text:
hodnota napětí elektrického obvodu (rms), kterou udává výrobce a která se může vyskytnout mezi kterýmikoli vodivými částmi za podmínek obvodu naprázdno nebo za běžných provozních podmínek. Je-li elektrický obvod rozpojený galvanickou izolací, pracovní napětí se stanoví pro každý rozpojený obvod zvlášť.
 3. Žádost o schválení
 3.1.
 Část I: Schválení typu vozidla z hlediska zvláštních požadavků na elektrické hnací ústrojí
 3.1.1.
 Žádost o schválení typu vozidla z hlediska zvláštních požadavků na elektrické hnací ústrojí předkládá výrobce vozidla nebo jeho řádně pověřený zástupce.
 3.1.2.
 K žádosti musí být přiloženy níže uvedené doklady v trojím vyhotovení a tyto náležitosti:
 3.1.2.1.
 Podrobný popis typu vozidla z hlediska elektrického hnacího ústrojí a k němu galvanicky připojené vysokonapěťové sběrnice.
 3.1.2.2.
 Pro vozidla se systémem REESS další důkazy prokazující, že systém REESS je v souladu s požadavky uvedenými v bodě 6 tohoto předpisu.
 3.1.3.
 Vozidlo představující typ vozidla, který má být schválen, se předá technické zkušebně odpovědné za provádění schvalovacích zkoušek a případně podle uvážení výrobce a se souhlasem technické zkušebny také buď další vozidlo (vozidla), nebo ty části vozidla, které technická zkušebna považuje za podstatné pro zkoušku (zkoušky) podle bodu 6 tohoto předpisu.
 3.2.
 Část II: Schválení dobíjecího systému pro uchovávání elektrické energie (REESS)
 3.2.1.
 Žádost o schválení typu systému REESS z hlediska požadavků na bezpečnost systému REESS předkládá výrobce systému REESS nebo jeho řádně pověřený zástupce.
 3.2.2.
 K žádosti musí být přiloženy níže uvedené doklady v trojím vyhotovení a tyto náležitosti:
 3.2.2.1.
 Podrobný popis typu systému REESS z hlediska bezpečnosti systému REESS.
 3.2.3.
 Technické zkušebně odpovědné za provádění schvalovacích zkoušek se předá konstrukční část (části) představující typ systému REESS a případně podle uvážení výrobce a se souhlasem technické zkušebny také ty části vozidla, které technická zkušebna považuje za podstatné pro schvalovací zkoušky.
 3.3.
 Před udělením schválení typu ověří schvalovací orgán existenci vyhovujících opatření pro zajištění účinné kontroly shodnosti výroby.
 4. Schválení
 4.1.
 Schválení typu se udělí, pokud typ předaný ke schválení podle tohoto předpisu vyhovuje příslušným částem tohoto předpisu.
 4.2.
 Každému schválenému typu se přidělí číslo schválení v souladu s přílohou 4 dohody (E/ECE/TRANS/505/Rev.3).
 4.3.
 Oznámení o schválení nebo o zamítnutí, rozšíření nebo odnětí schválení nebo definitivním ukončení výroby typu vozidla v souladu s tímto předpisem musí být sděleno stranám dohody, které uplatňují tento předpis, prostřednictvím formuláře v souladu se vzorem uvedeným v části 1, případně části 2 přílohy 1 tohoto předpisu.
 4.4.
 Na každém vozidle nebo systému REESS, které jsou shodné s typem schváleným podle tohoto předpisu, se viditelně a na snadno přístupném místě uvedeném ve formuláři schválení umístí mezinárodní značka schválení, která se skládá z:
 4.4.1.
 kružnice s vepsaným písmenem „E“ následovaným rozlišovacím číslem země, jež schválení udělila (3);
 4.4.2.
 čísla tohoto předpisu, za nímž následuje písmeno „R“, pomlčka a číslo schválení, a to vpravo od kružnice popsané v bodě 4.4.1;
 4.4.3.
 v případě schválení systému REESS následuje za písmenem „R“ symbol „ES“.
 4.5.
 Vyhovuje-li vozidlo nebo systém REESS typu schválenému podle jednoho nebo více dalších předpisů připojených k dohodě v zemi, která udělila schválení typu podle tohoto předpisu, není třeba symbol předepsaný


text:
v bodě 4.4.1 opakovat; v takovém případě se čísla předpisů a čísla schválení a doplňkové symboly podle všech předpisů, podle nichž bylo uděleno schválení v zemi, která schválení podle tohoto předpisu udělila, umístí ve svislých sloupcích napravo od symbolu předepsaného v bodě 4.4.1.
 4.6.
 Značka schválení musí být jasně čitelná a nesmazatelná.
 4.6.1.
 V případě vozidla musí být značka schválení umístěna na štítku s údaji o vozidle, který na vozidlo umísťuje výrobce, nebo v jeho blízkosti.
 4.6.2.
 V případě systému REESS umístí výrobce značku schválení na hlavní prvek systému REESS.
 4.7.
 Příklady uspořádání značky schválení jsou uvedeny v příloze 2 tohoto předpisu.
 5. Část I: Požadavky na vozidlo z hlediska zvláštních požadavků na elektrické hnací ústrojí
 5.1.
 Ochrana před úrazem elektrickým proudem
 Tyto požadavky na elektrickou bezpečnost se vztahují na vysokonapěťové sběrnice elektrického hnacího ústrojí a elektrické součásti, které jsou galvanicky připojeny k vysokonapěťové sběrnici elektrického hnacího ústrojí za podmínek, kdy nejsou připojeny k vnějším vysokonapěťovým napájecím zdrojům.
 5.1.1.
 Ochrana před přímým dotykem
 Pokud jde o ochranu před přímým dotykem, musí živé části splňovat požadavky bodů 5.1.1.1 a 5.1.1.2. Zábrany elektrické ochrany, kryty, pevné izolátory a konektory nesmí být možné otevřít, oddělit, odmontovat nebo odstranit bez použití nářadí nebo – v případě vozidel kategorií N2, N3, M2 a M3 – obsluhující osobou ovládaného aktivačního/deaktivačního zařízení nebo obdobného zařízení.
 Konektory (včetně zásuvky vozidla) však může být možné oddělit bez použití nářadí, jestliže splňují jeden nebo více z těchto požadavků:
 a)
 splňují požadavky bodů 5.1.1.1 a 5.1.1.2, když jsou odděleny, nebo
 b)
 jsou opatřeny uzavíracím mechanismem (pro oddělení konektoru od příslušné přípojky musí být provedeny alespoň dva specifické úkony). Aby bylo možné konektor oddělit, musí být navíc ostatní konstrukční části, které nejsou součástí konektoru, odstranitelné pouze s použitím nářadí nebo – v případě vozidel kategorií N2, N3, M2 a M3 – obsluhující osobou ovládaného aktivačního/deaktivačního zařízení nebo obdobného zařízení, nebo
 c)
 napětí živých částí do 1 sekundy po oddělení konektoru dosahuje nejvýše 60 V stejnosměrného proudu nebo nejvýše 30 V střídavého proudu (rms).
 U vozidel kategorií N2, N3, M2 a M3 se tento požadavek nevztahuje na vodivá spojovací zařízení, která kromě doby nabíjení systému REESS nejsou napájena elektrickou energií, pokud jsou umístěna na střeše vozidla mimo dosah osoby stojící vně vozidla a – u vozidel kategorií M2 a M3 – minimální dosah ovinutí z vnitřku vozidla k nabíjecím zařízením namontovaným na střeše činí 3 m. Má-li vozidlo více než jeden schůdek z důvodu zvýšené podlahy ve vnitřním prostoru, měří se dosah ovinutí od nejnižšího schůdku na vstupu, jak je znázorněno na obrázku 1.
 5.1.1.1.
 V případě vysokonapěťových živých částí uvnitř prostoru pro cestující nebo zavazadlového prostoru musí být zajištěn stupeň ochrany IPXXD.
 5.1.1.2.
 V případě vysokonapěťových živých částí v oblastech jiných než prostor pro cestující nebo zavazadlový prostor musí být zajištěn stupeň ochrany IPXXB.
 5.1.1.3.
 Servisní odpojovač
 V případě vysokonapěťového servisního odpojovače, který lze otevřít, odmontovat nebo odstranit bez použití nářadí nebo – u vozidel kategorií N2, N3, M2 a M3 – obsluhující osobou ovládaného aktivačního/deaktivačního zařízení nebo obdobného zařízení, je stupeň

type: contracts

jurisdiction: EU


text:
ochrany IPXXB splněn ve stavu, kdy je odpojovač otevřen, odmontován nebo odstraněn.
 5.1.1.4.
 Označení
 5.1.1.4.1.
 Symbol znázorněný na obrázku 2 musí být umístěn na vysokonapěťovém systému REESS nebo v jeho blízkosti. Pozadí symbolu je žluté a okraj a blesk jsou černé.
 Tento požadavek se rovněž vztahuje na systém REESS, který je součástí galvanicky propojeného elektrického obvodu, u něhož nejsou splněny specifické podmínky napětí, nezávisle na maximálním napětí systému REESS.
 5.1.1.4.2.
 Symbol musí být viditelný také na krytech a zábranách elektrické ochrany, při jejichž odstranění jsou přístupné živé části vysokonapěťových obvodů. Toto ustanovení je nepovinné pro všechny konektory vysokonapěťových sběrnic. Toto ustanovení se nepoužije pro žádný z těchto případů:
 a)
 zábrany elektrické ochrany nebo kryty, které nejsou fyzicky přístupné ani je nelze otevřít nebo odstranit, ledaže jsou ostatní konstrukční části vozidla odstraněny pomocí nářadí;
 b)
 zábrany elektrické ochrany nebo kryty, které jsou umístěné pod podlahou vozidla;
 c)
 zábrany elektrické ochrany nebo kryty vodivých spojovacích zařízení pro vozidla kategorií N2, N3, M2 a M3, které splňují podmínky popsané v bodě 5.1.1.
 5.1.1.4.3.
 Kabely pro vysokonapěťové sběrnice, které nejsou umístěny uvnitř krytů, musí mít vnější kryt oranžové barvy.
 5.1.2.
 Ochrana před nepřímým dotykem
 5.1.2.1.
 Za účelem ochrany před úrazem elektrickým proudem, který by mohl být způsoben nepřímým dotykem, musí být nechráněné vodivé části, například vodivá zábrana elektrické ochrany a kryt, bezpečně galvanicky spojeny s elektrickou kostrou propojením elektrickým vedením nebo zemnicím kabelem nebo svarem nebo pomocí šroubů atd., aby nedošlo ke vzniku nebezpečných potenciálů.
 5.1.2.2.
 Odpor mezi všemi nechráněnými vodivými částmi a elektrickou kostrou musí být nižší než 0,1 ohmu při proudu nejméně 0,2 ampéru.
 Odpor mezi libovolnými dvěma nechráněnými vodivými částmi zábran elektrické ochrany, jichž se lze dotknout zároveň a které jsou od sebe vzdáleny méně než 2,5 m, nesmí přesáhnout 0,2 Ω. Tento odpor lze vypočítat pomocí samostatně naměřených odporů příslušných částí elektrického obvodu.
 Tento požadavek je splněn, pokud bylo galvanické spojení vytvořeno svařením. V případě pochybností nebo je-li spojení vytvořeno jiným způsobem než svařováním, provede se měření jedním ze zkušebních postupů popsaných v příloze 4.
 5.1.2.3.
 V případě motorových vozidel, jež mají být připojena k uzemněnému vnějšímu elektrickému napájecímu zdroji vodivým spojením mezi zásuvkou vozidla a konektorem vozidla, musí být pro vnější elektrický napájecí zdroj zajištěno zařízení umožňující galvanické spojení elektrické kostry se zemí.
 Toto zařízení by mělo umožňovat, aby spojení se zemí bylo provedeno před přivedením vnějšího napětí do vozidla a aby bylo zachováno až do okamžiku, kdy bude vnější napětí od vozidla odpojeno.
 Splnění tohoto požadavku lze prokázat použitím konektoru určeného výrobcem vozidla, pomocí vizuální kontroly nebo prostřednictvím výkresů.
 Výše uvedené požadavky se vztahují pouze na vozidla, která se nabíjejí ze stacionárního dobíjecího bodu, s nabíjecím kabelem o konečné délce, přes spřáhlo vozidla sestávající z konektoru vozidla a zásuvky vozidla.
 5.1.3.
 Izolační odpor
 Tento bod se nevztahuje na elektrické obvody, které jsou vzájemně galvanicky propojeny, jestliže je stejnosměrná část těchto obvodů připojena k elektrické kostře a jsou splněny specifické podmínky napětí.
 5.1.3.1.
 Elektrické hnací ústrojí sestávající z oddělených stejnosměrných nebo střídavých sběrnic
 Pokud jsou vysokonapěťové střídavé sběrnice a


text:
vysokonapěťové stejnosměrné sběrnice vzájemně galvanicky izolovány, musí mít izolační odpor mezi vysokonapěťovou sběrnicí a elektrickou kostrou minimální hodnotu 100 Ω/V pracovního napětí u stejnosměrných sběrnic a minimální hodnotu 500 Ω/V pracovního napětí u střídavých sběrnic.
 Měření se provádí podle přílohy 5A „Metoda měření izolačního odporu pro zkoušky na vozidle“.
 5.1.3.2.
 Elektrické hnací ústrojí sestávající z kombinovaných stejnosměrných a střídavých sběrnic
 Pokud jsou vysokonapěťové střídavé sběrnice a vysokonapěťové stejnosměrné sběrnice galvanicky propojeny, musí mít izolační odpor mezi vysokonapěťovou sběrnicí a elektrickou kostrou minimální hodnotu 500 Ω/V pracovního napětí.
 Pokud jsou však všechny vysokonapěťové střídavé sběrnice chráněny jedním ze dvou následujících opatření, musí mít izolační odpor mezi vysokonapěťovou sběrnicí a elektrickou kostrou minimální hodnotu 100 Ω/V pracovního napětí:
 a)
 nejméně dvěma vrstvami pevných izolátorů, zábranami elektrické ochrany nebo kryty, které nezávisle splňují požadavek bodu 5.1.1, například svazek vodičů;
 b)
 mechanicky odolnými ochrannými prvky s dostatečnou trvanlivostí přesahující životnost vozidla, jako jsou motorové skříně, skříně elektronického měniče nebo konektory.
 Izolační odpor mezi vysokonapěťovou sběrnicí a elektrickou kostrou může být prokázán výpočtem, měřením nebo kombinací obou zmíněných postupů.
 Měření se provádí podle přílohy 5 A „Metoda měření izolačního odporu pro zkoušky na vozidle“.
 5.1.3.3.
 Vozidla s palivovými články
 U vozidel s palivovými články musí mít vysokonapěťové stejnosměrné sběrnice palubní systém sledování izolačního odporu s výstražným upozorněním pro řidiče, pokud izolační odpor klesne pod minimální požadovanou hodnotu 100 Ω/V. Funkce palubního systému sledování izolačního odporu se kontroluje postupem popsaným v příloze 6.
 Izolační odpor mezi vysokonapěťovou sběrnicí propojovacího systému pro nabíjení systému REESS, která je pod napětím pouze v průběhu nabíjení systému REESS, a elektrickou kostrou není nutno sledovat.
 5.1.3.4.
 Požadavek na izolační odpor pro propojovací systém pro nabíjení systému REESS
 Pokud jde o vodivé spojovací zařízení vozidla, jež má být vodivě propojeno s uzemněným vnějším střídavým napájecím zdrojem a elektrickým obvodem, který je v průběhu nabíjení systému REESS galvanicky propojen s vodivým spojovacím zařízením vozidla, musí izolační odpor mezi vysokonapěťovou sběrnicí a elektrickou kostrou splňovat požadavky bodu 5.1.3.1, je-li vodivé spojení rozpojeno a izolační odpor se měří na vysokonapěťových živých částech (kontaktech) vodivého spojovacího zařízení vozidla. Při měření může být systém REESS odpojen.
 5.1.4.
 Ochrana proti účinkům vody.
 Vozidla si musí zachovat izolační odpor po vystavení účinkům vody (např. mytí, jízda stojatou vodou). Tento bod se nevztahuje na elektrické obvody, které jsou vzájemně galvanicky propojeny, jestliže je stejnosměrná část těchto obvodů připojena k elektrické kostře a jsou splněny specifické podmínky napětí.
 5.1.4.1.
 Výrobce vozidla si může zvolit, zda splní požadavky uvedené v bodě 5.1.4.2, požadavky uvedené v bodě 5.1.4.3, nebo požadavky uvedené v bodě 5.1.4.4.
 5.1.4.2.
 Výrobce vozidla předloží regulačnímu, nebo případně zkušebnímu orgánu důkazy a/nebo dokumentaci týkající se toho, jakým způsobem elektrická konstrukce nebo konstrukční části vozidla umístěné mimo prostor pro cestující nebo připevněné vně vozidla, zůstanou po vystavení účinkům vody bezpečné a splňují požadavky popsané v příloze 7A. Pokud předložené důkazy a/nebo dokumentace nejsou uspokojivé, regulační, nebo případně zkušební orgán požádá výrobce, aby provedl fyzickou zkoušku konstrukční části na základě stejných specifikací, jaké jsou popsány v příloze 7A.
 5.1.4.3.
 Jsou-li provedeny zkušební


text:
postupy uvedené v příloze 7B, ihned po vystavení účinkům vody, kdy je vozidlo ještě mokré, musí vozidlo vyhovět zkoušce izolačního odporu uvedené v příloze 5A, přičemž musí být splněny požadavky na izolační odpor uvedené v bodě 5.1.3. Po 24hodinové přestávce se navíc zkouška izolačního odporu specifikovaná v příloze 5A provede znovu, přičemž musí být splněny požadavky na izolační odpor uvedené v bodě 5.1.3.
 5.1.4.4.
 Pokud je k dispozici systém sledování izolačního odporu a je zjištěn izolační odpor nižší, než jak stanoví požadavky v bodě 5.1.3, musí na to být řidič upozorněn výstražnou signalizací. Funkce palubního systému sledování izolačního odporu se kontroluje postupem popsaným v příloze 6.
 5.2.
 Dobíjecí systém pro uchovávání elektrické energie (REESS)
 5.2.1.
 Vozidla se systémem REESS musí splnit buď požadavek podle bodu 5.2.1.1, nebo bodu 5.2.1.2.
 5.2.1.1.
 Systém REESS, jehož typ byl schválen podle části II této série změn tohoto předpisu, musí být instalován v souladu s pokyny poskytnutými výrobcem systému REESS a v souladu s popisem uvedeným v příloze 1 dodatku 2 tohoto předpisu.
 5.2.1.2.
 Systém REESS včetně souvisejících konstrukčních částí, systémů a konstrukce vozidla (dle daného případu) musí splňovat příslušné požadavky bodu 6 tohoto předpisu.
 5.2.2.
 Kumulace plynu
 Místa pro uložení trakčních baterií otevřeného typu, které mohou produkovat plynný vodík, musí být vybavena odvětrávacím ventilátorem nebo potrubím, aby se předešlo kumulaci plynného vodíku.
 5.2.3.
 Výstražná signalizace v případě poruchy v systému REESS
 Řidič musí být upozorněn výstražnou signalizací vozidla, pokud se vozidlo nachází ve stavu aktivní možné jízdy v případech specifikovaných v bodech 6.13 až 6.15.
 V případě optické výstrahy musí kontrolka svítit dostatečně jasně, aby byla pro řidiče viditelná jak za denního světla, tak při jízdě v noci, když si řidič přivykl na okolní světelné podmínky vozovky.
 Tato kontrolka se musí aktivovat za účelem kontroly funkce žárovky buď tehdy, když je pohonný systém v poloze „zapnuto“, nebo jestliže je pohonný systém v poloze mezi „zapnuto“ a „start“, která je výrobcem určena jako kontrolní poloha. Tento požadavek neplatí pro kontrolky nebo text, které se zobrazují na společné ploše.
 5.2.4.
 Výstražná signalizace v případě nízkého energetického obsahu systému REESS
 U výhradně elektrických vozidel (vozidel vybavených hnacím ústrojím, které jako měniče hnací energie využívá výhradně elektrické stroje a jako systémy pro uchovávání hnací energie využívá výhradně dobíjecí systémy pro uchovávání elektrické energie) musí být řidič upozorněn v případě nízkého stavu nabití systému REESS. Na základě technického úsudku stanoví výrobce úroveň zbývající energie, kterou musí systém REESS mít v okamžiku, kdy je řidič poprvé upozorněn výstražnou signalizací.
 V případě optické výstrahy musí kontrolka svítit dostatečně jasně, aby byla pro řidiče viditelná jak za denního světla, tak při jízdě v noci, když si řidič přivykl na okolní světelné podmínky vozovky.
 5.3.
 Zamezení náhodnému nebo neúmyslnému pohybu vozidla
 5.3.1.
 Vždy, když je vozidlo po ruční aktivaci pohonného systému poprvé uvedeno do „stavu aktivní možné jízdy“, musí být řidič na tuto skutečnost alespoň krátce upozorněn.
 Toto ustanovení je však nepovinné za podmínek, kdy energii k pohonu vozidla při spuštění přímo či nepřímo zajišťuje motor s vnitřním spalováním.
 5.3.2.
 Při opuštění vozidla


text:
musí být řidič (např. optickým nebo zvukovým) signálem informován, pokud je vozidlo stále ve stavu aktivní možné jízdy. Navíc v případě vozidel kategorie M2 a M3 s kapacitou více než 22 cestujících kromě řidiče musí být tento signál vydán již v momentě, kdy řidič opouští své sedadlo.
 Toto ustanovení je však nepovinné za podmínek, kdy energii k pohonu vozidla při opouštění vozidla nebo sedadla řidiče přímo či nepřímo zajišťuje motor s vnitřním spalováním.
 5.3.3.
 Může-li být systém REESS nabíjen zvnějšku, musí být pohyb vozidla způsobený jeho vlastním pohonným systémem znemožněn, dokud je konektor vozidla fyzicky připojen k zásuvce vozidla.
 Splnění tohoto požadavku se prokazuje použitím konektoru vozidla specifikovaného výrobcem.
 Výše uvedené požadavky se vztahují pouze na vozidla, která se nabíjejí ze stacionárního dobíjecího bodu, s nabíjecím kabelem o konečné délce, přes spřáhlo vozidla sestávající z konektoru vozidla a zásuvky vozidla.
 5.3.4.
 O stavu řídicí jednotky směru jízdy musí být řidič informován.
 5.4.
 Stanovení emisí vodíku
 5.4.1.
 Tato zkouška se provede u všech vozidel vybavených trakčními bateriemi otevřeného typu. Jestliže byl systém REESS schválen podle části II tohoto předpisu a montáž provedena v souladu s bodem 5.2.1.1, lze tuto zkoušku při schvalování vozidla vynechat.
 5.4.2.
 Zkouška se provede metodou popsanou v příloze 8 tohoto předpisu. Odběr a analýza vodíku musí být v souladu s předepsaným postupem. Jiné analytické metody mohou být schváleny, prokáže-li se, že poskytují rovnocenné výsledky.
 5.4.3.
 Při běžném postupu nabíjení za podmínek uvedených v příloze 8 musí být emise vodíku pod hodnotou 125 g za 5 hodin nebo pod hodnotou 25 x t2 g za dobu t2 (v hodinách).
 5.4.4.
 Při nabíjení nabíječkou vykazující poruchu (podmínky jsou uvedeny v příloze 8) musí být emise vodíku pod hodnotou 42 g. Nabíječka musí mimoto tuto možnou poruchu omezit na 30 minut.
 5.4.5.
 Veškeré úkony spojené s nabíjením systému REESS, včetně ukončení nabíjení, musí být řízeny automaticky.
 5.4.6.
 Do nabíjecích fází nesmí být možné manuálně zasahovat.
 5.4.7.
 Běžné úkony připojení k síti nebo odpojení od sítě nebo výpadky sítě nesmí ovlivňovat systém řízení nabíjecích fází.
 5.4.8.
 Závažné poruchy při nabíjení se musí trvale zobrazovat. Závažnou poruchou se rozumí porucha, která může při pozdějším nabíjení vést k závadě nabíječky.
 5.4.9.
 Výrobce musí v návodu k obsluze uvést, zda je vozidlo s těmito požadavky v souladu.
 5.4.10.
 Schválení udělené typu vozidla z hlediska emisí vodíku může být rozšířeno na různé typy vozidel, které náležejí do stejné rodiny v souladu s definicí rodiny uvedené v příloze 8 dodatku 2.
 6. Část II: Požadavky na bezpečnost dobíjecího systému pro uchovávání elektrické energie (REESS)
 6.1.
 Obecně
 Použijí se postupy stanovené v příloze 9 tohoto předpisu.
 6.2.
 Vibrace
 6.2.1.
 Zkouška se provede v souladu s přílohou 9A tohoto předpisu.
 6.2.2.
 Kritéria přijatelnosti
 6.2.2.1.
 Během zkoušky se nesmí objevit žádné známky:
 a)
 úniku elektrolytu;
 b)
 roztržení (pouze v případě vysokonapěťového systému (vysokonapěťových systémů) REESS);
 c)
 odvzdušnění (v případě systému REESS jiného než trakční baterie otevřeného typu);
 d)
 požáru;
 e)
 výbuchu.
 Zda došlo k úniku elektrolytu, se ověří vizuální kontrolou, aniž by byla jakákoli část zkoušeného zařízení odmontována. Pokud


text:
je to nutné, použije se vhodná technika, aby se potvrdilo, zda v důsledku zkoušky došlo k úniku elektrolytu ze systému REESS. Zda došlo k odvzdušnění, se ověří vizuální kontrolou, aniž by byla jakákoli část zkoušeného zařízení odmontována.
 6.2.2.2.
 U vysokonapěťových systémů REESS platí, že izolační odpor změřený po zkoušce podle přílohy 5B tohoto předpisu nesmí být nižší než 100 Ω/V.
 6.3.
 Tepelný šok a cyklická zkouška
 6.3.1.
 Zkouška se provede v souladu s přílohou 9B tohoto předpisu.
 6.3.2.
 Kritéria přijatelnosti
 6.3.2.1.
 Během zkoušky se nesmí objevit žádné známky:
 a)
 úniku elektrolytu;
 b)
 roztržení (pouze v případě vysokonapěťového systému (vysokonapěťových systémů) REESS);
 c)
 odvzdušnění (v případě systému REESS jiného než trakční baterie otevřeného typu);
 d)
 požáru;
 e)
 výbuchu.
 Zda došlo k úniku elektrolytu, se ověří vizuální kontrolou, aniž by byla jakákoli část zkoušeného zařízení odmontována. Pokud je to nutné, použije se vhodná technika, aby se potvrdilo, zda v důsledku zkoušky došlo k úniku elektrolytu ze systému REESS. Zda došlo k odvzdušnění, se ověří vizuální kontrolou, aniž by byla jakákoli část zkoušeného zařízení odmontována.
 6.3.2.2.
 U vysokonapěťových systémů REESS platí, že izolační odpor změřený po zkoušce podle přílohy 5B tohoto předpisu nesmí být nižší než 100 Ω/V.
 6.4.
 Mechanický náraz
 6.4.1.
 Mechanický ráz
 Výrobce si může zvolit, že zkouška bude provedena buď
 a)
 jako zkoušky na vozidle v souladu s bodem 6.4.1.1 tohoto předpisu, nebo
 b)
 jako zkoušky založené na konstrukčních částech v souladu s bodem 6.4.1.2 tohoto předpisu, nebo
 c)
 jako kterákoli kombinace písmen a) a b) pro odlišný směr pohybu vozidla.
 6.4.1.1.
 Zkouška na vozidle
 Soulad s požadavky kritérií přijatelnosti uvedenými v bodě 6.4.1.3 lze prokázat prostřednictvím systému (systémů) REESS namontovaného (namontovaných) ve vozidlech, která byla podrobena nárazovým zkouškám podle přílohy 3 předpisu OSN č. 94, nebo přílohy 3 předpisu OSN č. 137 (pro čelní náraz) a přílohy 4 předpisu OSN č. 95 (pro boční náraz). Teplota prostředí a stav nabití musí být v souladu s výše uvedenými předpisy. Tento požadavek se považuje za splněný, pokud je vozidlo vybavené elektrickým hnacím ústrojím pracujícím s vysokým napětím schváleno podle předpisu OSN č. 94 (ve znění série změn 04 nebo pozdějších) nebo předpisu OSN č. 137 (ve znění série změn 01 nebo pozdějších) pro čelní náraz a předpisu OSN č. 95 (ve znění série změn 05 nebo pozdějších) pro boční náraz.
 Schválení systému REESS zkoušeného podle tohoto bodu se omezí na konkrétní typ vozidla.
 6.4.1.2.
 Zkouška založená na konstrukčních částech
 Zkouška se provede v souladu s přílohou 9C tohoto předpisu.
 6.4.1.3.
 Kritéria přijatelnosti
 Během zkoušky se nesmí objevit žádné známky:
 a)
 požáru;
 b)
 výbuchu;
 c1)
 úniku elektrolytu, jestliže se zkouší podle bodu 6.4.1.1:
 i)
 v případě systému REESS s vodným elektrolytem:
 po dobu 60 minut od nárazu nesmí dojít k úniku elektrolytu ze systému REESS do prostoru pro cestující a
 únik elektrolytu ze systému REESS mimo prostor pro cestující nesmí činit více než 7 % objemových elektrolytu obsaženého v systému REESS, přičemž toto množství nesmí být větší než 5,0 l. Uniklé množství elektrolytu lze po jeho zachycení změřit pomocí běžných metod stanovení


text:
objemu kapaliny. V případě zásobníků obsahujících Stoddardovo rozpouštědlo, obarvenou chladicí kapalinu a elektrolyt musí být možné jednotlivé kapaliny před měřením oddělit podle relativní hustoty;
 ii)
 v případě systému REESS s nevodným elektrolytem:
 po dobu 60 minut od nárazu nesmí dojít k žádnému úniku tekutého elektrolytu ze systému REESS do prostoru pro cestující a do zavazadlového prostoru a nesmí dojít k žádnému úniku tekutého elektrolytu mimo vozidlo. Tento požadavek se ověří vizuální kontrolou, aniž by byla jakákoli část vozidla odmontována;
 c2)
 úniku elektrolytu, jestliže se zkouší podle bodu 6.4.1.2.
 Po zkoušce na vozidle (bod 6.4.1.1) musí systém REESS zůstat připevněn k vozidlu alespoň jedním kotevním úchytem, držákem nebo jakoukoli konstrukcí, která přenáší působící síly ze systému REESS na konstrukci vozidla, a systém REESS umístěný mimo prostor pro cestující se nesmí dostat do prostoru pro cestující.
 Po zkoušce založené na konstrukčních částech (bod 6.4.1.2) musí být zkoušené zařízení zadrženo svým upevněním a jeho konstrukční části musí zůstat uvnitř hranic zkoušeného zařízení.
 U vysokonapěťového systému REESS musí při měření po zkoušce podle přílohy 45A nebo přílohy 45B tohoto předpisu izolační odpor zkoušeného zařízení zajistit minimálně 100 Ω/V pro celý systém REESS, nebo musí zkoušené zařízení splnit stupeň ochrany IPXXB.
 V případě systému REESS zkoušeného podle bodu 6.4.1.2 se únik elektrolytu ověří vizuální kontrolou, aniž by byla jakákoli část zkoušeného zařízení odmontována.
 6.4.2.
 Mechanická neporušenost
 Tato zkouška se vztahuje pouze na systém REESS určený k montáži do vozidel kategorií M1 a N1.
 Výrobce si může zvolit, že zkouška bude provedena buď:
 a)
 jako zkoušky na vozidle v souladu s bodem 6.4.2.1 tohoto předpisu, nebo
 b)
 jako zkoušky založené na konstrukčních částech v souladu s bodem 6.4.2.2 tohoto předpisu.
 6.4.2.1.
 Zvláštní zkouška na vozidle
 Výrobce si může zvolit, že zkouška bude provedena buď:
 a)
 jako dynamické zkoušky na vozidle v souladu s bodem 6.4.2.1.1 tohoto předpisu, nebo
 b)
 jako zvláštní zkouška založená na konstrukčních částech vozidla v souladu s bodem 6.4.2.1.2 tohoto předpisu, nebo
 c)
 jako kterákoli kombinace písmen a) a b) pro odlišný směr pohybu vozidla.
 Je-li systém REESS namontován v poloze mezi přímkou vedenou od zadního okraje vozidla kolmo ke středové ose vozidla a 300 mm vpřed a rovnoběžně k této přímce, musí výrobce prokázat technické zkušebně mechanickou neporušenost systému REESS ve vozidle.
 Schválení systému REESS zkoušeného podle tohoto bodu se omezí na konkrétní typ vozidla.
 6.4.2.1.1.
 Dynamická zkouška na vozidle
 Soulad s požadavky kritérií přijatelnosti uvedenými v bodě 6.4.2.3 lze prokázat prostřednictvím systému (systémů) REESS namontovaného (namontovaných) ve vozidlech, která byla podrobena nárazové zkoušce podle přílohy 3 předpisu OSN č. 94 nebo 137 (pro čelní náraz) a přílohy 4 předpisu č. 95 (pro boční náraz). Teplota prostředí a stav nabití musí být v souladu s výše uvedenými předpisy. Tento požadavek se považuje za splněný, pokud je vozidlo vybavené elektrickým hnacím ústrojím pracujícím s vysokým napětím schváleno podle předpisu OSN č. 94 (ve znění série změn 04 nebo pozdějších) nebo předpisu OSN č. 137 (ve znění série změn 01 nebo pozdějších) pro čelní náraz a předpisu OSN č. 95 (ve znění série změn


text:
05 nebo pozdějších) pro boční náraz.
 6.4.2.1.2.
 Zvláštní zkouška založená na konstrukčních částech vozidla
 Zkouška se provede v souladu s přílohou 9D tohoto předpisu.
 Deformační síla specifikovaná v bodě 3.2.1 přílohy 9D může být nahrazena hodnotou udanou výrobcem vozidla na základě údajů získaných buď z provedených nárazových zkoušek, nebo jejich simulace, jak je uvedeno v příloze 3 předpisu OSN č. 94 nebo č. 137 ve směru pohybu a podle přílohy 4 předpisu OSN č. 95 ve vodorovném směru, kolmo ke směru pohybu. Tyto síly musí schválit technická zkušebna.
 Výrobci mohou se souhlasem technické zkušebny použít síly získané z údajů, které vzešly z alternativních postupů nárazových zkoušek, tyto síly však musí být stejné nebo větší než síly, které by byly výsledkem použití údajů podle předpisů uvedených výše.
 Výrobce může stanovit příslušné části konstrukce vozidla, které se používají k mechanické ochraně konstrukčních částí systému REESS. Při zkoušce se systém REESS upevní ke konstrukci vozidla způsobem, který představuje jeho montáž ve vozidle.
 6.4.2.2.
 Zkouška založená na konstrukčních částech
 Zkouška se provede v souladu s přílohou 9D tohoto předpisu.
 Systém REESS schválený podle tohoto bodu musí být namontován v poloze mezi dvěma rovinami; a) svislou rovinou kolmou ke středové ose vozidla nacházející se 420 mm vzad od předního okraje vozidla a b) svislou rovinou kolmou ke středové ose vozidla nacházející se 300 mm vpřed od zadního okraje vozidla.
 Omezení vztahující se na montáž musí být zdokumentována v příloze 1 části 2.
 Deformační síla uvedená v bodě 3.2.1 přílohy 9D může být nahrazena hodnotou udanou výrobcem, přičemž deformační síla musí být zdokumentována v příloze 1 části 2 jakožto omezení vztahující se na montáž. V tomto případě výrobce vozidla, který takový systém REESS používá, musí při postupu schvalování podle části I tohoto předpisu prokázat, že kontaktní síla vyvíjená na systém REESS nepřekročí hodnotu udávanou výrobcem systému REESS. Tuto sílu určí výrobce vozidla na základě údajů získaných buď z provedené nárazové zkoušky, nebo její simulace, jak je uvedeno v příloze 3 předpisu OSN č. 94 nebo č. 137 ve směru pohybu, a podle přílohy 4 předpisu č. 95 ve vodorovném směru, kolmo ke směru pohybu. Tyto síly musí schválit výrobce i technická zkušebna.
 Výrobci mohou se souhlasem technické zkušebny použít síly získané z údajů, které vzešly z alternativních postupů nárazových zkoušek, tyto síly však musí být stejné nebo větší než síly, které by byly výsledkem použití údajů podle předpisů uvedených výše.
 6.4.2.3.
 Kritéria přijatelnosti
 Během zkoušky se nesmí objevit žádné známky:
 a)
 požáru;
 b)
 výbuchu;
 c1)
 úniku elektrolytu, jestliže se zkouší podle bodu 6.4.1.1:
 i)
 v případě systému REESS s vodným elektrolytem:
 po dobu 60 minut od nárazu nesmí dojít k úniku elektrolytu ze systému REESS do prostoru pro cestující a
 únik elektrolytu ze systému REESS mimo prostor pro cestující nesmí činit více než 7 % objemových elektrolytu obsaženého v systému REESS, přičemž toto množství nesmí být větší než 5,0 l. Uniklé množství elektrolytu lze po jeho zachycení změřit pomocí běžných metod stanovení objemu kapaliny. V případě zásobníků obsahujících Stoddardovo rozpouštědlo, obarvenou chladicí kapalinu a elektrolyt musí


text:
být možné jednotlivé kapaliny před měřením oddělit podle relativní hustoty;
 ii)
 v případě systému REESS s nevodným elektrolytem:
 po dobu 60 minut od nárazu nesmí dojít k žádnému úniku tekutého elektrolytu ze systému REESS do prostoru pro cestující a do zavazadlového prostoru a nesmí dojít k žádnému úniku tekutého elektrolytu mimo vozidlo. Tento požadavek se ověří vizuální kontrolou, aniž by byla jakákoli část vozidla odmontována;
 c2)
 úniku elektrolytu, jestliže se zkouší podle bodu 6.4.2.2.
 U vysokonapěťového systému REESS musí při měření podle přílohy 5A nebo přílohy 5B tohoto předpisu izolační odpor zkoušeného zařízení zajistit minimálně 100 Ω/V pro celý systém REESS, nebo musí zkoušené zařízení splnit stupeň ochrany IPXXB.
 Zkouší-li se podle bodu 6.4.2.2, únik elektrolytu se ověří vizuální kontrolou, aniž by byla jakákoli část zkoušeného zařízení odmontována.
 6.5.
 Ohnivzdornost
 Tato zkouška se požaduje u systému REESS, který obsahuje hořlavý elektrolyt.
 Tato zkouška se nevyžaduje, pokud je systém REESS ve vozidle namontován tak, že nejnižší plocha jeho pláště se nachází výše než 1,5 m nad zemí. Výrobce se může rozhodnout, že tuto zkoušku provede, pokud je spodní plocha systému REESS výše než 1,5 m nad zemí. Zkouší se jeden zkušební vzorek.
 Výrobce si může zvolit, že zkouška bude provedena buď:
 a)
 jako zkouška na vozidle v souladu s bodem 6.5.1 tohoto předpisu, nebo
 b)
 jako zkouška založená na konstrukčních částech v souladu s bodem 6.5.2 tohoto předpisu.
 6.5.1.
 Zkouška na vozidle
 Zkouška se provede v souladu s bodem 3.2.1 přílohy 9E tohoto předpisu.
 Schválení systému REESS zkoušeného podle tohoto bodu se omezí na schválení konkrétního typu vozidla.
 6.5.2.
 Zkouška založená na konstrukčních částech
 Zkouška se provede v souladu s bodem 3.2.2 přílohy 9E tohoto předpisu.
 6.5.3.
 Kritéria přijatelnosti
 6.5.3.1.
 Zkoušené zařízení nesmí při zkoušce vykazovat žádné známky výbuchu.
 6.6.
 Ochrana proti vnějšímu zkratu
 6.6.1.
 Zkouška se provede v souladu s přílohou 9F tohoto předpisu.
 6.6.2.
 Kritéria přijatelnosti
 6.6.2.1.
 Během zkoušky se nesmí objevit žádné známky:
 a)
 úniku elektrolytu;
 b)
 roztržení (pouze v případě vysokonapěťového systému (vysokonapěťových systémů) REESS);
 c)
 odvzdušnění (v případě systému REESS jiného než trakční baterie otevřeného typu);
 d)
 požáru;
 e)
 výbuchu.
 Zda došlo k úniku elektrolytu, se ověří vizuální kontrolou, aniž by byla jakákoli část zkoušeného zařízení odmontována. Pokud je to nutné, použije se vhodná technika, aby se potvrdilo, zda v důsledku zkoušky došlo k úniku elektrolytu ze systému REESS. Zda došlo k odvzdušnění, se ověří vizuální kontrolou, aniž by byla jakákoli část zkoušeného zařízení odmontována.
 6.6.2.2.
 U vysokonapěťových systémů REESS platí, že izolační odpor změřený po zkoušce podle přílohy 5B tohoto předpisu nesmí být nižší než 100 Ω/V.
 6.7.
 Ochrana proti přebití
 6.7.1.
 Zkouška se provede v souladu s přílohou 9G tohoto předpisu.
 6.7.2.
 Kritéria přijatelnosti
 6.7.2.1.
 Během zkoušky se nesmí objevit žádné známky:
 a)
 úniku elektrolytu;
 b)
 roztržení (pouze v případě vysokonapěťového systému (vysokonapěťových systémů) REESS);
 c)
 odvzdušnění (v případě systému REESS jiného než trakční baterie otevřeného typu);
 d)
 požáru;
 e)
 výbuchu.
 Zda došlo k úniku elektrolytu, se ověří vizuální kontrolou, aniž by byla jakákoli část zkoušeného zařízení odmontována. Pokud je to nutné, použije se


text:
vhodná technika, aby se potvrdilo, zda v důsledku zkoušky došlo k úniku elektrolytu ze systému REESS. Zda došlo k odvzdušnění, se ověří vizuální kontrolou, aniž by byla jakákoli část zkoušeného zařízení odmontována.
 6.7.2.2.
 U vysokonapěťových systémů REESS platí, že izolační odpor změřený po zkoušce podle přílohy 5B tohoto předpisu nesmí být nižší než 100 Ω/V.
 6.8.
 Ochrana proti podbití
 6.8.1.
 Zkouška se provede v souladu s přílohou 9H tohoto předpisu.
 6.8.2.
 Kritéria přijatelnosti
 6.8.2.1.
 Během zkoušky se nesmí objevit žádné známky:
 a)
 úniku elektrolytu;
 b)
 roztržení (pouze v případě vysokonapěťového systému (vysokonapěťových systémů) REESS);
 c)
 odvzdušnění (v případě systému REESS jiného než trakční baterie otevřeného typu);
 d)
 požáru;
 e)
 výbuchu.
 Zda došlo k úniku elektrolytu, se ověří vizuální kontrolou, aniž by byla jakákoli část zkoušeného zařízení odmontována. Pokud je to nutné, použije se vhodná technika, aby se potvrdilo, zda v důsledku zkoušky došlo k úniku elektrolytu ze systému REESS. Zda došlo k odvzdušnění, se ověří vizuální kontrolou, aniž by byla jakákoli část zkoušeného zařízení odmontována.
 6.8.2.2.
 U vysokonapěťových systémů REESS platí, že izolační odpor změřený po zkoušce podle přílohy 5B tohoto předpisu nesmí být nižší než 100 Ω/V.
 6.9.
 Ochrana proti přehřátí
 6.9.1.
 Zkouška se provede v souladu s přílohou 9I tohoto předpisu.
 6.9.2.
 Kritéria přijatelnosti
 6.9.2.1.
 Během zkoušky se nesmí objevit žádné známky:
 a)
 úniku elektrolytu;
 b)
 roztržení (pouze v případě vysokonapěťového systému (vysokonapěťových systémů) REESS);
 c)
 odvzdušnění (v případě systému REESS jiného než trakční baterie otevřeného typu);
 d)
 požáru;
 e)
 výbuchu.
 Zda došlo k úniku elektrolytu, se ověří vizuální kontrolou, aniž by byla jakákoli část zkoušeného zařízení odmontována. Pokud je to nutné, použije se vhodná technika, aby se potvrdilo, zda v důsledku zkoušky došlo k úniku elektrolytu ze systému REESS. Zda došlo k odvzdušnění, se ověří vizuální kontrolou, aniž by byla jakákoli část zkoušeného zařízení odmontována.
 6.9.2.2.
 U vysokonapěťových systémů REESS platí, že izolační odpor změřený po zkoušce podle přílohy 5B tohoto předpisu nesmí být nižší než 100 Ω/V.
 6.10.
 Nadproudová ochrana
 Tato zkouška se požaduje u systémů REESS určených k použití ve vozidlech kategorií M1 a N1, která mohou být nabíjena z vnějšího elektrického napájecího zdroje stejnosměrného proudu.
 6.10.1.
 Zkouška se provede v souladu s přílohou 9J tohoto předpisu.
 6.10.2.
 Kritéria přijatelnosti
 6.10.2.1.
 Během zkoušky se nesmí objevit žádné známky:
 a)
 úniku elektrolytu;
 b)
 roztržení (pouze v případě vysokonapěťového systému (vysokonapěťových systémů) REESS);
 c)
 odvzdušnění (v případě systému REESS jiného než trakční baterie otevřeného typu);
 d)
 požáru;
 e)
 výbuchu.
 Zda došlo k úniku elektrolytu, se ověří vizuální kontrolou, aniž by byla jakákoli část zkoušeného zařízení odmontována. Pokud je to nutné, použije se vhodná technika, aby se potvrdilo, zda v důsledku zkoušky došlo k úniku elektrolytu ze systému REESS. Zda došlo k odvzdušnění, se ověří vizuální kontrolou, aniž by byla jakákoli část zkoušeného zařízení odmontována.
 6.10.2.2.
 Systém řízení nadproudové ochrany systému REESS musí ukončit nabíjení nebo teplota změřená na plášti systému REESS musí být ustálená, tak aby se teplotní gradient během 2 hodin po dosažení maximální úrovně nadměrného proudu při nabíjení lišil o méně než 4 °C.
 6.10.2.3.


text:
U vysokonapěťových systémů REESS platí, že izolační odpor změřený po zkoušce podle přílohy 5B tohoto předpisu nesmí být nižší než 100 Ω/V.
 6.11.
 Ochrana proti nízké teplotě
 Výrobce systému REESS musí na žádost technické zkušebny s její nezbytností poskytnout následující dokumentaci vysvětlující bezpečnost úrovně systému nebo úrovně subsystému vozidla, aby prokázal, že systém REESS monitoruje a odpovídajícím způsobem řídí provoz systému REESS při nízkých teplotách na hranicích bezpečnosti systému REESS:
 a)
 schéma systému;
 b)
 písemné vysvětlení ohledně spodní hranice teplotního rozsahu pro bezpečný provoz systému REESS;
 c)
 metoda zjištění teploty systému REESS;
 d)
 opatření, jež se provedou, je-li teplota systému REESS na úrovni spodní hranice pro bezpečný provoz systému REESS nebo nižší.
 6.12.
 Řízení plynů emitovaných ze systému REESS
 6.12.1.
 Při provozu vozidla včetně provozu s poruchou nesmí být cestující ve vozidle vystaveni nebezpečnému prostředí způsobenému emisemi ze systému REESS.
 6.12.2.
 Trakční baterie otevřeného typu musí splňovat požadavky bodu 5.4 tohoto předpisu, pokud jde o emise vodíku.
 6.12.3.
 V případě systému REESS jiného než trakční baterie otevřeného typu se požadavek bodu 6.12.1 považuje splněný, jsou-li splněny všechny příslušné požadavky těchto zkoušek: bod 6.2 (vibrace), bod 6.3 (tepelný šok a cyklická zkouška), bod 6.6 (ochrana proti vnějšímu zkratu), bod 6.7 (ochrana proti přebití), bod 6.8 (ochrana proti podbití), bod 6.9 (ochrana proti přehřátí) a bod 6.10 (nadproudová ochrana).
 6.13.
 Výstražná signalizace v případě provozního selhání ovládacích prvků vozidla, které řídí bezpečný provoz systému REESS
 Systém REESS nebo systém vozidla musí vyslat signál k aktivaci výstražného upozornění specifikovaného v bodě 5.2.3 v případě provozního selhání ovládacích prvků vozidla (např. vstupních a výstupních signálů systému řízení REESS, čidel v rámci systému REESS atd.), které řídí bezpečný provoz systému REESS. Výrobce systému REESS nebo výrobce vozidla musí na žádost technické zkušebny spolu s její nezbytností poskytnout následující dokumentaci vysvětlující bezpečnost úrovně systému nebo úrovně subsystému vozidla:
 6.13.1.
 Schéma systému, v němž jsou označeny ovládací prvky vozidla, které řídí provoz systému REESS. Na schématu musí být označeno, které konstrukční části se používají ke spuštění výstražné signalizace v důsledku provozního selhání ovládacích prvků vozidla při provádění jedné nebo více základních funkcí.
 6.13.2.
 Písemné vysvětlení popisující základní funkci ovládacích prvků vozidla, které řídí provoz systému REESS. Vysvětlení musí zahrnovat označení konstrukčních částí ovládacího systému vozidla, popis jejich funkcí a schopnosti řídit systém REESS a logické schéma a popis podmínek, jež vedou ke spuštění výstražné signalizace.
 6.14.
 Výstražná signalizace v případě tepelné události v systému REESS
 Systém REESS nebo systém vozidla musí dát signál k aktivaci výstražné signalizace podle bodu 5.2.3 v případě tepelné události v systému REESS (podle specifikace výrobce). Výrobce systému REESS nebo výrobce vozidla musí na žádost technické zkušebny spolu s její nezbytností poskytnout následující dokumentaci vysvětlující bezpečnost úrovně systému nebo úrovně subsystému vozidla:
 6.14.1.
 Parametry a související úrovně prahových hodnot, které se používají k indikaci tepelné události (např. teplota, rychlost nárůstu teploty, stav nabití, pokles napětí, elektrický proud atd.) za účelem spuštění výstražné signalizace.
 6.14.2.
 Schéma systému a písemné vysvětlení popisující čidla a funkci ovládacích prvků vozidla, jež řídí systém REESS v případě tepelné


text:
události.
 6.15.
 Šíření tepla
 V případě systému REESS, který obsahuje hořlavý elektrolyt, nesmí být cestující ve vozidle vystaveni nebezpečnému prostředí způsobenému šířením tepla, k němuž dochází v důsledku vnitřního zkratu vedoucího k tepelnému lavinovému jevu jednoho článku. Za tímto účelem musí být splněny požadavky bodů 6.15.1 a 6.15.2. (4)
 6.15.1.
 Systém REESS nebo systém vozidla musí dát signál k aktivaci včasné výstražné signalizace umožňující opuštění vozidla 5 minut před tím, než nastane uvnitř prostoru pro cestující nebezpečná situace způsobená šířením tepla, k němuž dochází v důsledku vnitřního zkratu vedoucího k tepelnému lavinovému jevu jednoho článku, jako je požár, výbuch nebo kouř. Tento požadavek se považuje za splněný, pokud šíření tepla nevede k nebezpečné situaci pro cestující ve vozidle. Výrobce systému REESS nebo výrobce vozidla musí na žádost technické zkušebny spolu s její nezbytností poskytnout následující dokumentaci vysvětlující bezpečnost úrovně systému nebo úrovně subsystému vozidla:
 6.15.1.1.
 Parametry (například teplota, napětí nebo elektrický proud), které spouští výstražnou signalizaci.
 6.15.1.2.
 Popis systému výstražné signalizace
 6.15.2.
 Systém REESS nebo systém vozidla musí mít funkce nebo vlastnosti v článku nebo systému REESS, jejichž účelem je ochrana cestujících ve vozidle (jak je popsáno v bodě 6.15) za podmínek způsobených šířením tepla, k němuž dochází v důsledku vnitřního zkratu vedoucího k tepelnému lavinovému jevu jednoho článku. Výrobce systému REESS nebo výrobce vozidla musí na žádost technické zkušebny spolu s její nezbytností poskytnout následující dokumentaci vysvětlující bezpečnost úrovně systému nebo úrovně subsystému vozidla:
 6.15.2.1.
 Analýza pro snížení rizik s použitím vhodné metodiky pro průmyslové normy (např. IEC 61508, MIL-STD 882E, ISO 26262, AIAG DFMEA, analýza poruch jako v normě SAE J2929 nebo podobné), která dokumentuje riziko pro cestující ve vozidle způsobené šířením tepla, k němuž dochází v důsledku vnitřního zkratu vedoucího k tepelnému lavinovému jevu jednoho článku, a dokumentuje snížení rizika v důsledku uplatňování identifikovaných funkcí nebo vlastností týkajících se zmírňování rizik.
 6.15.2.2.
 Schéma všech relevantních fyzických systémů a konstrukčních částí. Relevantními systémy a konstrukčními částmi se rozumí ty systémy a konstrukční části, které přispívají k ochraně cestujících ve vozidle před nebezpečnými účinky způsobeným šířením tepla, k němuž dochází v důsledku tepelného lavinového jevu jednoho článku.
 6.15.2.3.
 Schéma znázorňující funkční provoz relevantních systémů a konstrukčních částí a identifikující všechny funkce nebo vlastnosti týkající se zmírňování rizik.
 6.15.2.4.
 Pro každou funkci nebo vlastnost týkající se zmírňování rizik:
 6.15.2.4.1.
 popis jejího způsobu fungování;
 6.15.2.4.2.
 identifikaci fyzického systému nebo konstrukční části, které funkci provádějí;
 6.15.2.4.3.
 jeden nebo několik technických dokumentů relevantních pro konstrukční návrh výrobce, který prokazuje účinnost funkce týkající se zmírňování rizik:
 a)
 provedené zkoušky včetně použitého postupu a podmínek a výsledných údajů;
 b)
 analýza nebo ověřená metoda simulace a výsledné údaje.
 7. Změny a rozšíření schválení typu
 7.1.
 Každá změna typu vozidla nebo systému REESS podle tohoto předpisu musí být oznámena schvalovacímu orgánu, který typ vozidla nebo systému REESS schválil. Tento orgán pak může buď:
 a)
 po konzultaci s výrobcem rozhodnout, že je třeba udělit nové schválení typu, nebo
 b)
 uplatnit postup podle bodu 7.1.1 (revize) a případně postup podle bodu 7.1.2 (rozšíření).
 7.1.1.
 Revize
 Pokud se změnily údaje


text:
zaznamenané v informačních dokumentech podle přílohy 1 dodatku 1 nebo přílohy 1 dodatku 2 a schvalovací orgán usoudí, že provedené změny pravděpodobně nemají znatelný nepříznivý vliv a vozidlo v každém případě stále splňuje požadavky, označí se změna jako „revize“.
 V takovém případě vydá schvalovací orgán podle potřeby revidované stránky informačních dokumentů podle přílohy 1 dodatku 1 nebo přílohy 1 dodatku 2 a na každé revidované stránce zřetelně vyznačí povahu změny a datum nového vydání stránky. Za splnění tohoto požadavku se považuje rovněž vydání konsolidované a aktualizované verze informačních dokumentů podle přílohy 1 dodatku 1 nebo přílohy 1 dodatku 2 spolu s podrobným popisem změn.
 7.1.2.
 Rozšíření
 Změna se označí jako „rozšíření“, pokud vedle změny údajů zaznamenaných v informační složce:
 a)
 jsou požadovány další kontroly nebo zkoušky nebo
 b)
 se změní jakékoli informace ve formuláři sdělení (s výjimkou jeho příloh) nebo
 c)
 se požaduje schválení podle pozdější série změn po jejím vstupu v platnost.
 8. Shodnost výroby
 Postup pro zajištění shodnosti výroby musí odpovídat požadavkům stanoveným v příloze 1 dohody (E/ECE/TRANS/505/Rev.3).
 9. Postihy za neshodnost výroby
 9.1.
 Schválení typu vozidla / systému REESS udělené v souladu s tímto předpisem může být odňato, pokud nejsou splněny požadavky uvedené v bodě 8.
 9.2.
 Jestliže některá smluvní strana dohody, která uplatňuje tento předpis, odejme schválení, které dříve udělila, neprodleně o tom informuje ostatní smluvní strany, které uplatňují tento předpis, a to prostřednictvím kopie formuláře schválení opatřené na konci velkými písmeny napsanou, podepsanou a datovanou poznámkou „SCHVÁLENÍ ODŇATO“.
 10. Definitivní ukončení výroby
 Pokud držitel schválení zcela ukončí výrobu typu vozidla / systému REESS schváleného v souladu s tímto předpisem, musí o tom informovat schvalovací orgán, který schválení typu udělil. Po obdržení příslušného sdělení podá daný schvalovací orgán zprávu o ukončení výroby ostatním smluvním stranám dohody, které uplatňují tento předpis, a to prostřednictvím kopie formuláře schválení opatřené na konci velkými písmeny napsanou, podepsanou a datovanou poznámkou „VÝROBA UKONČENA“.
 11. Názvy a adresy technických zkušeben odpovědných za provádění schvalovacích zkoušek a názvy a adresy schvalovacích orgánů
 Smluvní stany dohody z roku 1958, které uplatňují tento předpis, sdělí sekretariátu Organizace spojených národů názvy a adresy technických zkušeben odpovědných za provádění schvalovacích zkoušek a názvy a adresy schvalovacích orgánů, které udělují schválení typu a kterým se zasílají formuláře potvrzující udělení, rozšíření, zamítnutí nebo odnětí schválení nebo definitivní ukončení výroby vydané v jiných zemích.
 12. Přechodná ustanovení
 12.1.
 Od úředního data vstupu série změn 03 v platnost žádná ze smluvních stran, které uplatňují tento předpis, neodmítne udělit nebo uznat schválení typu podle tohoto předpisu ve znění série změn 03.
 12.2.
 Od 1. září 2023 nejsou smluvní strany, které uplatňují tento předpis, povinny uznat schválení typu podle předchozí série změn, jež byla poprvé vydána po 1. září 2023.
 12.3.
 Do 1. září 2025 musí smluvní strany, které uplatňují tento předpis, uznat schválení typu podle předchozí série změn, jež byla poprvé vydána před 1. zářím 2023.
 12.4.
 Od 1. září 2025 nejsou smluvní strany, které uplatňují tento předpis, povinny přijímat schválení typu vydaná podle předchozí série změn tohoto předpisu.
 12.5.
 Smluvní strany,


text:
které uplatňují tento předpis, neodmítnou udělit schválení typu podle některé z předchozích sérií změn nebo rozšíření tohoto předpisu.
 12.6.
 Bez ohledu na výše uvedená přechodná ustanovení nejsou smluvní strany, které začnou uplatňovat tento předpis až po datu vstupu poslední série změn v platnost, povinny uznávat schválení typu, která byla udělena v souladu s kteroukoli předchozí sérií změn tohoto předpisu.
 (1) Podle definice v Úplném usnesení o konstrukci vozidel (R.E.3), dokument ECE/TRANS/WP.29/78/Rev.6, bod 2. –
 https://unece.org/transport/standards/transport/vehicle-regulations-wp29/resolutions
 (2) https://unece.org/rev-17-2011
 (3) Rozlišovací čísla smluvních stran dohody z roku 1958 jsou uvedena v příloze 3 Úplného usnesení o konstrukci vozidel (R.E.3), dokument ECE/TRANS/WP.29/78/Rev. 6
 (4) Výrobce zodpovídá za pravdivost a úplnost předložené dokumentace a nese plnou odpovědnost za zabezpečení cestujících proti nepříznivým účinkům vyplývajícím z šíření tepla způsobeného vnitřním zkratem.
 Příloha 1
 ČÁST 1
 Sdělení
 (maximální formát: A4 (210 × 297 mm))
 (1)
 Vydal:
 název správního orgánu
 ...
 ...
 ...
 ve věci (2):
 udělení schválení
 rozšíření schválení
 zamítnutí schválení
 odnětí schválení
 definitivního ukončení výroby
 typu vozidla z hlediska bezpečnosti jeho elektrických zařízení podle předpisu č. 100
 Schválení č. ...
 Rozšíření č. ...
 1.
 Obchodní název nebo značka vozidla: ...
 1.1.
 Typ systému REESS
 2.
 Typ vozidla: ...
 3.
 Kategorie vozidla: ...
 4.
 Název a adresa výrobce: ...
 5.
 Případně jméno a adresa zástupce výrobce: ...
 6.
 Popis vozidla: ...
 6.1.
 Typ systému REESS: ...
 6.1.1.
 Číslo schválení systému REESS nebo popis systému REESS2
 6.2.
 Pracovní napětí: ...
 6.3.
 Systém pohonu (např. hybridní, elektrický): ...
 7.
 Vozidlo předáno ke schválení dne: ...
 8.
 Technická zkušebna odpovědná za provedení schvalovacích zkoušek: ...
 9.
 Datum protokolu vydaného touto zkušebnou: ...
 10.
 Číslo protokolu vydaného touto zkušebnou: ...
 11.
 Umístění značky schválení typu: ...
 12.
 Důvod (důvody) rozšíření schválení (v příslušných případech)2: ...
 13.
 Schválení uděleno/rozšířeno/zamítnuto/odňato2: ...
 14.
 Místo: ...
 15.
 Datum: ...
 16.
 Podpis: ...
 17.
 Dokumentaci připojenou k žádosti o schválení nebo o rozšíření lze obdržet na vyžádání.
 ČÁST 2
 Sdělení
 (maximální formát: A4 (210 × 297 mm))
 (3)
 Vydal:
 název správního orgánu
 ...
 ...
 ...
 ve věci: (4)
 udělení schválení
 rozšíření schválení
 zamítnutí schválení
 odnětí schválení
 definitivního ukončení výroby
 typu systému REESS jakožto konstrukční části / samostatného technického celku2 podle předpisu č. 100
 Schválení č. ...
 Rozšíření č. ...
 1.
 Obchodní název nebo značka systému REESS: ...
 2.
 Typ systému REESS: ...
 3.
 Název a adresa výrobce: ...
 4.
 Případně jméno a adresa zástupce výrobce: ...
 5.
 Popis systému REESS: ...
 6.
 Omezení vztahující se na montáž systému REESS popsaná v bodech 6.4 a 6.5: ...
 7.
 Systém REESS předán ke schválení dne: ...
 8.
 Technická zkušebna odpovědná za provedení schvalovacích zkoušek: ...
 9.
 Datum protokolu vydaného touto zkušebnou: ...
 10.
 Číslo protokolu vydaného touto zkušebnou: ...
 11.
 Umístění značky schválení typu: ...
 12.
 Důvod (důvody) rozšíření schválení (v příslušných případech)2: ...
 13.
 Schválení uděleno/rozšířeno/zamítnuto/odňato2: ...
 14.
 Místo: ...
 15.
 Datum: ...
 16.
 Podpis: ...
 17.
 Dokumentaci připojenou k žádosti o schválení nebo o rozšíření lze obdržet na vyžádání.
 (1) Rozlišovací číslo země, která schválení udělila/rozšířila/zamítla/odňala (viz ustanovení o schvalování v předpisu).
 (2) Nehodící se


text:
škrtněte.
 (3) Rozlišovací číslo země, která schválení udělila/rozšířila/zamítla/odňala (viz ustanovení o schvalování v předpisu).
 (4) Nehodící se škrtněte.
 PŘÍLOHA 2
 Uspořádání značek schválení
 VZOR A
 (viz bod 4.4 tohoto předpisu)
 Obrázek 1
 a = 8 mm min.
 Značka schválení na obrázku 1 upevněná na vozidle prokazuje, že daný typ silničního vozidla byl schválen v Nizozemsku (E4) v souladu s předpisem č. 100 pod číslem schválení 022492. První dvě číslice čísla schválení udávají, že schválení bylo uděleno v souladu s požadavky předpisu č. 100 ve znění série změn 02.
 Obrázek 2
 a = 8 mm min.
 Značka schválení na obrázku 2 upevněná na systému REESS prokazuje, že daný typ systému REESS („ES“) byl schválen v Nizozemsku (E4) v souladu s předpisem č. 100 pod číslem schválení 022492. První dvě číslice čísla schválení udávají, že schválení bylo uděleno v souladu s požadavky předpisu č. 100 ve znění série změn 02.
 VZOR B
 (viz bod 4.5 tohoto předpisu)
 a = 8 mm min.
 Výše uvedená značka schválení typu upevněná na vozidle prokazuje, že dané silniční vozidlo bylo schváleno v Nizozemsku (E4) v souladu s předpisy č. 100 a 42 (*1). Čísla schválení udávají, že ke dni vydání schválení zahrnoval předpis č. 100 řadu změn 02, zatímco předpis č. 42 byl stále ve svém původním znění.
 (*1) Druhé z těchto čísel je uvedeno pouze jako příklad.
 PŘÍLOHA 3
 Ochrana před přímým dotykem částí pod napětím
 1. Přístupové sondy
 Přístupové sondy pro ověření ochrany osob před přístupem k živým částem jsou uvedeny v tabulce 1.
 2. Zkušební podmínky
 Přístupová sonda je silou uvedenou v tabulce 1 tlačena do každého z otvorů v krytu. Pronikne-li sonda zcela nebo částečně, umístí se do každé možné polohy, avšak v žádném případě nesmí otvorem zcela proniknout dorazová přední strana sondy.
 Vnitřní zábrany elektrické ochrany se považují za součást krytu.
 V případě potřeby se mezi sondu a živé části uvnitř zábrany elektrické ochrany nebo krytu sériově zapojí nízkonapěťový zdroj (o napětí od 40 V do 50 V) a vhodná svítilna.
 Metoda signálového obvodu by se měla rovněž použít v případě pohyblivých živých částí vysokonapěťového zařízení.
 Je-li to možné, smí se vnitřní pohybující se části pomalu uvádět v činnost.
 3. Podmínky pro schválení
 Přístupová sonda se nesmí dotknout živých částí.
 Je-li splnění tohoto požadavku ověřeno signálovým obvodem mezi sondou a živými částmi, nesmí se svítilna rozsvítit.
 V případě zkoušky pro stupeň ochrany IPXXB může kloubový zkušební prst proniknout až do délky 80 mm, avšak dorazová přední strana (s průměrem 50 mm x 20 mm) otvorem proniknout nesmí. Z výchozí rovné polohy se oba klouby zkušebního prstu postupně ohnou do úhlu 90° k ose spojených článků prstu a prst se umístí do každé možné polohy.
 V případě zkoušek pro stupeň ochrany IPXXD může přístupová sonda proniknout v celé své délce, avšak dorazová přední strana otvorem proniknout nesmí.
 Tabulka 1 Přístupové sondy pro zkoušky ochrany osob před přístupem k nebezpečným částem
 Obrázek 1 Kloubový zkušební prst
 Materiál: kov, není-li uvedeno jinak
 Lineární rozměry v milimetrech
 Tolerance rozměrů bez zvláštní tolerance:
 a)
 u úhlů:


text:
0/–10 sekund;
 b)
 u lineárních rozměrů:
 i)
 do 25 mm: 0/–0,05 mm:
 ii)
 nad 25 mm: ± 0,2 mm.
 Oba klouby musí ve stejné rovině a ve stejném směru umožňovat pohyb pod úhlem 90° s tolerancí 0 až + 10 °.
 PŘÍLOHA 4
 Ověření vyrovnání potenciálu
 1.
 Zkušební metoda s použitím přístroje na měření odporu
 Přístroj na měření odporu se připojí k bodům měření (obvykle elektrická kostra a elektricky vodivý kryt / zábrana elektrické ochrany) a odpor se měří pomocí přístroje na měření odporu, který splňuje tyto požadavky:
 a)
 přístroj na měření odporu: měřicí proud nejméně 0,2 A;
 b)
 rozlišení: 0,01 Ω nebo méně;
 c)
 odpor R musí být menší než 0,1 Ω.
 2.
 Zkušební metoda s použitím stejnosměrného napájecího zdroje, voltmetru a ampérmetru
 Níže je uveden příklad zkušební metody s použitím stejnosměrného napájecího zdroje, voltmetru a ampérmetru.
 Obrázek 1 Příklad zkušební metody s použitím stejnosměrného napájecího zdroje
 2.1.
 Zkušební postup
 Stejnosměrný napájecí zdroj, voltmetr a ampérmetr se připojí k bodům měření (obvykle elektrická kostra a elektricky vodivý kryt / zábrana elektrické ochrany).
 Napětí stejnosměrného napájecího zdroje se nastaví tak, aby hodnota elektrického proudu činila nejméně 0,2 A.
 Měří se proud „I“ a napětí „U“.
 Odpor „R“ se vypočítá podle tohoto vzorce:
 R = U / I
 odpor R musí být menší než 0,1 Ω.
 Poznámka:
 Pokud se k měření napětí a proudu používají olověné vodiče, musí být každý olověný vodič samostatně připojen k zábraně elektrické ochrany / krytu / elektrické kostře. Pro měření napětí a měření proudu může být použita společná svorka.
 PŘÍLOHA 5A
 Metoda měření izolačního odporu pro zkoušky na vozidle
 1. Obecně
 Izolační odpor každé vysokonapěťové sběrnice se měří nebo stanovuje výpočtem pomocí naměřených hodnot z každé části nebo konstrukční jednotky vysokonapěťové sběrnice (dále jen „oddělené měření“).
 2. Metoda měření
 Měření izolačního odporu se provádí výběrem vhodné metody měření z metod uvedených v bodech 2.1 až 2.2 této přílohy, v závislosti na elektrickém napětí na živých částech nebo na izolačním odporu atd.
 Jako vhodné alternativy k níže popisovanému postupu měření izolačního odporu patří měření megaohmmetrem nebo osciloskopem. V takovém případě může být nezbytné deaktivovat palubní systém sledování izolačního odporu.
 Rozsah elektrického obvodu, který se má měřit, je třeba předem vyjasnit např. pomocí schémat elektrického obvodu atd. Pokud jsou vysokonapěťové sběrnice vzájemně galvanicky izolovány, musí se změřit izolační odpor každého elektrického obvodu.
 Kromě toho lze provést nezbytné úpravy pro měření izolačního odporu, jako je odstranění krytu za účelem zajištění přístupu k živým částem, tažení měřicích vodičů, změny softwaru atd.
 V případech, kdy jsou naměřené hodnoty nestabilní v důsledku činnosti palubního systému sledování izolačního odporu, lze za účelem měření provést nezbytnou úpravu zastavením činnosti dotyčného zařízení nebo jeho odstraněním. Kromě toho se po odstranění zařízení použije soubor výkresů s cílem prokázat, že izolační odpor mezi živými částmi a elektrickou kostrou zůstává nezměněn.
 Tyto úpravy nesmí ovlivnit výsledky zkoušky.
 Je třeba věnovat co největší pozornost tomu, aby nedošlo ke zkratu a úrazu elektrickým proudem, jelikož toto potvrzení může vyžadovat přímý zásah do vysokonapěťového obvodu.
 2.1. Metoda měření s použitím stejnosměrného


text:
napětí z vnějších zdrojů
 2.1.1. Měřicí přístroj
 Použije se přístroj pro zkoušku izolačního odporu, který dokáže přivádět stejnosměrné napětí, které je vyšší než pracovní napětí vysokonapěťové sběrnice.
 2.1.2. Metoda měření
 Přístroj pro zkoušku izolačního odporu se připojí mezi živé části a elektrickou kostru. Poté se izolační odpor změří přivedením stejnosměrného napětí o hodnotě představující nejméně polovinu pracovního napětí vysokonapěťové sběrnice.
 Pokud má systém v galvanicky propojeném obvodu (např. z důvodu použití měniče zvyšujícího napětí na výstupu) několik rozsahů napětí a některé z konstrukčních částí nesnesou pracovní napětí celého obvodu, lze izolační odpor mezi těmito konstrukčními částmi a elektrickou kostrou měřit odděleně přivedením napětí o hodnotě představující nejméně polovinu jejich pracovního napětí, přičemž tyto konstrukční části musí být odpojeny.
 2.2. Metoda měření s využitím vlastního systému REESS vozidla jako stejnosměrného zdroje napětí
 2.2.1. Podmínky zkoušení vozidla
 Na vysokonapěťovou sběrnici se přivede napětí z vlastního systému REESS vozidla a/nebo ze systému konverze energie a úroveň napětí systému REESS a/nebo systému konverze energie po celou dobu zkoušky musí být nejméně jmenovité provozní napětí určené výrobcem vozidla.
 2.2.2. Měřicí přístroj
 Voltmetr použitý při této zkoušce musí měřit stejnosměrné hodnoty a jeho vnitřní odpor musí být nejméně 10 ΜΩ.
 2.2.3. Metoda měření
 2.2.3.1. První krok
 Napětí se měří tak, jak je znázorněno na obrázku 1, a zaznamenává se napětí vysokonapěťové sběrnice (Ub). Napětí Ub musí být rovno jmenovitému provoznímu napětí systému REESS a/nebo systému konverze energie určenému výrobcem vozidla nebo musí být vyšší.
 Obrázek 1 Měření Ub, U1, U2 b 1 2
 2.2.3.2. Druhý krok
 Změří se a zaznamená napětí (U1) mezi zápornou stranou vysokonapěťové sběrnice a elektrickou kostrou (viz obrázek 1).
 2.2.3.3. Třetí krok
 Změří se a zaznamená napětí (U2) mezi kladnou stranou vysokonapěťové sběrnice a elektrickou kostrou (viz obrázek 1).
 2.2.3.4. Čtvrtý krok
 Pokud je U1 rovno U2 nebo vyšší, připojí se mezi zápornou stranu vysokonapěťové sběrnice a elektrickou kostru standardní známý odpor (Ro). S připojeným Ro se změří napětí (U1’) mezi zápornou stranou vysokonapěťové sběrnice a elektrickou kostrou (viz obrázek 2).
 Elektrická izolace (Ri) se vypočítá podle tohoto vzorce:
 Ri = Ro*Ub*(1/U1’ – 1/U1)
 Obrázek 2 Měření U1’ 1
 Pokud je U2 vyšší než U1, připojí se mezi kladnou stranu vysokonapěťové sběrnice a elektrickou kostru standardní známý odpor (Ro). S připojeným Ro se změří napětí (U2’) mezi kladnou stranou vysokonapěťové sběrnice a elektrickou kostrou (viz obrázek 3).
 Elektrická izolace (Ri) se vypočítá podle tohoto vzorce:
 Ri = Ro*Ub*(1/U2’ – 1/U2)
 Obrázek 3 Měření U2’ 2
 2.2.3.5. Pátý krok
 Vydělením hodnoty elektrické izolace Ri (Ω) pracovním napětím vysokonapěťové sběrnice (V) se vypočte izolační odpor (Ω/V).
 Poznámka:
 Standardní známý odpor Ro (v Ω) by měl mít hodnotu minimálního požadovaného izolačního odporu (v Ω/V) vynásobeného pracovním napětím vozidla ± 20 % (ve V). Ro nemusí přesně odpovídat této hodnotě, jelikož rovnice jsou platné pro každý Ro; nicméně hodnota Ro v tomto rozsahu by měla poskytnout dobré rozlišení pro měření napětí.
 Příloha 5B
 Metoda měření izolačního odporu pro zkoušky systému REESS založené na konstrukčních částech
 1. Metoda měření
 Měření izolačního odporu se provádí výběrem vhodné metody


text:
měření z metod uvedených v bodech 1.1 až 1.2 této přílohy, v závislosti na elektrickém napětí na živých částech nebo na izolačním odporu atd.
 Jako vhodné alternativy k níže popisovanému postupu měření izolačního odporu patří měření megaohmmetrem nebo osciloskopem. V takovém případě může být nezbytné deaktivovat palubní systém sledování izolačního odporu.
 Rozsah elektrického obvodu, který se má měřit, je třeba předem vyjasnit např. pomocí schémat elektrického obvodu atd. Pokud jsou vysokonapěťové sběrnice vzájemně galvanicky izolovány, musí se změřit izolační odpor každého elektrického obvodu.
 Nelze-li provozní napětí zkoušeného zařízení (Ub, obrázek 1) změřit (např. kvůli odpojení elektrického obvodu způsobenému hlavními stykači nebo pojistkami), může být zkouška provedena s upraveným zkoušeným zařízením, aby bylo možné změřit vnitřní napětí (před hlavními stykači).
 Kromě toho lze provést nezbytné úpravy pro měření izolačního odporu, jako je odstranění krytu za účelem zajištění přístupu k živým částem, tažení měřicích vodičů, změny softwaru atd.
 V případech, kdy jsou naměřené hodnoty nestabilní v důsledku činnosti systému sledování izolačního odporu, lze za účelem měření provést nezbytnou úpravu zastavením činnosti dotyčného zařízení nebo jeho odstraněním. Kromě toho se po odstranění zařízení použije soubor výkresů s cílem prokázat, že izolační odpor mezi živými částmi a uzemněním, které výrobce stanovil jako místo připojení k elektrické kostře, je-li zařízení na vozidle namontováno, zůstane nezměněn.
 Tyto úpravy nesmí ovlivnit výsledky zkoušky.
 Je třeba věnovat co největší pozornost tomu, aby nedošlo ke zkratu a úrazu elektrickým proudem, jelikož toto potvrzení může vyžadovat přímý zásah do vysokonapěťového obvodu.
 1.1. Metoda měření s použitím stejnosměrného napětí z vnějších zdrojů
 1.1.1. Měřicí přístroj
 Použije se přístroj pro zkoušku izolačního odporu, který dokáže přivádět stejnosměrné napětí, které je vyšší než jmenovité napětí zkoušeného zařízení.
 1.1.2. Metoda měření
 Přístroj pro zkoušku izolačního odporu se připojí mezi živé části a uzemnění. Poté se izolační odpor změří.
 Pokud má systém v galvanicky propojeném obvodu (např. z důvodu použití měniče zvyšujícího napětí na výstupu) několik rozsahů napětí a některé z konstrukčních částí nesnesou pracovní napětí celého obvodu, lze izolační odpor mezi těmito konstrukčními částmi a uzemněním měřit odděleně přivedením napětí o hodnotě představující nejméně polovinu jejich pracovního napětí, přičemž tyto konstrukční části musí být odpojeny.
 1.2. Metoda měření s využitím zkoušeného zařízení jako zdroje stejnosměrného napětí
 1.2.1. Zkušební podmínky
 Napětí zkoušeného zařízení po celou dobu zkoušky musí být přinejmenším na úrovni jmenovitého provozního napětí zkoušeného zařízení.
 1.2.2. Měřicí přístroj
 Voltmetr použitý při této zkoušce musí měřit stejnosměrné hodnoty a jeho vnitřní odpor musí být nejméně 10 ΜΩ.
 1.2.3. Metoda měření
 1.2.3.1. První krok
 Napětí se měří tak, jak je znázorněno na obrázku 1, a zaznamenává se provozní napětí zkoušeného zařízení (Ub, obrázek 1). Napětí Ub se musí rovnat nebo být větší než jmenovité provozní napětí zkoušeného zařízení.
 Obrázek 1
 1.2.3.2. Druhý krok
 Změří se a zaznamená napětí (U1) mezi záporným pólem zkoušeného zařízení a uzemněním (viz obrázek 1).
 1.2.3.3. Třetí krok
 Změří se a zaznamená napětí (U2) mezi kladným pólem zkoušeného zařízení a uzemněním (viz obrázek 1).
 1.2.3.4. Čtvrtý krok
 Pokud je U1 rovno U2 nebo vyšší, připojí se mezi záporný pól zkoušeného zařízení


text:
a uzemnění standardní známý odpor (Ro). S připojeným Ro se změří a zaznamená napětí (U1’) mezi záporným pólem zkoušeného zařízení a uzemněním (viz obrázek 2).
 Elektrická izolace (Ri) se vypočítá podle tohoto vzorce: :
 Ri = Ro×Ub×(1/U1’ – 1/U1)
 Obrázek 2
 Pokud je U2 vyšší než U1, připojí se mezi kladný pól zkoušeného zařízení a uzemnění standardní známý odpor (Ro). S připojeným Ro se změří a zaznamená napětí (U2’) mezi kladným pólem zkoušeného zařízení a uzemněním (viz obrázek 3).
 Elektrická izolace (Ri) se vypočítá podle tohoto vzorce:
 Ri = Ro×Ub×(1/U2’ – 1/U2)
 Obrázek 3
 1.2.3.5. Pátý krok
 Vydělením hodnoty elektrické izolace Ri (v Ω) jmenovitým napětím zkoušeného zařízení (ve V) se vypočte izolační odpor (v Ω/V).
 Poznámka 1:
 Standardní známý odpor Ro (v Ω) by měl mít hodnotu minimálního požadovaného izolačního odporu (v Ω/V) vynásobeného jmenovitým napětím zkoušeného zařízení ± 20 % (ve V). Ro nemusí přesně odpovídat této hodnotě, jelikož rovnice jsou platné pro každý Ro; nicméně hodnota Ro v tomto rozsahu by měla poskytnout dobré rozlišení pro měření napětí.
 PŘÍLOHA 6
 Metoda ověření funkce palubního systému sledování izolačního odporu
 Palubní systém sledování izolačního odporu se zkouší tímto postupem:
 a)
 Stanoví se izolační odpor, Ri, elektrického hnacího ústrojí s pomocí systému sledování elektrické izolace a postupem popsaným v příloze 5A.
 b)
 Pokud minimální hodnota izolačního odporu požadovaná v souladu s body 5.1.3.1 nebo 5.1.3.2 činí 100 Ω/V, připojí se mezi obě strany vysokonapěťové sběrnice, které vykazují nižší hodnotu U1 nebo U2, měřeno v souladu s bodem 2.2.3 přílohy 5A, a elektrickou kostru rezistor s odporem Ro. Rozsah rezistoru, Ro, musí být:
 1/(1/(95×U) – 1/Ri) ≤ Ro < 1/(1/(100×U) – 1/Ri)
 kde U je pracovní napětí elektrického hnacího ústrojí.
 c)
 Pokud minimální hodnota izolačního odporu požadovaná v souladu s body 5.1.3.1 nebo 5.1.3.2 činí 500 Ω/V, připojí se mezi obě strany vysokonapěťové sběrnice, které vykazují nižší hodnotu U1 nebo U2, měřeno v souladu s bodem 2.2.3 přílohy 5A, a elektrickou kostru rezistor s odporem Ro. Rozsah rezistoru, Ro, musí být:
 1/(1/(475×U) – 1/Ri) ≤ Ro < 1/(1/(500×U) – 1/Ri)
 kde U je pracovní napětí elektrického hnacího ústrojí.
 Dodatek 1 přílohy 6
 Základní vlastnosti silničních vozidel nebo systémů
 1.
 Obecně
 1.1.
 Značka (obchodní název výrobce): ...
 1.2.
 Typ: ...
 1.3.
 Kategorie vozidla: ...
 1.4.
 Případný obchodní název (názvy): ...
 1.5.
 Název a adresa výrobce: ...
 1.6.
 Případně jméno a adresa zástupce výrobce: ...
 1.7.
 Výkres a/nebo fotografie vozidla: ...
 1.8.
 Číslo schválení systému REESS: ...
 2.
 Elektrický motor (trakční motor)
 2.1.
 Typ (vinutí, buzení): ...
 2.2.
 Maximální netto výkon a/nebo maximální 30minutový výkon (kW): ...
 3.
 Systém REESS
 3.1.
 Obchodní název a značka systému REESS: ...
 3.2.
 Označení všech typů použitých článků: ...
 3.2.1.
 Chemická charakteristika článků: ...
 3.2.2.
 Fyzické rozměry: ...
 3.2.3.
 Kapacita článku (Ah): ...
 3.3.
 Popis nebo výkres (výkresy) nebo fotografie systému REESS, které poskytují tyto informace:
 3.3.1.
 Struktura: ...
 3.3.2.
 Konfigurace (počet článků, způsob zapojení atd.): ...
 3.3.3.
 Rozměry: ...
 3.3.4.
 Plášť (konstrukce, materiály a fyzické rozměry): ...
 3.4.
 Elektrické specifikace: ...
 3.4.1.
 Jmenovité napětí (V): ...


text:
3.4.2.
 Pracovní napětí (V): ...
 3.4.3.
 Kapacita (Ah): ...
 3.4.4.
 Maximální proud (A): ...
 3.5.
 Poměr plynové kombinace (v %): ...
 3.6.
 Popis nebo výkres (výkresy) nebo fotografie montáže systému REESS ve vozidle: ...
 3.6.1.
 Fyzické upevnění: ...
 3.7.
 Typ řízení teploty...
 3.8.
 Elektronické ovládání: ...
 4.
 Palivový článek (v příslušných případech)
 4.1.
 Obchodní název a značka palivového článku: ...
 4.2.
 Typy palivových článků: ...
 4.3.
 Jmenovité napětí (V): ...
 4.4.
 Počet článků: ...
 4.5.
 Typ systému chlazení (v příslušných případech): ...
 4.6.
 Maximální výkon (kW): ...
 5.
 Pojistka a/nebo jistič
 5.1.
 Typ: ...
 5.2.
 Schéma funkčního rozsahu: ...
 6.
 Svazek výkonových vodičů
 6.1.
 Typ: ...
 7.
 Ochrana před úrazem elektrickým proudem
 7.1.
 Popis koncepce ochrany: ...
 8.
 Doplňkové údaje
 8.1.
 Stručný popis zapojení prvků silového obvodu nebo výkresy/vyobrazení znázorňující umístění prvků silového obvodu: ...
 8.2
 Schematické zobrazení všech elektrických funkcí, jež jsou součástí silového obvodu: ...
 8.3.
 Pracovní napětí (V): ...
 Dodatek 2 přílohy 6
 Základní vlastnosti systému REESS
 1.
 Systém REESS
 1.1.
 Obchodní název a značka systému REESS: ...
 1.2.
 Označení všech typů použitých článků: ...
 1.2.1.
 Chemická charakteristika článků: ......
 1.2.2.
 Fyzické rozměry: ...
 1.2.3.
 Kapacita článku (Ah): ...
 1.3.
 Popis nebo výkres (výkresy) nebo fotografie systému REESS, které poskytují tyto informace
 1.3.1.
 Struktura: ...
 1.3.2.
 Konfigurace (počet článků, způsob zapojení atd.): ...
 1.3.3.
 Rozměry: ...
 1.3.4.
 Plášť (konstrukce, materiály a fyzické rozměry): ...
 1.4.
 Elektrické specifikace
 1.4.1.
 Jmenovité napětí (V): ...
 1.4.2.
 Pracovní napětí (V): ...
 1.4.3.
 Kapacita (Ah): ...
 1.4.4.
 Maximální proud (A): ...
 1.5.
 Poměr plynové kombinace (v %):...
 1.6.
 Popis nebo výkres (výkresy) nebo fotografie montáže systému REESS ve vozidle: ...
 1.6.1.
 Fyzické upevnění: ...
 1.7.
 Typ řízení teploty: ...
 1.8.
 Elektronické ovládání: ...
 1.9.
 Kategorie vozidel, do nichž lze systém REESS montovat:
 PŘÍLOHA 7A
 Metoda určená pro zkušební orgány pro ověření shody izolačního odporu elektrické konstrukce vozidla po působení vody na základě dokumentace
 Tato příloha popisuje použitelné požadavky při certifikaci vysokonapěťového zařízení nebo konstrukčních částí systému výrobce proti nepříznivým účinkům vody jiné, než je fyzická zkouška. Obecně platí, že elektrická konstrukce nebo konstrukční části vozidel musí splňovat požadavky uvedené v bodech „5.1.1 Ochrana před přímým dotykem“, „5.1.2 Ochrana před nepřímým dotykem“, resp. „5.1.3 Izolační odpor“, což bude samostatně ověřovat zkušební orgán. Výrobci vozidel poskytnou zkušebním orgánům informace, aby jako referenční bod určily místo upevnění každé vysokonapěťové konstrukční části ve vozidle / na vozidle.
 1.
 Dokumentace musí obsahovat tyto informace:
 a)
 způsob, jakým výrobce kontroloval shodu izolačního odporu elektrické konstrukce vozidla s použitím vody;
 b)
 způsob, jakým byla po zkoušce prohlédnuta vysokonapěťová konstrukční část nebo systém ohledně vnikání vody, a způsob, jakým v závislosti na jejich místě upevnění každá vysokonapěťová konstrukční část / systém splňovaly odpovídající stupeň ochrany proti vodě.
 2.
 Zkušební orgán ověří a potvrdí autenticitu zdokumentovaných podmínek, které byly pozorovány a které měl během procesu certifikace výrobce splnit:
 2.1.
 Je přípustné, aby byla během zkoušky vlhkost uvnitř krytu částečně kondenzována. Vzniklá rosa se nepovažuje za vniknutí vody. Pro účely zkoušky se velikost povrchu zkoušené vysokonapěťové konstrukční části nebo systému vypočítá s


text:
přesností na 10 %. Zkoušená vysokonapěťová konstrukční část nebo systém jsou pokud možno v chodu pod napětím. Pokud je zkoušená vysokonapěťová konstrukční část nebo systém pod napětím, přijmou se odpovídající bezpečnostní opatření.
 2.2.
 V případě elektrických součástí, které jsou připevněné vně vozidla (např. v motorovém prostoru), nekryté zespodu, na nechráněném nebo chráněném místě, zkušební orgán ověří za účelem potvrzení souladu, zda se zkouška provádí ostřikováním vysokonapěťové konstrukční části nebo systému ze všech možných směrů proudem vody ze standardní zkušební trysky, jak je znázorněno na obrázku 1. Během zkoušky jsou pozorovány zejména tyto parametry:
 a)
 vnitřní průměr trysky: 6,3 mm;
 b)
 průtok: 11,9–13,2 l/min;
 c)
 tlak vody v trysce: asi 30 kPa (0,3 bar);
 d)
 doba trvání zkoušky na m2 povrchu zkoušené vysokonapěťové konstrukční části nebo systému: 1 min;
 e)
 minimální doba trvání zkoušky: 3 min;
 f)
 vzdálenost mezi tryskou a povrchem zkoušené vysokonapěťové konstrukční části nebo systému: přibližně 3 m (tuto vzdálenost lze zmenšit, je-li to nezbytné k zajištění řádného navlhčení při ostřikování směrem vzhůru).
 Obrázek 1 Standardní zkušební tryska
 Rozměry v milimetrech D je 6,3 mm, jak je specifikováno v bodě 2.2 písm. a).
 2.3.
 V případě elektrických součástí, které jsou připevněné vně vozidla (např. v motorovém prostoru), kryté zespodu, zkušební orgán ověří za účelem potvrzení souladu, zda:
 a)
 kryt chrání součást proti přímému postřiku vodou zespodu a není viditelný;
 b)
 se zkouška provádí s použitím rozstřikovací zkušební trysky, jak je znázorněno na obrázku 2;
 c)
 byl z ostřikovací trysky odstraněn pohyblivý kryt a stroj je ostřikován ze všech možných směrů;
 d)
 tlak vody je upraven tak, aby průtok činil (10 ± 0,5) l/min (tlak asi 80 kPa až 100 kPa (0,8 baru až 1,0 baru));
 e)
 doba trvání zkoušky činí 1 min/m2 vypočteného povrchu stroje (vyjma jakékoli montážní plochy a chladicího žebroví), minimální doba činí 5 min.
 Obrázek 2 Rozstřikovací zkušební tryska
 Zobrazeno podle šipky A (s odstraněným krytem)
 IEC 927/01
 Rozměry v milimetrech
 Poznámka:
 1.
 Kohout
 2.
 Tlakoměr
 3.
 Hadice
 4.
 Pohyblivý kryt – hliníkový
 5.
 Ostřikovací tryska
 6.
 Protiváha
 7.
 Ostřikovací tryska – mosazná se 121 otvory ⌀ 0,5:
 a.
 otvor ve středu
 b.
 vnitřní kruh skládající se z 12 otvorů s roztečí 30°
 c.
 vnější kruh skládající se z 24 otvorů s roztečí 15°
 8.
 Zkoušený stroj
 3.
 Ověří se, zda celý vysokonapěťový systém nebo každá konstrukční část splňuje požadavek na izolační odpor podle bodu 5.1.3 za těchto podmínek:
 a)
 elektrická kostra je simulována elektrickým vodičem, např. kovovou deskou, a konstrukční části se k ní připevní pomocí standardních upevňovacích zařízení;
 b)
 ke konstrukční části se připojí kabely, pokud jsou k dispozici.
 4.
 Části navržené tak, aby nebyly při provozu vlhké, nesmí zvlhnout a uvnitř vysokonapěťové konstrukční části nebo systému není přípustné žádné nahromadění vody, která by se k nim mohla dostat.
 PŘÍLOHA 7B
 Postup zkoušky na vozidle v souvislosti s ochranou proti účinkům vody
 1. Mytí
 Účelem této zkoušky je simulovat běžné mytí vozidel, nikoli však specifické čištění za použití vysokého tlaku vody nebo mytí podvozku.
 Plochy vozidla, jichž se tato zkouška týká, jsou hraniční


text:
linie, tj. těsnění dvou částí, jako jsou klapky, těsnění skel, okraje otevírajících se částí, okraj přední mřížky a těsnění světel.
 Všechny hraniční linie se ve všech směrech vystaví proudu vody pomocí trysky hadice a za podmínek v souladu s IPX5, jak je specifikováno v příloze 7A.
 2. Jízda stojatou vodou
 Vozidlo projede mělkou nádrží o hloubce vody 10 cm na vzdálenost 500 m rychlostí 20 km/h za dobu přibližně 1,5 min. Jestliže je použitá mělká nádrž kratší než 500 m, projede jí vozidlo několikrát. Celková doba, včetně období mimo mělkou nádrž, musí být kratší než 10 minut.
 PŘÍLOHA 8
 Stanovení emisí vodíku při nabíjení systému REESS
 1. Úvod
 V této příloze je popsán postup stanovení emisí vodíku při nabíjení systému REESS všech silničních vozidel podle bodu 5.4 tohoto předpisu.
 2. Popis zkoušky
 Cílem zkoušky emisí vodíku (obrázek 1 v příloze 8) je stanovit emise vodíku při nabíjení systému REESS pomocí nabíječky. Zkouška probíhá v těchto krocích:
 a)
 příprava vozidla / systému REESS;
 b)
 vybití systému REESS;
 c)
 stanovení emisí vodíku při běžném nabíjení;
 d)
 stanovení emisí vodíku při nabíjení nabíječkou vykazující poruchu.
 3. Zkoušky
 3.1. Zkouška na vozidle
 3.1.1.
 Vozidlo musí být v dobrém mechanickém stavu a v průběhu sedmi dnů před zkouškou musí najet nejméně 300 km. Vozidlo musí být po tuto dobu vybaveno systémem REESS, který je předmětem zkoušky emisí vodíku.
 3.1.2.
 Používá-li se systém REESS při teplotě vyšší, než je teplota prostředí, musí provozovatel teplotu systému REESS udržovat v běžném provozním rozsahu způsobem, který doporučuje výrobce.
 Zástupce výrobce musí být schopen potvrdit, že systém regulace teploty systému REESS není poškozen ani nevykazuje vadu týkající se kapacity.
 3.2. Zkouška založená na konstrukčních částech
 3.2.1.
 Systém REESS musí být v dobrém mechanickém stavu a musí být podroben nejméně 5 standardním cyklům (jak je uvedeno v příloze 9 dodatku 1).
 3.2.2.
 Používá-li se systém REESS při teplotě vyšší, než je teplota prostředí, musí provozovatel teplotu systému REESS udržovat v běžném provozním rozsahu způsobem, který doporučuje výrobce.
 Zástupce výrobce musí být schopen potvrdit, že systém regulace teploty systému REESS není poškozen, ani nevykazuje vadu týkající se kapacity.
 Obrázek 8.1 Stanovení emisí vodíku při nabíjení systému REESS
 4. Zkušební zařízení pro zkoušku emisí vodíku
 4.1. Vozidlový dynamometr
 Vozidlový dynamometr musí splňovat požadavky série změn 06 předpisu č. 83.
 4.2. Komora pro měření emisí vodíku
 Komorou pro měření emisí vodíku musí být plynotěsná měřicí komora, která je schopna pojmout zkoušené vozidlo / systém REESS. Vozidlo / systém REESS musí být přístupné ze všech stran a komora, pokud je těsně uzavřena, musí být plynotěsná podle dodatku 1 k příloze 8. Vnitřní povrch komory musí být nepropustný a nesmí reagovat s vodíkem. Systém regulace teploty musí být po celou dobu trvání zkoušky schopen regulovat vnitřní teplotu vzduchu v komoře, jak je pro zkoušku stanoveno, s průměrnou přípustnou odchylkou ± 2 K.
 K vyrovnání změn objemu v důsledku emisí vodíku uvnitř komory může být použita buď komora s proměnným objemem, nebo jiné zkušební zařízení. Komora s proměnným objemem se zvětšuje a zmenšuje v reakci na emise


text:
vodíku v komoře. Jsou možné dva způsoby přizpůsobení vnitřního objemu: pohyblivými panely nebo systémem měchů, ve kterém se nepropustné vaky uvnitř komory nafukují nebo vyfukují přepouštěním vzduchu z vnějšku komory podle změn tlaku uvnitř této komory. Jakákoliv konstrukce pro přizpůsobení objemu musí zachovávat celistvost komory, jak stanoví příloha 8 dodatek 1.
 Všechny metody přizpůsobování objemu musí dodržet maximální rozdíl mezi tlakem uvnitř komory a barometrickým tlakem v rozmezí ± 5 hPa.
 Komoru musí být možné zajistit na stálý objem. Komora s proměnlivým objemem se musí dokázat přizpůsobovat změnám ze svého „jmenovitého objemu“ (viz příloha 8 dodatek 1 bod 2.1.1) s ohledem na emise vodíku v průběhu zkoušky.
 4.3. Analytické systémy
 4.3.1.
 Analyzátor vodíku
 4.3.1.1.
 Vzduch uvnitř komory je monitorován analyzátorem vodíku (typ s elektrochemickým detektorem) nebo chromatografem s detekcí tepelné vodivosti. Vzorek plynu musí být odebrán ze středu jedné z bočních stěn nebo stropu komory a jakýkoli obtok plynu musí být vrácen zpět do komory, pokud možno hned za směšovací ventilátor.
 4.3.1.2.
 Analyzátor vodíku musí mít dobu odezvy nutnou k dosažení 90 % konečné odečítané hodnoty kratší než 10 s. Jeho stabilita musí být během 15 minut měření pro všechny provozní rozsahy lepší než 2 % plného rozsahu stupnice při údaji nula a při údaji 80 % ± 20 % plného rozsahu stupnice.
 4.3.1.3.
 Reprodukovatelnost měření analyzátorem vyjádřená jako jedna směrodatná odchylka musí být pro všechny použité rozsahy lepší než ± 1 % plného rozsahu stupnice při údaji nula a při údaji 80 % ± 20 % plného rozsahu stupnice.
 4.3.1.4.
 Provozní rozsahy analyzátoru musí být zvoleny tak, aby analyzátor při měření, kalibraci a při kontrole úniků zajišťoval co nejlepší rozlišení.
 4.3.2.
 Systém záznamu údajů analyzátoru vodíku
 Analyzátor vodíku musí být vybaven zařízením, které zaznamenává výstup elektrického signálu, a to nejméně jednou za minutu. Záznamový systém musí mít provozní parametry alespoň rovnocenné signálu, který se zaznamenává, a musí zajistit trvalý záznam výsledků. V záznamu musí být jasně udán začátek a konec zkoušky normálního nabíjení a provozu s nabíječkou vykazující poruchu.
 4.4. Záznam teploty
 4.4.1.
 Teplota v komoře se zaznamenává ve dvou bodech teplotními čidly, která jsou zapojena tak, aby udávala střední hodnotu. Měřicí body jsou v komoře přibližně 0,1 m od svislé středové osy každé boční stěny ve výšce 0,9 ± 0,2 m.
 4.4.2.
 Teploty v blízkosti článků se zaznamenávají pomocí čidel.
 4.4.3.
 Teploty se po celou dobu měření emisí vodíku zaznamenávají nejméně jednou za minutu.
 4.4.4.
 Přesnost systému záznamu teplot musí být v rozmezí ± 1,0 K a teplota musí být rozlišitelná s přesností ± 0,1 K.
 4.4.5.
 Systém pro záznam nebo zpracování údajů musí být schopen rozlišovat čas s přesností na ± 15 s.
 4.5. Záznam tlaku
 4.5.1.
 Rozdíl Δp mezi barometrickým tlakem v oblasti zkoušení a vnitřním tlakem v komoře musí být během měření emisí vodíku zaznamenáván nejméně jednou za minutu.
 4.5.2.
 Přesnost systému pro záznam tlaku musí být do ± 2 hPa a tlak musí být rozlišitelný s přesností ± 0,2 hPa.
 4.5.3.
 Systém pro záznam nebo zpracování údajů musí být schopen rozlišovat čas s přesností


text:
na ± 15 s.
 4.6. Záznam napětí a proudu
 4.6.1.
 Napětí a proud nabíječky (baterie) se po celou dobu měření emisí vodíku zaznamenávají nejméně jednou za minutu.
 4.6.2.
 Přesnost systému záznamu napětí musí být do ± 1 V a napětí musí být rozlišitelné s přesností ± 0,1 V.
 4.6.3.
 Přesnost systému pro záznam proudu musí být do ± 0,5 A a proud musí být rozlišitelný s přesností ± 0,05 A.
 4.6.4.
 Systém pro záznam nebo zpracování údajů musí být schopen rozlišovat čas s přesností na ± 15 s.
 4.7. Ventilátory
 Aby se atmosféra v komoře mohla řádně promíchat, musí být komora vybavena jedním nebo více ventilátory nebo dmychadly s možným průtokem od 0,1 do 0,5 m3/s. Při měření musí být možno dosáhnout v komoře rovnoměrné teploty a koncentrace vodíku. Vozidlo v komoře nesmí být vystaveno přímému proudění vzduchu od ventilátorů nebo dmychadel.
 4.8. Plyny
 4.8.1.
 Pro kalibraci a provoz musí být k dispozici následující čisté plyny:
 a)
 čištěný syntetický vzduch (čistota < 1 ppm ekvivalentu C1; < 1 ppm CO; < 400 ppm CO2; < 0,1 ppm NO); objem kyslíku mezi 18 a 21 % objemovými;
 b)
 vodík (H2), minimální čistota 99,5 %.
 4.8.2.
 Kalibrační a ověřovací plyny musí obsahovat směs vodíku (H2) a čištěného syntetického vzduchu. Skutečné koncentrace kalibračního plynu musí být v mezích ± 2 % od jmenovitých hodnot. Při použití děliče plynů se získané zředěné plyny musí určit s přesností ± 2 % jmenovité hodnoty. Koncentrace uvedené v příloze 8 dodatku 1 mohou být také získány děličem plynů při použití syntetického vzduchu jako ředicího plynu.
 5. Zkušební postup
 Zkouška probíhá v těchto pěti krocích:
 a)
 příprava vozidla / systému REESS;
 b)
 vybití systému REESS;
 c)
 stanovení emisí vodíku při běžném nabíjení;
 d)
 vybití systému REESS;
 e)
 stanovení emisí vodíku při nabíjení nabíječkou vykazující poruchu.
 Pokud je mezi jednotlivými kroky nutno vozidlo / systém REESS přemístit, odtlačí se do dalšího zkušebního prostoru.
 5.1. Zkouška na vozidle
 5.1.1.
 Příprava vozidla
 Musí se zkontrolovat stárnutí systému REESS, které prokáže, že vozidlo v průběhu sedmi dnů před zkouškou najelo nejméně 300 km. Vozidlo musí být po tuto dobu vybaveno systémem REESS, u něhož byla provedena zkouška emisí vodíku. Nelze-li výše uvedené prokázat, použije se následující postup.
 5.1.1.1.
 Vybíjení a počáteční nabíjení systému REESS
 Postup začíná vybitím systému REESS vozidla jízdou po dobu 30 minut po zkušební dráze nebo na vozidlovém dynamometru konstantní rychlostí rovnající se 70 ± 5 % maximální rychlosti vozidla.
 Vybíjení se přeruší:
 a)
 není-li vozidlo schopno jet rychlostí odpovídající 65 % maximální třicetiminutové rychlosti nebo
 b)
 pokud běžný přístroj na přístrojové desce dává řidiči pokyn k zastavení vozidla nebo
 c)
 po ujetí vzdálenosti 100 km.
 5.1.1.2.
 Počáteční nabíjení systému REESS
 Nabíjí se:
 a)
 nabíječkou;
 b)
 při teplotě prostředí od 293 K do 303 K.
 Z tohoto postupu jsou vyloučeny všechny druhy vnějších nabíječek.
 Kritériem pro ukončení nabíjení systému REESS je automatické přerušení nabíjení nabíječkou.
 Tento postup zahrnuje všechny druhy zvláštního nabíjení, které by se mohly spustit automaticky nebo ručně, jako jsou například vyrovnávací nabíjení nebo servisní nabíjení.
 5.1.1.3.


text:
Postup uvedený v bodech 5.1.1.1 až 5.1.1.2 se musí opakovat dvakrát.
 5.1.2.
 Vybití systému REESS
 Systém REESS se vybíjí jízdou po zkušební dráze nebo na vozidlovém dynamometru konstantní rychlostí rovnající se 70 ± 5 % maximální třicetiminutové rychlosti vozidla.
 Vybíjení se přeruší:
 a)
 pokud běžný přístroj na přístrojové desce dává řidiči pokyn k zastavení vozidla nebo
 b)
 pokud je maximální rychlost vozidla nižší než 20 km/h.
 5.1.3.
 Odstavení
 Do patnácti minut od dokončení postupu vybíjení baterie podle bodu 5.1.2 se vozidlo zaparkuje v odstavném prostoru. V době mezi ukončením vybíjení systému REESS a zahájením zkoušky emisí vodíku při běžném nabíjení zde vozidlo musí být zaparkováno nejméně 12 hodin a nejdéle 36 hodin. Po tuto dobu musí být vozidlo odstaveno při teplotě 293 K ± 2 K.
 5.1.4.
 Zkouška emisí vodíku při běžném nabíjení
 5.1.4.1.
 Před ukončením doby odstavení se musí měřicí komora několik minut provětrávat, dokud není dosaženo stabilního pozadí vodíku. Směšovací ventilátor (ventilátory) v komoře se v této době uvede (uvedou) v činnost.
 5.1.4.2.
 Bezprostředně před zkouškou se analyzátor vodíku nastaví na nulu a seřídí se jeho rozsah.
 5.1.4.3.
 Po ukončení odstavení se zkoušené vozidlo s vypnutým motorem, s otevřenými okny a s otevřeným zavazadlovým prostorem přemístí do měřicí komory.
 5.1.4.4.
 Vozidlo se připojí k síti. Systém REESS se nabíjí běžným postupem uvedeným v bodě 5.1.4.7.
 5.1.4.5.
 Dveře komory se uzavřou a plynotěsně utěsní do dvou minut od elektrického spuštění postupu běžného nabíjení.
 5.1.4.6.
 Pro účely zkoušky emisí vodíku se za počátek běžného nabíjení považuje okamžik utěsnění komory. Změří se koncentrace vodíku, teplota a barometrický tlak, které slouží jako počáteční hodnoty CH2i, Ti a Pi pro zkoušku běžného nabíjení.
 Tyto hodnoty se použijí pro výpočet emisí vodíku (příloha 8 bod 6). Teplota prostředí T v komoře nesmí být v průběhu běžného nabíjení nižší než 291 K a vyšší než 295 K.
 5.1.4.7.
 Postup běžného nabíjení
 Běžné nabíjení se provádí nabíječkou a skládá se z těchto kroků:
 a)
 nabíjení konstantním proudem po dobu t1;
 b)
 přebíjení konstantním proudem po dobu t2. Přebíjecí proud je určen výrobcem a odpovídá proudu používanému při vyrovnávacím nabíjení.
 Kritériem pro ukončení nabíjení systému REESS je automatické přerušení nabíjení nabíječkou po uplynutí doby nabíjení t1 + t2. Tato doba nabíjení je omezena na t1 + 5 h, a to i v případě, že je řidiči běžnými přístroji jednoznačně signalizováno, že baterie ještě není plně nabita.
 5.1.4.8.
 Bezprostředně před koncem zkoušky se analyzátor vodíku nastaví na nulu a seřídí se jeho rozsah.
 5.1.4.9.
 Perioda odběru vzorku emisí končí t1 + t2 nebo t1 + 5 hodin po začátku počátečního odběru podle přílohy 8 bodu 5.1.4.6. Zaznamenají se různé uplynulé časy. Měří se koncentrace vodíku, teplota a barometrický tlak, které slouží jako konečné hodnoty CH2f, Tf a Pf pro zkoušku běžného nabíjení a které se použijí při výpočtu podle přílohy 8 bodu 6.
 5.1.5.
 Zkouška emisí vodíku s nabíječkou vykazující poruchu
 5.1.5.1.
 Nejpozději do sedmi dnů od ukončení předchozí zkoušky se zahájí postup vybíjení systému REESS vozidla podle přílohy 8 bodu 5.1.2.
 5.1.5.2.
 Kroky postupu podle přílohy 8