popis obsahovat: výkresy konstrukce vozidla a konstrukce sedadla, seřizovacího systému a připevňovacích kování ve vhodném měřítku s umístěním ukotvení sedadla a kotevních úchytů pásu, jakož i vyztužení v dostatečně podrobném provedení, společně se specifikací použitých materiálů, které mohou ovlivnit pevnost ukotvení sedadla a kotevních úchytů pásu, a technický popis ukotvení sedadla a kotevních úchytů pásů. Je-li pás navržený k připevnění na konstrukci vozidla pomocí zařízení pro výškové seřízení pásu, musí být v technickém popisu uvedeno, zda se toto zařízení považuje za součást pásu, či nikoliv;
 3.2.2.2
 šest vzorků typu pásu, z nichž jeden je pro referenční účely;
 3.2.2.3
 deset metrů každého typu popruhu použitého pro typ pásu.
 3.2.2.4
 Technická zkušebna provádějící zkoušky schválení typu je oprávněna požadovat další vzorky.
 3.2.3 V případě zádržných systémů předloží výrobce zkušebně dva vzorky, které mohou zahrnovat dva ze vzorků pásů požadovaných podle bodů 3.2.2.2 a 3.2.2.3, podle volby výrobce buď typ vozidla představující schvalovaný typ vozidla, nebo jeho část nebo části považované technickou zkušebnou provádějící schvalovací zkoušky za podstatné pro zkoušení zádržného systému.
 4. OZNAČENÍ
 Vzorky typu pásu nebo zádržného systému předaného ke schválení v souladu s ustanoveními výše uvedených bodů 3.2.2.2, 3.2.2.3 a 3.2.2.4 musí být zřetelně a nesmazatelně označeny názvem, počátečními písmeny nebo obchodním názvem či značkou výrobce.
 5. SCHVÁLENÍ
 5.1 K certifikátu schválení typu se připojí osvědčení podle vzoru uvedeného v bodech 5.1.1 nebo 5.1.2:
 5.1.1
 příloha 1A pro žádosti uvedené v bodě 3.1;
 5.1.2
 příloha 1B pro žádosti uvedené v bodě 3.2.
 5.2 Typ vozidla
 5.2.1 Jestliže vozidlo předložené ke schválení podle tohoto předpisu splňuje požadavky níže uvedeného bodu 8 a příloh 15 a 16 tohoto předpisu, schválení takového typu vozidla se udělí.
 5.2.2 Každému schválenému typu se přidělí číslo schválení. Jeho první dvě číslice (nyní 07, což odpovídá sérii změn 07) uvádějí sérii změn, která zahrnuje poslední podstatné technické změny předpisu v době vydání schválení. Stejná smluvní strana


text:
nesmí přidělit stejné číslo jinému typu vozidla, jak je definován výše v bodě 2.16.
 5.2.3 Oznámení o schválení, rozšíření nebo odmítnutí, či odnětí schválení nebo definitivním ukončení výroby typu vozidla podle tohoto předpisu se sdělí smluvním stranám dohody z roku 1958, které tento předpis uplatňují, prostřednictvím formuláře podle vzoru uvedeného v příloze 1A tohoto předpisu.
 5.2.4 Na každém vozidle, které je shodné s typem vozidla schváleným podle tohoto přepisu, se viditelně a na snadno přístupném místě uvedeném ve formuláři schválení umístí mezinárodní značka schválení, která se skládá z:
 5.2.4.1
 kružnice, ve které je písmeno „E“, za nímž je uvedeno rozlišovací číslo země, která udělila schválení (3);
 5.2.4.2
 čísla tohoto předpisu, za kterým následuje písmeno „R“, pomlčka a číslo schválení vpravo od kružnice podle bodu 5.2.4.1.
 5.2.5 Jestliže vozidlo vyhovuje schválenému typu vozidla podle jednoho nebo více předpisů v příloze k dohodě, nemusí se v zemi, která udělila schválení podle tohoto předpisu, opakovat symbol podle bodu 5.2.4.1. V takovém případě se ve sloupcích napravo od symbolu podle bodu 5.2.4.1 umístí doplňková čísla a symboly všech předpisů, podle kterých bylo schválení uděleno v zemi, která udělila schválení typu podle tohoto předpisu.
 5.2.6 Značka schválení musí být zřetelně čitelná a nesmazatelná.
 5.2.7 Značka schválení se umístí poblíž tabulky s údaji o vozidle připevněné výrobcem nebo přímo na ni.
 5.3 Typ bezpečnostního pásu
 5.3.1 Jestliže vzorky typu pásu, předložené v souladu s ustanoveními bodu 3.2, splňují požadavky bodů 4, 5.3 a 6 tohoto předpisu, schválení se udělí.
 5.3.2 Každému schválenému typu se přidělí číslo schválení. Jeho první dvě číslice (v současné době 06, které odpovídají sérii změn 06) označují sérii změn, která zahrnuje poslední významné technické změny předpisu v době vydání schválení. Stejná smluvní strana nesmí přiřadit stejné číslo jinému typu pásu nebo zádržného systému.
 5.3.3 Oznámení o schválení, rozšíření nebo odmítnutí schválení typu pásu nebo zádržného systému podle tohoto předpisu se sdělí smluvním stranám dohody z roku 1958, které tento předpis uplatňují, prostřednictvím formuláře podle vzoru uvedeného v příloze 1B tohoto předpisu.
 5.3.4 Kromě značek popsaných v bodě 4 se na každý pás, který odpovídá typu schválenému podle tohoto předpisu, připojí na vhodném místě následující údaje:
 5.3.4.1
 mezinárodní značka schválení, která se skládá z:
 5.3.4.1.1
 kružnice, ve které je písmeno „E“, za nímž je uvedeno rozlišovací číslo země, která udělila schválení (4);
 5.3.4.1.2
 čísla schválení;
 5.3.4.2
 následující doplňkové symboly:
 5.3.4.2.1
 písmeno „A“ pro tříbodový pás, písmeno „B“ pro břišní pás a písmeno „S“ pro speciální typy pásu;
 5.3.4.2.2
 symboly uvedené v bodě 5.3.4.2.1 se doplní následujícími doplňkovými označeními:
 5.3.4.2.2.1
 písmenem „e“ pro pás se zařízením k pohlcování energie;
 5.3.4.2.2.2
 písmenem „r“ pro pás s navíječem, za nímž je symbol (1, 2, 3, 4 nebo 4N) použitého navíječe v souladu s bodem 2.14 tohoto předpisu a písmeno „m“, pokud je použit navíječ s nouzovým blokováním s vícenásobnou citlivostí;
 5.3.4.2.2.3
 písmenem „p“ v případě bezpečnostních pásů s předepínacím zařízením;
 5.3.4.2.2.4
 písmenem „t“ v případě bezpečnostního pásu s navíječem s omezovačem tahu;
 5.3.4.2.2.5
 pásy vybavené navíječem typu 4N musí být rovněž označeny symbolem, který se skládá


text:
z obdélníku s přeškrtnutým vozidlem kategorie M1, udávajícím, že použití tohoto typu navíječe je ve vozidlech této kategorie zakázáno;
 5.3.4.2.2.6
 jestliže je bezpečnostní pás schválený podle bodů 6.4.1.3.3 a 6.4.1.3.4 tohoto předpisu, označí se slovem „AIRBAG“ v obdélníku.
 5.3.4.2.3
 Symbolu uvedenému v bodě 5.3.4.2.1 musí předcházet písmeno „Z“, pokud je bezpečnostní pás součástí zádržného systému.
 5.3.5 V příloze 2 bodě 2 tohoto předpisu jsou uvedeny příklady uspořádání značky schválení.
 5.3.6 Údaje uvedené v bodě 5.3.4 musí být zřetelně čitelné a nesmazatelné a mohou být trvale připevněny buď formou štítku, nebo přímým označením. Štítek nebo označení musí být odolné proti opotřebení.
 5.3.7 Štítky zmíněné v bodě 5.3.6 mohou být vydány buď schvalovacím orgánem, který udělil schválení, nebo z pověření tohoto orgánu výrobcem.
 6. SPECIFIKACE
 6.1 Obecné specifikace
 6.1.1 Každý vzorek předaný v souladu s body 3.2.2.2, 3.2.2.3 a 3.2.2.4 musí vyhovovat požadavkům obsaženým v bodě 6 tohoto předpisu.
 6.1.2 Pás nebo zádržný systém musí být navržen a proveden tak, aby při správné montáži a řádném používání fungoval uspokojivě a aby snižoval nebezpečí tělesného poranění při nehodě.
 6.1.3 Uspořádání popruhů pásu nesmí být pro uživatele nebezpečné.
 6.1.4 Použití materiálů s vlastnostmi polyamidu 6, pokud jde o zadržování vody, je zakázáno u všech mechanických částí, pro něž tato vlastnost může pravděpodobně znamenat nežádoucí vliv na jejich funkci.
 6.2 Tuhé části
 6.2.1 Obecně
 6.2.1.1 Tuhé části bezpečnostního pásu, jako jsou spony, seřizovací zařízení, připevňovací kování apod. nesmějí mít ostré hrany, které by mohly třením způsobit opotřebení nebo roztržení popruhů.
 6.2.1.2 Všechny části soupravy pásu, které mohou podléhat korozi, musí být proti ní vhodně chráněny. Po korozní zkoušce předepsané v bodě 7.2 nesmějí vykazovat žádné známky poškození, které by mohlo ohrožovat správnou funkci zařízení, ani známky rozsáhlejší koroze viditelné prostým okem kvalifikovaného pozorovatele.
 6.2.1.3 Tuhé části, určené k pohlcování energie nebo vystavené zatížení, či jeho přenášení, nesmí být křehké.
 6.2.1.4 Tuhé součásti a části bezpečnostního pásu vyrobené z plastů musí být umístěny a namontovány tak, aby se při každodenním používání motorového vozidla nemohly zachytit pod posuvným sedadlem nebo ve dveřích vozidla. Jestliže některá z těchto částí nesplňuje výše uvedené podmínky, musí se podrobit rázové zkoušce za studena podle bodu 7.5.4. Objeví-li se po zkoušce na některém plastovém krytu nebo držáku tuhé součásti viditelné trhliny, celá součást z plastu se vyjme a ověří se, zda zbývající část soupravy je i nadále bezpečná. Jestliže zbývající část soupravy zůstává i nadále bezpečná a nejsou zjištěny viditelné trhliny, posoudí se dále podle zkušebních požadavků uvedených v bodech 6.2.2, 6.2.3 a 6.4.
 6.2.2 Spona
 6.2.2.1 Spona musí být konstruována tak, aby byla vyloučena jakákoli možnost nesprávného použití. To mimo jiné znamená, že nesmí být možné, aby zůstala částečně zavřená. Způsob rozepínání spony musí být zcela zřejmý. Části spony, které se pravděpodobně dostanou do styku s tělem uživatele, musí mít průřez nejméně 20 cm2 a šířku nejméně 46 mm, měřeno v rovině vzdálené maximálně 2,5 mm od kontaktního povrchu. Spony postrojových pásů se s ohledem na tento poslední požadavek považují za vyhovující, pokud plocha dotyku spony s tělem uživatele dosahuje velikosti


text:
od 20 do 40 cm2.
 6.2.2.2 Spona, i když není zatížena, musí zůstat zapnutá v jakékoliv poloze vozidla. Nesmí se rozepnout neúmyslně, náhodně nebo silou menší než 1 daN. Spona musí být snadno použitelná a uchopitelná; není-li zatížená, nebo při zatížení podle bodu 7.8.2 musí být uživatel schopen ji uvolnit prostým pohybem jedné ruky jedním směrem. Kromě toho v případě souprav pásu určených k použití u předních vnějších sedadel, s výjimkou postrojových pásů, musí být uživatel schopen sponu zapnout jednoduchým pohybem jedné ruky jedním směrem. Spona se uvolní stiskem tlačítka nebo podobného zařízení. Povrch, na který se tímto tlakem působí, musí mít při uvolněném tlačítku v průmětu do roviny kolmé k počátečnímu směru pohybu tlačítka následující rozměry: u zapuštěných tlačítek plochu nejméně 4,5 cm2 a šířku nejméně 15 mm, u nezapuštěných tlačítek plochu nejméně 2,5 cm2 a šířku nejméně 10 mm. Plocha části, kterou se spona rozepíná, musí mít červenou barvu. Tuto barvu nesmí mít žádná jiná část spony. Když je sedadlo obsazeno, je přípustné červené výstražné světlo jako část spony, pokud se vypne zapnutím spony bezpečnostního pásu. Světla, která osvětlují sponu jinou barvou světla než červenou, nemusí být zapnutím bezpečnostního pásu vypnuta. Tato světla nesmí osvětlovat sponu takovým způsobem, aby bylo ovlivněno vnímání červené barvy části, kterou se spona rozepíná, nebo červené barvy výstražného světla.
 6.2.2.3 Při zkoušce podle bodu 7.5.3 musí spona fungovat běžným způsobem.
 6.2.2.4 Spona musí snést opakovanou manipulaci a před dynamickou zkouškou podle bodu 7.7 se musí podrobit 5 000 cyklům rozepínání a zapínání za běžných podmínek použití. U spon postrojových pásů lze tuto zkoušku provést, aniž by byly všechny jazyky zapnuty.
 6.2.2.5 Síla potřebná k rozepnutí spony při zkoušce podle bodu 7.8 nesmí být větší než 6 daN.
 6.2.2.6 Spona se přezkouší na pevnost podle bodu 7.5.1 a případně i bodu 7.5.5. Působením napětí vyvolaného předepsaným zatížením se nesmí zlomit, závažně deformovat ani odtrhnout.
 6.2.2.7 U spon s některým prvkem společným pro dvě soupravy pásu se zkoušky pevnosti a rozepínání podle bodů 7.7 a 7.8 provedou také u dílu spony náležejícího jedné sestavě zasunutého do odpovídající části náležející druhé sestavě, pokud je při používání možné sponu tímto způsobem spojovat.
 6.2.3 Seřizovací zařízení pásu
 6.2.3.1 Po nasazení pásu uživatelem se pás buď automaticky přizpůsobí uživateli, nebo musí být řešen tak, aby ruční seřizovací zařízení bylo pro sedícího uživatele snadno dostupné a pohodlně a snadno použivatelné. Toto zařízení rovněž umožní utáhnout pás jednou rukou tak, aby se přizpůsobil tělesným rozměrům uživatele a poloze sedadla.
 6.2.3.2 V souladu s požadavky bodu 7.3 se zkouší dva vzorky každého seřizovacího zařízení pásu. Prokluz popruhu u každého vzorku seřizovacího zařízení nepřekročí 25 mm a celkové posunutí všech seřizovacích zařízení nepřesáhne 40 mm.
 6.2.3.3 Podle bodu 7.5.1 se přezkouší pevnost všech seřizovacích zařízení. Působením napětí vyvolaného předepsaným zatížením se nesmí zlomit ani odtrhnout.
 6.2.3.4 Při zkoušce podle bodu 7.5.6 nepřesáhne síla potřebná k ovládání kteréhokoliv ručního seřizovacího zařízení 5 daN.
 6.2.4 Připevňovací kování a zařízení pro výškové seřízení pásu
 Podle bodů 7.5.1 a 7.5.2 se přezkouší pevnost připevňovacího kování. Pevnost zařízení


text:
pro výškové seřízení pásu se zkouší podle bodu 7.5.2 tohoto předpisu v případě, že nebyla přezkoušena na vozidle s použitím předpisu č. 14 (v poslední verzi změn) z hlediska kotevních úchytů bezpečnostních pásů. Tyto části se působením napětí vyvolaného předepsaným zatížením nesmí zlomit ani uvolnit.
 6.2.5 Navíječe
 Navíječe se podrobí zkouškám a musí vyhovět níže uvedeným požadavkům včetně zkoušek pevnosti stanovených v bodech 7.5.1 a 7.5.2. (Tyto požadavky vylučují navíječe bez blokování.)
 6.2.5.1 Navíječe s ručním odblokováním
 6.2.5.1.1 Popruh soupravy bezpečnostního pásu vybavené navíječem s ručním odblokováním se mezi blokovacími polohami navíječe nesmí posunout o více než 25 mm.
 6.2.5.1.2 Popruh soupravy bezpečnostního pásu se vytáhne z navíječe s ručním odblokováním do 6 mm od konce jeho maximální délky, pokud se na popruh použije síla napínání o velikosti nejméně 1,4 daN a nejvíce 2,2 daN v normálním směru tahu.
 6.2.5.1.3 Způsobem popsaným v bodě 7.6.1 se popruh opakovaně vytáhne z navíječe a nechá svinout, dokud neproběhne 5 000 cyklů rozvinutí a navinutí. Navíječ se poté podrobí korozní zkoušce uvedené v bodě 7.2 a zkoušce odolnosti proti prachu podle bodu 7.6.3. Nato se s ním musí úspěšně provést dalších 5 000 cyklů rozvinutí a navinutí. Po provedení výše uvedených zkoušek musí navíječ řádně fungovat a stále vyhovovat požadavkům bodů 6.2.5.1.1 a 6.2.5.1.2.
 6.2.5.2 Navíječe s automatickým blokováním
 6.2.5.2.1 Popruh soupravy bezpečnostního pásu, vybavené navíječem s automatickým blokováním se mezi blokovacími polohami navíječe nesmí posunout o více než 30 mm. Po pohybu uživatele směrem dozadu musí pás zůstat buď ve své původní poloze, nebo se do této polohy samočinně vrátit při následných pohybech uživatele dopředu.
 6.2.5.2.2 Pokud je navíječ součástí břišního pásu, nesmí být navíjecí síla popruhu menší než 0,7 daN, měřeno na volné délce mezi figurínou a navíječem podle bodu 7.6.4.
 Jestliže je navíječ součástí ramenního popruhu, nesmí být navíjecí síla popruhu menší než 0,1 daN a větší než 0,7 daN při obdobném měření.
 6.2.5.2.3 Způsobem popsaným v bodě 7.6.1 se popruh opakovaně vytáhne z navíječe a nechá svinout, dokud neproběhne 5 000 cyklů rozvinutí a navinutí. Navíječ se poté podrobí korozní zkoušce uvedené v bodě 7.2 a zkoušce na odolnost proti prachu podle bodu 7.6.3. Nato se s ním musí úspěšně provést dalších 5 000 cyklů rozvinutí a navinutí. Po provedení výše uvedených zkoušek musí navíječ řádně fungovat a stále vyhovovat požadavkům bodů 6.2.5.2.1 a 6.2.5.2.2.
 6.2.5.3 Navíječe s nouzovým blokováním
 6.2.5.3.1 Při zkoušce podle bodu 7.6.2 musí navíječ s nouzovým blokováním splnit níže uvedené podmínky. V případě jednoduché citlivosti podle bodu 2.14.4.1 tohoto předpisu platí pouze specifikace, které se týkají zpomalení vozidla.
 6.2.5.3.1.1 Navíječ musí blokovat, když zpomalení vozidla dosáhne hodnoty 0,45 g (5) v případě navíječů typu 4 nebo 0,85 g u navíječů typu 4N.
 6.2.5.3.1.2 Navíječ nesmí blokovat při hodnotách zrychlení popruhu naměřených ve směru vytažení pásu, které jsou menší než 0,8 g v případě typu 4 nebo menší než 1,0 g u navíječů typu 4N.
 6.2.5.3.1.3 Navíječ nesmí blokovat, je-li snímač odkloněn od montážní polohy stanovené jeho výrobcem v kterémkoliv směru v úhlu nepřesahujícím 12°.
 6.2.5.3.1.4


text:
Navíječ musí blokovat, je-li snímač odkloněn od montážní polohy stanovené jeho výrobcem v kterémkoliv směru o více než 27° u navíječe typu 4 nebo 40° u typu 4N.
 6.2.5.3.1.5 V případech, kde činnost navíječe závisí na vnějším signálu nebo zdroji energie, zajistí konstrukce zařízení automatické zablokování při poruše nebo přerušení tohoto signálu nebo zdroje energie. Nicméně tento požadavek není třeba splnit v případě navíječe s vícenásobnou citlivostí za předpokladu, že pouze jediná citlivost závisí na vnějším signálu nebo zdroji energie a optické a/nebo akustické prostředky signalizují řidiči poruchu signálu nebo zdroje energie.
 6.2.5.3.2 Při zkoušce podle bodu 7.6.2 musí navíječ s nouzovým blokováním s vícenásobnou citlivostí, včetně citlivosti popruhu, vyhovět stanoveným požadavkům a rovněž se zablokovat, když zrychlení popruhu měřené ve směru odvíjení je nejméně 3,0 g.
 6.2.5.3.3 Jedná-li se o zkoušky uvedené v bodech 6.2.5.3.1 a 6.2.5.3.2, rozsah pohybu popruhu, který se může odvinout před zablokováním navíječe, nepřesáhne 50 mm počínaje délkou uvedenou v bodě 7.6.2.1. V případě zkoušky uvedené v bodě 6.2.5.3.1.2 se blokování nesmí projevit v rozmezí 50 mm pohybu popruhu počínaje délkou uvedenou v bodě 7.6.2.1.
 6.2.5.3.4 Pokud je navíječ součástí břišního pásu, nesmí být navíjecí síla popruhu menší než 0,7 daN, měřeno na volné délce mezi figurínou a navíječem podle bodu 7.6.4.
 Jestliže je navíječ součástí ramenního pásu, nesmí být navíjecí síla popruhu menší než 0,1 daN a větší než 0,7 daN při obdobném měření s výjimkou pásu vybaveného omezovačem tahu, v takovém případě lze minimální navíjecí sílu snížit na 0,05 daN za předpokladu, že toto zařízení je v provozním režimu. Prochází-li popruh průvlakem nebo kladkou, musí se síla navíjení měřit na volné délce mezi figurínou a průvlakem nebo kladkou.
 Jestliže souprava zahrnuje zařízení, které při ručním nebo automatickém provozu brání úplnému navinutí popruhu, nesmí být při posuzování těchto požadavků takové zařízení v činnosti.
 Jestliže souprava zahrnuje omezovač tahu, změří se navíjecí síla popruhu se zařízením v provozu a mimo provoz, pokud se tyto požadavky posuzují před provedením zkoušek životnosti podle bodu 6.2.5.3.5 a po nich.
 6.2.5.3.5 Způsobem popsaným v bodě 7.6.1 se popruh opakovaně vytáhne z navíječe a nechá svinout, dokud neproběhne 40 000 cyklů rozvinutí a navinutí. Navíječ se poté podrobí korozní zkoušce uvedené v bodě 7.2 a zkoušce na odolnost proti prachu stanovené v bodě 7.6.3. Poté je třeba uspokojivě provést dalších 5 000 cyklů (celkem 45 000 cyklů).
 Jestliže souprava zahrnuje omezovač tahu, provedou se výše uvedené zkoušky s omezovačem tahu jak v provozním, tak mimoprovozním režimu.
 Po výše uvedených zkouškách musí navíječ řádně fungovat a stále splňovat požadavky uvedené v bodech 6.2.5.3.1, 6.2.5.3.3 a 6.2.5.3.4.
 6.2.5.4 Po provedení zkoušky životnosti podle bodu 6.2.5.3.5 a bezprostředně po změření navíjecí síly podle bodu 6.2.5.3.4 musí navíječe splnit oba následující požadavky:
 6.2.5.4.1
 navíječe, kromě navíječů s automatickým blokováním, musí být při zkoušce podle bodu 7.6.4.2 schopny zamezit jakékoli vůli mezi trupem a pásem a
 6.2.5.4.2
 když se otevře spona k uvolnění jazyka, musí být samotný navíječ schopen zcela zatáhnout popruh.
 6.2.6 Předepínací zařízení
 6.2.6.1 Po korozní zkoušce podle bodu 7.2 musí předepínací zařízení


text:
(včetně snímače nárazu spojeného se zařízením originálními zástrčkami, které ale nejsou pod proudem) fungovat normálně.
 6.2.6.2 Ověří se, že neúmyslné uvedení zařízení do provozu nepředstavuje žádné nebezpečí poranění uživatele.
 6.2.6.3 V případě pyrotechnických předepínacích zařízení:
 6.2.6.3.1
 Po stabilizaci podle bodu 7.9.1 nesmí být předepínací zařízení aktivováno teplotou a zařízení musí fungovat normálně.
 6.2.6.3.2
 Je třeba přijmout opatření, aby nedošlo ke vznícení okolních hořlavých materiálů výronem horkých plynů.
 6.3 Popruhy
 6.3.1 Obecně
 6.3.1.1 Vlastnosti popruhů zajistí, aby se jejich tlak na tělo uživatele rozložil co nejrovnoměrněji po celé jejich šířce a aby se nekroutily ani při napnutí. Musí pohlcovat a rozptylovat energii. Popruhy musí mít okraje provedeny tak, aby se při používání netřepily.
 6.3.1.2 Šířka popruhu při zatížení 980 daN + 100 – 0 daN nesmí být menší než 46 mm. Tento rozměr se změří při zkoušce předepsané v bodě 7.4.3, přičemž zkušební stroj se zastaví při výše uvedeném zatížení (6).
 6.3.2 Pevnost po stabilizaci při pokojové teplotě
 V případě dvou vzorků popruhu stabilizovaných v souladu s bodem 7.4.1.1 nesmí být mez pevnosti popruhu podle bodu 7.4.2 menší než 1 470 daN. Rozdíl mezi hodnotami meze pevnosti obou vzorků nesmí přesáhnout 10 % hodnoty vyšší naměřené meze pevnosti.
 6.3.3 Pevnost po zvláštní stabilizaci
 V případě dvou vzorků popruhu stabilizovaných v souladu s jedním z ustanovení bodu 7.4.1. (kromě 7.4.1.1) nesmí být mez pevnosti popruhu menší než 75 % průměrné hodnoty meze stanovené při zkoušce podle bodu 6.3.2 ani menší než 1 470 daN. Technická zkušebna provádějící zkoušky nemusí jednu nebo více těchto zkoušek provést, jestliže složení použitého materiálu nebo dostupné informace činí tuto zkoušku nebo zkoušky nadbytečnými.
 6.4 Souprava pásu nebo zádržný systém
 6.4.1 Dynamická zkouška
 6.4.1.1 Souprava pásu nebo zádržný systém se podrobí dynamické zkoušce podle bodu 7.7.
 6.4.1.2 Dynamická zkouška se provede u dvou souprav pásů, které nebyly dříve zatíženy kromě případu souprav pásů tvořících součást zádržných systémů, kde se dynamická zkouška provede na zádržných systémech, určených pro jednu skupinu sedadel, které předtím nebyly zatíženy. Spony zkoušených souprav pásů musely splnit požadavky bodu 6.2.2.4. V případě bezpečnostních pásů s navíječi musely být navíječe podrobeny zkoušce odolnosti proti prachu stanovené v bodě 7.6.3; kromě toho v případě bezpečnostních pásů nebo zádržných systémů vybavených předepínacím zařízením obsahujícím pyrotechnické prostředky muselo být toto zařízení podrobeno stabilizaci podle bodu 7.9.1.
 6.4.1.2.1 Pásy musely být podrobeny korozní zkoušce popsané v bodě 7.2, po níž se spony vystaví 500 dalším cyklům rozepínání a zapínání za běžných podmínek použití.
 6.4.1.2.2 Bezpečnostní pásy s navíječi musely být podrobeny buď zkouškám podle bodu 6.2.5.2 nebo podle bodu 6.2.5.3. Nicméně, jestliže již byl navíječ podroben korozní zkoušce podle ustanovení bodu 6.4.1.2.1, není nutné tuto zkoušku opakovat.
 6.4.1.2.3 V případě pásu určeného k použití se zařízením na výškové seřízení pásu, jak je definováno v bodě 2.14.6, se zkouška provede se zařízením nastaveným v nejméně příznivé poloze (polohách) zvolené technickou zkušebnou odpovědnou za provedení zkoušek. Avšak:
 6.4.1.2.3.1
 Pokud je však zařízení pro výškové seřízení pásu tvořeno kotevním úchytem bezpečnostního pásu, jak bylo schváleno v souladu s ustanoveními předpisu č. 14, technická


text:
zkušebna odpovědná za provedení zkoušek může podle vlastního uvážení použít ustanovení bodu 7.7.1.
 6.4.1.2.3.2
 Je-li součástí pásu pružné zařízení k seřízení výšky v úrovni ramene, vyzkouší se jako zádržný systém a technická zkušebna odpovědná za provedení zkoušek použije ustanovení bodu 7.7.1, která platí pro zkoušení části konstrukce vozidla, ke které se zádržný systém obvykle připevňuje.
 6.4.1.2.4 U bezpečnostního pásu s předepínacím zařízením se minimální posunutí podle bodu 6.4.1.3.2 může snížit na polovinu. Pro účely této zkoušky musí být předepínací zařízení v činnosti.
 6.4.1.2.5 Bezpečnostní pás s omezovačem tahu se před dynamickou zkouškou podrobí zkoušce životnosti podle bodu 6.2.5.3.5, s tímto omezovačem v provozním režimu. Dynamická zkouška se pak provede s omezovačem tahu v provozním režimu.
 6.4.1.3 V průběhu zkoušky musí být splněny následující požadavky:
 6.4.1.3.1 Žádná část soupravy pásu nebo zádržného systému zajištující uživatele se nesmí porušit a žádné spony ani zajišťovací nebo přestavovací systém se nesmí uvolnit nebo odjistit a
 6.4.1.3.2 dopředné posunutí figuríny musí být u břišních pásů v úrovni pánve v rozmezí 80 mm až 200 mm. U ostatních typů pásů musí být dopředné posunutí v úrovni pánve v rozmezí 80 mm až 200 mm a v úrovni hrudníku od 100 mm do 300 mm. U postrojových pásů se výše uvedené minimální posunutí může zmenšit na polovinu. Tato posunutí se vztahují k měřicím bodům vyznačeným na obrázku 6 v příloze 7 tohoto předpisu.
 6.4.1.3.3 U bezpečnostních pásů určených k použití na vnějším předním místě k sezení chráněném airbagem, který je před ním, může posunutí referenčního bodu hrudníku přesáhnout posunutí specifikované v předchozím bodě 6.4.1.3.2, jestliže jeho rychlost při této hodnotě není větší než 24 km/h.
 6.4.1.3.4 U místa k sezení jiného než vnější přední místa k sezení, které je chráněno airbagem umístěným před ním, smí posunutí referenčního bodu hrudníku přesáhnout posunutí specifikované v bodě 6.4.1.3.2, jestliže jeho rychlost při této hodnotě není větší než 24 km/h při zkouškách prováděných s airbagem v prostředí vozidla upraveném tak, aby odpovídalo souřadnicím montážních a upevňovacích bodů airbagu.
 6.4.1.4 U zádržného systému:
 6.4.1.4.1 Posunutí referenčního bodu trupu může překročit hodnoty podle bodu 6.4.1.3.2, pokud se může buď výpočtem, nebo další zkouškou prokázat, že žádná část trupu nebo hlavy figuríny použité při dynamické zkoušce nepřijde do styku s kteroukoli tuhou částí přední části vozidla kromě těchto případů:
 6.4.1.4.1.1
 v případě řidiče je kontakt hrudníku s mechanismem řízení přípustný, jestliže mechanismus vyhovuje požadavkům předpisu č. 12 a pokud ke kontaktu nedojde za rychlosti vyšší než 24 km/hod. Pro toto posouzení se předpokládá, že sedadlo je v jedné z poloh stanovených v bodě 7.7.1.5;
 6.4.1.4.1.2
 v případě jakéhokoli jiného cestujícího je kontakt hlavy nebo hrudníku s kteroukoli tuhou částí vozidla před figurínou nepřípustný. Dále je nepřípustný kontakt hlavy figuríny s jejími koleny.
 Pro toto posouzení se předpokládá, že sedadlo zkoušené figuríny a případně sedadlo před figurínou jsou v polohách stanovených v bodě 7.7.1.6. S výjimkou rozvinutého polštáře soupravy airbagu definované v bodě 2.8 lze odstranit jiný než pevný materiál o pevnosti < 50 Shore A, aby bylo prokázáno, že zakryté nebo čalouněné části nepřijdou


text:
při zkoušce do styku s hlavou nebo hrudníkem figuríny.
 6.4.1.4.2 U vozidel vybavených takovými zařízeními musí přestavovací a zajišťovací systém, které umožňují cestujícím na všech sedadlech opustit vozidlo, být po provedení dynamické zkoušky nadále ručně ovladatelné.
 6.4.1.5 Odchylně se u zádržných systémů smí figurína posunout více, než je uvedeno v bodě 6.4.1.3.2 v případě, kdy se pro horní kotevní úchyt namontovaný na sedadle použije výjimka stanovená v bodě 7.4 předpisu č. 14.
 6.4.2 Pevnost po odírání
 6.4.2.1 U obou vzorků stabilizovaných podle ustanovení bodu 7.4.1.6 se mez pevnosti stanoví podle bodů 7.4.2 a 7.5. Musí se přinejmenším rovnat 75 procentům průměrné hodnoty meze pevnosti stanovené během zkoušek na neodřených popruzích, a nesmí být menší než minimální zatížení stanovené pro zkoušenou položku. Rozdíl mezi hodnotami meze pevnosti těchto dvou vzorků nesmí převýšit 20 procent nejvyšší naměřené meze pevnosti. U postupů typu 1 a 2 se zkouška meze pevnosti provede pouze u vzorků popruhu (bod 7.4.2). U postupu typu 3 se zkouška meze pevnosti provede u popruhu v kombinaci s příslušnou kovovou součástí (bod 7.5).
 6.4.2.2 V následující tabulce jsou uvedeny díly soupravy pásu, které se mají podrobit zkoušce odolnosti proti oděru a vhodné typy postupů jsou označeny symbolem „x“. U každého postupu se použije nový vzorek.
 Postup 1
 Postup 2
 Postup 3
 Připevňovací kování
 —
 —
 x
 Průvlak nebo kladka
 —
 x
 —
 Smyčka spony
 —
 x
 x
 Seřizovací zařízení
 x
 —
 x
 Části přišité k popruhu
 —
 —
 x
 Pružné zařízení pro ramenní výškové seřízení pásu
 x
 —
 —
 7. ZKOUŠKY
 7.1 Použití vzorků předložených ke schválení typu pásu nebo zádržného systému (viz příloha 13 tohoto předpisu)
 7.1.1 Ke kontrole spony, zkoušce spony při nízké teplotě, případně, je-li to nutné, zkoušce při nízké teplotě podle bodu 7.5.4, jakož i zkoušce životnosti spony, korozní zkoušce spony, zkouškám činnosti navíječe, dynamické zkoušce a následné zkoušce rozepínání spony se požadují dva pásy nebo dva zádržné systémy. Jeden z těchto dvou vzorků se použije ke kontrole pásu nebo zádržného systému.
 7.1.2 Ke kontrole spony a zkoušce pevnosti spony, upevňovacího zařízení, seřizovacích zařízení pásu a (v případě potřeby) navíječů je vyžadován jeden pás nebo jeden zádržný systém.
 7.1.3 Ke kontrole spony, zkoušce mikroprokluzu a zkoušce odolnosti proti oděru se požadují dva pásy nebo dva zádržné systémy. Zkouška činnosti seřizovacího zařízení pásu se provede s jedním z těchto dvou vzorků.
 7.1.4 Ke zkoušce meze pevnosti popruhu se použije vzorek popruhu. Část tohoto vzorku se uchovává po dobu platnosti schválení.
 7.2 Korozní zkouška
 7.2.1 Do zkušební komory se umístí kompletní souprava bezpečnostního pásu podle přílohy 12 tohoto předpisu. U soupravy s navíječem se odvine celá délka popruhu až na délku 300 ± 3 mm. S výjimkou krátkých přerušení, kdy například může být nezbytné zkontrolovat a doplnit solný roztok, musí zkouška vystavení vlivu prostředí probíhat nepřetržitě po dobu 50 hodin.
 7.2.2 Po ukončení zkoušky vystavení vlivu prostředí se souprava opatrně omyje nebo ponoří do čisté tekoucí vody s teplotou do 38 °C, aby se odstranil případný solný povlak, a poté se souprava ponechá schnout při pokojové teplotě po


text:
dobu 24 hodin před kontrolou v souladu s bodem 6.2.1.2.
 7.3 Zkouška mikroprokluzu (viz obrázek 3 v příloze 11 tohoto předpisu)
 7.3.1 Vzorky předané ke zkoušce mikroprokluzu se musí udržovat minimálně po dobu 24 hodin v prostředí s teplotou 20 ± 5 °C a relativní vlhkostí 65 ± 5 %. Zkouška se provede při teplotě v rozmezí 15 až 30 °C.
 7.3.2 Zajistí se, aby volná část seřizovacího zařízení směřovala buď nahoru, nebo dolů na zkušební lavici stejně jako ve vozidle.
 7.3.3 Na spodní konec části popruhu se připevní zátěž 5 daN. Druhý konec se vystaví vratnému pohybu o celkové amplitudě 300 ± 20 mm (viz obrázek).
 7.3.4 Je-li zde volný konec, který slouží jako rezervní popruh, nesmí se žádným způsobem připevnit nebo připnout k zatížené části.
 7.3.5 Je třeba zajistit, aby popruh na zkušební lavici v uvolněné poloze splýval ze seřizovacího zařízení v podobě vyduté křivky stejně jako ve vozidle. Síla 5 daN, která působí na zkušební lavici, musí být vedena svisle tak, aby se zabránilo kývání zátěže a kroucení pásu. Připevňovací kování se k zátěži působící silou 5 daN přichytí stejně jako ve vozidle.
 7.3.6 Před samotným zahájením zkoušky se provede série 20 cyklů, aby se ustálil systém samočinného upínání.
 7.3.7 Provede se 1 000 cyklů s frekvencí 0,5 cyklu za sekundu s celkovou amplitudou 300 ± 20 mm. Síla 5 daN musí působit pouze během doby odpovídající posunu o 100 ± 20 mm na každou polovinu periody.
 7.4 Stabilizace popruhů a zkouška meze pevnosti (statická)
 7.4.1 Stabilizace popruhů pro zkoušku meze pevnosti
 Vzorky odstřižené z popruhu podle bodu 3.2.2.3 se stabilizují takto:
 7.4.1.1 Teplotní stabilizace a zvlhčení
 Popruh se stabilizuje podle normy ISO 139 (2005), s použitím normální atmosféry nebo normální alternativní atmosféry. Jestliže se zkouška neprovede bezprostředně po stabilizaci, vzorek se do zahájení zkoušky uloží v hermeticky uzavřené nádobě. Mez pevnosti se musí stanovit do pěti minut po vyjmutí popruhu ze stabilizační atmosféry nebo z nádoby.
 7.4.1.2 Vystavení účinkům světla
 7.4.1.2.1 Použijí se ustanovení obsažená v doporučení ISO 105-B02 (1994/Amd2:2000). Popruh se vystaví působení světla po dobu potřebnou k vyblednutí standardní modře číslo 7 na odstín rovnající se stupni 4 na šedé stupnici.
 7.4.1.2.2 Po expozici se popruh stabilizuje, jak je popsáno v bodě 7.4.1.1. Jestliže se zkouška neprovede bezprostředně po stabilizaci, vzorek se do zahájení zkoušky uloží v hermeticky uzavřené nádobě. Mez pevnosti se musí stanovit do pěti minut po vyjmutí popruhu ze stabilizačního zařízení.
 7.4.1.3 Stabilizace při nízké teplotě
 7.4.1.3.1 Popruh se stabilizuje, jak je popsáno v bodě 7.4.1.1.
 7.4.1.3.2 Poté se popruh ponechá po dobu jedné a půl hodiny na rovné ploše v mrazicí komoře s teplotou vzduchu – 30 ± 5 °C. Popruh se přehne a přehyb se zatíží závažím o hmotnosti 2 kg předtím ochlazeným na teplotu – 30 ± 5 °C. Poté, co byl popruh v téže mrazicí komoře zatížen po dobu 30 minut, se závaží sejme a do pěti minut po vyjmutí popruhu z mrazicí komory se změří mez pevnosti.
 7.4.1.4 Stabilizace za tepla
 7.4.1.4.1 Popruh se ponechá po


text:
dobu tří hodin ve vyhřívací komoře v prostředí s teplotou 60 ± 5 °C a relativní vlhkostí 65 ± 5 %.
 7.4.1.4.2 Mez pevnosti se stanoví do pěti minut po vyjmutí popruhu z vyhřívací komory.
 7.4.1.5 Vystavení účinkům vody
 7.4.1.5.1 Popruh se ponechá po dobu tří hodin při teplotě 20 ± 5 °C zcela ponořen v destilované vodě, do níž se přidá stopové množství smáčedla. Lze použít každé smáčedlo vhodné pro zkoušené vlákno.
 7.4.1.5.2 Mez pevnosti se stanoví během deseti minut po vyjmutí popruhu z vody.
 7.4.1.6 Stabilizace odíráním
 7.4.1.6.1 Odírání se provede na každém zařízení, kde je popruh v kontaktu s některou tuhou částí pásu, s výjimkou všech seřizovacích zařízení, kde zkouška mikroprokluzu (bod 7.3) prokazuje, že prokluz popruhu je menší než polovina předepsané hodnoty, přičemž v takovém případě není nutné provádět postup 1 pro stabilizaci odíráním (bod 7.4.1.6.4.1). Stabilizační zařízení musí být nastaveno tak, aby byla přibližně zachována vzájemná poloha popruhu a stykové plochy.
 7.4.1.6.2 Vzorky se stabilizují, jak je popsáno v bodě 7.4.1.1. Teplota okolí během procesu odírání musí být mezi 15 a 30 °C.
 7.4.1.6.3 V tabulce jsou uvedeny obecné podmínky pro každý postup odírání.
 Zatížení daN
 Frekvence v Hz
 Počet cyklů
 Posun mm
 Postup 1
 2,5
 0,5
 5 000
 300 ± 20
 Postup 2
 0,5
 0,5
 45 000
 300 ± 20
 Postup 3 (*1)
 0 až 5
 0,5
 45 000
 —
 Posun uvedený v pátém sloupci představuje amplitudu vratného pohybu popruhu.
 7.4.1.6.4 Jednotlivé postupy stabilizace
 7.4.1.6.4.1 Postup 1: pro případy, kdy popruh prokluzuje seřizovacím zařízením.
 Na jednom konci popruhu se udržuje svislé stálé zatížení 2,5 daN – na druhý konec popruhu se připevní zařízení, které uděluje popruhu horizontální vratný pohyb.
 Seřizovací zařízení se umístí na vodorovný popruh, takže na něj dále působí tah (viz obrázek 1 v příloze 11 tohoto předpisu).
 7.4.1.6.4.2 Postup 2: pro případy, kdy popruh při průchodu tuhou částí mění směr.
 Během této zkoušky musí úhly, které mezi sebou svírají oba konce popruhu, odpovídat obrázku 2 v příloze 11 tohoto předpisu.
 Během zkoušky se udržuje stálé zatížení 0,5 daN.
 V případech, kde popruh při průchodu tuhou částí mění směr více než jednou, lze zatížení 0,5 daN zvýšit natolik, aby se dosáhlo předepsaného posunu popruhu 300 mm při průchodu touto tuhou částí.
 7.4.1.6.4.3 Postup 3: pro případy, kdy je popruh připevněn k některé tuhé části přišitím nebo podobným způsobem.
 Celkový vratný pohyb musí být 300 ± 20 mm, ale zatížení 5 daN se použije pouze během posunu o 100 ± 20 mm na každou polovinu periody (viz obrázek 3 v příloze 11 tohoto předpisu).
 7.4.2 Zkouška meze pevnosti popruhu (statická zkouška)
 7.4.2.1 Zkouška se pokaždé provede se dvěma novými vzorky popruhu dostatečné délky stabilizovanými v souladu s ustanoveními bodu 7.4.1.
 7.4.2.2 Každý popruh se upne do čelistí stroje na zkoušení pevnosti v tahu. Čelisti jsou navrženy tak, aby se popruh v nich nebo v jejich blízkosti nepřetrhl. Rychlost posunu musí být přibližně 100 mm/min. Volná délka vzorku mezi čelistmi stroje při zahájení zkoušky musí být 200 ± 40 mm.
 7.4.2.3 Tah se zvětšuje


text:
tak dlouho, až se popruh přetrhne, a zaznamená se zatížení na mezi pevnosti.
 7.4.2.4 Jestliže popruh vyklouzne nebo se přetrhne na některé z čelistí nebo ve vzdálenosti menší než 10 mm od některé z nich, zkouška je neplatná a provede se nová zkouška s jiným vzorkem.
 7.4.3 Šířka při zatížení
 7.4.3.1 Zkouška se pokaždé provede se dvěma novými vzorky popruhu dostatečné délky stabilizovanými v souladu s ustanoveními bodu 7.4.1.
 7.4.3.2 Každý popruh se upne do čelistí stroje na zkoušení pevnosti v tahu. Čelisti jsou navrženy tak, aby se popruh v nich nebo v jejich blízkosti nepřetrhl. Rychlost posunu musí být přibližně 100 mm/min. Volná délka vzorku mezi čelistmi stroje při zahájení zkoušky musí být 200 ± 40 mm.
 7.4.3.3 Když zatížení dosáhne hodnoty 980 daN + 100 – 0 daN, stroj se zastaví a do 5 sekund se provede měření. Tato zkouška se vykoná odděleně od zkoušky pevnosti v tahu.
 7.5 Zkouška součástí soupravy pásu zahrnující tuhé části
 7.5.1 Spona a seřizovací zařízení se připojí k zařízení na zkoušení pevnosti v tahu částmi soupravy pásu, k nimž jsou normálně připojeny, a zatížení se poté postupně zvýší na 980 daN.
 V případě postrojových pásů se spona připojí ke zkušebnímu zařízení popruhy, které se připevní ke sponě a jazyku nebo ke dvěma jazykům umístěným přibližně symetricky ke geometrickému středu spony. Jestliže je spona nebo seřizovací zařízení součástí připevňovacího kování nebo společné části tříbodového pásu, zkouší se spona nebo seřizovací zařízení s tímto připevňovacím kováním v souladu s bodem 7.5.2 s výjimkou navíječů s kladkou nebo průvlakem popruhu na horním kotevním úchytu pásu, kdy zatížení bude činit 980 daN a délka zbývajícího popruhu navinutého na cívce bude mít délku vyplývající z blokování co nejblíže vzdálenosti 450 mm od konce popruhu.
 7.5.2 Připojovací kování a všechna zařízení pro výškové seřízení pásu se zkouší způsobem uvedeným v bodě 7.5.1, ale zatížení musí být 1 470 daN a s ohledem na druhou větu bodu 7.7.1 musí toto zatížení působit za nejméně příznivých podmínek, které se mohou projevit ve vozidle s řádně namontovaným pásem. U navíječe se zkouška provádí se zcela odvinutými popruhy.
 7.5.3 Do mrazicí komory s teplotou – 10° ± 1 °C se uloží dva vzorky kompletní soupravy pásu na dobu dvou hodin. Odpovídající části spony se do sebe ručně zaklesnou ihned po jejich vyjmutí z mrazicí komory.
 7.5.4 Do mrazicí komory s teplotou – 10 °C ± 1 °C se uloží dva vzorky kompletní soupravy pásu na dobu dvou hodin. Zkoušené tuhé díly a součásti z plastů se pak postupně kladou na tuhou rovnou ocelovou plochu (která byla společně se vzorky umístěna v mrazicí komoře) uloženou na vodorovném povrchu tuhého kompaktního bloku o hmotnosti nejméně 100 kg a do 30 sekund po vyjmutí z mrazicí komory se na zkušební vzorek nechá volným pádem z výšky 300 mm spadnout ocelové závaží o hmotnosti 18 kg. Nárazová plocha závaží o hmotnosti 18 kg musí mít vypouklý povrch s minimální tvrdostí 45 HRC, s příčným poloměrem 10 mm a podélným poloměrem 150 mm podél osy závaží. Jeden


text:
vzorek se zkouší tak, aby osa zakřivené tyče byla s popruhem rovnoběžná, a u druhého vzorku s ním svírala úhel 90°.
 7.5.5 Spony, které mají části společné dvěma bezpečnostním pásům, se zatíží tak, aby simulovaly podmínky jejich použití ve vozidle se sedadly ve střední poloze jejich nastavení. Každý popruh se současně zatíží na 1 470 daN. Směr zatížení se stanoví podle bodu 7.7.1. Vhodné zkušební zařízení je vyobrazeno v příloze 10 tohoto předpisu.
 7.5.6 Při zkoušení ručního seřizovacího zařízení se musí popruh postupně protahovat seřizovacím zařízením s ohledem na běžné podmínky použití rychlostí přibližně 100 mm/s a po odvinutí prvních 25 mm popruhu se změří maximální síla s přesností na 0,1 daN. Zkouška se provede v obou směrech průchodu zařízením, přičemž před změřením se popruh podrobí 10 cyklům.
 7.6 Doplňkové zkoušky bezpečnostních pásů s navíječi
 7.6.1 Životnost mechanismu navíječe
 7.6.1.1 Popruh se vytahuje a nechává navíjet po požadovaný počet cyklů rychlostí nejvýše 30 cyklů za minutu. U navíječů s nouzovým blokováním se za popruh při každém pátém cyklu silněji trhne, aby se navíječ zablokoval.
 Stejný počet trhnutí se provede v každé z pěti různých odvinutých délek, a sice při 90, 80, 75, 70 a 65 % celkové délky popruhu zbývající v navíječi. Nicméně, jedná-li se o více než 900 mm, vztahují se uvedené procentuální hodnoty na konečných 900 mm popruhu, které lze odvinout z navíječe.
 7.6.1.2 Zařízení vhodné pro zkoušky uvedené v bodě 7.6.1.1 je vyobrazeno v příloze 3 tohoto předpisu.
 7.6.2 Blokování navíječů s nouzovým blokováním
 7.6.2.1 Blokování navíječe se zkouší po odvinutí celé délky popruhu kromě posledních 300 ± 3 mm.
 7.6.2.1.1 Je-li navíječ uváděn v činnost pohybem popruhu, musí se popruh vytahovat směrem, ve kterém se normálně vytahuje, je-li navíječ namontován ve vozidle.
 7.6.2.1.2 Jestliže se navíječe mají přezkoušet na citlivost ke zpomalování vozidla, odzkouší se při rozvinutí podél dvou vzájemně kolmých os, které jsou vodorovné, jestliže se navíječ montuje ve vozidle podle specifikace výrobce bezpečnostního pásu. Pokud tato poloha není uvedena, zkušební orgán prokonzultuje tuto skutečnost s výrobcem bezpečnostního pásu. Jedna z těchto os musí probíhat ve směru zvoleném technickou zkušebnou provádějící zkoušku pro schválení typu tak, aby podmínky pro aktivaci blokovacího mechanismu byly co nejméně příznivé.
 7.6.2.2 V příloze 4 tohoto předpisu se popisuje zařízení vhodné ke zkouškám stanoveným v bodě 7.6.2.1. Konstrukce každého takového zkušebního zařízení zajistí požadované zrychlení před vytažením popruhu z navíječe o více než 5 mm a průměrný nárůst zrychlení nejméně 55 g/s (7) a nejvýše 150 g/s při zkoušce citlivosti na pohyb popruhu, a nejméně 25 g/s a nejvýše 150 g/s při zkoušce citlivosti na zpomalení vozidla.
 7.6.2.3 K ověření shody s požadavky bodů 6.2.5.3.1.3 a 6.2.5.3.1.4 se navíječ připevní na vodorovný stůl, který se nakloní rychlostí nepřevyšující 2° za sekundu, dokud se nezablokuje. Zkouška se zopakuje s nakláněním různými směry, aby se zajistilo splnění všech požadavků.
 7.6.3 Odolnost proti prachu
 7.6.3.1 Navíječ se umístí ve zkušební komoře popsané v příloze 5 tohoto předpisu. Musí být nainstalován se stejnou orientací jako ve vozidle. Ve zkušební komoře musí být prach dle


text:
specifikace uvedené v bodě 7.6.3.2. Z navíječe se odvine popruh na délku 500 mm a ponechá se takto odvinutý s tím, že se do jedné až dvou minut po každém rozvíření prachu podrobí 10 úplným cyklům zatažení a odvinutí. Prach se rozvíří po dobu pěti sekund každých 20 minut v časovém úseku 5 hodin suchým stlačeným vzduchem bez obsahu oleje při tlaku 5,5 · 105 ± 0,5 · 105 Pa procházejícím otvorem o průměru 1,5 ± 0,1 mm.
 7.6.3.2 Prach použitý při zkoušce popsané v bodě 7.6.3.1 se skládá z přibližně 1 kg suchého křemene. Rozložení zrnitosti je následující:
 a)
 průchod otvorem 150 μm, průměr drátu 104 μm: 99–100 procent;
 b)
 průchod otvorem 105 μm, průměr drátu 64 μm: 76–86 procent
 c)
 průchod otvorem 75 μm, průměr drátu 52 μm: 60–70procent.
 7.6.4 Navíjecí síly
 7.6.4.1 Navíjecí síly se změří u soupravy bezpečnostního pásu nasazené na figurínu jako u dynamické zkoušky popsané v bodě 7.7. Napnutí popruhu se změří co nejblíže místu kontaktu s figurínou (ale těsně mimo ni) při navíjení popruhu přibližnou rychlostí 0,6 m/min. U bezpečnostního pásu s omezovačem tahu se změří navíjecí síla a napnutí popruhu s omezovačem tahu v provozním i mimoprovozním režimu.
 7.6.4.2 Před dynamickou zkouškou popsanou v bodě 7.7 se sedící figurína oblečená v bavlněné košili nakloní dopředu do vytažení 350 mm popruhu z navíječe a poté se vrátí do výchozí polohy.
 7.7 Dynamická zkouška soupravy pásu nebo zádržného systému
 7.7.1 Souprava pásu se namontuje na vozík vybavený sedadlem a obecnými kotevními úchyty znázorněnými na obrázku 1 v příloze 6 tohoto předpisu. Nicméně jestliže souprava pásu je určena pro určité vozidlo nebo určité typy vozidel, technická zkušebna provádějící zkoušky stanoví vzdálenosti mezi figurínou a kotevními úchyty buď v souladu s montážními pokyny dodanými společně s pásem, nebo ve shodě s údaji dodanými výrobcem vozidla. Je-li pás vybaven zařízením pro výškové seřízení, jak je definováno v bodě 2.14.6, musí se poloha zařízení a prostředky pro jeho připevnění shodovat s uspořádáním daným konstrukcí vozidla.
 V případě, kdy byla provedena dynamická zkouška pro typ vozidla, není nutno ji opakovat u ostatních typů vozidel, u kterých je každý kotevní úchyt vzdálen méně než 50 mm od odpovídajícího kotevního úchytu zkoušeného pásu. Alternativně mohou výrobci stanovit hypotetické kotevní polohy ke zkoušení, aby se vymezilo maximální množství skutečných kotevních úchytů.
 7.7.1.1 U bezpečnostního pásu nebo zádržného systému tvořícího součást soupravy, pro niž se požaduje schválení typu jako pro zádržný systém, se bezpečnostní pás namontuje buď podle definice v bodě 7.7.1, nebo na část nosné konstrukce vozidla, na niž se zádržný systém běžně připevňuje a tato část musí být pevně uchycena ke zkušebnímu vozíku způsobem stanoveným v bodech 7.7.1.2 až 7.7.1.6.
 V případě, že bezpečnostní pás nebo zádržný systém s předepínacím zařízením jsou spojeny se součástmi, které nejsou součástí vlastní soupravy pásu, musí se souprava pásu montovat na zkušební vozík společně s dalšími nutnými díly vozidla způsobem předepsaným v bodech 7.7.1.2 až 7.7.1.6.
 Alternativně v případě, kdy taková zařízení nelze testovat na zkušebním vozíku, může výrobce prokázat běžnou zkouškou čelním nárazem při


text:
50 km/h ve shodě s postupem dle ISO 3560 (1975), že zařízení vyhovuje požadavkům předpisu.
 7.7.1.2 Metoda použitá k zajištění vozidla během zkoušky nesmí mít za následek zesílení kotevních úchytů sedadel nebo bezpečnostních pásů, popřípadě zmenšení běžné deformace nosné konstrukce. Nesmí být přítomna žádná přední část vozidla, která by omezením dopředného pohybu figuríny, kromě chodidel, snižovala zatížení působící na zádržný systém během zkoušky. Odstraněné části nosné konstrukce lze nahradit díly rovnocenné pevnosti za předpokladu, že nebrání pohybu figuríny vpřed.
 7.7.1.3 Zajišťovací zařízení se považuje za dostačující, pokud neovlivní prostor zahrnující celou šířku nosné konstrukce a jestliže vozidlo nebo jeho konstrukce je zablokovaná nebo znehybněna vpředu ve vzdálenosti nejméně 500 mm od kotevních úchytů zádržného systému. V zadní části se konstrukce zajistí v dostatečné vzdálenosti za kotevními úchyty tak, aby byly splněny požadavky bodu 7.7.1.2.
 7.7.1.4 Sedadla vozidla se namontují a umístí v poloze pro jízdu zvolené technickou zkušebnou provádějící zkoušky pro schválení, aby se vytvořily co nejméně příznivé podmínky, pokud jde o pevnost slučitelnou s umístěním figuríny ve vozidle. Polohy sedadel se uvedou v protokolu. Pokud má mít sedadlo seřiditelné opěradlo, musí se zajistit v poloze předepsané výrobcem nebo, pokud pokyny neexistují, takovým způsobem, aby opěradlo svíralo skutečný úhel co nejblíže 25° u vozidel kategorie M1 a N1 a co nejblíže 15° u vozidel všech ostatních kategorií.
 7.7.1.5 Pro posouzení požadavků v bodech 6.4.1.4.1 a 6.4.1.4.1.1 se sedadlo umístí do nejpřednější polohy při jízdě odpovídající rozměrům figuríny.
 7.7.1.6 Pro posouzení požadavků v bodech 6.4.1.4.1 a 6.4.1.4.1.2 se sedadlo seřídí takto:
 7.7.1.6.1
 u předních sedadel cestujících: cestující vpředu je v nejpřednější cestovní poloze odpovídající rozměrům figuríny. Polohy sedadel se uvedou v protokolu;
 7.7.1.6.2
 u zadních sedadel: u kterékoli zkušební polohy cestujících na zadních sedadlech se za polohu zkoušeného místa k sezení považuje umístění do bodu R sedadel. Je-li opěradlo sedadla seřiditelné, upraví se úhel opěradla sedadla pomocí zařízení 3-D H tak, aby jeho úhel trupu byl co nejblíže hodnotě 10°.
 Místo k sezení před zkoušeným místem k sezení se seřídí do střední polohy rozsahu seřízení a výšky nebo do nejbližší aretované polohy. Je-li opěradlo tohoto sedadla seřiditelné, upraví se úhel opěradla sedadla pomocí zařízení 3-D H tak, aby jeho úhel trupu byl co nejblíže hodnotě 10°.
 To může být prokázáno obrysem v systému CAD nebo výkresem situace ve vozidle.
 7.7.1.7 Alternativně k bodům 7.7.1.5 a 7.7.1.6, v případě, kdy taková zařízení nelze testovat na zkušebním vozíku, může výrobce prokázat běžnou zkouškou čelním nárazem při 50 km/h ve shodě s postupem dle normy ISO 3560:2013, že zařízení vyhovuje požadavkům tohoto předpisu.
 7.7.1.8 Všechna sedadla kterékoli skupiny sedadel se zkoušejí současně.
 7.7.1.9 Dynamické zkoušky systému postrojového pásu se provedou bez rozkrokového popruhu (soupravy), pokud je jeho součástí.
 7.7.2 Souprava pásu se připevní na figurínu podle přílohy 7 tohoto předpisu takto: mezi záda figuríny a opěradlo sedadla se umístí deska o tloušťce 25 mm. Figurína se pevně připoutá pásem. Poté se deska vyjme tak, aby byla celá délka zad figuríny v kontaktu s opěradlem sedadla. Provede se kontrola, která zajistí, že obě části spony


text:
jsou zapnuty tak, aby se nesnížila spolehlivost uzávěru.
 7.7.3 Volné konce popruhů se protáhnou dostatečně daleko za seřizovací zařízení, aby se umožnil jejich prokluz.
 7.7.4 Zařízení pro zpomalení nebo zrychlení
 Žadatel zvolí použití jednoho ze dvou následujících zařízení:
 7.7.4.1 Zařízení pro zkoušku zpomalením
 Vozík se pohání tak, aby jeho volná rychlost v okamžiku nárazu byla 50 km/h ± 1 km/h a figurína přitom zůstala stabilní. Brzdná dráha vozíku musí být 40 cm ± 5 cm. Po dobu zpomalování musí vozík zůstat ve vodorovné poloze. Zpomalení vozíku se dosahuje zařízením popsaným v příloze 6 tohoto předpisu nebo jakýmkoli jiným zařízením s rovnocennými výsledky. Toto zařízení musí mít následující vlastnosti:
 Křivka zpomalení vozíku musí zůstat ve šrafované oblasti grafu v příloze 8, přičemž vozík je vyvážen závažím tak, aby se dosáhlo celkové hmotnosti 455 kg ± 20 kg pro zkoušky bezpečnostních pásů a 910 kg ± 40 kg pro zkoušky zádržných systémů, u nichž je jmenovitá hmotnost vozíku a nosné konstrukce vozidla 800 kg. V případě potřeby je možné jmenovitou hmotnost vozíku a připojené konstrukce vozidla zvyšovat po 200 kg a v takovém případě se při každém zvýšení přidá další závaží o hmotnosti 28 kg. V žádném případě se ale celková hmotnost vozíku s nosnou konstrukcí vozidla a závažím nesmí lišit o více než ± 40 kg od jmenovité hodnoty pro kalibrační zkoušky. Při kalibraci brzdného zařízení se při rychlosti vozíku 50 km/h ± 1 km/h musí brzdná dráha rovnat 40 cm ± 2 cm.
 7.7.4.2 Zařízení pro zkoušku zrychlením
 Vozík se pohání tak, aby celková změna jeho rychlosti ΔV byla 51 km/h km/h. Po dobu zrychlování musí vozík zůstat ve vodorovné poloze. Zrychlení vozíku se dosáhne použitím zařízení, které má následující vlastnosti:
 Křivka zrychlení vozíku vyváženého závažím musí zůstat ve šrafované oblasti grafu v příloze 8 a musí být nad segmentem daným souřadnicemi 10 g, 5 ms a 20 g, 10 ms. Začátek nárazu T0 je definován podle normy ISO 17 373 (2005) pro hladinu zrychlení 0,5 g. V žádném případě se ale celková hmotnost vozíku s nosnou konstrukcí vozidla a závažím nesmí lišit o více než ± 40kg od jmenovité hodnoty pro kalibrační zkoušky. Během kalibrace zařízení pro zkoušku zrychlením musí celková změna rychlosti vozíku ΔV být 51 km/h km/h.
 Bez ohledu na splnění výše uvedených požadavků použije technická zkušebna hmotnost vozíku (vybaveného sedadly), specifikovaného v bodě 1 přílohy 6, větší než 380 kg.
 7.7.5 Změří se rychlost vozíku bezprostředně před nárazem (jen u vozíku ke zkoušce zpomalením, u kterých se brzdná dráha zjišťuje výpočtem), zrychlení nebo zpomalení vozíku, dopředné posunutí figuríny a rychlost hrudníku při dosažení posunu hrudníku 300 mm.
 Změna rychlosti se vypočte integrací zaznamenaného zrychlení nebo zpomalení vozíku.
 Dráhu na dosažení první změny rychlosti vozíku o 50 km/h km/h lze vypočíst dvojí integrací zaznamenaného zpomalení vozíku.
 7.7.6 Po nárazu se souprava pásu nebo zádržného systému a jeho tuhých částí vizuálně zkontroluje bez rozepnutí spony, aby se zjistilo, zda nedošlo k poruše nebo přetržení. Po zkoušce se u zádržných systémů rovněž zjistí, zda části nosné konstrukce vozidla, které


text:
jsou připojeny k vozíku, neutrpěly žádnou viditelnou trvalou deformaci. Pokud se taková deformace projeví, je třeba tuto skutečnost vzít v úvahu při každém výpočtu provedeném podle bodu 6.4.1.4.1.
 7.7.7 Jestliže však byly zkoušky provedeny při vyšší rychlosti a/nebo křivka zrychlení překročila horní úroveň šrafované oblasti a bezpečnostní pás splňuje požadavky, zkouška se pokládá za vyhovující.
 7.8 Zkouška otevírání spony
 7.8.1 K této zkoušce se použijí soupravy pásu nebo zádržná zařízení, které již byly podrobeny dynamické zkoušce v souladu s bodem 7.7.
 7.8.2 Souprava pásu se sejme ze zkušebního vozíku bez rozepnutí spony. Spona se zatíží přímým tahem za popruhy, které jsou k ní připevněny, tak, aby na všechny popruhy působila síla daN. („n“ je počet popruhů, které jsou připojeny k zapnuté sponě). V případě, kdy je spona připojena k tuhé konstrukční části, použije se zatížení ve stejném úhlu, jaký tvoří spona a tuhý konec během dynamické zkoušky. Zatížení se aplikuje rychlostí 400 ± 20 mm/min na geometrický střed uvolňovacího tlačítka spony podél pevné osy rovnoběžně s počátečním směrem pohybu tlačítka. Během působení síly potřebné k rozepnutí spony musí být spona uchycena k pevné podpěře. Výše uvedené zatížení nepřevýší mez stanovenou v bodě 6.2.2.5. Místo dotyku zkušebního zařízení musí mít kulový tvar s poloměrem 2,5 mm ± 0,1 mm. Musí mít leštěný kovový povrch.
 7.8.3 Změří se síla potřebná k rozepnutí spony a zaznamená se každá zjištěná závada spony.
 7.8.4 Po zkoušce rozepínání spony se prohlédnou součásti soupravy pásu nebo zádržného zařízení, které se podrobily zkouškám stanoveným v bodě 7.7, a ve zkušebním protokolu se zaznamená rozsah poškození, které souprava pásu nebo zádržný systém utrpěly během dynamické zkoušky.
 7.9 Doplňkové zkoušky bezpečnostních pásů s předepínacím zařízením
 7.9.1 Stabilizace
 Předepínací zařízení lze oddělit od zkoušeného bezpečnostního pásu a ponechat po dobu 24 hodin při teplotě 60 ± 5 °C. Poté se teplota na dobu dvou hodin zvýší na 100 ± 5 °C. Následně se zařízení ponechá na 24 hodin při teplotě – 30 ± 5 °C. Po skončení stabilizace se zařízení zahřeje na teplotu okolí. Pokud bylo zařízení odděleno, připevní se opět k bezpečnostnímu pásu.
 7.10 Zkušební protokol
 7.10.1 Ve zkušebním protokolu se zaznamenají výsledky všech zkoušek předepsaných v bodě 7 a zejména:
 a)
 druh zařízení použitého při zkoušce (zařízení ke zkoušce zrychlením nebo zpomalením);
 b)
 celková změna rychlosti;
 c)
 rychlost vozíku bezprostředně před nárazem jen u vozíku ke zkoušce zpomalením;
 d)
 křivka zrychlení nebo zpomalení během celé změny rychlosti vozíku;
 e)
 maximální dopředný posun figuríny;
 f)
 poloha spony při zkoušce, jestliže je měnitelná;
 g)
 síla potřebná pro otevření spony;
 h)
 jakákoliv porucha nebo přetržení.
 i)
 U kteréhokoli zádržného systému jiného než zádržného systému řidiče by měla technická zkušebna v tomto protokolu vyhodnotit obrys kontaktu vůči pohybu figuríny v saních.
 Jestliže v důsledku uplatnění bodu 7.7.1 nebylo dodrženo umístění kotevních úchytů stanovené v příloze 6 tohoto předpisu, uvede se ve zkušebním protokolu, jak byla namontována souprava bezpečnostního pásu nebo zádržný systém a zaznamenají se důležité úhly a rozměry.
 8. POŽADAVKY NA MONTÁŽ DO VOZIDLA
 8.1 Vybavení bezpečnostními pásy a zádržnými systémy
 8.1.1


text:
S výjimkou sedadel určených k použití, když vozidlo stojí, musí být sedadla vozidel kategorií M1, M2 (třídy III nebo B (8)), M3 (třídy III nebo B) a N vybavena bezpečnostními pásy nebo zádržnými systémy, které splňují požadavky tohoto předpisu.
 Smluvní strany, které používají tento předpis, mohou vyžadovat montáž bezpečnostních pásů do vozidel M2 a M3 třídy II.
 Jsou-li bezpečnostní pásy a/nebo zádržné systémy namontovány ve vozidlech tříd I, II nebo A, patřících do kategorií M2 nebo M3, musí splňovat požadavky tohoto předpisu.
 Smluvní strany mohou vnitrostátními právními předpisy povolit montáž bezpečnostních pásů nebo zádržných systémů jiných, než které jsou předmětem tohoto předpisu, za podmínky, že jsou určeny pro zdravotně postižené osoby.
 Zádržné systémy, které splňují požadavky přílohy 8 předpisu č. 107 ve znění série změn 02, jsou vyňaty z oblasti působnosti tohoto předpisu.
 Vozidla třídy I nebo A patřící do kategorie M2 nebo M3 mohou být vybavena bezpečnostními pásy a/nebo zádržnými systémy, které splňují požadavky tohoto předpisu.
 Zádržnými systémy obsahujícími pružné zařízení k seřízení výšky v úrovni ramene (bod 2.14.7) mohou být vybavena pouze vozidla kategorie M2 nebo M3.
 8.1.2 Pro všechna místa k sezení, která vyžadují montáž bezpečnostních pásů nebo zádržných systémů, musí být použity takové typy bezpečnostních pásů nebo zádržných systémů, které jsou specifikovány v příloze 16 (s nimiž nelze použít ani navíječe bez blokování (bod 2.14.1), ani navíječe s ručním odblokováním (bod 2.14.2)). Pro všechna místa k sezení, pro která jsou v příloze 16 specifikovány břišní bezpečnostní pásy typu B, je povoleno použít pásy typu Br3, kromě případu, kdy se při běžném zapnutí stáhnou na délku, která značně snižuje pohodlí.
 8.1.2.1 Pro vnější místa k sezení, která nejsou předními místy, uvedená v příloze 16 a označená symbolem Ø je však ve vozidlech kategorie N1 povolena montáž břišního pásu typu Br4m nebo Br4Nm, jestliže mezi sedadlem a nejbližší boční stěnou vozidla existuje průchod určený k umožnění přístupu cestujících do dalších částí vozidla. Prostor mezi sedadlem a boční stěnou se pokládá za průchod, pokud vzdálenost mezi touto boční stěnou a svislou podélnou rovinou procházející osou příslušného sedadla při uzavření všech dveří je větší než 500 mm – měřeno v poloze R-bodu a kolmo ke střední podélné rovině vozidla.
 8.1.3 V případě, že nejsou bezpečnostní pásy předepsány, může si výrobce zvolit jakýkoli typ bezpečnostního pásu nebo zádržného systému vyhovující tomuto předpisu. Pro ta místa k sezení, pro která jsou v příloze 16 předepsány břišní pásy, se jako alternativa mohou použít pásy typu A povolené v příloze 16.
 8.1.4 U tříbodových pásů s navíječi musí alespoň jeden navíječ působit na ramenní popruh.
 8.1.5 Kromě vozidel kategorie M1 lze místo navíječe typu 4 (bod 2.14.4) povolit navíječ s nouzovým blokováním typu 4N (bod 2.14.5), pokud se ke spokojenosti technické zkušebny odpovědné za zkoušky prokáže, že použití navíječe typu 4 by nebylo praktické.
 8.1.6 U předních vnějších a předních středních míst k sezení uvedených v příloze 16 a označených symbolem * se břišní pásy typu, který je ve zmíněné příloze uveden, považují za dostačující, jestliže je čelní sklo umístěno mimo referenční oblast stanovenou