text:
světlo, nebo pouze dálkové světlo (světla) (3), se provedla zkouška v souladu s touto podmínkou, přičemž bude v činnosti (2) po polovinu doby stanovené výše v odstavci 1.1. přední mlhové světlo a následně po polovinu doby dálkové světlo (světla) (současně);
 d)
 v případě světlometu s potkávacím světlem, jedním nebo více dálkovými světly a předním mlhovým světlem:
 i)
 se světlomet až do dosažení stanovené doby podrobil následujícímu cyklu:
 15 minut s rozžhaveným vláknem potkávacího světla;
 5 minut se všemi vlákny rozžhavenými;
 ii)
 jestliže žadatel prohlašuje, že se světlomet bude používat tak, že bude v jednu dobu rozsvíceno pouze potkávací světlo, nebo pouze dálkové světlo (světla) (3), se provedla zkouška v souladu s touto podmínkou, přičemž bude v činnosti (2) po polovinu doby stanovené výše v odstavci 1.1. potkávací světlo a následně po polovinu doby dálkové světlo (světla), zatímco přední mlhové světlo se podrobí cyklu, kdy je 15 minut vypnuté a 5 minut zapnuté po polovinu doby a po dobu činnosti dálkového světla;
 iii)
 jestliže žadatel prohlašuje, že se světlomet bude používat tak, že bude v jednu dobu rozsvíceno pouze potkávací světlo, nebo pouze přední mlhové světlo (3), se provedla zkouška v souladu s touto podmínkou, přičemž bude v činnosti (2) po polovinu doby stanovené výše v odstavci 1.1. potkávací světlo a následně po polovinu doby přední mlhové světlo, zatímco dálkové světlo (světla) se podrobí cyklu, kdy je 15 minut vypnuté a 5 minut zapnuté po polovinu doby a v průběhu činnosti potkávacího světla;
 iv)
 jestliže žadatel prohlašuje, že se světlomet bude používat tak, že bude v jednu dobu rozsvíceno pouze potkávací světlo, nebo pouze dálkové světlo (světla) (3), nebo pouze přední mlhové světlo (3), se provedla zkouška v souladu s touto podmínkou, přičemž bude v činnosti (2) postupně po třetinu doby stanovené výše v odstavci 1.1. potkávací světlo, po třetinu doby dálkové světlo (světla) a po třetinu doby přední mlhové světlo;
 e)
 v případě potkávacího světla konstruovaného tak, aby přidáním jednoho světelného zdroje poskytovalo světlo nasvěcující prostor zatáčky, se tento světelný zdroj během aktivace pouze potkávacího světla na 1 minutu zapínal a na 9 minut vypínal (viz příloha 4, dodatek 1).
 1.1.1.2. Zkušební napětí
 Napětí se nastaví tak, aby poskytovalo 90 % maximálního příkonu stanoveného pro používanou žárovku (žárovky) v nařízení č. 37.
 Příkon musí ve všech případech odpovídat příslušné hodnotě žárovky o jmenovitém napětí 12 V, ledaže žadatel o schválení uvede, že se světlomet bude používat při napětí jiném. V takovém případě se zkouška provede se žárovkou o nejvyšším použitelném příkonu.
 1.1.2. Zkušební výsledky
 1.1.2.1. Vizuální prohlídka
 Poté co se teplota světlometu ustálí na teplotě okolí, očistí se rozptylové sklo a případné vnější sklo čistou zvlhčenou bavlněnou tkaninou. Světlomet se potom prohlédne, přičemž na něm nesmí být patrná žádná deformace, trhliny ani barevná změna; to se týká jak jeho rozptylového skla, tak případného vnějšího skla.
 1.1.2.2. Fotometrická zkouška
 Ke splnění požadavků tohoto nařízení se ověří fotometrické hodnoty v těchto bodech:
 Potkávací světlo:
 50 R - B 50 L - HV u světlometů konstruovaných pro pravostranný provoz,
 50 L - B


text:
50 R - HV u světlometů konstruovaných pro levostranný provoz.
 Dálkové světlo: bod Emax
 Je-li třeba zjistit případnou deformaci základny světlometu působením tepla, je možno provést i jiné zaměření (změny polohy čáry rozhraní se týká odstavec 2 této přílohy).
 Mezi fotometrickými charakteristikami a hodnotami zjištěnými před zkouškou je přípustný rozdíl 10 % (se zahrnutím odchylek fotometrických postupů).
 1.2. Znečištěný světlomet
 Po zkoušení, jak je uvedeno výše v odstavci 1.1., se světlomet po přípravě podle odstavce 1.2.1. ponechá po dobu 1 hodiny v činnosti, jak je uvedeno výše v odstavci 1.1.1., a zkontroluje se, jak je stanoveno v odstavci 1.1.2.
 1.2.1. Příprava světlometu
 1.2.1.1. Zkušební směs
 1.2.1.1.1. Pro světlomet s vnějším rozptylovým sklem ze skla:
 Směs vody a znečišťovacího prostředku, která se na světlomet nanese, sestává z:
 9 hmotnostních dílů křemenného písku o velikosti částic 0–100 μm, 1 hmotnostního dílu uhlíkového prachu rostlinného původu (z bukového dřeva) o velikosti částic 0–100 μm, 0,2 hmotnostního dílu NaCMC (4) a příslušného množství destilované vody o vodivosti ≤ 1 mS/m. Směs nesmí být starší než 14 dní.
 1.2.1.1.2. Pro světlomet s vnějším rozptylovým sklem z plastu:
 Směs vody a znečišťovacího činidla, která se na světlomet nanese, sestává z:
 9 hmotnostních dílů křemenného písku o velikosti částic 0–100 μm, 1 hmotnostního dílu uhlíkového prachu rostlinného původu (z bukového dřeva) o velikosti částic 0–100 μm, 0,2 hmotnostního dílu NaCMC (4), 13 hmotnostních dílů destilované vody o vodivosti ≤ 1 mS/m a 2 ± 1 hmotnostních dílů povrchově aktivní látky (5). Směs nesmí být starší než 14 dní.
 1.2.1.2. Nanesení zkušební směsi na světlomet
 Zkušební směs se rovnoměrně nanese na celou plochu, z níž ze světlometu vystupuje světlo, a nechá se zaschnout. Tento postup se opakuje tak dlouho, dokud hodnota osvětlení nepoklesne na 15–20 % hodnot naměřených za podmínek uvedených v této příloze v následujících bodech:
 bod Emax ve svazku potkávacího/dálkového světla a pouze ve svazku dálkového světla,
 50 R a 50 V (6) pouze u potkávacího světlometu konstruovaného pro pravostranný provoz,
 50 L a 50 V (6) pouze u potkávacího světlometu konstruovaného pro levostranný provoz.
 1.2.1.3. Měřicí zařízení
 Měřicí zařízení musí být rovnocenné zařízení použitému při schvalovacích zkouškách světlometu. Pro fotometrické ověření se použije standardní (referenční) žárovka.
 2. ZKOUŠKA ZMĚNY SVISLÉ POLOHY ROZHRANÍ VLIVEM TEPLA
 Při této zkoušce se ověřuje, zda svislý posuv rozhraní vyvolaný vlivem tepla nepřekračuje hodnotu, jež je pro potkávací světlomet v provozu stanovena.
 Světlomet zkoušený podle odstavce 1 se podrobí zkoušce popsané v odstavci 2.1., aniž se ze zkušebního upínacího přípravku vyjme nebo se nově seřídí.
 2.1. Zkouška
 Zkouška se provádí v suchém a klidném ovzduší při teplotě okolí 23 °C ± 5 °C.
 Za použití sériově vyrobené žárovky zahořené po dobu alespoň jedné hodiny se světlomet uvede v činnost s potkávacím světlem, aniž se předtím odmontuje z upínacího přípravku nebo se vůči němu nově seřídí. (Napětí se pro účely této zkoušky nastaví tak, jak je uvedeno v odstavci 1.1.1.2.) Poloha rozhraní se v jeho vodorovné části (mezi přímkou vv a svislicí procházející v případě pravostranného provozu bodem B 50 L, v

type: contracts

jurisdiction: EU


text:
případě levostranného provozu bodem B 50 R) ověří po 3 minutách (r3) a dále pak po 60 minutách (r60) činnosti.
 K měření změny polohy rozhraní, jak je uvedeno výše, se použije kterákoliv metoda, která poskytuje přijatelně správné a reprodukovatelné výsledky.
 2.2. Výsledky zkoušky
 2.2.1. Výsledek v miliradiánech (mrad) se pro potkávací světlo považuje za přijatelný, není-li zjištěná absolutní hodnota ΔrI = |r3 – r60| větší než 1,0 mrad (ΔrI ≤ 1,0 mrad).
 2.2.2. Pokud tato hodnota je větší než 1,0 mrad, avšak nepřevyšuje 1,5 mrad (1,0 mrad < ΔrI ≤ 1,5 mrad), vyzkouší se podle odstavce 2.1. druhý světlomet, který byl předtím pro stabilizaci polohy mechanických částí světlometu na podstavci reprezentativním pro správnou montáž na vozidle před zkouškou třikrát po sobě podroben níže popsanému cyklu:
 potkávací světlo po dobu 1 hodiny zapnuto (napětí se nastaví tak, jak je stanoveno v odstavci 1.1.1.2.);
 přestávka v trvání jedné hodiny.
 Typ světlometu se považuje za přijatelný, není-li průměr absolutní hodnoty ΔrI naměřené u prvého vzorku a ΔrII naměřené u druhého vzorku větší než 1,0 mrad:
 (1) Rozpis zkoušky viz příloha 8 tohoto nařízení.
 (2) Pokud zkoušený světlomet zahrnuje signální svítilny, musejí být tyto svítilny během zkoušky rozsvíceny. V případě směrového světla musí být toto světlo v činnosti v režimu blikání, přičemž poměr dob zapnuto/vypnuto je přibližně jedna ku jedné.
 (3) Pokud mají být najednou žhavena dvě nebo více vláken za současného použití světelné houkačky, nepovažuje se to za obvyklé současné použití vláken.
 (4) NaCMC značí sodnou sůl karboxymethylcelulózy, běžně označované symbolem CMC. NaCMC pro směsi nečistot má v 2 % roztoku při 20 °C stupeň substituce 0,6-0,7 a viskozitu 200-300 cP.
 (5) Odchylka u množství je dána požadavkem, aby byly nečistoty správně rozetřeny po celém plastovém rozptylovém skle.
 (6) Bod 50 V se na měřicí stěně ve vzdálenosti 25 m nachází na svislici v-v, a to 375 mm pod bodem HV.
 DODATEK 1
 Přehled dob činnosti pro zkoušku stálosti fotometrických parametrů
 Zkratky:
 P:
 světlomet potkávacího světla
 D:
 světlomet dálkového světla (D1 + D2 značí dva svazky dálkového světla)
 F:
 přední mlhový světlomet
 označuje cyklus 15 minut zhasnuto a 5 minut rozsvíceno.
 označuje cyklus 9 minut zhasnuto a 1 minutu rozsvíceno
 Všechny následující skupinové světlomety a přední mlhové světlomety spolu s přídavnými symboly značení jsou uvedeny pouze jako příklady; nemají vyčerpávající charakter.
 1.
 P nebo D nebo F (HC nebo HR nebo B)
 2.
 P+F (HC B) nebo P+D (HCR)
 3.
 P+F (HC B/) nebo HC/B nebo P+D (HC/R)
 PŘÍLOHA 5
 Minimální požadavky na postupy kontroly shody výroby
 1. VŠEOBECNĚ
 1.1. Požadavky na shodu výroby se považují z mechanického i geometrického hlediska za splněné, nepřekračují-li rozdíly nevyhnutelné výrobní odchylky v rámci požadavků tohoto nařízení. Tato podmínka platí také pro barvu.
 Pokud jde o fotometrické parametry, shoda hromadně vyráběných světlometů se nezpochybní, jestliže při zkoušení fotometrických parametrů náhodně vybraného světlometu vybaveného standardní (referenční) žárovkou:
 1.2.1. se žádná měřená hodnota neodchyluje nepříznivě od hodnoty předepsané tímto nařízením o více než 20 %. U hodnot B 50 L (resp. R) a pásma III smí maximální nepříznivá odchylka


text:
činit:
 B 50 L (resp. R):
 0,2 lx odpovídá 20 %
 0,3 lx odpovídá 30 %
 Pásmo III
 0,3 lx odpovídá 20 %
 0,45 lx odpovídá 30 %
 nebo jestliže
 1.2.2.1. u potkávacího světla jsou hodnoty předepsané tímto nařízením splněny v HV (s odchylkou +0,2 lx) a vůči tomuto zaměření nejméně v jednom bodě plochy ohraničené na měřicí stěně (ve vzdálenosti 25 m) kružnicí o poloměru 15 cm kolem bodů B 50 L (resp. R) (1) (s odchylkou +0,1 lx), 75 R (resp. L), 50 V, 25 R, 25 L a na celé ploše pásma IV, které neleží více než 22,5 cm nad přímkou 25 R a 25 L;
 1.2.2.2. a jestliže u dálkového světla s HV ležícím uvnitř izoluxy 0,75 Emax je pro fotometrické hodnoty v libovolném měřicím bodě podle odstavce 6.3.2. tohoto nařízení dodržena u maximálních hodnot odchylka +20 % a u minimálních hodnot odchylka –20 %.
 1.2.3. Pokud výsledky výše uvedených zkoušek požadavky nesplňují, je možno nastavení světlometu upravit, ovšem za předpokladu, že se osa světla nevychýlí stranově doprava nebo doleva o více než 1° (2).
 1.2.4. Pokud výsledky výše uvedených zkoušek požadavky nesplňují, zkoušky se zopakují s jinou standardní (referenční) žárovkou.
 1.3. K ověření změny svislé polohy rozhraní vlivem tepla se použije tento postup:
 Jeden ze vzorků světlometu se poté, co byl třikrát po sobě podroben cyklu podle odstavce 2.2.2. přílohy 4, odzkouší postupem uvedeným v odstavci 2.1. přílohy 4.
 Světlomet se považuje za vyhovující, nepřekračuje-li hodnota Δr úhel 1,5 mrad.
 Pokud tato hodnota úhel 1,5 mrad překračuje, není však větší než 2,0 mrad, podrobí se zkoušce druhý vzorek, přičemž průměr absolutních hodnot zjištěných u obou vzorků nesmí překračovat hodnotu 1,5 mrad.
 2. MINIMÁLNÍ POŽADAVKY NA OVĚŘOVÁNÍ SHODY VÝROBCEM
 U každého typu světlometu musí držitel schvalovací značky provádět v přiměřených intervalech přinejmenším následující zkoušky. Zkoušky se provádějí podle ustanovení tohoto nařízení.
 Jestliže kterýkoliv vzorek vykazuje vůči typu zkoušky neshodu, vezmou se ke zkoušení další vzorky. Výrobce přijme opatření k zajištění shody výroby.
 2.1. Povaha zkoušek
 Zkoušky shody v tomto nařízení se týkají fotometrických charakteristik a ověřování změn svislé polohy rozhraní vlivem tepla.
 2.2. Metody používané při zkouškách
 2.2.1. Zkoušky se obecně provádějí v souladu s metodami stanovenými v tomto nařízení.
 2.2.2. Při kterékoliv zkoušce shody prováděné výrobcem je možno se souhlasem příslušného orgánu odpovědného za schvalovací zkoušky použít rovnocenné metody. Výrobce je povinen prokázat, že použité metody jsou rovnocenné těm, které jsou stanoveny v tomto nařízení.
 2.2.3. Při uplatňování odstavců 2.2.1. a 2.2.2. se vyžaduje pravidelná kalibrace zkušební aparatury a její korelace s měřením, které provedl příslušný orgán.
 2.2.4. Ve všech případech se musejí jako referenční metody používat metody stanovené tímto nařízením, a to zejména pro účely správního ověřování a výběru vzorků.
 2.3. Povaha výběru vzorků
 Vzorky světlometů se vybírají náhodně z výroby jednotné šarže. Jednotnou šarží se rozumí soubor světlometů téhož typu definovaný výrobními postupy výrobce.
 Hodnocení musí obecně pokrývat hromadnou výrobu z jednotlivých závodů. Výrobce však může pro týž typ spojit dohromady záznamy z více závodů, pokud se v těchto závodech uplatňuje stejný systém


text:
řízení jakosti.
 2.4. Měřené a zaznamenávané fotometrické charakteristiky
 U vybraných světlometů se provedou fotometrická měření v bodech stanovených v tomto nařízení, přičemž se měření omezuje v případě dálkových světel na body Emax, HV (3), HL, HR (4) a v případě potkávacích světel na body B 50 L (resp. R), HV, 50 V, 75 R (resp. L) a 25 L (resp. R) (viz obrázek v příloze 3).
 2.5. Kritéria přijatelnosti
 Výrobce je povinen zajistit, aby byly výsledky zkoušek statisticky vyhodnoceny a aby byla v součinnosti s příslušným orgánem definována kritéria přijatelnosti jeho výrobků tak, aby byly splněny specifikace pro ověřování shody výrobků stanovené v odstavci 10.1. tohoto nařízení.
 Kritéria přijatelnosti musejí zajišťovat, že na hladině spolehlivosti 95 % bude pravděpodobnost, že výrobek při namátkové kontrole vyhoví podle přílohy 7 (první výběr vzorků), činit alespoň 0,95.
 (1) Písmena v závorkách se týkají světlometů určených pro levostranný provoz.
 (2) Viz poznámku pod čarou 11/v textu tohoto nařízení.
 (3) Pokud je dálkové světlo sloučené se světlem potkávacím, je u dálkového světla bod HV týmž měřicím bodem jako u světla potkávacího.
 (4) HL a HR jsou body na přímce „hh“, které leží 1,125 m nalevo a napravo od bodu HV.
 PŘÍLOHA 6
 Požadavky na světlomety s plastovými rozptylovými skly – Zkoušení vzorků rozptylového skla nebo materiálu a celých světlometů
 1. VŠEOBECNÉ SPECIFIKACE
 1.1. Vzorky poskytnuté podle odstavce 2.2.4. tohoto nařízení musejí vyhovovat specifikacím uvedeným dále v odstavcích 2.1. až 2.5.
 1.2. Oba vzorky celých světlometů poskytnuté podle odstavce 2.2.3. tohoto nařízení, jejichž rozptylová skla jsou zhotovena z plastu, musejí z hlediska materiálu rozptylového skla vyhovovat specifikacím stanoveným dále v odstavci 2.6.
 1.3. Vzorky plastových rozptylových skel nebo vzorky materiálu se – společně s odrážečem, pokud se na něj montují – podrobí schvalovacím zkouškám v časovém pořadí, jak je vyznačeno v tabulce A v dodatku 1 této přílohy.
 1.4. Pokud však výrobce světlometu doloží, že výrobek již s kladným výsledkem prošel zkouškami předepsanými dále v odstavcích 2.1. až 2.5. nebo rovnocennými zkouškami podle jiného nařízení, nemusejí se tyto zkoušky opakovat; povinné jsou pak pouze zkoušky předepsané v dodatku 1 v tabulce B.
 2. ZKOUŠKY
 2.1. Odolnost vůči změnám teploty
 2.1.1. Zkoušky
 Tři nové vzorky (rozptylová skla) se podle níže uvedeného programu podrobí pěti cyklům změny teploty a vlhkosti:
 3 hodiny při teplotě 40 °C ± 2 °C a relativní vlhkosti 85-95 %,
 1 hodina při teplotě 23 °C ± 5 °C a relativní vlhkosti 60-75 %,
 15 hodin při teplotě –30 °C ± 2 °C,
 1 hodina při teplotě 23 °C ± 5 °C a relativní vlhkosti 60-75 %,
 3 hodiny při teplotě 80 °C ± 2 °C,
 1 hodina při teplotě 23 °C ± 5 °C a relativní vlhkosti 60-75 %.
 Před touto zkouškou se vzorky uchovávají po dobu nejméně čtyř hodin při teplotě 23 °C ± 5 °C a relativní vlhkosti 60-75 %.
 Pozn: Doba jedné hodiny při teplotě 23 °C ± 5 °C zahrnuje dobu potřebnou k přechodu z jedné teploty na druhou, aniž by se projevilo působení teplotního šoku.
 2.1.2. Fotometrická měření


text:
2.1.2.1. Metoda
 Fotometrická měření se na vzorcích provádějí před zkouškou a po ní.
 Při měření se používá standardní (referenční) svítilna/světlomet a měření se provádí v těchto bodech:
 u potkávacího světla potkávacího světlometu nebo potkávacího/dálkového světlometu v bodech B 50 L a 50 R (v případě světlometů pro levostranný provoz v bodech B 50 R a 50 L);
 u dálkového světla dálkového světlometu nebo potkávacího/dálkového světlometu v bodě Emax.
 2.1.2.2. Výsledky
 Rozdíl mezi fotometrickými hodnotami naměřenými u jednotlivých vzorků před zkouškou a po ní nesmí, včetně odchylek použitého fotometrického měřicího postupu, překračovat 10 %.
 2.2. Odolnost vůči povětrnostním vlivům a chemickým činidlům
 2.2.1. Odolnost vůči povětrnostním vlivům
 Tři nové vzorky rozptylových skel nebo materiálu se vystaví záření zdroje, u nějž je spektrální rozložení energie podobné jako u absolutně černého tělesa o teplotě mezi 5 500 a 6 000 K. Mezi zdroj a vzorky se umístí vhodné filtry tak, aby se co nejvíce omezilo záření o vlnových délkách kratších než 295 nm a delších než 2 500 nm. Vzorky se vystaví osvětlení o intenzitě 1 200 ± 200 W/m2 po dobu potřebnou k tomu, aby obdržená světelná energie činila 4 500 ± 200 MJ/m2. Uvnitř krytu musí teplota měřená na černém panelu umístěném na stejné úrovni jako vzorky činit 50 ± 5 °C. Pro zajištění rovnoměrné expozice se vzorky otáčejí kolem zdroje záření rychlostí 1 až 5 ot/min.
 Vzorky se ostřikují destilovanou vodou o vodivosti nižší než 1 mS/m a teplotě 23 ± 5 °C, a to v tomto cyklu:
 postřik 5 minut, sušení 25 minut.
 2.2.2. Odolnost vůči chemickým činidlům
 Po provedení zkoušky podle odstavce 2.2.1. a měření popsaného níže v odstavci 2.2.3.1. se na vnější povrch zkoušené trojice vzorků působí za použití postupu uvedeného v odstavci 2.2.2.2 roztokem o složení stanoveném níže v odstavci 2.2.2.1.
 2.2.2.1. Zkušební směs
 Zkušební směs se skládá z 61,5 % n-heptanu, 12,5 % toluenu, 7,5 % ethyltetrachloridu, 12,5 % trichlorethylenu a 6 % xylenu (vše v objemových procentech).
 2.2.2.2. Nanesení zkušební směsi
 Bavlněný hadřík (podle normy ISO 105) se v roztoku popsaném výše v odstavci 2.2.2.1. smočí tak, aby se jím nasytil, 10 sekund se jím potírá vnější přední strana vzorku pod tlakem 50 N/cm2, což na zkušebním povrchu 14 × 14 mm odpovídá síle 100 N, a nechá se 10 minut působit.
 Během těchto 10 minut se hadřík znovu smočí v roztoku tak, aby složení nanášené tekutiny soustavně odpovídalo předpisu pro zkušební roztok.
 Během působení je povoleno kompenzovat tlak působící na vzorek tak, aby nedocházelo ke vzniku trhlin.
 2.2.2.3. Čištění
 Koncem působení zkušebního roztoku se vzorky na vzduchu osuší a při teplotě 23 ± 5 °C se omyjí roztokem podle odstavce 2.3. (odolnost vůči saponátům).
 Potom se vzorky pečlivě opláchnou destilovanou vodou o obsahu nečistot menším než 0,2 % a otřou se měkkou tkaninou.
 2.2.3. Výsledky
 2.2.3.1. Po zkoušce odolnosti vůči povětrnostním vlivům musí být vnější povrch vzorků prostý trhlin, škrábnutí, naštípnutí a deformací a průměrná změna propustnosti stanovená na třech vzorcích postupem uvedeným v dodatku 2 této přílohy nesmí překračovat hodnotu 0,020 (Δtm


text:
≤ 0,020).
 2.2.3.2. Po zkoušce odolnosti vůči chemickým činidlům musejí být vzorky prosté jakýchkoliv stop chemického narušení, které by mohlo způsobovat změny rozptylu světelného toku, jehož průměrná změna stanovená na třech vzorcích postupem uvedeným v dodatku 2 této přílohy nesmí překračovat hodnotu 0,020 (Δdm ≤ 0,020).
 2.3. Odolnost vůči detergentům a uhlovodíkům
 2.3.1. Odolnost vůči detergentům
 Vnější povrch tří vzorků (rozptylových skel nebo materiálu) se zahřeje na teplotu 50 ± 5 °C a na pět minut se ponoří do směsi 99 dílů destilované vody obsahující nejvýše 0,02 % nečistot a 1 dílu alkylarylsulfonátu, temperované na 23 ± 5 °C.
 Na konci zkoušky se vzorky osuší při teplotě 50 ± 5 °C.
 Povrch vzorků se očistí vlhkou tkaninou.
 2.3.2. Odolnost vůči uhlovodíkům
 Následně se vnější povrch těchto tří vzorků po dobu jedné minuty lehce otírá bavlněnou tkaninou smočenou ve směsi 70 obj. % n-heptanu a 30 obj. % toluenu a nechá se na vzduchu zaschnout.
 2.3.3. Výsledky
 Poté, co byly obě výše uvedené zkoušky po sobě provedeny, nesmí střední hodnota změny propustnosti stanovená na třech vzorcích postupem uvedeným v dodatku 2 této přílohy překračovat hodnotu 0,010 (Δtm ≤ 0,010).
 2.4. Odolnost vůči mechanickému narušení
 2.4.1. Metoda mechanického narušení
 Vnější povrch tří nových vzorků (rozptylových skel) se podrobí zkoušce rovnoměrného mechanického narušení za použití metody popsané v dodatku 3 této přílohy.
 2.4.2. Výsledky
 Po této zkoušce se postupem uvedeným v dodatku 2 na ploše stanovené v odstavci 2.2.4.1.1 tohoto nařízení změří změny:
 propustnosti
 :
 a rozptylu
 :
 Střední hodnota u těchto tří vzorků musí splňovat podmínku:
 Δtm ≤ 0,100;
 Δdm ≤ 0,050.
 2.5. Zkouška přilnavosti případných nátěrů
 2.5.1. Příprava vzorku
 Na nátěru se plocha o velikosti 20 mm × 20 mm rozřeže holicí čepelkou nebo jehlou na mřížku se čtvercovými okénky o velikosti přibližně 2 mm × 2 mm. Na čepelku, respektive jehlu se působí takovým tlakem, aby se prořízl alespoň nátěr.
 2.5.2. Popis zkoušky
 Použije se lepicí páska o přilnavosti 2 N na cm šířky ± 20 %, měřeno za standardizovaných podmínek stanovených v dodatku 4 této přílohy. Tato lepicí páska, jejíž šířka je alespoň 25 mm, se přinejmenším 5 minut tiskne na povrch upravený podle odstavce 2.5.1.
 Konec lepicí pásky se potom zatíží tak, aby byla síla přilnavosti k uvažovanému povrchu vyrovnána silou kolmou k tomuto povrchu. V tomto stadiu se páska odtrhne rovnoměrnou rychlostí 1,5 ± 0,2 m/s.
 2.5.3. Výsledky
 Mřížkovaná plocha nesmí být nijak výrazně poškozena. Přípustné je poškození na průsecích mezi čtverci nebo na hranách řezů, pokud ovšem velikost poškozené plochy nepřekračuje 15 % mřížkované plochy.
 2.6. Zkoušky úplného světlometu s plastovým rozptylovým sklem
 2.6.1. Odolnost povrchu rozptylového skla vůči mechanickému narušení
 2.6.1.1. Zkoušky
 Rozptylové sklo vzorku světlometu č. 1 se podrobí zkoušce popsané výše v odstavci 2.4.1.
 2.6.1.2. Výsledky
 Po zkoušce nesmějí výsledky fotometrických měření světlometu provedených v souladu s tímto nařízením překračovat maximální hodnoty předepsané pro body B 50 L a HV o více než 30 % a u bodu 75 R nesmějí ležet níže než 10 % pod minimálními předepsanými hodnotami (u světlometů určených


text:
pro levostranný provoz se uvažují body B 50 R, HV a 75 L).
 2.6.2. Zkouška přilnavosti případného nátěru
 Rozptylové sklo vzorku světlometu č. 2 se podrobí zkoušce popsané výše v odstavci 2.5.
 3. OVĚŘENÍ SHODY VÝROBY
 Z hlediska materiálů používaných pro výrobu rozptylových skel se světlomety ze série považují za vyhovující tomuto předpisu, jestliže:
 3.1.1. po zkoušce odolnosti vůči chemickým činidlům a zkoušce odolnosti vůči detergentům a uhlovodíkům nevykazuje vnější povrch vzorků žádné trhliny, odštípnutí ani deformace viditelné pouhým okem (viz odstavce 2.2.2, 2.3.1 a 2.3.2.);
 3.1.2. po zkoušce podle odstavce 2.6.1.1 leží fotometrické hodnoty zjištěné v měřicích bodech uvažovaných v odstavci 2.6.1.2 v mezích, jež jsou pro shodu výroby tímto nařízením stanoveny.
 3.2. Pokud výsledky zkoušek požadavky nesplňují, je třeba zkoušky zopakovat na jiném vzorku náhodně vybraných světlometů.
 DODATEK 1
 ČASOVÉ POŘADÍ SCHVALOVACÍCH ZKOUŠEK
 A. Zkoušky plastů (rozptylová skla nebo vzorky materiálu dodané podle odstavce 2.2.4. tohoto nařízení).
 Vzorky — Zkoušky
 Rozptylová skla nebo vzorky materiálu
 Rozptylová skla
 1
 2
 3
 4
 5
 6
 7
 8
 9
 10
 11
 12
 13
 1.1.
 Omezená fotometrie (odstavec 2.1.2.)
 x
 x
 x
 1.1.1.
 Změna teploty (odstavec 2.1.1.)
 x
 x
 x
 1.1.2.
 Omezená fotometrie (odstavec 2.1.2.)
 x
 x
 x
 1.2.1.
 Měření propustnosti
 x
 x
 x
 x
 x
 x
 x
 x
 x
 1.2.2.
 Měření rozptylu
 x
 x
 x
 x
 x
 x
 1.3.
 Povětrnostní vlivy (odstavec 2.2.1.)
 x
 x
 x
 1.3.1.
 Měření propustnosti
 x
 x
 x
 1.4.
 Chemická činidla (odstavec 2.2.2.)
 x
 x
 x
 1.4.1.
 Měření rozptylu
 x
 x
 x
 1.5.
 Detergenty (odstavec 2.3.1.)
 x
 x
 x
 1.6.
 Uhlovodíky (odstavec 2.3.2.)
 x
 x
 x
 1.6.1.
 Měření propustnosti
 x
 x
 x
 1.7.
 Narušení (odstavec 2.4.1.)
 x
 x
 x
 1.7.1.
 Měření propustnosti
 x
 x
 x
 1.7.2.
 Měření rozptylu
 x
 x
 x
 1.8.
 Přilnavost (odstavec 2.5.)
 x
 B. Zkoušky úplných světlometů (dodaných podle odstavce 2.2.3. tohoto nařízení).
 Zkoušky
 Úplný světlomet
 Vzorek č.
 1
 2
 2.1.
 Narušení (odstavec 2.6.1.1.)
 x
 2.2.
 Fotometrie (odstavec 2.6.1.2.)
 x
 2.3.
 Přilnavost (odstavec 2.6.2.)
 x
 DODATEK 2
 METODA MĚŘENÍ ROZPTYLU A PROPUSTNOSTI SVĚTLA
 1. ZAŘÍZENÍ (viz obrázek)
 Svazek kolimátoru K o polodivergenci β/2 = 17,4 × 104 rad je omezen clonou Dτ s otvorem 6 mm, proti kterému je umístěn stojan se vzorkem.
 Clonu Dτ spojuje se snímačem spojná achromatická čočka L2, jejíž průměr vyhovuje požadavku, že necloní světlo rozptylované vzorkem v kuželu o vrcholovém poloúhlu β/2 = 14°.
 Do obrazové ohniskové roviny čočky L2 se umístí prstencová clona DD o úhlech αo/2 = 1° a αmax/2 = 12°.
 Nepropustná středová část clony slouží k tomu, aby se vyloučilo světlo přicházející přímo ze světelného zdroje. Musí být možno ji vyjmout ze světelného svazku takovým způsobem, aby se vrátila přesně do své počáteční polohy.
 Vzdálenost L2 Dτ a ohnisková vzdálenost F2
 (1) čočky L2 se volí tak, aby obraz Dτ zcela pokrýval snímač R.
 Přiřadíme-li počátečnímu dopadajícímu toku velikost 1 000 jednotek, musí být absolutní přesnost každého měření lepší než 1 jednotka.
 2. MĚŘENÍ
 Provádějí se tato měření:
 Měření
 se vzorkem
 se středovou částí DD
 Zjišťovaná veličina
 T1
 ne
 ne
 Počáteční dopadající tok světla
 T2


text:
ano
 (před zkouškou)
 ne
 Tok světla propuštěný novým materiálem v poli 24°
 T3
 ano
 (po zkoušce)
 ne
 Tok světla propuštěný zkoušeným materiálem v poli 24°
 T4
 ano
 (před zkouškou)
 ano
 Tok světla rozptylovaný novým materiálem
 T5
 ano
 (po zkoušce)
 ano
 Tok světla rozptylovaný zkoušeným materiálem
 (1) Pro čočku L2 se doporučuje ohnisková vzdálenost přibližně 80 mm.
 DODATEK 3
 METODA ZKOUŠENÍ POSTŘIKEM
 1. Zkušební zařízení
 1.1. Stříkací pistole
 Stříkací pistole se osadí tryskou o průměru 1,3 mm umožňující dosahovat při pracovním tlaku 6,0 -0 +0,5 baru průtokové rychlosti 0,24 ± 0,02 L/min.
 Za těchto provozních podmínek musí mít postřiková plocha vytvořená na povrchu, který je účinkům vystaven na vzdálenost 380 ± 10 mm od trysky, průměr 170 ± 50 mm.
 1.2. Zkušební směs
 Zkušební směs sestává z:
 křemenného písku tvrdosti 7 na Mohrově stupnici a velikosti zrna mezi 0 a 0,2 mm a s téměř normálním rozložením s hodnotou úhlového faktoru 1,8 až 2 a
 vody o tvrdosti nepřesahující 205 g/m3, přičemž směs obsahuje 25 g písku na litr vody.
 2. Zkouška
 Vnější povrch rozptylového skla světlometů se jednou nebo několikrát vystaví pískovému proudu získanému tak, jak je uvedeno výše. Proud se směruje téměř kolmo na zkoušený povrch.
 Narušení se zjišťuje pomocí jednoho nebo několika vzorků skla umístěných jako referenční do blízkosti zkoušených rozptylových skel. Směs se stříká tak dlouho, dokud změna rozptylu světla u měřeného vzorku, resp. vzorků, měřená postupem uvedeným v dodatku 2, nesplňuje podmínku
 K ověření, že je celý zkoušený povrch narušen stejnoměrně, je možno použít několik referenčních vzorků.
 DODATEK 4
 ZKOUŠKA PŘILNAVOSTI LEPICÍ PÁSKY
 1. ÚČEL
 Touto metodou je možno stanovit za standardních podmínek lineární sílu, kterou lepicí páska lne ke skleněné desce.
 2. PRINCIP
 Měření síly potřebné k odlepení lepicí pásky od skleněné desky pod úhlem 90°.
 3. URČENÉ PODMÍNKY VNĚJŠÍHO PROSTŘEDÍ
 Podmínky vnějšího prostředí jsou: teplota 23 ± 5 °C, relativní vlhkost 65 ± 15 %.
 4. ZKUŠEBNÍ PÁSKY
 Před zkouškou se zkoušený kotouč lepicí pásky nechá kondicionovat v určených podmínkách vnějšího prostředí (viz výše v odstavci 3) po dobu 24 hodin.
 Z každého kotouče se zkouší pět zkušebních pásků, každý o délce 400 mm. Před odběrem těchto zkušebních pásků se z kotouče odvinou a zlikvidují první tři obvody.
 5. POSTUP
 Zkouška se provádí za podmínek vnějšího prostředí stanovených v odstavci 3.
 Pět zkušebních pásků se odebere při odvíjení lepicí pásky v radiálním směru rychlostí zhruba 300 mm/s a během 15 sekund se nanesou takto:
 Páska se na sklo nanáší postupně tak, že se v podélném směru prstem bez přílišného tlaku tiskne tak, aby mezi páskou a skleněnou deskou nezůstávaly žádné vzduchové bublinky.
 Soustava se v určených podmínkách vnějšího prostředí ponechá 10 minut v klidu.
 Přibližně 25 mm zkušební pásky se od desky odlepí v rovině kolmé na osu zkušební pásky.
 Deska se upevní a volný konec pásky se ohne o 90°. Působí se silou tak, aby oddělovací čára mezi páskou a deskou byla na tuto sílu i na desku kolmá.
 Táhne se tak, aby se páska odlepovala rychlostí 300 ± 30 mm/s, a zaznamenává


text:
se síla, která je k tomu zapotřebí.
 6. VÝSLEDKY
 Získaných pět hodnot se seřadí podle velikosti a za výsledek měření se považuje jejich medián. Vyjadřuje se v newtonech na centimetr šířky pásky.
 PŘÍLOHA 7
 MINIMÁLNÍ POŽADAVKY NA ODBĚR VZORKŮ INSPEKTOREM
 1. VŠEOBECNĚ
 1.1. Požadavky na shodu se podle tohoto nařízení považují z mechanického a geometrického hlediska za splněné, jestliže rozdíly nepřesáhnou nevyhnutelné výrobní odchylky. Tato podmínka platí také pro barvu.
 Pokud jde o fotometrické parametry, shoda hromadně vyráběných světlometů se nezpochybní, jestliže při zkoušení fotometrických parametrů náhodně vybraného světlometu vybaveného standardní (referenční) žárovkou:
 1.2.1. žádná měřená hodnota se neodchyluje nepříznivě od hodnoty předepsané tímto nařízením o více než 20 %; u hodnot B 50 L (resp. R) a pásma III smí maximální nepříznivá odchylka být:
 B 50 L (resp. R):
 0,2 lx odpovídá 20 %
 0,3 lx odpovídá 30 %
 pásmo III
 0,3 lx odpovídá 20 %
 0,45 lx odpovídá 30 %
 nebo jestliže
 1.2.2.1. u potkávacího světla jsou hodnoty předepsané v tomto nařízení splněny v HV (s odchylkou 0,2 lx) a vůči tomuto zaměření nejméně v jednom bodě plochy ohraničené na měřicí stěně (ve vzdálenosti 25 m) kružnicí o poloměru 15 cm kolem bodů B 50 L (resp. R) (s odchylkou 0,1 lx), 75 R (resp. L), 50 V, 25 R, 25 L a na celé ploše pásma IV, které neleží více než 22,5 cm nad přímkou 25 R a 25 L;
 1.2.2.2. a jestliže u dálkového světla s bodem HV ležícím uvnitř izoluxy 0,75 Emax je pro fotometrické hodnoty v libovolném měřicím bodě podle odstavce 6.3.2. tohoto nařízení dodržena u maximálních hodnot odchylka +20 % a u minimálních hodnot odchylka –20 %. Referenční značka se nebere v úvahu.
 1.2.3. Pokud výsledky výše uvedených zkoušek požadavky nesplňují, je možno nastavení světlometu upravit, ovšem za předpokladu, že se osa světla nevychýlí stranově doprava nebo doleva o více než 1° (1).
 1.2.4. Pokud výsledky výše uvedených zkoušek požadavky nesplňují, zkoušky se zopakují s jinou standardní žárovkou.
 1.2.5. Světlomety se zjevnými vadami se neberou v úvahu.
 1.2.6. Referenční značka se nebere v úvahu.
 2. PRVNÍ ODBĚR VZORKŮ
 Při prvním odběru vzorků se náhodně vyberou čtyři světlomety. První soubor dvou vzorků se označí písmenem A, druhý soubor dvou vzorků se označí písmenem B.
 2.1. Shoda se nezpochybní
 Při vzorkovacím postupu podle obr. 1 této přílohy se shoda hromadně vyráběných světlometů nezpochybní, jestliže odchylky měřených hodnot světlometů v nepříznivém směru činí:
 2.1.1.1. soubor A
 A1:
 jeden světlomet
 0 %
 jeden světlomet
 ne více než
 20 %
 A2:
 oba světlomety
 více než
 0 %
 ale
 ne více než
 20 %
 přejít k souboru B
 soubor B
 B1:
 oba světlomety
 0 %
 2.1.2. nebo jestliže jsou u souboru A splněny podmínky odstavce 1.2.2.
 2.2. Shoda se zpochybní
 Při vzorkovacím postupu podle obr. 1 této přílohy se shoda hromadně vyráběných světlometů zpochybní a na výrobci se bude vyžadovat, aby zjednal nápravu, jestliže odchylky měřených hodnot světlometů činí:
 2.2.1.1. soubor A
 A3:
 jeden světlomet
 ne více než
 20 %
 jeden světlomet
 více než
 20 %
 ale
 ne více


text:
než
 30 %
 2.2.1.2. soubor B
 B2:
 v případě A2
 jeden světlomet
 více než
 0 %
 ale
 ne více než
 20 %
 jeden světlomet
 ne více než
 20 %
 B3:
 v případě A2
 jeden světlomet
 0 %
 jeden světlomet
 více než
 20 %
 ale
 ne více než
 30 %
 2.2.2. nebo jestliže u vzorku A nejsou splněny podmínky odstavce 1.2.2.
 2.3. Schválení se odejme
 Shoda se zpochybní a použije se odstavec 11, jestliže při vzorkovacím postupu podle obr. 1 této přílohy odchylky měřených hodnot světlometů činí:
 2.3.1. soubor A
 A4:
 jeden světlomet
 ne více než
 20 %
 jeden světlomet
 více než
 30 %
 A5:
 oba světlomety
 více než
 20 %
 2.3.2. soubor B
 B4:
 v případě A2
 jeden světlomet
 více než
 0 %
 ale
 ne více než
 20 %
 jeden světlomet
 více než
 20 %
 B5:
 v případě A2
 oba světlomety
 více než
 20 %
 B6:
 v případě A2
 jeden světlomet
 0 %
 jeden světlomet
 více než
 30 %
 2.3.3. nebo jestliže u vzorků A a B nejsou splněny podmínky odstavce 1.2.2.
 3. OPAKOVANÝ ODBĚR VZORKŮ
 V případě A3, B2 nebo B3 je třeba do dvou měsíců od oznámení provést opakovaný odběr – třetí soubor C dvou světlometů vybraných ze skladu po nápravě.
 3.1. Shoda se nezpochybní
 Při vzorkovacím postupu podle obr. 1 této přílohy se shoda hromadně vyráběných světlometů nezpochybní, jestliže odchylky měřených hodnot světlometů činí:
 3.1.1.1. soubor C
 C1:
 jeden světlomet
 0 %
 jeden světlomet
 ne více než
 20 %
 C2:
 oba světlomety
 více než
 0 %
 ale
 ne více než
 20 %
 přejít k souboru D
 soubor D
 D1:
 v případě C2
 oba světlomety
 0 %
 3.1.2. nebo jestliže jsou u souboru C splněny podmínky odstavce 1.2.2.
 3.2. Shoda se zpochybní
 Při vzorkovacím postupu podle obr. 1 této přílohy se shoda hromadně vyráběných světlometů zpochybní a na výrobci se bude požadovat, aby zjednal nápravu, jestliže odchylky měřených hodnot světlometů činí:
 3.2.1.1. soubor D
 D2:
 v případě C2
 jeden světlomet
 více než
 0 %
 ale
 ne více než
 20 %
 jeden světlomet
 ne více než
 20 %
 3.2.1.2. nebo jestliže u souboru C nejsou splněny podmínky odstavce 1.2.2.
 3.3. Schválení se odejme
 Shoda se zpochybní a použije se odstavec 11, jestliže při vzorkovacím postupu podle obr. 1 této přílohy odchylky měřených hodnot světlometů činí:
 3.3.1. soubor C
 C3:
 jeden světlomet
 ne více než
 20 %
 jeden světlomet
 více než
 20 %
 C4:
 oba světlomety
 více než
 20 %
 3.3.2. soubor D
 D3:
 v případě C2
 jeden světlomet
 0 nebo více než
 0 %
 jeden světlomet
 více než
 20 %
 3.3.3. nebo jestliže u souborů C a D nejsou splněny podmínky odstavce 1.2.2.
 4. ZMĚNA SVISLÉ POLOHY SVĚTELNÉHO ROZHRANÍ
 K ověření změny svislé polohy světelného rozhraní vlivem tepla se použije následující postup:
 Po vzorkovacím postupu podle obr. 1 této přílohy se jeden světlomet ze souboru A poté, co se třikrát po sobě podrobí cyklu podle odstavce 2.2.2. přílohy 4, zkouší postupem popsaným v odstavci 2.1. přílohy 4.
 Světlomet se považuje za vyhovující, jestliže úhel Δr nepřekračuje hodnotu 1,5 mrad.


text:
Pokud tento úhel hodnotu 1,5 mrad překračuje, avšak není větší než 2,0 mrad, podrobí se zkoušce druhý světlomet ze souboru A; střední hodnota absolutních hodnot zjištěných u obou vzorků pak nesmí překračovat 1,5 mrad.
 Jestliže však tato podmínka hodnoty do 1,5 mrad u souboru A splněna není, podrobí se stejnému postupu oba světlomety ze souboru B; úhel Δr pak nesmí u žádného z nich překračovat hodnotu 1,5 mrad.
 (1) Viz poznámku pod čarou 11/v textu tohoto nařízení.
 PŘÍLOHA 8
 PŘEHLED DOB ČINNOSTÍ PŘI ZKOUŠCE STÁLOSTI FOTOMETRICKÝCH PARAMETRŮ
 Zkratky:
 P:
 světlomet potkávacího světla
 D:
 světlomet dálkového světla (D1 + D2 označuje dvě dálková světla)
 F:
 přední mlhový světlomet
 :
 značí cyklus 15 minut vypnuto a 5 minut zapnuto
 Všechny následující skupinové světlomety a přední mlhové světlomety spolu s přidanými symboly označení třídy B slouží pouze jako příklady a nejsou vyčerpávající.
 1.
 P nebo D nebo F (HC nebo HR nebo B)
 2.
 P+D (HCR) nebo P+D1+D2 (HCR HR)
 3.
 P+D (HC/R) nebo P+D1+D2 (HC/R HR)
 4.
 P+F (HC B)
 5.
 P+F (HC B/) nebo HC/B
 6.
 D+F (HR B) nebo D1+D2+F (HR HR B)
 7.
 D+F (HR B/) nebo D1+D2+F (HR HR B/)
 8.
 P+D+F (HCR B) nebo P+D1+D2+F (HCR HR B)
 9.
 P+D+F (HC/R B) nebo P+D1+D2+F (HC/R HR B)
 10.
 P+D+F (HCR B/) nebo P+D1+D2+F (HCR HR B/)
 11.
 P+D+F (HC/R B/) nebo P+D1+D2+F (HC/R HR B/)


text:
 Důležité právní upozornění
 |
 22003D0058
 Úřední věstník L 193 , 31/07/2003 S. 0042 - 0043
 Rozhodnutí Smíšeného výboru EHPč. 58/2003ze dne 16. května 2003,kterým se mění příloha XXI (Statistika) Dohody o EHPSMÍŠENÝ VÝBOR EHP,s ohledem na Dohodu o Evropském hospodářském prostoru ve znění Protokolu o úpravě Dohody o Evropském hospodářském prostoru (dále jen "Dohoda"), a zejména s ohledem na článek 98 této dohody,vzhledem k těmto důvodům:(1) Příloha XXI Dohody byla změněna rozhodnutím Smíšeného výboru EHP č. 17/2003 ze dne 31. ledna 2003 [1].(2) Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 2056/2002 ze dne 5. listopadu 2002, kterým se mění nařízení Rady (ES, Euratom) č. 58/97 o strukturální statistice podnikání [2], by malo být začleněno do Dohody,ROZHODL TAKTO:Článek 1V bodě 1 (nařízení Rady (ES, Euratom) č. 58/97) přílohy XXI Dohody se doplňuje nová odrážka, která zní:"— 32002 R 2056: nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 2056/2002 ze dne 5. listopadu 2002 (Úř. věst. L 317, 21.11.2002, s. 1)."Článek 2Znění nařízení (ES) č. 2056/2002 v islandském a norském jazyce, která mají být zveřejněna v dodatku EHP Úředního věstníku Evropské unie, jsou platná.Článek 3Toto rozhodnutí vstupuje v platnost dnem 17. května 2003 za předpokladu, že Smíšenému výboru EHP jsou učiněna veškerá oznámení podle čl. 103 odst. 1 Dohody [3].Článek 4Toto rozhodnutí bude zveřejněno v oddíle EHP a v dodatku EHP Úředního věstníku Evropské unie.V Bruselu dne 16. května 2003.Za Smíšený výbor EHPpředsedaP. Westerlund[1] Úř. věst. L 94, 10.4.2003, s. 76.[2] Úř. věst. L 317, 21.11.2002, s. 1.[3] Nebyly oznámeny žádné ústavní požadavky.--------------------------------------------------


text:
 Důležité právní upozornění
 |
 21993A1231(11)
 Úřední věstník L 346 , 31/12/1993 S. 0026 - 0029
 Dohodave formě výměny dopisů mezi Evropským hospodářským společenstvím a Norským královstvím týkající se Dohody o rybolovu mezi Evropským hospodářským společenstvím a Norským královstvímV Portu dne 2. května 1992Vážený pane,založením Evropského hospodářského prostoru byla poskytnuta Evropskému společenství a Norskému království příležitost rozvíjet svou spolupráci v odvětví rybolovu.V souvislosti s tím potvrzuji, že- norská strana prohlašuje, že jejím pevným cílem je snaha dosáhnout vhodnými a účinnými řídícími opatřeními maximálního dlouhodobě udržitelného TAC na úrovni historického průměru kolem 600000 až 700000 tun tresky norské. Vzhledem k růstu v posledních letech by toho mohlo být dosaženo v roce 1997,- Norsko bere na vědomí, že Společenství byla v roce 1991, podle dvoustranné dohody mezi Společenstvím a Norskem, přidělena kvóta 4600 tun tresky norské v norské hospodářské zóně severně od 62° severní šířky a že tato kvóta představuje 2,14 % TAC pro rok 1991. Norsko se v rámci vyrovnaného ročního rybolovného režimu zavazuje sjednotit roční kvótu Společenství pro tresku norskou severně od 62° severní šířky na 2,9 % TAC pro zmíněnou zásobu od roku 1993,- Norsko se rovněž zavazuje přidělovat Společenství od roku 1993 dodatečnou kvótu tresky norské v norské hospodářské zóně severně od 62° severní šířky. Tato kvóta je stanovena takto:1993: | 6000 tun tresky, |1994: | 7250 tun tresky, |1995: | 8500 tun tresky, |1996: | 9750 tun tresky, |1997: | 11000 tun tresky, |Tyto dodatečné kvóty jsou zaručeny. V následujících letech Norsko uzná, že podíl na TAC se bude rovnat průměru podílu na TAC během období od roku 1993 do roku 1997,- pokud se týká přidělení těchto dodatečných kvót tresky norské, je třeba uznat, že toto opatření vyžaduje úpravu kvót poskytnutých Norsku v zóně Společenství podle dvoustranné dohody o rybolovu mezi Společenstvím a Norskem. V této souvislosti bere Norsko na vědomí, že Společenství při navrhování takových úprav bude brát patřičný zřetel na potřebu Společenství dát případně přednost požadavkům plavidel Společenství na odlov klíčových zásob ve svých vlastních vodách. Kvóty zásob přidělených Norsku podle tohoto opatření se budou muset v prvé řadě hledat ve vodách Společenství, mimo ICES – prostor IV,- Norsko se zavazuje stále pokračovat, tedy i po 1. lednu 1993, v přidělování dodatečnékvóty 1500 tun okouníka Společenství v norské hospodářské zóně severně od 62° severní šířky, mimo rybolovnou bilanci mezi stranami,- v případě náhlých změn v zásobách strany tato opatření přezkoumají,- tato výměna dopisů bude smluvními stranami schválena v souladu s jejich vlastními postupy a vstoupí v platnost téhož dne, kdy Smlouva o Evropském hospodářském prostoru (EHS) vstoupí v platnost v Norsku.Byl bych Vám zavázán, kdybyste potvrdil svůj souhlas s výše uvedeným závazkem.Vennligst motta forsikringen om vår høyeste aktelse.Les ruego acepten, señores, el testimonio de mi mayor consideración.Modtag, mine herrer, forsikringen om min mest udmærkede højagtelse.Genehmigen Sie, sehr geehrte Herren, den Ausdruck meiner ausgezeichnetsten Hochachtung.Παρακαλώ δεχθείτε, Κύριοι, τη διαβεβαίωση της υψίστης εκτιμήσεώς μου.Please accept, Sirs, the assurance of my highest consideration.Veuillez agréer, Messieurs, l'assurance de ma très haute considération.Vogliano accettare, Signori, l'espressione della mia profonda stima.Gelieve,


text: mijne heren, de verzekering van mijn zeer bijzondere hoogachting te aanvaarden.Queiram aceitar, Excelentíssimos Senhores, a expressão da minha mais elevada consideração.For regjeringen i Kongeriket NorgePor el Gobierno del Reino de NoruegaFor regeringen for Kongeriget NorgeFür die Regierung des Königreichs NorwegenΓια την χυβέρνηση του Βασιλείου της ΝορβηγίαςFor the Government of the Kingdom of NowayPour le gouvernement du royaume de NorvègePer il governo del Regno di NorvegiaVoor de Regering van het Koninkrijk NoorwegenPelo Governo do Reino da NoruegaZa vládu Nórskeho kráľovstva+++++ TIFF +++++V Portu dne 2. května 1992Vážený pane,mám tu čest potvrdit, že jsem dnešního dne obdržel Váš dopis tohoto znění:"založením Evropského hospodářského prostoru byla poskytnuta Evropskému společenství a Norskému království příležitost rozvíjet svou spolupráci v odvětví rybolovu.V souvislosti s tím potvrzuji, že- norská strana prohlašuje, že jejím pevným cílem je snaha dosáhnout vhodnými a účinnými řídícími opatřeními maximálního dlouhodobě udržitelného TAC na úrovni historického průměru kolem 600000 až 700000 tun tresky norské. Vzhledem k růstu v posledních letech by toho mohlo být dosaženo v roce 1997,- Norsko bere na vědomí, že Společenství byla v roce 1991, podle dvoustranné dohody mezi Společenstvím a Norskem, přidělena kvóta 4600 tun tresky norské v norské hospodářské zóně severně od 62° severní šířky a že tato kvóta představuje 2,14 % TAC pro rok 1991. Norsko se v rámci vyrovnaného ročního rybolovného režimu zavazuje sjednotit roční kvótu Společenství pro tresku norskou severně od 62° severní šířky na 2,9 % TAC pro zmíněnou zásobu od roku 1993,- Norsko se rovněž zavazuje přidělovat Společenství od roku 1993 dodatečnou kvótu tresky norské v norské hospodářské zóně severně od 62° severní šířky. Tato kvóta je stanovena takto:1993: | 6000 tun tresky, |1994: | 7250 tun tresky, |1995: | 8500 tun tresky, |1996: | 9750 tun tresky, |1997: | 11000 tun tresky, |Tyto dodatečné kvóty jsou zaručeny. V následujících letech Norsko uzná, že podíl na TAC se bude rovnat průměru podílu na TAC během období od roku 1993 do roku 1997,- pokud se týká přidělení těchto dodatečných kvót tresky norské, je třeba uznat, že toto opatření vyžaduje úpravu kvót poskytnutých Norsku v zóně Společenství podle dvoustranné dohody o rybolovu mezi Společenstvím a Norskem. V této souvislosti bere Norsko na vědomí, že Společenství při navrhování takových úprav bude brát patřičný zřetel na potřebu Společenství dát případně přednost požadavkům plavidel Společenství na odlov klíčových zásob ve svých vlastních vodách. Kvóty zásob přidělených Norsku podle tohoto opatření se budou muset v prvé řadě hledat ve vodách Společenství, mimo ICES – prostor IV,- Norsko se zavazuje stále pokračovat, tedy i po 1. lednu 1993, v přidělování dodatečné kvóty 1500 tun okouníka Společenství v norské hospodářské zóně severně od 62° severní šířky, mimo rybolovnou bilanci mezi stranami,- v případě náhlých změn v zásobách strany tato opatření přezkoumají,- tato výměna dopisů bude smluvními stranami schválena v souladu s jejich vlastními postupy a vstoupí v platnost téhož dne, kdy Smlouva o Evropském hospodářském prostoru (EHS) vstoupí v platnost v Norsku.Byl bych Vám zavázán, kdybyste potvrdil svůj souhlas s výše uvedeným závazkem."Mám tu čest potvrdit, že Evropské hospodářské společenství souhlasí


text: s obsahem Vašeho dopisu.Le ruego acepte, señor, el testimonio de nuestra mayor consideración.Modtag, hr., forsikringen om vor mest udmaerkede højagtelse.Genehmigen Sie, sehr geehrter Herr, den Ausdruck unserer ausgezeichnetsten Hochachtung.Παρακαλώ δεχθείτε, Κύριε, τη διαβεβαίωση της υψίστης εκτιμήσεώς μας.Please accept, Sir, the assurance of our highest consideration.Veuillez agréer, Monsieur, l'assurance de notre très haute considération.Voglia accettare, Signore, l'espressione della nostra profonda stima.Gelieve, mijnheer, de verzekering van onze zeer bijzondere hoogachting te aanvaarden.Queira aceitar, Excelentíssimo Senhor, a expressão da nossa mais elevada consideração.Vennligst motta forsikringen om vår høyeste aktelse.En nombre del Consejo de las Comunidades EuropeasPå vegne af Rådet for De Europæiske FællesskaberIm Namen des Rates der Europäischen GemeinschaftenΕξ ονόματος του Συμβουλίου των Ευρωπαϊκών ΚοινοτήτωνOn behalf of the Council of the European CommunitiesAu nom du Conseil des Communautés européennesA nome del Consiglio delle Comunità europeeNamens de Raad van de Europese GemeenschappenEm nome do Conselho das Comunidades EuropeiasPå vegne av Rådet for Det europeiske FellesskapV mene Rady Európskych spoločenstiev.+++++ TIFF +++++--------------------------------------------------


text:
 9.3.2021
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 L 82/1
 Pouze původní texty EHK OSN mají podle mezinárodního práva veřejného právní účinek. Je zapotřebí ověřit si status a datum vstupu tohoto předpisu v platnost v nejnovější verzi dokumentu EHK OSN o statusu TRANS/WP.29/343, který je k dispozici na internetové adrese: http://www.unece.org/trans/main/wp29/wp29wgs/wp29gen/wp29fdocstts.html
 Předpis OSN č. 153 – Jednotná ustanovení pro schvalování vozidel z hlediska neporušenosti palivového systému a bezpečnosti elektrického hnacího ústrojí v případě nárazu zezadu [2021/386]
 Datum vstupu v platnost: 22. ledna 2021
 Tento dokument slouží výhradně jako dokumentační nástroj. Rozhodné a právně závazné znění je: ECE/TRANS/WP.29/2020/76.
 Obsah
 Předpis
 1.
 Oblast působnosti
 2.
 Definice
 3.
 Žádost o schválení
 4.
 Schválení
 5.
 Požadavky
 6.
 Zkouška
 7.
 Změna a rozšíření schválení typu vozidla
 8.
 Shodnost výroby
 9.
 Postihy za neshodnost výroby
 10.
 Definitivní ukončení výroby
 11.
 Názvy a adresy technických zkušeben odpovědných za provádění schvalovacích zkoušek a názvy a adresy schvalovacích orgánů
 Přílohy
 1
 Sdělení
 2
 Příklady uspořádání značek schválení
 3
 Postup zkoušky nárazem zezadu
 4
 Zkušební podmínky a postupy pro posouzení vodíkového palivového systému po nárazu
 5
 Zkušební postupy pro vozidla vybavená elektrickým hnacím ústrojím
 1. Oblast působnosti
 Tento předpis se vztahuje na vozidla kategorie M1 (1) s celkovou přípustnou hmotností nepřesahující 3 500 kg a na vozidla kategorie N1, pokud jde o neporušenost palivového systému a bezpečnost elektrického hnacího ústrojí pracujícího s vysokým napětím v případě nárazu zezadu.
 2. Definice
 Pro účely tohoto předpisu se použijí tyto definice:
 2.1.
 „typem vozidla“ se rozumí kategorie motorových vozidel, která se neliší v takových zásadních hlediscích, jako jsou:
 2.1.1.
 délka a šířka vozidla, pokud mají vliv na výsledky nárazové zkoušky předepsané tímto předpisem;
 2.1.2.
 nosná konstrukce, rozměry, tvary a materiály částí vozidla, které se nacházejí za příčnou rovinou procházející bodem „R“ nejzadnějšího sedadla;
 2.1.3.
 tvary a vnitřní rozměry prostoru pro cestující, pokud mají vliv na výsledky nárazové zkoušky předepsané tímto předpisem;
 2.1.4.
 umístění (vpředu, vzadu, uprostřed) a orientace motoru (příčná nebo podélná), pokud mají negativní vliv na výsledek nárazové zkoušky předepsané tímto předpisem;
 2.1.5.
 pohotovostní hmotnost, pokud má negativní vliv na výsledek nárazové zkoušky předepsané tímto předpisem;
 2.1.6.
 umístění dobíjecího systému pro uchovávání energie (REESS), pokud má negativní vliv na výsledek nárazové zkoušky předepsané tímto předpisem;
 2.1.7.
 konstrukce, tvar, rozměry a materiály (kovové/plastové) nádrže/nádrží;
 2.1.8.
 poloha nádrže/nádrží ve vozidle, pokud má negativní vliv na požadavky bodu 5.2.1;
 2.1.9.
 charakteristika a umístění palivového systému (čerpadlo, filtry atd.).
 2.2.
 „prostorem pro cestující“ se rozumí prostor určený pro cestující ohraničený střechou, podlahou, bočními stěnami, dveřmi, vnějším zasklením, přední přepážkou a zadní přepážkou nebo zadními dveřmi, a také zábranou elektrické ochrany a kryty pro ochranu cestujících před přímým dotykem vysokonapěťových živých částí;
 2.3.
 „pohotovostní hmotností“ se rozumí hmotnost vozidla v provozním stavu, bez cestujících a bez nákladu, avšak s plným stavem paliva, chladicí kapaliny, maziva, s nářadím a náhradním kolem (poskytuje-li je výrobce vozidla jako standardní vybavení);
 2.4.
 „nádrží“ se rozumí nádrž/nádrže, které jsou určeny pro kapalné palivo, jak je definováno v bodě 2.6, nebo stlačený plynný vodík, které jsou primárně určeny k pohonu vozidla, mimo příslušenství (plnicí


text:
potrubí, pokud je samostatným prvkem, plnicí otvor, víčko, měrka, přípojky k motoru nebo ke kompenzaci vnitřního přetlaku atd.);
 2.5.
 „objemem palivové nádrže“ se rozumí objem palivové nádrže dle specifikace výrobce;
 2.6.
 „kapalným palivem“ se rozumí palivo, které je za normálních podmínek teploty a tlaku kapalné;
 2.7.
 „vysokonapěťovým“ se rozumí klasifikace elektrické konstrukční části nebo obvodu, pokud je efektivní hodnota (rms) jejich pracovního napětí > 60 V a ≤ 1 500 V stejnosměrného proudu nebo > 30 V a ≤ 1 000 V střídavého proudu;
 2.8.
 „dobíjecím systémem pro uchovávání elektrické energie“ nebo jen „REESS“ se rozumí dobíjecí systém pro uchovávání elektrické energie, který poskytuje elektrickou energii pro elektrický pohon.
 Za REESS se nepovažuje baterie, jejímž primárním účelem je dodávání energie pro nastartování motoru a/nebo osvětlení a/nebo jiné pomocné systémy vozidla; [Primárním účelem se v této souvislosti rozumí, že pro nastartování motoru a/nebo osvětlení a/nebo jiné pomocné systémy vozidla se během příslušného jízdního cyklu, např. WLTC pro kategorie M1 a N1 použije více než 50 % energie z baterie.]
 2.9.
 „zábranou elektrické ochrany“ se rozumí část zajišťující ochranu před veškerým přímým dotykem vysokonapěťových živých částí;
 2.10.
 „elektrickým hnacím ústrojím“ se rozumí elektrický obvod, který zahrnuje trakční motor(y) a může také zahrnovat REESS, systém konverze elektrické energie, elektronické měniče, příslušný svazek vodičů a konektory a propojovací systém pro nabíjení REESS;
 2.11.
 „živými částmi“ se rozumí jakákoli vodivá část či části, ve které/kterých má být za běžných provozních podmínek elektrické napětí;
 2.12.
 „nechráněnou vodivou částí“ se rozumí vodivá část, které se lze dotýkat za podmínek stupně ochrany IPXXB a která za normálních okolností není pod elektrickým napětím, ale může se pod napětí dostat v případě poruchy izolace. Patří sem části pod krytem, který lze odstranit bez použití nástrojů;
 2.13.
 „přímým dotykem“ se rozumí kontakt osob s vysokonapěťovými živými částmi;
 2.14.
 „nepřímým dotykem“ se rozumí kontakt osob s nechráněnými vodivými částmi;
 2.15.
 „stupněm ochrany IPXXB“ se rozumí ochrana před dotykem vysokonapěťových živých částí zajišťovaná buď zábranou elektrické ochrany, nebo krytem, která byla vyzkoušena pomocí kloubového zkušebního prstu (stupeň ochrany IPXXB) v souladu s popisem v příloze 5 bodě 4;
 2.16.
 „pracovním napětím“ se rozumí nejvyšší efektivní hodnota napětí elektrického obvodu (rms), kterou udává výrobce a která se může vyskytnout mezi kterýmikoli vodivými částmi za podmínek obvodu naprázdno nebo za běžných provozních podmínek. Je-li elektrický obvod rozpojený galvanickou izolací, pracovní napětí se stanoví pro každý rozpojený obvod zvlášť;
 2.17.
 „propojovacím systémem pro nabíjení REESS“ se rozumí elektrický obvod používaný pro nabíjení REESS z vnějšího elektrického napájecího zdroje, včetně zásuvky vozidla;
 2.18.
 „elektrickou kostrou“ se rozumí soustava vzájemně elektricky propojených vodivých částí, jejichž elektrické napětí se považuje za vztažné;
 2.19.
 „elektrickým obvodem“ se rozumí soustava propojených vysokonapěťových živých částí navržená tak, aby v ní za běžných provozních podmínek bylo elektrické napětí;
 2.20.
 „systémem konverze elektrické energie“ se rozumí systém (např. palivový článek), který vyrábí a poskytuje elektrickou energii pro elektrický pohon;
 2.21.
 „elektronickým měničem“ se rozumí zařízení umožňující regulaci a/nebo konverzi elektrické energie pro elektrický pohon;
 2.22.
 „krytem“ se rozumí část, která zakrývá vnitřní jednotky a


text:
zajišťuje ochranu před veškerým přímým dotykem;
 2.23.
 „vysokonapěťovou sběrnicí“ se rozumí elektrický obvod včetně propojovacího systému pro nabíjení REESS využívající vysoké napětí. Pokud jsou elektrické obvody vzájemně galvanicky propojeny a splňují specifické podmínky napětí, považují se za vysokonapěťovou sběrnici pouze ty konstrukční části nebo části elektrického obvodu, které pracují při vysokém napětí.
 2.24.
 „pevným izolátorem“ se rozumí izolační krytí svazku vodičů, které má zakrývat vysokonapěťové živé části a zabránit přímému kontaktu s nimi;
 2.25.
 „automatickým rozpojením“ se rozumí nástroj, který při spuštění galvanicky odpojí zdroje elektrické energie od zbytku vysokonapěťového obvodu elektrického hnacího ústrojí;
 2.26.
 „trakční baterií otevřeného typu“ se rozumí typ baterie, která vyžaduje kapalinu a která produkuje vodík, jenž se uvolňuje do atmosféry;
 2.27.
 „vodným elektrolytem“ se rozumí elektrolyt na bázi vody jakožto rozpouštědla pro sloučeniny (např. kyseliny, zásady), který po rozpuštění poskytuje vodivé ionty;
 2.28.
 „únikem elektrolytu“ se rozumí únik elektrolytu z REESS v kapalné podobě;
 2.29.
 „nevodným elektrolytem“ se rozumí elektrolyt, jehož základem není voda jakožto rozpouštědlo;
 2.30.
 pojem „běžné provozní podmínky“ zahrnuje provozní režimy a podmínky, které lze přiměřeně očekávat při běžném provozu vozidla, mj. při jízdě rychlostmi stanovenými dopravními předpisy, při parkování nebo za volnoběhu v silničním provozu, jakož i při nabíjení pomocí nabíječek, které jsou kompatibilní s konkrétními dobíjecími porty instalovanými na vozidle. Nezahrnuje podmínky, kdy je vozidlo poškozeno při nárazu, předměty nacházejícími se na vozovce nebo v důsledku vandalismu, vystaveno požáru nebo ponoření do vody, nebo ve stavu, který vyžaduje servisní a/nebo údržbářské práce, nebo kdy jsou na něm tyto práce prováděny;
 2.31.
 „specifickými podmínkami napětí“ se rozumí stav, kdy maximální napětí galvanicky propojeného elektrického obvodu mezi živou částí se stejnosměrným proudem a jakoukoli jinou živou částí (se stejnosměrným nebo střídavým proudem) je ≤ 30 V střídavého proudu (rms) a ≤ 60 V stejnosměrného proudu.
 Poznámka
 : Je-li živá část se stejnosměrným proudem takového elektrického obvodu připojena ke kostře a platí-li specifické podmínky napětí, potom maximální napětí mezi jakoukoli živou částí a elektrickou kostrou je ≤ 30 V střídavého proudu (rms) a ≤ 60 V stejnosměrného proudu.
 3. Žádost o schválení
 3.1.
 Žádost o schválení typu vozidla z hlediska neporušenosti palivového systému a z hlediska bezpečnosti elektrického hnacího ústrojí pracujícího s vysokým napětím v případě nárazu zezadu podává výrobce vozidla nebo jeho řádně pověřený zástupce v souladu s postupem stanoveným v příloze 3 dohody (E/ECE/TRANS/505/Rev.3).
 3.2.
 Vzor informačního dokumentu je uveden v dodatku 1 k příloze 1.
 4. Schválení
 4.1.
 Schválení typu vozidla se udělí, jestliže vozidlo předané ke schválení podle tohoto předpisu splňuje požadavky tohoto předpisu.
 4.1.1.
 Technická zkušebna jmenovaná podle níže uvedeného bodu 11 zkontroluje, zda jsou splněny požadované podmínky.
 4.1.2.
 V případě pochybností se při ověřování shody vozidla s požadavky tohoto předpisu vezmou v úvahu veškeré výrobcem poskytnuté údaje nebo výsledky zkoušek, které lze vzít v úvahu při ověřování schvalovacích zkoušek provedených technickou zkušebnou.
 4.2.
 Každému schválenému typu se přidělí číslo schválení v souladu s přílohou 4 dohody (E/ECE/TRANS/505/Rev.3).
 4.3.
 Oznámení o udělení, rozšíření, odmítnutí nebo odnětí schválení nebo o definitivním ukončení výroby typu vozidla podle tohoto předpisu se


text:
sdělí smluvním stranám dohody, které uplatňují tento předpis, a to prostřednictvím formuláře podle vzoru v příloze 1 tohoto předpisu.
 4.4.
 Na každé vozidlo odpovídající typu vozidla schválenému podle tohoto přepisu se na dobře viditelném a snadno přístupném místě uvedeném ve formuláři schválení umístí mezinárodní značka schválení odpovídající vzoru uvedenému v příloze 2, která se skládá z:
 4.4.1.
 kružnice opsané kolem písmene „E“, za nímž následuje rozlišovací číslo země, která schválení udělila (2);
 4.4.2.
 čísla tohoto předpisu, za nímž následuje písmeno „R“, pomlčka a číslo schválení typu vpravo od kružnice předepsané v bodě 4.4.1.
 4.5.
 Vyhovuje-li vozidlo typu vozidla schválenému podle jednoho nebo více dalších předpisů OSN připojených k dohodě v zemi, která udělila schválení podle tohoto předpisu, není třeba symbol předepsaný v bodě 4.4.1 opakovat; v takovém případě se další čísla a symboly všech předpisů OSN, podle kterých bylo uděleno schválení v zemi, která udělila schválení podle tohoto předpisu, uvedou ve svislých sloupcích vpravo od symbolu předepsaného v bodě 4.4.1.
 4.6.
 Značka schválení musí být jasně čitelná a nesmazatelná.
 5. Požadavky
 5.1.
 Pokud bylo vozidlo podrobeno zkoušce uvedené v bodě 6 níže, musí být splněna ustanovení bodu 5.2.
 U vozidla, u nějž jsou všechny části palivového systému namontovány před středem rozvoru náprav, se má za to, že splňuje ustanovení bodu 5.2.1.
 U vozidla, u nějž jsou všechny části elektrického hnacího ústrojí pracujícího s vysokým napětím namontovány před středem rozvoru náprav, se má za to, že splňuje ustanovení bodu 5.2.2.
 5.2.
 Po zkoušce provedené v souladu s postupem stanoveným v příloze 3, příloze 4 a příloze 5 tohoto předpisu musí být splněna následující ustanovení týkající se neporušenosti palivového systému a bezpečnosti elektrického hnacího ústrojí:
 5.2.1.
 U vozidla poháněného kapalným palivem musí být prokázána shoda s body 5.2.1.1 až 5.2.1.2.
 U vozidla poháněného stlačeným vodíkem musí být prokázána shoda s body 5.2.1.3 až 5.2.1.5.
 5.2.1.1.
 Při nárazu smí ze soustavy přívodu paliva uniknout nanejvýš nepatrné množství kapaliny.
 5.2.1.2.
 Pokud po nárazu dojde k nepřetržitému unikání kapaliny ze soustavy přívodu paliva, nesmí rychlost úniku překročit 30 g/min; jestliže se kapalina ze soustavy přívodu paliva mísí s kapalinami z jiných systémů a jednotlivé kapaliny nelze snadno oddělit a identifikovat, zohlední se při hodnocení nepřetržitého úniku všechny zachycené kapaliny.
 5.2.1.3.
 Rychlost úniku vodíku (VH2) určená v případě vodíku v souladu s bodem 4 přílohy 4, nebo v případě helia v souladu s bodem 5 přílohy 4, nesmí během intervalu Δt minut po nárazu překročit v průměru 118 NL za minutu.
 5.2.1.4.
 Objemová koncentrace plynu (vodíku nebo helia) ve vzduchu stanovená pro prostor pro cestující a prostor pro zavazadla v souladu s bodem 6 přílohy 4 nesmí v žádném okamžiku při měření během doby 60 minut po nárazu překročit 4,0 % v případě vodíku, nebo 3,0 % v případě helia. Tento požadavek je splněn, jestliže se potvrdilo, že se uzavírací ventil každého systému pro uchovávání vodíku uzavřel do 5 sekund od prvního kontaktu vozidla s nárazovým tělesem a nedošlo k žádnému úniku ze systému (systémů) pro uchovávání vodíku.
 5.2.1.5.
 Zásobník(y) (pro uchovávání vodíku) musí zůstat připevněn(y)


text:
k vozidlu alespoň v jednom upevňovacím bodě.
 5.2.2.
 V případě vozidla vybaveného elektrickým hnacím ústrojím pracujícím s vysokým napětím musí elektrické hnací ústrojí a vysokonapěťové systémy, které jsou galvanicky připojeny k vysokonapěťové sběrnici elektrického hnacího ústrojí, splňovat požadavky bodů 5.2.2.1 až 5.2.2.3.
 5.2.2.1.
 Ochrana před úrazem elektrickým proudem
 Po nárazu musí vysokonapěťové sběrnice splňovat alespoň jedno ze čtyř kritérií uvedených v bodech 5.2.2.1.1 až 5.2.2.1.4.2.
 Pokud je vozidlo vybaveno funkcí automatického rozpojení, nebo zařízením/zařízeními, které/která galvanicky rozpojí obvod elektrického hnacího ústrojí během jízdy, musí rozpojený obvod nebo každá jeho jednotlivá rozpojená část po aktivaci funkce rozpojení splňovat alespoň jedno z následujících kritérií.
 Kritéria stanovená níže v bodě 5.2.2.1.4 se však nepoužijí, jestliže více než jedno napětí části vysokonapěťové sběrnice není chráněno podle podmínek stupně ochrany IPXXB.
 Pokud část/části vysokonapěťového systému nejsou při nárazové zkoušce napájeny, a s výjimkou propojovacího systému pro nabíjení REESS, který není za jízdy napájen, musí být ochrana před úrazem elektrickým proudem pro danou část/části prokázána buď pomocí bodu 5.2.2.1.3, nebo bodu 5.2.2.1.4.
 5.2.2.1.1.
 Absence vysokého napětí
 Napětí Ub, U1 a U2 na vysokonapěťových sběrnicích musí být rovno nebo nižší než 30 Vst nebo 60 Vss do 60 s po nárazu při měření v souladu s bodem 2 přílohy 5.
 5.2.2.1.2.
 Nízká hodnota elektrické energie
 Celková energie (TE) na vysokonapěťových sběrnicích musí být nižší než 0,2 J při měření podle zkušebního postupu uvedeného v bodě 3 přílohy 5 pomocí rovnice v písmenu a). Celková energie (TE) může být rovněž vypočítána pomocí měřeného napětí Ub na vysokonapěťové sběrnici a kapacity kondenzátorů X (Cx) uvedené výrobcem podle rovnice v příloze 5 bodě 3 písm. b).
 Energie uskladněná v kondenzátorech Y (TEy1, TEy2) musí být rovněž nižší než 0,2 J. Vypočítá se měřením napětí U1 a U2 na vysokonapěťových sběrnicích a na elektrické kostře a kapacity kondenzátorů Y uvedené výrobcem podle rovnice v příloze 5 bodě 3 písm. c).
 5.2.2.1.3.
 Fyzická ochrana
 K ochraně před přímým dotykem s vysokonapěťovými živými částmi musí být zajištěna ochrana stupně IPXXB.
 Posouzení musí být provedeno v souladu s bodem 4 přílohy 5.
 Kromě toho za účelem ochrany před úrazem elektrickým proudem, k němuž by mohlo dojít při nepřímém dotyku, musí být odpor mezi všemi nechráněnými vodivými částmi zábran elektrické ochrany / krytů a elektrickou kostrou nižší než 0,1 Ω a odpor mezi libovolnými dvěma nechráněnými vodivými částmi zábran elektrické ochrany / krytů, jichž se lze dotknout zároveň a které jsou od sebe vzdáleny méně než 2,5 m, musí být při proudu nejméně 0,2 A menší než 0,2 Ω. Tento odpor lze vypočítat pomocí samostatně naměřených odporů příslušných částí elektrického obvodu.
 Tento požadavek je splněn, pokud bylo galvanické spojení vytvořeno svařením. V případě pochybností nebo je-li spojení vytvořeno jiným způsobem než svařováním, provede se měření jedním ze zkušebních postupů popsaných v bodě 4 přílohy 5.
 5.2.2.1.4.
 Izolační odpor
 Musí být splněna kritéria uvedená v bodech 5.2.2.1.4.1 a 5.2.2.1.4.2.
 Měření musí být provedeno v souladu s bodem 5 přílohy 5.
 5.2.2.1.4.1.
 Elektrické hnací ústrojí sestávající z oddělených stejnosměrných a střídavých sběrnic
 Pokud jsou vysokonapěťové střídavé a


text:
vysokonapěťové stejnosměrné sběrnice vzájemně galvanicky izolovány, musí mít izolační odpor mezi vysokonapěťovou sběrnicí a elektrickou kostrou (Ri podle definice v bodě 5 přílohy 5) minimální hodnotu 100 Ω/V pracovního napětí na stejnosměrných sběrnicích a minimální hodnotu 500 Ω/V pracovního napětí na střídavých sběrnicích.
 5.2.2.1.4.2.
 Elektrické hnací ústrojí sestávající z kombinovaných stejnosměrných a střídavých sběrnic
 Jsou-li vysokonapěťové střídavé sběrnice a vysokonapěťové stejnosměrné sběrnice vodivě propojeny, musí splňovat jeden z těchto požadavků:
 a)
 izolační odpor mezi vysokonapěťovou sběrnicí a elektrickou kostrou musí mít minimální hodnotu 500 Ω/V pracovního napětí;
 b)
 izolační odpor mezi vysokonapěťovou sběrnicí a elektrickou kostrou musí mít minimální hodnotu 100 Ω/V pracovního napětí a střídavá sběrnice musí splňovat požadavek na fyzickou ochranu, jak je uveden v bodě 5.2.2.1.3;
 c)
 izolační odpor mezi vysokonapěťovou sběrnicí a elektrickou kostrou musí mít minimální hodnotu 100 Ω/V pracovního napětí a střídavá sběrnice musí splňovat požadavek na absenci vysokého napětí, jak je uveden v bodě 5.2.2.1.1.
 5.2.2.2.
 Únik elektrolytu
 5.2.2.2.1.
 V případě REESS s vodným elektrolytem
 Během 60 minut po nárazu nesmí dojít k žádnému úniku elektrolytu z REESS do prostoru pro cestující a únik elektrolytu z REESS mimo prostor pro cestující nesmí činit více než 7 % objemových elektrolytu obsaženého v REESS, přičemž toto množství nesmí být větší než 5,0 l. Uniklé množství elektrolytu lze po jeho zachycení změřit pomocí běžných metod stanovení objemu kapaliny. V případě zásobníků obsahujících Stoddardovo rozpouštědlo, obarvenou chladicí kapalinu a elektrolyt musí být možné jednotlivé kapaliny před měřením oddělit podle relativní hustoty.
 5.2.2.2.2.
 V případě REESS s nevodným elektrolytem
 Během 60 minut po nárazu nesmí dojít k žádnému úniku tekutého elektrolytu z REESS do prostoru pro cestující nebo do zavazadlového prostoru a nesmí dojít k žádnému úniku tekutého elektrolytu mimo vozidlo. Tento požadavek se ověří vizuální kontrolou, aniž by byla jakákoliv část vozidla odmontována.
 Výrobce musí prokázat splnění tohoto požadavku v souladu s bodem 6 přílohy 5.
 5.2.2.3.
 Zadržení REESS
 Systém REESS musí zůstat připevněn k vozidlu alespoň jedním kotevním úchytem, držákem nebo jakoukoli konstrukcí, která přenáší působící síly ze systému REESS na nosnou konstrukci vozidla, a REESS umístěný mimo prostor pro cestující nesmí vniknout do prostoru pro cestující.
 Výrobce musí prokázat splnění toho požadavku v souladu s bodem 7 přílohy 5.
 6. Zkouška
 6.1.
 Soulad vozidla s požadavky bodu 5 se ověří metodou uvedenou v příloze 3, příloze 4 a příloze 5 tohoto předpisu.
 7. Změny a rozšíření schválení typu vozidla
 7.1.
 Každá změna typu vozidla podle tohoto předpisu musí být oznámena schvalovacímu orgánu, který daný typ vozidla schválil. Schvalovací orgán pak může buď:
 a)
 po konzultaci s výrobcem rozhodnout, že je třeba udělit nové schválení typu, nebo
 b)
 použít postup uvedený v bodě 7.1.1 (revize), případně postup uvedený v bodě 7.1.2 (rozšíření).
 7.1.1.
 Revize
 Pokud se změnily údaje zaznamenané v informačních dokumentech podle dodatku 1 k příloze 1 a schvalovací orgán usoudí, že provedené změny pravděpodobně nemají znatelný nepříznivý vliv a vozidlo v každém případě stále splňuje požadavky, označí se změna jako „revize“.
 V takovém případě vydá schvalovací orgán podle potřeby revidované stránky informačních dokumentů podle


text:
dodatku 1 k příloze 1 a na každé revidované stránce zřetelně vyznačí povahu změny a datum nového vydání stránky. Za splnění tohoto požadavku se považuje rovněž vydání konsolidované a aktualizované verze informačních dokumentů podle dodatku 1 k příloze 1 spolu s podrobným popisem změn.
 7.1.2.
 Rozšíření
 Změna se označí jako „rozšíření“, pokud vedle změny údajů zaznamenaných v dokumentaci výrobce:
 a)
 jsou požadovány další kontroly nebo zkoušky nebo
 b)
 se změní jakékoli informace ve sdělení o schválení typu (s výjimkou jeho příloh) nebo
 c)
 se požaduje schválení podle pozdější série změn po jejím vstupu v platnost.
 7.2.
 Potvrzení, rozšíření nebo odmítnutí schválení se sdělí stranám dohody, které uplatňují tento předpis, podle postupu v bodě 4.3. Kromě toho musí být odpovídajícím způsobem změněn seznam informačních dokumentů a zkušebních protokolů připojený k formuláři sdělení podle přílohy 1, aby uváděl datum poslední revize nebo rozšíření.
 7.3.
 Schvalovací orgán, který vydává rozšíření schválení, přidělí každému formuláři sdělení vystavenému pro účely takového rozšíření pořadové číslo.
 8. Shodnost výroby
 Postupy pro zajištění shodnosti výroby musí odpovídat postupům stanoveným v příloze 1 dohody (E/ECE/TRANS/505/Rev.3), přičemž musí být splněny tyto požadavky:
 8.1.
 Každé vozidlo opatřené značkou schválení předepsanou podle tohoto předpisu musí odpovídat schválenému typu na základě splnění požadavků stanovených v bodě 5.
 9. Postihy za neshodnost výroby
 9.1.
 Schválení udělené pro typ vozidla podle tohoto předpisu lze odejmout v případě, že nejsou splněny požadavky stanovené v bodě 8.1.
 9.2.
 Jestliže některá smluvní strana dohody, která uplatňuje tento předpis, odejme schválení, které dříve udělila, neprodleně o tom informuje ostatní smluvní strany, které tento předpis uplatňují, a to prostřednictvím kopie formuláře schválení opatřené na konci velkými písmeny napsanou, podepsanou a datovanou poznámkou „SCHVÁLENÍ ODEJMUTO“.
 10. Definitivní ukončení výroby
 Pokud držitel schválení zcela ukončí výrobu typu vozidla schváleného v souladu s tímto předpisem, musí o tom informovat schvalovací orgán, který schválení typu udělil. Po obdržení příslušného sdělení o tom tento schvalovací orgán podá zprávu ostatním smluvním stranám, které uplatňují tento předpis, a to prostřednictvím kopie formuláře schválení opatřené na konci velkými písmeny napsanou, podepsanou a datovanou poznámkou „VÝROBA UKONČENA“.
 11. Názvy a adresy technických zkušeben odpovědných za provádění schvalovacích zkoušek a názvy a adresy schvalovacích orgánů
 Smluvní strany dohody, které uplatňují tento předpis, sdělí sekretariátu Organizace spojených národů názvy a adresy technických zkušeben odpovědných za provádění schvalovacích zkoušek a názvy a adresy schvalovacích orgánů, které udělují schválení a kterým se zasílají formuláře potvrzující udělení, odmítnutí, rozšíření nebo odejmutí schválení vydané v jiných zemích.
 (1) Podle definice v Úplném usnesení o konstrukci vozidel (R.E.3), dokument ECE/TRANS/WP.29/78/Rev.6, bod 2. –
 www.unece.org/trans/main/wp29/wp29wgs/wp29gen/wp29resolutions.html
 (2) Rozlišovací čísla smluvních stran dohody z roku 1958 jsou uvedena v příloze 3 Úplného usnesení o konstrukci vozidel (R.E.3), dokument ECE/TRANS/WP.29/78/Rev. 6, příloha 3 – www.unece.org/trans/main/wp29/wp29wgs/wp29gen/wp29resolutions.html.
 PŘÍLOHA 1
 Sdělení
 (Maximální formát: A4 (210 × 297 mm)
 (1)
 Vydal:
 Název správního orgánu:
 ...
 ...
 ...
 Ve věci (2)
 udělení schválení
 rozšíření schválení
 odmítnutí schválení
 odejmutí schválení
 definitivního ukončení výroby
 typu vozidla z hlediska neporušenosti palivového systému a z hlediska bezpečnosti elektrického hnacího ústrojí v případě nárazu zezadu podle předpisu OSN č. 153


text:
Schválení č.: ...
 Rozšíření č.: . ...
 1.
 Obchodní název nebo značka motorového vozidla ...
 2.
 Typ vozidla ...
 3.
 Název a adresa výrobce ...
 ...
 4.
 Případně název a adresa zástupce výrobce. ...
 ...
 ...
 5.
 Stručný popis typu vozidla ...
 ...
 5.1.
 Popis palivového systému namontovaného ve vozidle...
 ...
 5.2.
 Popis elektrického hnacího ústrojí ...
 ...
 6.
 Umístění motoru: vpředu/vzadu/uprostřed (2)
 7.
 Náhon: přední kola / zadní kola (2)
 8.
 Hmotnost vozidla předaného ke zkoušce:
 Přední náprava: ...
 Zadní náprava: ...
 Celkem: ...
 9.
 Vozidlo předáno ke schválení dne ...
 10.
 Zkušebna odpovědná za provádění schvalovacích zkoušek ...
 11.
 Datum protokolu vystaveného touto zkušebnou ...
 12.
 Číslo protokolu vydaného touto zkušebnou ...
 13.
 Schválení uděleno/odmítnuto/rozšířeno/odejmuto (2)
 14.
 Umístění značky schválení na vozidle ...
 15.
 Místo ...
 16.
 Datum ...
 17.
 Podpis ...
 18.
 K tomuto sdělení jsou přiloženy následující dokumenty opatřené výše uvedeným číslem schválení: ...
 19.
 Poznámky (např. použita alternativní zkušební metoda podle bodu 3 přílohy 3) ...
 (Fotografie a/nebo schémata a výkresy, které umožní základní určení typu/typů vozidla a jeho možných variant, na které se toto schválení vztahuje)
 (1) Rozlišovací číslo země, která schválení udělila/rozšířila/odmítla/odejmula (viz ustanovení o schválení v tomto předpise).
 (2) Nehodící se škrtněte.
 Dodatek 1 k příloze 1
 Informační dokument
 0.
 OBECNĚ
 0.1.
 Značka (obchodní firma výrobce):
 0.2.
 Typ:
 0.2.1.
 Případný obchodní název (názvy):
 0.3.
 Způsob označení typu, je-li na vozidle vyznačen (1):
 0.3.1.
 Umístění tohoto označení:
 0.4
 Kategorie vozidla (2):
 0.5.
 Název společnosti a adresa výrobce:
 0.8.
 Název (názvy) a adresa (adresy) montážního závodu (závodů):
 0.9.
 Jméno a adresa případného zástupce výrobce:
 1.
 OBECNÉ KONSTRUKČNÍ VLASTNOSTI VOZIDLA
 1.1.
 Fotografie a/nebo výkresy představitele typu vozidla
 1.3.
 Počet náprav a kol:
 1.3.3.
 Hnací nápravy (počet, umístění, propojení):
 1.6.
 Umístění a uspořádání motoru:
 2.
 HMOTNOSTI A ROZMĚRY (údaje v kg a mm) (případně uveďte odkaz na výkres)
 2.1.
 Rozvor (rozvory) náprav (plně naloženého vozidla)
 2.1.1.
 Vozidla se dvěma nápravami:
 2.1.2.
 Vozidla se třemi nebo více nápravami
 2.1.2.2.
 Celková vzdálenost mezi nápravami:
 2.4.
 Rozsah (vnějších) rozměrů vozidla:
 2.4.1.
 U podvozku bez karoserie
 2.4.1.1.
 Délka (mm):
 2.4.1.2.
 Šířka (mm):
 2.4.2.
 U podvozku s karoserií
 2.4.2.1.
 Délka (mm):
 2.4.2.2.
 Šířka (mm)
 2.6.
 Hmotnost v provozním stavu (kg):
 3.
 MĚNIČ HNACÍ ENERGIE
 3.2.2.
 Palivo
 3.2.2.1.
 Lehká vozidla: Motorová nafta / benzin / LPG / NG nebo biomethan / ethanol (E 85) / bionafta / vodík
 3.2.3.
 Palivová nádrž (nádrže)
 3.2.3.1.
 Provozní palivová nádrž (nádrže)
 3.2.3.1.1.
 Počet nádrží a objem každé z nich:
 3.2.3.1.1.1.
 Materiál
 3.2.3.1.2.
 Výkres a technický popis nádrže (nádrží) se všemi spoji a všemi potrubími pro systém odvzdušnění a odvětrání, uzávěry, ventily a upevněním
 3.2.3.1.3.
 Výkres jasně znázorňující umístění nádrže (nádrží) ve vozidle
 3.2.3.2.
 Záložní palivová nádrž (nádrže)
 3.2.3.2.1.
 Počet nádrží a objem každé z nich:
 3.2.3.2.1.1.
 Materiál
 3.2.3.2.2.
 Výkres a technický popis nádrže (nádrží) se všemi spoji a všemi potrubími pro systém odvzdušnění a odvětrání, uzávěry, ventily a upevněním
 3.2.3.2.3.
 Výkres jasně znázorňující umístění nádrže (nádrží) ve vozidle
 3.3.2.
 REESS
 3.3.2.4.
 Poloha
 3.4.
 Kombinace měničů hnací energie
 3.4.1.
 Hybridní elektrické vozidlo: ano/ne
 3.4.2.
 Kategorie hybridního elektrického


text:
vozidla: externí nabíjení / jiné než externí nabíjení:
 (1) Pokud způsob označení typu obsahuje znaky, které nejsou důležité pro popis vozidla, tj. typů, na které se certifikát schválení typu vztahuje, nahradí se tyto znaky v dokumentaci znakem „?“ (např. ABC??123??).
 (2) Podle definice v Úplném usnesení o konstrukci vozidel (R.E.3), dokument ECE/TRANS/WP.29/78/Rev.6, bod 2. –www.unece.org/trans/main/wp29/wp29wgs/wp29gen/wp29resolutions.html
 Příloha 2
 Uspořádání značek schválení
 Vzor A
 (Viz bod 4.4 tohoto předpisu)
 a = min. 8 mm
 Výše znázorněná značka schválení, umístěná na vozidle, dosvědčuje, že příslušný typ vozidla byl v Nizozemsku (E 4) schválen z hlediska ochrany cestujících při nárazu zezadu podle předpisu OSN č. 153 pod číslem 001424. Číslo schválení udává, že schválení bylo uděleno v souladu s požadavky předpisu OSN č. 153 v původním znění.
 Vzor B
 (Viz bod 4.5 tohoto předpisu)
 a = min. 8 mm
 První dvě číslice čísla schválení udávají, že v době, kdy byla schválení udělena, byl předpis OSN č. 153 v původním znění a předpis OSN č. 11 zahrnoval sérii změn 03.
 Příloha 3
 Postup zkoušky nárazem zezadu
 1.
 Účel
 1.1.
 Účelem zkoušky je simulovat podmínky nárazu zezadu jiným vozidlem v pohybu.
 2.
 Zařízení, postup a měřicí přístroje
 2.1.
 Zkušební prostor
 Zkušební prostor musí mít dostatečnou plochu, aby umožňoval umístění pohonného systému nárazového tělesa a posun zasaženého vozidla, jakož i instalaci zkušebního zařízení. Část prostoru, ve které dojde k nárazu a následnému pohybu vozidla, musí být vodorovná, rovná a hladká a musí představovat běžný, suchý, neznečištěný povrch silnice.
 2.2.
 Nárazové těleso
 2.2.1.
 Nárazové těleso musí být zhotoveno z oceli a mít pevnou konstrukci.
 2.2.2.
 Nárazová plocha musí mít rovný povrch, nejméně 2 500 mm široký a 800 mm vysoký, a její hrany musí být zaobleny v poloměru zakřivení 40 až 50 mm. Tato plocha musí být pokryta překližkovými deskami o tloušťce 20 ± 2 mm.
 2.2.3.
 V okamžiku nárazu musí být splněny tyto požadavky:
 2.2.3.1.
 nárazová plocha musí být svislá a kolmá k střední podélné rovině zasaženého vozidla;
 2.2.3.2.
 směr pohybu nárazového tělesa musí být v podstatě vodorovný a rovnoběžný se střední podélnou rovinou zasaženého vozidla;
 2.2.3.3.
 největší přípustné boční vychýlení střední svislice povrchu nárazového tělesa od střední podélné roviny zasaženého vozidla je 300 mm. Nárazová plocha navíc musí obsáhnout celou šířku zasaženého vozidla;
 2.2.3.4.
 světlá výška spodního okraje nárazové plochy od země musí být 175 ± 25 mm.
 2.3.
 Pohon nárazového tělesa
 Nárazové těleso musí být připevněno na podvozku (pohyblivá bariéra).
 2.4.
 Ustanovení pro zkoušku s pohyblivou bariérou
 2.4.1.
 Pokud je nárazové zařízení připevněno na podvozku (pohyblivá bariéra) přídržným prvkem, pak musí být takový prvek pevný a nesmí být možné, aby byl při nárazu zdeformován; podvozek musí být v okamžiku nárazu volně pohyblivý a nesmí již být vystaven působení hnacího zařízení.
 2.4.2.
 Rychlost při nárazu musí být 50,0 ± 2,0 km.
 2.4.3.
 Celková hmotnost podvozku s nárazovým tělesem musí být 1 100 ± 20 kg.
 2.5.
 Obecná ustanovení týkající se hmotnosti a rychlosti nárazového tělesa
 Jestliže byla zkouška provedena s rychlostí při nárazu vyšší, než je rychlost předepsaná v bodě 2.4.2, a vozidlo splnilo předepsané požadavky,


text:
považuje se zkouška za vyhovující.
 2.6.
 Stav zkoušeného vozidla
 2.6.1.
 Zkoušené vozidlo musí být buď vybaveno všemi svými normálními konstrukčními částmi a vybavením zahrnutými do jeho pohotovostní hmotnosti, nebo být v takovém stavu, aby splňovalo tento požadavek, pokud jde o konstrukční části a vybavení týkající se prostoru pro cestující a rozložení hmotnosti vozidla, v provozním stavu, jako celku.
 2.6.2.
 Nádrž na kapalná paliva musí být naplněna nejméně na 90 % svého objemu, a to buď palivem, nebo nehořlavou kapalinou, která má hustotu a viskozitu blízkou hustotě a viskozitě běžně používaného paliva. Veškeré další systémy (nádrže brzdové kapaliny, chladič, činidla pro selektivní katalytickou redukci atd.) mohou být prázdné.
 Systém(y) pro uchovávání stlačeného vodíku a uzavřené prostory vozidel používajících jako palivo stlačený vodík se připraví v souladu s bodem 3 přílohy 4.
 2.6.3
 Parkovací brzda nesmí být zatažená a musí být zařazen neutrál.
 2.6.4.
 Pokud to vyžaduje výrobce, mohou být povoleny následující odchylky:
 2.6.4.1.
 technická zkušebna odpovědná za provádění zkoušek může povolit, aby bylo ke zkouškám podle tohoto předpisu použito stejné vozidlo, jaké se používá ke zkouškám podle jiných předpisů OSN (včetně zkoušek, které mohou ovlivnit jeho konstrukci);
 2.6.4.2.
 vozidlo může být zatíženo do míry, která nepřekračuje 10 % jeho pohotovostní hmotnosti, s dodatečným zatížením pevně připevněným k jeho konstrukci tak, aby během zkoušky neovlivnilo neporušenost palivového systému a bezpečnost elektrického hnacího ústrojí.
 2.6.5.
 Nastavení elektrického hnacího ústrojí
 2.6.5.1.
 REESS může mít jakoukoli úroveň nabití, která podle doporučení výrobce umožňuje běžný provoz hnacího ústrojí.
 2.6.5.2.
 Elektrické hnací ústrojí musí být pod elektrickým napětím buď za provozu původních zdrojů elektrické energie, nebo bez nich (např. motorový generátor, REESS nebo systém konverze elektrické energie), nicméně:
 2.6.5.2.1.
 na základě dohody mezi technickou zkušebnou a výrobcem je možné zkoušku provést s celým elektrickým hnacím ústrojím nebo jeho částmi bez elektrického napětí, pokud to nebude mít negativní vliv na výsledek zkoušky. V případě částí elektrického hnacího ústrojí, které nejsou pod elektrickým napětím, musí být ochrana před úrazem elektrickým proudem prokázána buď pomocí fyzické ochrany, nebo izolačního odporu a příslušných dodatečných důkazů.
 2.6.5.2.2.
 V případě, že je vozidlo vybaveno funkcí automatického rozpojení, musí být na žádost výrobce možné provést zkoušku s aktivovanou funkcí automatického rozpojení. V takovém případě musí být prokázáno, že automatické rozpojení by fungovalo i v průběhu nárazové zkoušky. To zahrnuje jak signál automatické aktivace, tak i galvanické rozpojení s ohledem na podmínky pozorované v průběhu nárazu.
 2.7.
 Měřicí přístroje
 Přístroj použitý pro zaznamenání rychlosti uvedené v bodě 2.4.2 výše musí být přesný s odchylkou 1 %.
 3.
 Alternativní zkušební metody
 Na žádost výrobce lze jako alternativu ke zkušební metodě předepsané v bodě 2 použít následující zkušební metodu.
 3.1.
 Alternativně k postupu popsanému v bodě 2 této přílohy je přípustná zkouška vyoseným nárazem zezadu s pohyblivou deformovatelnou bariérou, pokud jsou splněny podmínky stanovené v bodech 3.1.1 až 3.1.3.
 3.1.1.
 Rychlost při nárazu
 Rychlost při nárazu se musí pohybovat mezi 78,5 km/h a 80,1 km/h.
 3.1.2.
 Vyosení mezi vozidlem a bariérou
 Překrytí mezi vozidlem a bariérou musí být 70 %.
 3.1.3.
 Pohyblivá deformovatelná bariéra (PDB)
 Pohyblivá deformovatelná


text:
bariéra musí splňovat tyto požadavky:
 a)
 celková hmotnost PDB s nárazovou plochou musí být 1 361 ± 4,5 kg;
 b)
 celková délka PDB s nárazovou plochou musí být 4 115 ± 25 kg;
 c)
 celková délka PDB bez nárazové plochy musí být 3 632 (včetně montážního bloku o tloušťce 50,8 mm);
 d)
 celková šířka rámového podvozku musí být 1 251 mm;
 e)
 rozchod kol (vzdálenost mezi osami předních nebo zadních kol) musí být 1 880 mm;
 f)
 rozvor náprav rámového podvozku musí být 2 591 mm ± 25 mm;
 g)
 setrvačné vlastnosti PDB (se dvěma kamerami a jejich úchyty a závěrkou světelné pasti a sníženou zátěží); pro polohu těžiště platí:
 X = (1 123 ± 25) mm za přední nápravou
 Y = (7,6 ± 25) mm vlevo od podélné osy
 Z = (450 ± 25) mm nad povrchem vozovky
 Momenty setrvačnosti (tolerance 5 % pro účely zkoušek) jsou tyto:
 kolem příčné osy = 2 263 kg-m2
 kolem podélné osy = 508 kg-m2
 kolem svislé osy = 2 572 kg-m2
 h)
 tvar nárazové plochy s voštinovou strukturou:
 šířka = 1 676 mm ± 6 mm
 výška = 559 mm ± 6 mm
 světlá výška = 229 mm ± 3 mm
 hloubka ve výšce nárazníku = 483 mm ± 6 mm
 hloubka v horní části nárazové plochy = 381 mm ± 6 mm
 i)
 deformační vlastnosti (pevnost v tlaku) u nárazové plochy s voštinovou strukturou musí být 310 kPa ± 17 kPa a u nárazníku musí být 1 690 kPa ± 103 kPa.
 Ostatní parametry a nastavení mohou být podobné těm, které jsou obsaženy v definicích v bodě 2 tohoto předpisu.
 3.2.
 Je-li použita jiná metoda než metoda popsaná v bodě 2 nebo 3.1, musí být prokázána její rovnocennost.
 PŘÍLOHA 4
 Zkušební podmínky a postupy pro posouzení neporušenosti vodíkového palivového systému po nárazu
 1.
 Účel
 Stanovení shody s požadavky bodu 5.2.1 tohoto předpisu.
 2.
 Definice
 Pro účely této přílohy se použijí tyto definice:
 2.1.
 „uzavřenými prostory“ se rozumí zvláštní prostory uvnitř vozidla (nebo obrysu vozidla překrývajícího otvory), které jsou vně vodíkového systému (systému zásobníků, systému palivových článků a systému řízení toku paliva) a jeho krytů (jsou-li ve vozidle), v nichž by se vodík mohl hromadit (a představovat tak nebezpečí), jako je prostor pro cestující, zavazadlový prostor a prostor pod kapotou;
 2.2.
 „zavazadlovým prostorem“ se rozumí prostor ve vozidle určený k uložení zavazadel a/nebo zboží, ohraničený střechou, víkem, podlahou, bočními stěnami a od prostoru pro cestující oddělený přední nebo zadní přepážkou;
 2.3.
 „jmenovitým pracovním tlakem“ se rozumí tlak udávaný manometrem, který je charakteristický pro typický provoz systému. U zásobníků se stlačeným plynným vodíkem je jmenovitý pracovní tlak ustálenou hodnotou tlaku stlačeného plynu ve zcela naplněném zásobníku nebo úložném systému při jednotné teplotě 15 °C;
 3.
 Příprava, přístrojové vybavení a zkušební podmínky
 3.1.
 Systémy pro uchovávání stlačeného vodíku a navazující potrubí
 3.1.1.
 Před nárazovou zkouškou se do systému pro uchovávání vodíku nainstalují přístroje k měření požadovaných tlaků a teplot, není-li již standardní vozidlo vybaveno přístroji s požadovanou přesností.
 3.1.2.
 Systém pro uchovávání vodíku se


text:
pak vypláchne, je-li to třeba, podle pokynů výrobce, aby se odstranily nečistoty ze zásobníku, než se systém naplní stlačeným plynným vodíkem nebo heliem. Vzhledem k tomu, že se tlak v úložném systému mění s teplotou, je cílový tlak náplně funkcí teploty. Cílový tlak se určí z této rovnice:
 Ptarget = NWP × (273 + To) / 288
 kde NWP je jmenovitý pracovní tlak (MPa), To je teplota okolí, na níž se má úložný systém ustálit, a Ptarget je cílový tlak náplně po ustálení teploty.
 3.1.3.
 Před nárazovou zkouškou se zásobník naplní na nejméně 95 % cílového tlaku náplně a nechá se ustálit (stabilizovat).
 3.1.4.
 Hlavní uzavírací ventil a uzavírací ventily pro plynný vodík, které jsou v potrubí plynného vodíku umístěny dále ve směru proudění, jsou těsně před nárazem v normálním provozním stavu.
 3.2.
 Uzavřené prostory
 3.2.1.
 Vyberou se snímače k měření buď akumulace plynného vodíku nebo helia, nebo zmenšení obsahu kyslíku (vyvolaných přemístěním vzduchu v důsledku úniku vodíku nebo helia).
 3.2.2.
 Snímače se kalibrují podle uznávaných postupů, aby se zajistila přesnost ±5 % u daných cílových kritérií objemových koncentrací ve vzduchu, kterými jsou 4 % pro vodík nebo 3 % pro helium, a schopnost měřit na plném rozsahu stupnice hodnoty nejméně o 25 % vyšší, než jsou cílové hodnoty. Snímač musí být schopen dát odezvu 90 % na změnu koncentrace v hodnotě plného rozsahu stupnice během 10 sekund.
 3.2.3.
 Před nárazovou zkouškou musí být snímače umístěny v prostoru pro cestující a v zavazadlovém prostoru vozidla takto:
 a)
 ve vzdálenosti nejvýše 250 mm od vnitřního obložení střechy nad sedadlem řidiče nebo blízko vrcholu vnitřního obložení střechy ve střední části prostoru pro cestující;
 b)
 ve vzdálenosti nejvýše 250 mm od podlahy před zadním (nebo nejvíce vzadu se nalézajícím) sedadlem v prostoru pro cestující a
 c)
 ve vzdálenosti nejvýše 100 mm od horní strany zavazadlových prostorů ve vozidle, které nejsou přímo dotčeny konkrétním druhem nárazu, který se bude provádět.
 3.2.4.
 Snímače musí být spolehlivě uchyceny ke karoserii vozidla nebo k sedadlům a musí být chráněny pro plánovaný náraz před úlomky, plynem z airbagů a před vymrštěnými předměty. Údaje změřené po nárazu se zaznamenají přístroji, které jsou ve vozidle, nebo do nichž se vysílají dálkově.
 3.2.5.
 Zkoušku lze provést buď mimo budovu v prostoru chráněném před větrem a případným slunečním zářením, nebo v budově v prostoru, který je dostatečně velký nebo větraný tak, aby se zabránilo hromadění vodíku u více než 10 % cílových kritérií daných pro prostor pro cestující a pro zavazadlový prostor.
 4.
 Zkušební měření netěsnosti po nárazu vozidla u systému pro uchovávání stlačeného vodíku naplněného stlačeným vodíkem
 4.1.
 Tlak plynného vodíku P0 (MPa) a teplota T0 (°C) se měří bezprostředně před nárazem a pak v časovém intervalu Δt (min) po nárazu.
 4.1.1.
 Časový interval Δt začíná, když se vozidlo po nárazu zastaví, a trvá nejméně 60 minut.
 4.1.2.
 Časový interval Δt se prodlouží, pokud je to nutné k přizpůsobení přesnosti měření u velkoobjemového úložného systému, pracujícího s tlakem do 70 MPa. V takovém případě lze Δt vypočítat podle tohoto vzorce:
 Δt