text:
 Důležité právní upozornění
 |
 12008M/PRO/30
 Konsolidované znění Smlouvy o fungování Evropské unie - PROTOKOLY - Protokol (č. 30) o uplatňování Listiny základních práv Evropské unie v Polsku a ve Spojeném království
 Úřední věstník 115 , 09/05/2008 S. 0313 - 0314
 PROTOKOL (č. 30)O UPLATŇOVÁNÍ LISTINY ZÁKLADNÍCH PRÁV EVROPSKÉ UNIE V POLSKU A VE SPOJENÉM KRÁLOVSTVÍVYSOKÉ SMLUVNÍ STRANY,VZHLEDEM K TOMU, že v článku 6 Smlouvy o Evropské unii Unie uznává práva, svobody a zásady vyhlášené v Listině základních práv Evropské unie,VZHLEDEM K TOMU, že Listina musí být uplatňována přísně v souladu s uvedeným článkem 6 a hlavou VII Listiny,VZHLEDEM K TOMU, že podle uvedeného článku 6 musí být Listina uplatňována a vykládána soudy Polska a Spojeného království přísně v souladu s vysvětleními uvedenými ve zmíněném článku,VZHLEDEM K TOMU, že Listina obsahuje práva i zásady,VZHLEDEM K TOMU, že Listina obsahuje ustanovení občanské a politické povahy i ustanovení povahy hospodářské a sociální,VZHLEDEM K TOMU, že Listina potvrzuje práva, svobody a zásady uznávané Unií a tato práva zviditelňuje, avšak netvoří nová práva nebo nové zásady,PŘIPOMÍNAJÍCE závazky Polska a Spojeného království podle Smlouvy o Evropské unii, Smlouvy o fungování Evropské unie a podle práva Unie obecně,BEROUCE NA VĚDOMÍ přání Polska a Spojeného království vyjasnit některé aspekty uplatňování Listiny,PŘEJÍCE SI proto vyjasnit uplatňování Listiny ve vztahu k právním předpisům a správním postupům Polska a Spojeného království a její soudní vymahatelnosti v Polsku a ve Spojeném království,POTVRZUJÍCE, že odkazy uvedené v tomto protokolu na fungování určitého ustanovení Listiny se v žádném případě nedotýkají fungování jiných ustanovení Listiny,POTVRZUJÍCE, že tento protokol se nedotýká uplatňování Listiny na ostatní členské státy,POTVRZUJÍCE, že tento protokol se nedotýká ostatních závazků Polska a Spojeného království podle Smlouvy o Evropské unii, Smlouvy o fungování Evropské unie a podle práva Unie obecně,SE DOHODLY na následujících ustanoveních, která se připojují ke Smlouvě o Evropské unii a ke Smlouvě o fungování Evropské unie:Článek 11. Listina nerozšiřuje možnost Soudního dvora Evropské unie ani jakéhokoliv soudu Polska či Spojeného království shledat, že právní a správní předpisy, zvyklosti nebo postupy Polska či Spojeného království nejsou v souladu se základními právy, svobodami nebo zásadami, které Listina potvrzuje.2. Zejména, a aby se předešlo jakékoliv pochybnosti, nic v hlavě IV Listiny nezakládá soudně vymahatelná práva platná v Polsku či ve Spojeném království, pokud tato práva nejsou stanovena ve vnitrostátním právu Polska či Spojeného království.Článek 2Tam, kde ustanovení Listiny odkazuje na vnitrostátní právní předpisy a zvyklosti, vztahuje se toto ustanovení na Polsko či Spojené království pouze v tom rozsahu, v jakém jsou práva nebo zásady v dotyčném ustanovení obsažené uznávány v právních předpisech nebo zvyklostech Polska či Spojeného království.--------------------------------------------------


text:
 Důležité právní upozornění
 |
 21975A0718(01)
 Úřední věstník L 190 , 23/07/1975 S. 0036 - 0037 Finské zvláštní vydání: Kapitola 3 Svazek 6 S. 0092 Švédské zvláštní vydání: Kapitola 3 Svazek 6 S. 0092 Řecké zvláštní vydání: Kapitola 11 Svazek 7 S. 0244 Španělské zvláštní vydání: Kapitola 03 Svazek 8 S. 0175 Portugalské zvláštní vydání Kapitola 03 Svazek 8 S. 0175
 Dohodamezi Evropským hospodářským společenstvím a Indickou republikou o třtinovém cukruRADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍna jedné straně aVLÁDA INDICKÉ REPUBLIKYna straně druhé,PŘEJÍCE si zachování stávajícího obchodu s cukrem mezi Indickou republikou a Evropským hospodářským společenstvím (dále jen "Společenství") na zdravých a rovnoprávných základech;VĚDOMY si Společného prohlášení o záměru rozvoje obchodních vztahů s Cejlonem, Indií, Malajsií, Pákistánem a Singapurem, připojeného k závěrečnému aktu Smlouvy o přistoupení Dánského království, Irska a Spojeného království Velké Británie a Severního Irska k Evropskému hospodářskému společenství a k Evropskému společenství pro jadernou energii, a zejména jeho ustanovení týkajících se vývozu cukru z Indie do Společenství;S OHLEDEM na Dohodu o obchodní spolupráci mezi Evropským hospodářským společenstvím a Indickou republikou,SE ROZHODLY v duchu vzájemné spolupráce uzavřít tuto dohodu:Článek 11. Společenství se zavazuje po dobu neurčitou nakupovat a dovážet za garantované ceny stanovené množství surového nebo bílého třtinového cukru, který pochází z Indie a k jehož dodávkám se tento stát zavazuje.2. Provádění této dohody se uskutečňuje v rámci řízení společné organizace trhu s cukrem a v souladu se stávajícími pravidly Společenství ohledně původu zboží, upravenými pro Indii.Článek 21. Aniž je dotčen článek 7, žádná změna v této dohodě nemůže vstoupit v platnost před uplynutím doby pěti let ode dne, kdy vstoupí v platnost tato dohoda. Poté budou moci oboustranně schválené změny vstoupit v platnost dnem, který bude dohodnut.2. Podmínky plnění závazků uvedených v článku 1 budou opětovně přezkoumány před skončením sedmiletého období jejich uplatňování.Článek 31. Množství třtinového cukru uvedené v článku 1, vyjádřené v tunách bílého cukru (dále jen "dohodnuté množství"), jež má být dodáno v každém dodacím období podle první věty čl. 4 odst. 1, činí 25000 tun.2. S výhradou článku 7 nesmí být toto množství sníženo bez souhlasu vlády Indické republiky.3. Pro období do 31. července 1975 činí dohodnuté množství bílého cukru 22000 tun.Článek 41. V období od 1. srpna 1975 do 30. června 1976, a poté v každém dvanáctiměsíčním období od 1. července do 30. června (dále jen "dodací období"), se Indie zavazuje dodat množství uvedené v čl. 3 odst. 1, s výhradou případných úprav při použití článku 7. Obdobný závazek se použije rovněž pro množství uvedené v čl. 3 odst. 3 pro období do 31. července 1975; toto období se také považuje za dodací období.2. Množství uvedené v čl. 3 odst. 3, které má být dodáno do 31. července 1975, zahrnuje dodávky, které jsou na cestě z přístavu odeslání.3. Na dodávky indického třtinového cukru v jakémkoli dodacím období se mohou použít garantované ceny platné pro následující dodací období.Článek 51. Bílý nebo surový třtinový cukr se na trh Společenství uvádí za ceny svobodně dohodnuté mezi kupujícími a prodávajícími.2. Společenství nezasáhne, jestliže členský stát v rámci svých hranic umožní,

type: contracts

jurisdiction: EU


text: aby prodejní ceny překročily prahovou cenu Společenství.3. Společenství se zavazuje, že v rámci dohodnutého množství nakoupí za garantovanou cenu i taková množství bílého nebo surového cukru, která ve Společenství nemohou být uvedena na trh za cenu dosahující alespoň ceny garantované.4. Garantovaná cena vyjádřená v zúčtovacích jednotkách se vztahuje na nebalený cukr s dodacími podmínkami CIF do evropských přístavů Společenství, a je stanovena pro cukr standardní jakosti. Sjednává se každoročně v rámci cenového rozpětí ve Společenství, s přihlédnutím ke všem podstatným hospodářským faktorům, a to nejpozději do 1. května, bezprostředně předcházejícího dodacímu období, pro které má platit.5. Pro období od 18. července 1975 do 30. června 1976 se garantované ceny stanoví takto:a) pro surový cukr 25,53 zúčtovacích jednotek za 100 kg;b) pro bílý cukr 31,72 zúčtovacích jednotek za 100 kg.Článek 6Nákup za garantované ceny uvedené v čl. 5 odst. 3 zajišťují intervenční agentury nebo jiní zástupci jmenovaní Společenstvím.Článek 71. Jestliže Indie v některém dodacím období nedodá dohodnuté množství v plné výši z důvodu vyšší moci, Komise Evropských společenství poskytne na žádost Indie potřebnou dodatečnou dodací lhůtu.2. Jestliže Indie v některém dodacím období nedodá dohodnuté množství v plné výši z jiných důvodů než z důvodu vyšší moci , sníží se dohodnuté množství v každém pozdějším dodacím období o toto nedodané množství.Článek 81. Na žádost Indie nebo Společenství probíhají porady o všech opatřeních nezbytných k provádění této dohody ve smíšeném výboru uvedeném v odstavci 2.2. Zřizuje se smíšený výbor složený ze zástupců smluvních stran.3. Pravidelná přezkoumávání stanovená touto dohodou probíhají v dohodnutém institucionálním rámci.Článek 9Tato dohoda se na jedné straně vztahuje na evropská území, na něž se vztahuje Smlouva o založení Evropského hospodářského společenství, a to za podmínek stanovených v této smlouvě, a na straně druhé na území, na něž se vztahuje Ústava Indické republiky.Článek 10Tato dohoda vstupuje v platnost dnem 18. července 1975.Článek 11Po uplynutí pěti let ode dne vstupu této dohody v platnost může být tato dohoda písemně vypovězena Společenstvím nebo Indií, při zachování dvouleté výpovědní lhůty.Článek 12Tato dohoda je sepsaná ve dvou prvopisech v jazyce anglickém, dánském, francouzském, italském, německém a nizozemském jazyce, přičemž všechna znění mají stejnou platnost.--------------------------------------------------


text:
 30.7.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 L 202/12
 ROZHODNUTÍ SMÍŠENÉHO VÝBORU EHP
 č. 167/2014
 ze dne 25. září 2014,
 kterým se mění příloha I (Veterinární a rostlinolékařské předpisy) Dohody o EHP [2015/1235]
 SMÍŠENÝ VÝBOR EHP,
 s ohledem na Dohodu o Evropském hospodářském prostoru (dále jen „Dohoda o EHP“), a zejména na článek 98 této dohody,
 vzhledem k těmto důvodům:
 (1)
 Prováděcí rozhodnutí Komise 2013/503/EU ze dne 11. října 2013, kterým se části Unie uznávají za prosté varroázy včel a kterým se stanoví doplňující záruky požadované při obchodu uvnitř Unie a dovozu do Unie pro ochranu jejich statusu jakožto částí prostých varroázy (1), má být začleněno do Dohody o EHP.
 (2)
 Toto rozhodnutí se týká právních předpisů o veterinárních otázkách. Jak je uvedeno v odvětvových úpravách v příloze I Dohody o EHP, právní předpisy o veterinárních otázkách se nepoužijí na Lichtenštejnsko po celou dobu, po niž je na Lichtenštejnsko rozšířena působnost Dohody mezi Evropským společenstvím a Švýcarskou konfederací o obchodu se zemědělskými produkty. Toto rozhodnutí se tudíž na Lichtenštejnsko nevztahuje.
 (3)
 Příloha I Dohody o EHP by proto měla být odpovídajícím způsobem změněna,
 PŘIJAL TOTO ROZHODNUTÍ:
 Článek 1
 V části 7.2 kapitoly I přílohy I Dohody o EHP se za bod 58 (prováděcí nařízení Komise (EU) č. 233/2012) doplňuje bod, který zní:
 „59.
 32013 D 0503: prováděcí rozhodnutí Komise 2013/503/EU ze dne 11. října 2013, kterým se části Unie uznávají za prosté varroázy včel a kterým se stanoví doplňující záruky požadované při obchodu uvnitř Unie a dovozu do Unie pro ochranu jejich statusu jakožto částí prostých varroázy (Úř. věst. L 273, 15.10.2013, s. 38).“
 Článek 2
 Znění prováděcího rozhodnutí 2013/503/EU v islandském a norském jazyce, která mají být zveřejněna v dodatku EHP Úředního věstníku Evropské unie, jsou platná.
 Článek 3
 Toto rozhodnutí vstupuje v platnost dnem 26. září 2014 za předpokladu, že jsou učiněna veškerá oznámení podle čl. 103 odst. 1 Dohody o EHP (2).
 Článek 4
 Toto rozhodnutí bude zveřejněno v oddíle EHP a v dodatku EHP Úředního věstníku Evropské unie.
 V Bruselu dne 25. září 2014.
 Za Smíšený výbor EHP
 předseda
 Kurt JÄGER
 (1) Úř. věst. L 273, 15.10.2013, s. 38.
 (2) Nebyly oznámeny žádné ústavní požadavky.


text:
 29.3.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 L 89/9
 ROZHODNUTÍ SMÍŠENÉHO VÝBORU EHP
 č. 143/2006
 ze dne 8. prosince 2006,
 kterým se mění příloha I (Veterinární a rostlinolékařské předpisy) Dohody o EHP
 SMÍŠENÝ VÝBOR EHP,
 s ohledem na Dohodu o Evropském hospodářském prostoru, ve znění Protokolu o úpravě Dohody o Evropském hospodářském prostoru (dále jen „Dohoda“), a zejména s ohledem na článek 98 této Dohody,
 vzhledem k těmto důvodům:
 (1)
 Příloha I Dohody byla pozměněna rozhodnutím Smíšeného výboru EHP č. 108/2006 ze dne 22. září 2006 (1).
 (2)
 Nařízení Komise (ES) č. 217/2006 ze dne 8. února 2006, kterým se stanoví prováděcí pravidla ke směrnicím Rady 66/401/EHS, 66/402/EHS, 2002/54/ES, 2002/55/ES a 2002/57/ES, pokud jde o oprávnění členských států dočasně povolit uvádění na trh osiva, které nevyhovuje požadavkům z hlediska minimální klíčivosti (2), by mělo být začleněno do Dohody.
 (3)
 Směrnice Komise 2006/47/ES ze dne 23. května 2006, kterou se stanoví zvláštní požadavky pro výskyt Avena fatua v osivu obilovin (3), by měla být začleněna do Dohody.
 (4)
 Směrnice Komise 2006/55/ES ze dne 12. června 2006, kterou se mění příloha III směrnice Rady 66/402/EHS, pokud jde o maximální hmotnost partií osiva (4), by měla být začleněna do Dohody.
 (5)
 Směrnice 2006/47/ES zrušuje směrnici Komise 74/268/EHS (5), která je začleněna do Dohody a která by proto měla být v Dohodě zrušena,
 ROZHODL TAKTO:
 Článek 1
 Kapitola III přílohy I Dohody se mění takto:
 1.
 V bodě 3 (směrnice Rady 66/402/EHS) v části 1 se doplňuje nová odrážka, která zní:
 „—
 32006 L 0055: směrnice Komise 2006/55/ES ze dne 12. června 2006 (Úř. věst. L 159, 13.6.2006, s. 13).“
 2.
 Za bod 44 (rozhodnutí Komise 2005/947/ES) v části 2 se doplňují nové body, které zní:
 „45.
 32006 R 0217: nařízení Komise (ES) č. 217/2006 ze dne 8. února 2006, kterým se stanoví prováděcí pravidla ke směrnicím Rady 66/401/EHS, 66/402/EHS, 2002/54/ES, 2002/55/ES a 2002/57/ES, pokud jde o oprávnění členských států dočasně povolit uvádění na trh osiva, které nevyhovuje požadavkům z hlediska minimální klíčivosti (Úř. věst. L 38, 9.2.2006, s. 17).
 46.
 32006 L 0047: směrnice Komise 2006/47/ES ze dne 23. května 2006, kterou se stanoví zvláštní požadavky pro výskyt Avena fatua v osivu obilovin (Úř. věst. L 136, 24.5.2006, s. 18).“
 3.
 Znění bodu 9 (směrnice Komise 74/268/EHS) v části 1 se zrušuje.
 Článek 2
 Znění nařízení (ES) č. 217/2006 a směrnic 2006/47/ES a 2006/55/ES v islandském a norském jazyce, která mají být zveřejněna v dodatku EHP Úředního věstníku Evropské unie, jsou platná.
 Článek 3
 Toto rozhodnutí vstupuje v platnost dnem 9. prosince 2006 za předpokladu, že Smíšenému výboru EHP jsou učiněna veškerá oznámení podle čl. 103 odst. 1 Dohody (6).
 Článek 4
 Toto rozhodnutí bude zveřejněno v oddíle EHP a v dodatku EHP Úředního věstníku Evropské unie.
 V Bruselu dne 8. prosince 2006.
 Za Smíšený výbor EHP
 předsedkyně
 Oda Helen SLETNES
 (1) Úř. věst. L 333, 30.11.2006, s. 23.
 (2) Úř. věst. L 38, 9.2.2006, s. 17.
 (3) Úř. věst. L 136, 24.5.2006, s. 18.
 (4) Úř. věst. L 159, 13.6.2006, s. 13.


text:
 Důležité právní upozornění
 |
 21994A1231(25)
 Úřední věstník L 358 , 31/12/1994 S. 0214 - 0214 Finské zvláštní vydání: Kapitola 11 Svazek 39 S. 0214 Švédské zvláštní vydání: Kapitola 11 Svazek 39 S. 0214
 Dohodave formě výměny dopisů mezi Evropským společenstvím a Bulharskem o tranzituA. Dopis SpolečenstvíVážený pane,Společenství a Bulharsko se dohodly na tomto:1. Strany nepodniknou žádná opatření, která by nepříznivě ovlivnila situaci vyplývající z provádění dvoustranných dohod uzavřených mezi členskými státy Společenství a Bulharskem, a zejména počet povolení, hmotnost a rozměry vozidel a použitelná cla.2. Společenství a Bulharsko se dohodly, že pokud nebude tranzitní situace na území bývalé Jugoslávie normalizována, přezkoumají a případě schválí změny závazků uvedených v bodě 1 za účelem usnadnění tranzitu Společenství.Bulharsko a Společenství uzavřou dvoustrannou dohodu o dopravě.Do okamžiku uzavření dohody se každá změna výše uvedené situace vyřeší vzájemnou dohodou.Byl bych Vám zavázán, kdybyste potvrdil souhlas Vaší vlády s výše uvedeným.Přijměte prosím, vážený pane, ujištění o mé nejhlubší úctě.Za SpolečenstvíB. Dopis BulharskaVážený pane,mám tu čest potvrdit, že jsem dnešního dne obdržel Váš dopis tohoto znění:"Společenství a Bulharsko se dohodly na tomto:1. Strany nepodniknou žádná opatření, která by nepříznivě ovlivnila situaci vyplývající z provádění dvoustranných dohod uzavřených mezi členskými státy Společenství a Bulharskem, a zejména počet povolení, hmotnost a rozměry vozidel a použitelná cla.2. Společenství a Bulharsko se dohodly, že pokud nebude tranzitní situace na území bývalé Jugoslávie normalizována, přezkoumají a případně schválí změny závazků uvedených v bodě 1 za účelem usnadnění tranzitu Společenství.Bulharsko a Společenství uzavřou dvoustrannou dohodu o dopravě.Do okamžiku uzavření takové dohody se každá změna výše uvedené situace vyřeší vzájemnou dohodou.Byl bych Vám zavázán, kdybyste potvrdil souhlas Vaší vlády s výše uvedeným."Mám čest Vám potvrdit, že bulharská vláda souhlasí s obsahem Vašeho dopisu.Přijměte prosím, vážený pane, ujištění o mé nejhlubší úctě.Za vládu Bulharska--------------------------------------------------


text:
 Důležité právní upozornění
 |
 22003D0121
 Úřední věstník L 331 , 18/12/2003 S. 0046 - 0047
 Rozhodnutí Smíšeného výboru EHPč. 121/2003ze dne 26. září 2003,kterým se mění příloha XVIII (Zdraví a bezpečnost při práci, pracovní právo a stejné zacházení pro muže a ženy) Dohody o EHPSMÍŠENÝ VÝBOR EHP,s ohledem na Dohodu o Evropském hospodářském prostoru ve znění Protokolu o úpravě Dohody o Evropském hospodářském prostoru (dále jen "Dohoda"), a zejména s ohledem na článek 98 této dohody,vzhledem k těmto důvodům:(1) Příloha XVIII Dohody byla změněna rozhodnutím Smíšeného výboru EHP č. 54/2003 ze dne 16. května 2003 [1].(2) Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/10/ES ze dne 6. února 2003 o minimálních požadavcích na bezpečnost a ochranu zdraví před expozicí zaměstnanců rizikům spojeným s fyzikálními činiteli (hlukem) (sedmnáctá samostatná směrnice ve smyslu čl. 16 odst. 1 směrnice 89/391/EHS) [2] by měla být začleněna do Dohody,ROZHODL TAKTO:Článek 1V příloze XVIII Dohody se za bod 16ja (směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/44/ES) vkládá nový bod, který zní:"16jb. 32003 L 0010: směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/10/ES ze dne 6. února 2003 o minimálních požadavcích na bezpečnost a ochranu zdraví před expozicí zaměstnanců rizikům spojeným s fyzikálními činiteli (hlukem) (sedmnáctá samostatná směrnice ve smyslu čl. 16 odst. 1 směrnice 89/391/EHS) (Úř. věst. L 42, 15.2.2003, s. 38)."Článek 2Znění směrnice 2003/10/ES v islandském a norském jazyce, která mají být zveřejněna v dodatku EHP Úředního věstníku Evropské unie, jsou platná.Článek 3Toto rozhodnutí vstupuje v platnost dnem 27. září 2003 za předpokladu, že Smíšenému výboru EHP jsou učiněna veškerá oznámení podle čl. 103 odst. 1 Dohody [3].Článek 4Toto rozhodnutí bude zveřejněno v oddíle EHP a v dodatku EHP Úředního věstníku Evropské unie.V Bruselu dne 26. září 2003.Za Smíšený výbor EHPpředsedaJ. K. J. Prinz Nikolaus von Liechtenstein[1] Úř. věst. L 193, 31.7.2003, s. 32.[2] Úř. věst. L 42, 15.2.2003, s. 38.[3] Nebyly oznámeny žádné ústavní požadavky.--------------------------------------------------


text:
 Důležité právní upozornění
 |
 22002D0127(01)
 Úřední věstník L 336 , 12/12/2002 S. 0027 - 0027
 Rozhodnutí Smíšeného výboru EHPč. 127/2002ze dne 27. září 2002,kterým se mění příloha II (Technické předpisy, normy, zkoušení a certifikace) Dohody o EHPSMÍŠENÝ VÝBOR EHP,s ohledem na Dohodu o Evropském hospodářském prostoru ve znění Protokolu o úpravě Dohody o Evropském hospodářském prostoru (dále jen "Dohoda"), a zejména s ohledem na článek 98 této dohody,vzhledem k těmto důvodům:(1) Příloha II Dohody byla změněna rozhodnutím Smíšeného výboru EHP č. 137/2001 ze dne 23. listopadu 2001 [1].(2) Rozhodnutí Komise 2001/148/ES ze dne 21. února 2001 o použití čl. 3 odst. 3 písm. e) směrnice 1999/5/ES u lavinových tísňových majáků [2] by mělo být začleněno do Dohody,ROZHODL TAKTO:Článek 1V kapitole XVIII přílohy II Dohody se za bod 4zzj (rozhodnutí Komise 2000/299/ES) vkládá nový bod, který zní:"4zzk. 32001 D 0148: rozhodnutí Komise 2001/148/ES ze dne 21. února 2001 o použití čl. 3 odst. 3 písm. e) směrnice 1999/5/ES u lavinových tísňových majáků (Úř. věst. L 55, 24.2.2001, s. 65)."Článek 2Znění rozhodnutí 2001/148/ES v islandském a norském jazyce, která mají být zveřejněna v dodatku EHP Úředního věstníku Evropských společenství, jsou platná.Článek 3Toto rozhodnutí vstupuje v platnost dnem 28. září 2002 za předpokladu, že Smíšenému výboru EHP jsou učiněna veškerá oznámení podle čl. 103 odst. 1 Dohody [3].Článek 4Toto rozhodnutí bude zveřejněno v oddíle EHP a v dodatku EHP Úředního věstníku Evropských společenství.V Bruselu dne 27. září 2002.Za Smíšený výbor EHPpředsedaGunnar Snorri Gunnarsson[1] Úř. věst. L 22, 24.1.2002, s. 28.[2] Úř. věst. L 55, 24.2.2001, s. 65.[3] Nebyly oznámeny žádné ústavní požadavky.--------------------------------------------------


text:
 21.6.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 L 161/5
 ROZHODNUTÍ SMÍŠENÉHO VÝBORU EHP
 č. 3/2012
 ze dne 10. února 2012,
 kterým se mění příloha I (Veterinární a rostlinolékařské předpisy) Dohody o EHP
 SMÍŠENÝ VÝBOR EHP,
 s ohledem na Dohodu o Evropském hospodářském prostoru, ve znění Protokolu o úpravě Dohody o Evropském hospodářském prostoru (dále jen „Dohoda“), a zejména na článek 98 této dohody,
 vzhledem k těmto důvodům:
 (1)
 Příloha I Dohody byla změněna rozhodnutím Smíšeného výboru EHP č. 124/2011 ze dne 2. prosince 2011 (1).
 (2)
 Nařízení Komise (EU) č. 517/2011 ze dne 25. května 2011, kterým se provádí nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 2160/2003, pokud jde o cíl Unie zaměřený na snížení výskytu určitých sérotypů salmonely u nosnic Gallus gallus, a kterým se mění nařízení (ES) č. 2160/2003 a nařízení Komise (EU) č. 200/2010 (2), by mělo být začleněno do Dohody.
 (3)
 Rozhodnutí Komise 2011/322/EU ze dne 27. května 2011, kterým se mění přílohy I a II rozhodnutí 2009/861/ES o přechodných opatřeních podle nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 853/2004 týkajících se zpracovávání nevyhovujícího syrového mléka v určitých zařízeních na zpracování mléka v Bulharsku (3), by mělo být začleněno do Dohody.
 (4)
 Nařízením (EU) č. 517/2011 se zrušuje nařízení Komise (ES) č. 1168/2006 (4), které je začleněno do Dohody, a které by se proto mělo v Dohodě zrušit.
 (5)
 Toto rozhodnutí se týká právních předpisů o veterinárních otázkách. Právní předpisy o veterinárních otázkách se nepoužijí na Lichtenštejnsko po celou dobu, po niž je na Lichtenštejnsko rozšířena působnost Dohody mezi Evropským společenstvím a Švýcarskou konfederací o obchodu se zemědělskými produkty, jak je uvedeno v odvětvových úpravách v příloze I Dohody. Toto rozhodnutí se tedy nevztahuje na Lichtenštejnsko,
 PŘIJAL TOTO ROZHODNUTÍ:
 Článek 1
 V příloze I Dohody se kapitola I mění takto:
 1)
 V druhé odrážce (rozhodnutí Komise 2009/861/ES) pod nadpisem „Použijí se přechodná opatření stanovená v těchto aktech:“ se v bodě 17 (nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 853/2004) v části 6.1 doplňuje nová odrážka, která zní:
 „—
 32011 D 0322: rozhodnutí Komise 2011/322/EU ze dne 27. května 2011 (Úř. věst. L 143, 31.5.2011, s. 41).“
 2)
 V bodě 8b (nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 2160/2003) v části 7.1 se doplňuje nová odrážka, která zní:
 „—
 32011 R 0517: nařízení Komise (EU) č. 517/2011 ze dne 25. května 2011 (Úř. věst. L 138, 26.5.2011, s. 45).“
 3)
 Znění bodu 28 (nařízení Komise (ES) č. 1168/2006) v části 7.2 se zrušuje.
 4)
 V bodě 53 (nařízení Komise (ES) č. 200/2010) v části 7.2 se doplňují nová slova a nová odrážka, které znějí:
 „ve znění:
 —
 32011 R 0517: nařízení Komise (EU) č. 517/2011 ze dne 25. května 2011 (Úř. věst. L 138, 26.5.2011, s. 45).“
 5)
 Za bod 54 (nařízení Komise (EU) č. 16/2011) se v části 7.2 doplňuje nový bod, který zní:
 „55.
 32011 R 0517: nařízení Komise (EU) č. 517/2011 ze dne 25. května 2011, kterým se provádí nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 2160/2003, pokud jde o cíl Unie zaměřený na


text:
snížení výskytu určitých sérotypů salmonely u nosnic Gallus gallus, a kterým se mění nařízení (ES) č. 2160/2003 a nařízení Komise (EU) č. 200/2010 (Úř. věst. L 138, 26.5.2011, s. 45).“
 Článek 2
 Znění nařízení (EU) č. 517/2011 a rozhodnutí 2011/322/EU v islandském a norském jazyce, která mají být zveřejněna v dodatku EHP Úředního věstníku Evropské unie, jsou platná.
 Článek 3
 Toto rozhodnutí vstupuje v platnost dnem 11. února 2012 za předpokladu, že Smíšenému výboru EHP jsou učiněna veškerá oznámení podle čl. 103 odst. 1 Dohody (5).
 Článek 4
 Toto rozhodnutí bude zveřejněno v oddílu EHP a v dodatku EHP Úředního věstníku Evropské unie.
 V Bruselu dne 10. února 2012.
 Za Smíšený výbor EHP
 pověřený předseda
 Gianluca GRIPPA
 (1) Úř. věst. L 76, 15.3.2012, s. 3.
 (2) Úř. věst. L 138, 26.5.2011, s. 45.
 (3) Úř. věst. L 143, 31.5.2011, s. 41.
 (4) Úř. věst. L 211, 1.8.2006, s. 4.
 (5) Nebyly oznámeny žádné ústavní požadavky.


text:
 19.10.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 L 270/17
 ROZHODNUTÍ SMÍŠENÉHO VÝBORU EHP
 č. 50/2016
 ze dne 18. března 2016,
 kterým se mění příloha II (Technické předpisy, normy, zkoušení a certifikace) Dohody o EHP [2017/1880]
 SMÍŠENÝ VÝBOR EHP,
 s ohledem na Dohodu o Evropském hospodářském prostoru (dále jen „Dohoda o EHP“), a zejména na článek 98 této dohody,
 vzhledem k těmto důvodům:
 (1)
 Prováděcí nařízení Komise (EU) 2015/2046 ze dne 16. listopadu 2015, kterým se v souladu s nařízením Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1107/2009 o uvádění přípravků na ochranu rostlin na trh neschvaluje látka Artemisia absinthium L. jako základní látka (1), by mělo být začleněno do Dohody o EHP.
 (2)
 Prováděcí nařízení Komise (EU) 2015/2069 ze dne 17. listopadu 2015, kterým se v souladu s nařízením Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1107/2009 o uvádění přípravků na ochranu rostlin na trh schvaluje základní látka hydrogenuhličitan sodný a mění příloha prováděcího nařízení Komise (EU) č. 540/2011 (2), by mělo být začleněno do Dohody o EHP.
 (3)
 Prováděcí nařízení Komise (EU) 2015/2082 ze dne 18. listopadu 2015, kterým se v souladu s nařízením Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1107/2009 o uvádění přípravků na ochranu rostlin na trh neschvaluje látka Arctium lappa L. jako základní látka (3), by mělo být začleněno do Dohody o EHP.
 (4)
 Prováděcí nařízení Komise (EU) 2015/2083 ze dne 18. listopadu 2015, kterým se v souladu s nařízením Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1107/2009 o uvádění přípravků na ochranu rostlin na trh neschvaluje látka Tanacetum vulgare L. jako základní látka (4), by mělo být začleněno do Dohody o EHP.
 (5)
 Prováděcí nařízení Komise (EU) 2015/2085 ze dne 18. listopadu 2015, kterým se v souladu s nařízením Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1107/2009 o uvádění přípravků na ochranu rostlin na trh schvaluje účinná látka mandestrobin a mění příloha prováděcího nařízení Komise (EU) č. 540/2011 (5), by mělo být začleněno do Dohody o EHP.
 (6)
 Prováděcí nařízení Komise (EU) 2015/2233 ze dne 2. prosince 2015, kterým se mění prováděcí nařízení (EU) č. 540/2011, pokud jde o podmínky schválení účinné látky haloxyfop-P (6), by mělo být začleněno do Dohody o EHP.
 (7)
 Příloha II Dohody o EHP by proto měla být odpovídajícím způsobem změněna,
 PŘIJAL TOTO ROZHODNUTÍ:
 Článek 1
 V příloze II Dohody o EHP se kapitola XV mění takto:
 1)
 V bodě 13a (prováděcí nařízení Komise (EU) č. 540/2011) se doplňují nové odrážky, které znějí:
 „—
 32015 R 2069: prováděcí nařízení Komise (EU) 2015/2069 ze dne 17. listopadu 2015 (Úř. věst. L 301, 18.11.2015, s. 42),
 —
 32015 R 2085: prováděcí nařízení Komise (EU) 2015/2085 ze dne 18. listopadu 2015 (Úř. věst. L 302, 19.11.2015, s. 93),
 —
 32015 R 2233: prováděcí nařízení Komise (EU) 2015/2233 ze dne 2. prosince 2015 (Úř. věst. L 317, 3.12.2015, s. 26).“
 2)
 Za bod 13zzzzzj (prováděcí nařízení Komise (EU) 2015/1397) se doplňují nové body, které znějí:
 „13zzzzzk.
 32015 R 2046: prováděcí nařízení Komise (EU) 2015/2046 ze dne 16. listopadu 2015, kterým se v souladu s nařízením Evropského parlamentu a


text:
Rady (ES) č. 1107/2009 o uvádění přípravků na ochranu rostlin na trh neschvaluje látka Artemisia absinthium L. jako základní látka (Úř. věst. L 300, 17.11.2015, s. 6).
 13zzzzzl.
 32015 R 2069: prováděcí nařízení Komise (EU) 2015/2069 ze dne 17. listopadu 2015, kterým se v souladu s nařízením Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1107/2009 o uvádění přípravků na ochranu rostlin na trh schvaluje základní látka hydrogenuhličitan sodný a mění příloha prováděcího nařízení Komise (EU) č. 540/2011 (Úř. věst. L 301, 18.11.2015, s. 42).
 13zzzzzm.
 32015 R 2082: prováděcí nařízení Komise (EU) 2015/2082 ze dne 18. listopadu 2015, kterým se v souladu s nařízením Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1107/2009 o uvádění přípravků na ochranu rostlin na trh neschvaluje látka Arctium lappa L. jako základní látka (Úř. věst. L 302, 19.11.2015, s. 85).
 13zzzzzn.
 32015 R 2083: prováděcí nařízení Komise (EU) 2015/2083 ze dne 18. listopadu 2015, kterým se v souladu s nařízením Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1107/2009 o uvádění přípravků na ochranu rostlin na trh neschvaluje látka Tanacetum vulgare L. jako základní látka (Úř. věst. L 302, 19.11.2015, s. 87).
 13zzzzzo.
 32015 R 2085: prováděcí nařízení Komise (EU) 2015/2085 ze dne 18. listopadu 2015, kterým se v souladu s nařízením Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1107/2009 o uvádění přípravků na ochranu rostlin na trh schvaluje účinná látka mandestrobin a mění příloha prováděcího nařízení Komise (EU) č. 540/2011 (Úř. věst. L 302, 19.11.2015, s. 93).“
 Článek 2
 Znění prováděcích nařízení (EU) 2015/2046, (EU) 2015/2069, (EU) 2015/2082, (EU) 2015/2083, (EU) 2015/2085 a (EU) 2015/2233 v islandském a norském jazyce, která mají být zveřejněna v dodatku EHP Úředního věstníku Evropské unie, jsou platná.
 Článek 3
 Toto rozhodnutí vstupuje v platnost dnem 19. března 2016 za předpokladu, že jsou učiněna veškerá oznámení podle čl. 103 odst. 1 Dohody o EHP (*1).
 Článek 4
 Toto rozhodnutí bude zveřejněno v oddíle EHP a v dodatku EHP Úředního věstníku Evropské unie.
 V Bruselu dne 18. března 2016.
 Za Smíšený výbor EHP
 předseda
 Claude MAERTEN
 (1) Úř. věst. L 300, 17.11.2015, s. 6.
 (2) Úř. věst. L 301, 18.11.2015, s. 42.
 (3) Úř. věst. L 302, 19.11.2015, s. 85.
 (4) Úř. věst. L 302, 19.11.2015, s. 87.
 (5) Úř. věst. L 302, 19.11.2015, s. 93.
 (6) Úř. věst. L 317, 3.12.2015, s. 26.
 (*1) Nebyly oznámeny žádné ústavní požadavky.


text:
 Důležité právní upozornění
 |
 22003D0027
 Úřední věstník L 137 , 05/06/2003 S. 0017 - 0018
 Rozhodnutí Smíšeného výboru EHPč. 27/2003ze dne 14. března 2003,kterým se mění příloha I (Veterinární a rostlinolékařské předpisy) Dohody o EHPSMÍŠENÝ VÝBOR EHP,s ohledem na Dohodu o Evropském hospodářském prostoru ve znění Protokolu o úpravě Dohody o Evropském hospodářském prostoru (dále jen "Dohoda"), a zejména s ohledem na článek 98 této dohody,vzhledem k těmto důvodům:(1) Příloha I Dohody byla změněna rozhodnutím Smíšeného výboru EHP č. 157/2002 ze dne 6. prosince 2002 [1].(2) Směrnice Rady 2002/60/ES ze dne 27. června 2002, kterou se stanoví zvláštní ustanovení pro tlumení afrického moru prasat a kterou se mění směrnice 92/119/EHS, pokud jde o těšínskou chorobu prasat a africký mor prasat [2], by měla být začleněna do Dohody.(3) Toto rozhodnutí by se nemělo vztahovat na Island a Lichtenštejnsko,ROZHODL TAKTO:Článek 1V kapitole I přílohy I Dohody se část 3.1 mění takto:1. Za bod 9a (směrnice Rady 2000/75/ES) se vkládá nový nadpis a bod, které znějí:"Africký mor prasat9b. 32002 L 0060: směrnice Rady 2002/60/ES ze dne 27. června 2002, kterou se stanoví zvláštní ustanovení pro tlumení afrického moru prasat a kterou se mění směrnice 92/119/EHS, pokud jde o těšínskou chorobu prasat a africký mor prasat (Úř. věst. L 192, 20.7.2002, s. 27).Pro účely Dohody se směrnice upravuje takto:V příloze III se v bodě 1 doplňuje nová položka, která zní:"NorskoDanmarks Veterinære Institut — Avdeling for Virologi, Lindholm, 4771 Kalvehave"."2. V bodě 9 (směrnice Rady 92/119/EHS) se doplňuje nová odrážka, která zní:"— 32002 L 0060: směrnice Rady 2002/60/ES ze dne 27. června 2002 (Úř. věst. L 192, 20.7.2002, s. 27)."Článek 2Znění směrnice 2002/60/ES v norském jazyce, které má být zveřejněno v dodatku EHP Úředního věstníku Evropské unie, je platné.Článek 3Toto rozhodnutí vstupuje v platnost dnem 15. března 2003 za předpokladu, že Smíšenému výboru EHP jsou učiněna veškerá oznámení podle čl. 103 odst. 1 Dohody [3].Článek 4Toto rozhodnutí bude zveřejněno v oddíle EHP a v dodatku EHP Úředního věstníku Evropské unie.V Bruselu dne 14. března 2003.Za Smíšený výbor EHPpředsedaP. Westerlund[1] Úř. věst. L 38, 13.2.2003, s. 3.[2] Úř. věst. L 192, 20.7.2002, s. 27.[3] Nebyly oznámeny žádné ústavní požadavky.--------------------------------------------------


text:
 30.5.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 L 137/68
 Předpis č. 51 Evropské hospodářské komise Spojených národů (EHK/OSN) – Jednotná ustanovení o schvalování motorových vozidel, která mají nejméně čtyři kola, z hlediska jejich emisí hluku
 Dodatek č. 50: Předpis č. 51
 Revize 1
 Obsahuje platné znění včetně:
 Doplněk 5 k sérii změn 02 – datum vstupu v platnost: 18. června 2007
 OBSAH
 PŘEDPIS
 1.
 Oblast působnosti
 2.
 Definice
 3.
 Žádost o schválení
 4.
 Označení
 5.
 Schválení typu
 6.
 Požadavky
 7.
 Změny a rozšíření schválení typu vozidla
 8.
 Shodnost výroby
 9.
 Postihy při neshodnosti výroby
 10.
 Definitivní ukončení výroby
 11.
 Přechodná ustanovení
 12.
 Názvy a adresy technických zkušeben odpovědných za zkoušky pro schválení typu a správních orgánů
 PŘÍLOHY
 Příloha 1
 Sdělení o udělení schválení či rozšíření, zamítnutí nebo odejmutí schválení nebo o definitivním ukončení výroby typu vozidla z hlediska jeho emise hluku podle předpisu č. 51
 Příloha 2
 Uspořádání značky schválení typu
 Příloha 3
 Metody a přístroje měření hluku motorových vozidel (metoda měření A)
 Příloha 4
 Klasifikace vozidel
 Příloha 5
 Výfukové systémy s vláknitými materiály
 Příloha 6
 Hluk tlakovzdušných systémů
 Příloha 7
 Kontroly shodnosti výroby
 Příloha 8
 Požadavky na zkušební místo
 Příloha 9
 Údaje o zkoušce vozidla podle metody měření B
 Příloha 10
 Metody a zařízení na měření hluku motorových vozidel (metoda měření B)
 1. OBLAST PŮSOBNOSTI
 Tento předpis se vztahuje na vozidla kategorie M a N (1) z hlediska hluku.
 2. DEFINICE
 Pro účely tohoto předpisu se:
 2.1 „Schválením vozidla“ rozumí schválení typu vozidla z hlediska hluku;
 2.2 „Typem vozidla“ rozumí kategorie motorových vozidel, které se neliší v zásadních ohledech, jako jsou:
 2.2.1
 tvar nebo materiál karoserie (zvláště motorového prostoru a jeho zvukové izolace),
 2.2.2
 délka a šířka vozidla,
 2.2.3
 typ motoru (zážehový nebo vznětový, dvoutakt nebo čtyřtakt, s vratným nebo rotačním pístem), počet a objem válců, počet a typ karburátorů nebo vstřikovacího systému, uspořádání ventilů, maximální jmenovitý výkon a odpovídající otáčky motoru; nebo typ elektromotoru,
 2.2.4
 systém převodů, počet rychlostních stupňů a převodových poměrů,
 2.2.5
 systém tlumení hluku podle bodů 2.3 a 2.4 níže.
 2.2.6
 Vozidla jiných kategorií než M1 a N1
 (1), která mají shodný typ motoru a/nebo odlišný celkový převodový poměr, mohou být bez ohledu na body 2.2.2 a 2.2.4 považována za vozidla stejného typu.
 Pokud však uvedené rozdíly vyžadují rozdílné zkušební postupy, považují se tyto rozdíly za změnu typu.
 2.3 „Systémem tlumení hluku“ rozumí úplný soubor dílů nutných k omezování hluku vytvářeného motorem a výfukem vozidla.
 2.4 „Systémy tlumení hluku rozdílných typů“ se rozumí systémy tlumení hluku, které se liší v zásadních ohledech, jako jsou:
 2.4.1
 odlišné obchodní názvy nebo značky, kterými jsou opatřeny díly systémů uvedené v bodě 4.1;
 2.4.2
 rozdílné vlastnosti materiálů, z nichž je určitý díl zhotoven, rozdíly v tvaru a rozměru a změna povrchové ochrany (galvanické pokovení, hliníkový povlak atd.) se nepovažují za změnu typu;
 2.4.3
 odlišný pracovní princip alespoň jednoho dílu;
 2.4.4
 rozdílný způsob sestavení dílů zařízení;
 2.4.5
 různý počet tlumičů sání a/nebo tlumičů výfuku.
 2.5 „Dílem systému tlumení hluku“ se rozumí jedna z jednotlivých součástí, které dohromady tvoří systém tlumení


text:
hluku.
 Mezi tyto díly patří především: výfukové potrubí, expanzní komora/komory, vlastní tlumič/e.
 2.5.1 Vzduchový filtr se považuje za díl, pouze pokud je jeho přítomnost nezbytná k tomu, aby se zajistilo dodržení předepsaných mezních hodnot hladiny akustického tlaku.
 2.5.2 Sběrná potrubí motoru se za díly systému tlumení hluku nepovažují.
 2.6 „Maximální hmotností“ rozumí maximální technicky přípustná hmotnost udaná výrobcem vozidla (tato hmotnost může být vyšší než maximální hmotnost povolená vnitrostátním správním orgánem).
 2.7 „(Jmenovitým) výkonem motoru“ rozumí výkon motoru vyjádřený v kW (EHK) a měřený metodou EHK podle předpisu č. 85.
 2.8 „Provozní hmotností vozidla (mro)“ rozumí hmotnost nenaloženého vozidla s karoserií, v případě tažného vozidla včetně spojovacího zařízení, nebo hmotnost podvozku s kabinou, jestliže výrobce nemontuje karoserii nebo spojovací zařízení, včetně chladicí kapaliny, oleje, 90 % paliva, 100 % ostatních kapalin vyjma odpadní vody, dále včetně nářadí, náhradního kola a řidiče (75 kg) a u autobusů a autokarů též včetně hmotnosti člena posádky (75 kg), je-li ve vozidle služební sedadlo.
 2.9 „Jmenovitými otáčkami S“ se rozumí udané otáčky motoru v min–1 (otáček/min.), při nichž má motor maximální jmenovitý netto výkon podle předpisu č. 85.
 Pokud lze maximálního jmenovitého netto výkonu dosáhnout při různých otáčkách motoru, použijí se ty nejvyšší.
 2.10 „Indexem poměru výkonu k hmotnosti (PMR)“ se rozumí číselná veličina (viz bod 3.1.2.1.1 přílohy 10) bez rozměru pro výpočet akcelerace.
 2.11 „Vztažným bodem“ se rozumí bod, který je vymezen takto:
 2.11.1
 kategorie M1, N1:
 —
 u vozidel s motorem vepředu: přední konec vozidla,
 —
 u vozidel s motorem uprostřed: střed vozidla,
 —
 u vozidel s motorem vzadu: zadní konec vozidla.
 2.11.2
 Kategorie M2, M3, N2, N3:
 okraj motoru nejblíže předku vozidla.
 2.12 „Motorem“ rozumí zdroj energie bez oddělitelných částí.
 2.13 „Cílovou akcelerací“ rozumí akcelerace při částečném otevření klapky akcelerátoru při městském provozu a je odvozena ze statistických šetření.
 2.14 „Vztažnou akcelerací“ rozumí požadovaná akcelerace při akcelerační zkoušce na zkušební dráze.
 2.15 „Váhovým faktorem převodového poměru“ rozumí bezrozměrná číselná veličina užívaná pro vážené sloučení výsledků akcelerační zkoušky a zkoušky při ustálené rychlosti dvou převodových poměrů.
 2.16 „Faktorem částečného výkonu kp“ rozumí číselná veličina bez rozměru pro vážené sloučení výsledků akcelerační zkoušky a zkoušky při ustálené rychlosti vozidel.
 2.17 „Předčasnou akcelerací“ rozumí použití zařízení akcelerátoru před přímkou AA′ za účelem dosažení stabilní akcelerace mezi přímkami AA′ a BB′.
 2.18 „Uzamčenými převodovými poměry“ rozumí takové ovládání převodovky, že se převodový stupeň během zkoušky nemůže změnit.
 3. ŽÁDOST O SCHVÁLENÍ
 3.1 Žádost o schválení typu vozidla z hlediska hluku podává výrobce vozidla nebo jeho řádně pověřený zástupce.
 3.2 K žádosti se v trojím vyhotovení připojí tyto doklady a uvedou se tyto údaje:
 3.2.1
 popis typu vozidla z hlediska součástí uvedených v bodě 2.2 výše. Musí se uvést číslo a/nebo symboly označující typ motoru a typ vozidla;
 3.2.2
 seznam náležitě označených dílů, z nichž je systém tlumení hluku zhotoven;
 3.2.3
 výkres sestaveného systému tlumení hluku a vyznačení jeho umístění ve vozidle;
 3.2.4
 podrobné výkresy každého dílu, které umožní jeho snadnou lokalizaci a rozpoznání, a přesný popis použitých materiálů.
 3.3 V případě použití bodu 2.2.6 vybere


text:
technická zkušebna po dohodě s výrobcem vozidla jediné vozidlo jako představitele dotyčného typu tak, aby mělo nejmenší pohotovostní hmotnost, bylo nejkratší a vyhovovalo bodu 3.1.2.3.2.3 přílohy 3.
 3.4 Na žádost technické zkušebny, která provádí schvalovací zkoušky, musí výrobce vozidla dále předložit vzorek systému tlumení hluku a motoru nejméně stejného objemu válce a maximálního jmenovitého výkonu, jako má systém ve vozidle, u kterého se žádá o schválení typu.
 3.5 Před udělením schválení typu ověří příslušný orgán existenci vyhovujících opatření pro zajištění účinné kontroly shodnosti výroby.
 4. OZNAČENÍ
 4.1 Díly systému tlumení hluku, s výjimkou jeho úchytů a potrubí, na sobě musejí mít:
 4.1.1
 obchodní název nebo značku výrobce systému tlumení hluku nebo jeho dílů a
 4.1.2
 obchodní název přidělený výrobcem.
 4.2 Tato označení musí být zřetelně čitelná a nesmazatelná i po namontování.
 4.3 Jeden díl může mít na sobě několik čísel schválení typu, pokud byl schválen jako díl několika náhradních systémů tlumení hluku.
 5. SCHVÁLENÍ TYPU
 5.1 Schválení typu může být uděleno pouze tehdy, pokud:
 a)
 typ vozidla splňuje požadavky bodů 6 a 7 níže, pokud zkouška probíhá podle metody měření A přílohy 3 a
 b)
 ode dne 1. července 2007 a na období maximálně dvou let se výsledky zkušební jízdy dotyčného typu vozidla podle metody měření B přílohy 10 přidávají do zkušebního protokolu v příloze 9 a sdělí Evropské komisi a těm smluvním stranám, které projeví o tyto údaje zájem. Toto se netýká zkoušek prováděných za účelem rozšíření již existujících schválení typu podle předpisu č. 51. Navíc se pro účely tohoto monitorovacího postupu vozidlo nepovažuje za nový typ, pokud se liší jen podle bodů 2.2.1 a 2.2.2.
 5.2 Každému schválenému typu se přidělí číslo schválení typu. Jeho první dvě číslice (v současné době 02, což odpovídá sérii změn 02, která vstoupila v platnost dne 18. dubna 1995) udávají změnovou řadu, která zahrnuje poslední podstatné technické změny předpisu v době udělení schválení typu. Tatáž smluvní strana nepřidělí stejné číslo témuž typu vozidla vybavenému jiným typem systému tlumení hluku ani jinému typu vozidla.
 5.3 Oznámení o schválení nebo rozšíření, zamítnutí nebo odejmutí schválení typu nebo o definitivním ukončení výroby typu vozidla podle tohoto předpisu se sdělí smluvním stranám, které uplatňují tento předpis, a to prostřednictvím formuláře podle vzoru v příloze 1 tohoto předpisu.
 5.4 Na každém vozidle, které je shodné s typem vozidla schváleným podle tohoto přepisu, se viditelně a na snadno přístupném místě uvedeném ve formuláři schválení umístí mezinárodní značka schválení typu, která se skládá z:
 5.4.1
 písmene „E“ v kružnici, za nímž následuje rozlišovací číslo země, která schválení udělila (2);
 5.4.2
 čísla tohoto předpisu, za nímž následuje písmeno „R“, pomlčka a číslo schválení typu vpravo od kružnice předepsané v bodě 5.4.1.
 5.5 Vyhovuje-li vozidlo typu vozidla schválenému podle jednoho nebo více dalších předpisů připojených k dohodě v zemi, která udělila schválení typu podle tohoto předpisu, symbol předepsaný v bodě 5.4.1 není třeba opakovat. V takovém případě se čísla předpisů a čísla schválení typu a další symboly podle všech předpisů, podle nichž bylo schválení typu uděleno v zemi, kde bylo uděleno


text:
schválení podle tohoto předpisu, uděleno, umístí ve svislých sloupcích napravo od symbolu předepsaného v bodě 5.4.1.
 5.6 Značka schválení typu musí být zřetelně čitelná a nesmazatelná.
 5.7 Značka schválení typu se umístí poblíž tabulky s údaji o vozidle, připevněné výrobcem, nebo na přímo na ni.
 5.8 V příloze 2 tohoto předpisu jsou uvedeny příklady uspořádání značky schválení typu.
 6. POŽADAVKY
 6.1 Obecné požadavky
 6.1.1 Vozidlo, jeho motor a systém tlumení hluku musejí být navrženy, vyrobeny a smontovány tak, aby vozidlo při normálním použití mohlo splňovat ustanovení tohoto předpisu navzdory vibracím, kterým může být vystaveno.
 6.1.2 Systém tlumení hluku musí být navržen, vyroben a sestaven tak, aby mohl dostatečně vzdorovat korozním jevům, kterým je vystaven za podmínek používání vozidla.
 6.2 Požadavky ohledně úrovní akustického tlaku
 6.2.1 Metody měření
 6.2.1.1 Hluk vydávaný typem vozidla předaného ke schválení se měří pomocí dvou metod popsaných v příloze 3 tohoto předpisu u vozidel za jízdy a u stojících vozidel (3); u vozidel poháněných elektromotorem se vydávaný hluk měří jen za jízdy.
 Vozidla s maximální přípustnou hmotností převyšující 2 800 kg se podrobí doplňujícím měřením hluku tlakovzdušných systémů se stojícím vozidlem podle ustanovení přílohy 6, je-li odpovídající brzdové zařízení součástí vozidla.
 6.2.1.2 Dva údaje naměřené podle bodu 6.2.1.1 výše se zaznamenají do zkušebního protokolu a do formuláře shodného se vzorem v příloze 1 tohoto předpisu.
 Hodnoty naměřené podle bodu 6.2.1.1 výše musejí být zapsány ve zkušebním protokolu a certifikátu odpovídajícím vzoru podle přílohy I.
 6.2.2 Mezní hodnoty hladiny akustického tlaku
 6.2.2.1 Podle bodu 6.2.2.2 níže nesmí hladina akustického tlaku typů vozidla měřená metodou popsanou v bodě 3.1 přílohy 3 tohoto předpisu překročit tyto mezní hodnoty:
 Kategorie vozidla
 Mezní hodnoty
 (dB(A))
 6.2.2.1.1
 Vozidla pro přepravu cestujících s nejvýše devíti sedadly včetně sedadla řidiče
 74
 6.2.2.1.2
 Vozidla pro přepravu cestujících s více než devíti sedadly včetně sedadla řidiče a maximální přípustnou hmotností do 3,5 tuny
 6.2.2.1.2.1
 –
 s výkonem motoru 150 kW (EHK) nebo vyšším
 78
 6.2.2.1.2.2
 –
 s výkonem motoru do 150 kW (EHK)
 80
 6.2.2.1.3
 Vozidla pro přepravu osob s více než devíti sedadly včetně sedadla řidiče; vozidla pro přepravu nákladů
 6.2.2.1.3.1
 –
 s maximální povolenou hmotností do 2 tun
 76
 6.2.2.1.3.2
 –
 s maximální povolenou hmotností nad 2 tuny, ale do 3,5 tuny
 77
 6.2.2.1.4
 Vozidla pro přepravu nákladů s maximální povolenou hmotností nepřevyšující 3,5 tun
 6.2.2.1.4.1
 –
 s výkonem motoru do 75 kW (EHK)
 77
 6.2.2.1.4.2
 –
 s výkonem motoru 75 kW (EHK) nebo vyšším, ale do 150 kW (EHK)
 78
 6.2.2.1.4.3
 –
 s výkonem motoru 150 kW (EHK) a vyšším
 80
 6.2.2.2 Nicméně
 6.2.2.2.1 u typů vozidel uvedených v bodech 6.2.2.1.1 a 6.2.2.1.3 vybavených vznětovým motorem a spalovacím motorem s přímým vstřikováním, se mezní hodnoty zvýší o 1 dB(A);
 6.2.2.2.2 u typů vozidel konstruovaných pro terénní (4) použití, jejichž maximální povolená hmotnost je vyšší než 2 tuny, se mezní hodnoty zvýší:
 6.2.2.2.2.1.
 o 1 dB(A), mají-li vozidla motor o výkonu do 150 kW (EHK),
 6.2.2.2.2.2.
 o 2 dB(A), mají-li vozidla motor o výkonu 150 kW (EHK) nebo vyšším.
 6.2.2.2.3 Pro typy vozidel uvedené


text:
v bodě 6.2.2.1.1 vybavené převodovkou s více než čtyřmi dopřednými rychlostními stupni, s motorem o výkonu nad 140 kW (EHK), jehož poměr maximálního výkonu k maximální hmotnosti překračuje 75 kW/t, se mezní hodnota zvyšuje o 1 dB(A), je-li rychlost, při níž záď vozidla překračuje při třetím rychlostním stupni přímku BB′, vyšší než 61 km/h.
 6.3 Požadavky ohledně výfukových systémů s vláknitými materiály
 6.3.1 Použijí se požadavky přílohy 5.
 7. ZMĚNY A ROZŠÍŘENÍ SCHVÁLENÍ TYPU VOZIDLA
 7.1 Každá změna typu vozidla se musí oznámit správnímu orgánu, který udělil schválení typu dotyčného vozidla. Tento orgán poté může:
 7.1.1
 buď dospět k závěru, že provedené změny pravděpodobně nebudou mít znatelný nepříznivý vliv a že vozidlo stále ještě splňuje požadavky, nebo
 7.1.2
 požádat technickou zkušebnu odpovědnou za zkoušky o nový zkušební protokol.
 7.2 Potvrzení nebo zamítnutí schválení s uvedením změn se oznámí smluvním stranám dohody, které uplatňují tento předpis, postupem stanoveným v bodě 5.3.
 7.3 Příslušný orgán, který vydává rozšíření schválení typu, přidělí tomuto rozšíření pořadové číslo a uvědomí o tom ostatní smluvní strany dohody z roku 1958, které uplatňují tento předpis, a to prostřednictvím formuláře oznámení o schválení shodného se vzorem v příloze 1 tohoto předpisu.
 8. SHODNOST VÝROBY
 8.1 Každé vozidlo schválené podle tohoto předpisu musí být vyrobeno tak, aby bylo shodné se schváleným typem a splňovalo požadavky uvedené v bodě 6 výše.
 8.2 Pro ověření, že jsou splněny požadavky bodu 8.1, se musejí provádět vhodné kontroly výroby.
 8.3 Držitel schválení typu musí zejména:
 8.3.1 zajistit postupy pro účinné řízení jakosti výrobků;
 8.3.2 mít přístup ke kontrolním zařízením nutným k ověřování shody každého schváleného typu;
 8.3.3 zajistit, aby byly výsledky zkoušek zaznamenány a aby přiložené doklady byly dostupné po dobu stanovenou po dohodě se správním orgánem;
 8.3.4 analyzovat výsledky každého typu zkoušky k ověření a zajištění stálosti vlastností výrobku s uvážením odchylek, ke kterým dochází při výrobním procesu;
 8.3.5 zajistit, aby pro každý typ výrobku byly provedeny alespoň zkoušky předepsané v příloze 7 tohoto přepisu;
 8.3.6 zajistit, aby po každém odběru vzorků nebo částí, které jsou z hlediska uvažovaného typu zkoušky zřejmě neshodné, následoval další odběr vzorků a další zkouška. Musejí být přijata veškerá nezbytná opatření k obnovení shodnosti dané výroby.
 8.4 Příslušný orgán, který udělil schválení typu, může kdykoli ověřit kontrolní postupy shodnosti, které se používají v každém úseku výroby.
 8.4.1 Při každé inspekci musejí být inspektorovi předloženy knihy zkoušek a záznamy o kontrole výroby.
 8.4.2 Inspektor může náhodně odebírat vzorky pro přezkoušení v laboratoři výrobce. Minimální počet vzorků může být určen podle výsledků vlastních kontrol výrobce.
 8.4.3 Pokud se úroveň jakosti jeví jako neuspokojivá nebo pokud se zdá potřebné ověřit platnost zkoušek prováděných podle bodu 8.4.2, odebere inspektor vzorky, které se odešlou do technické zkušebny, jež provedla zkoušky pro schválení typu.
 8.4.4 Příslušný orgán může provést kteroukoli zkoušku předepsanou v tomto předpisu.
 8.4.5 Obvyklá četnost inspekcí ze strany příslušného orgánu je jedna inspekce za dva roky. Pokud jsou při některé z těchto inspekcí zjištěny neuspokojivé výsledky, zajistí příslušný orgán, aby byla co nejrychleji učiněna všechna opatření k obnovení shodnosti výroby.


text:
9. POSTIHY PŘI NESHODNOSTI VÝROBY
 9.1 Schválení typu udělené pro typ vozidla podle tohoto předpisu může být odejmuto, pokud nejsou splněny výše uvedené požadavky.
 9.2 Pokud smluvní strana dohody, která uplatňuje tento předpis, odejme schválení typu, které již dříve udělila, musí o tom okamžitě uvědomit ostatní smluvní strany, které uplatňují tento předpis, a to prostřednictvím formuláře oznámení o schválení shodného se vzorem v příloze 1 tohoto předpisu.
 10. DEFINITIVNÍ UKONČENÍ VÝROBY
 10.1 Pokud držitel schválení typu zcela ukončí výrobu typu vozidla schváleného podle tohoto předpisu, musí o tom uvědomit orgán, který schválení typu udělil. Po obdržení příslušného sdělení o tom uvedený orgán podá zprávu ostatním smluvním stranám dohody z roku 1958, které uplatňují tento předpis, a to prostřednictvím formuláře oznámení o schválení shodného se vzorem v příloze 1 tohoto předpisu.
 11. PŘECHODNÁ USTANOVENÍ
 11.1 Ode dne oficiálního vstupu v platnost série změn 02 nebude moci žádná smluvní strana, která uplatňuje tento předpis, odmítnout udělit schválení typu EHK podle tohoto předpisu změněného sérií změn 02.
 11.2 Ode dne 1. října 1995 smějí smluvní strany, které uplatňují tento předpis, udělovat schválení typu EHK, pouze pokud typ schvalovaného vozidla splňuje požadavky tohoto předpisu změněného sérií změn 02.
 11.3 Ode dne 1. října 1996 smějí smluvní strany, které uplatňují tento předpis, zamítnout první vnitrostátní registraci (první uvedení do provozu) vozidlu, které nesplňuje požadavky série změn 02 tohoto předpisu.
 12. NÁZVY A ADRESY TECHNICKÝCH ZKUŠEBEN ODPOVĚDNÝCH ZA ZKOUŠKY PRO SCHVÁLENÍ TYPU A SPRÁVNÍCH ORGÁNŮ
 Smluvní strany dohody z roku 1958, které uplatňují tento předpis, sdělí sekretariátu Organizace spojených národů názvy a adresy technických zkušeben odpovědných za zkoušky a správních orgánů, které udělují schválení typu a kterým je nutné zasílat formuláře o udělení, rozšíření, zamítnutí či odejmutí schválení vydaných v jiných zemích.
 (1) Podle přílohy 7 úplného usnesení o konstrukci vozidel (R.E.3) (TRANS/WP.29/78/rev.1/změna 2 naposledy pozměněného změnou 4).
 (2) 1 pro Německo, 2 pro Francii, 3 pro Itálii, 4 pro Nizozemsko, 5 pro Švédsko, 6 pro Belgii, 7 pro Maďarsko, 8 pro Českou republiku, 9 pro Španělsko, 10 pro Jugoslávii, 11 pro Spojené království, 12 pro Rakousko, 13 pro Lucembursko, 14 pro Švýcarsko, 15 (neobsazeno), 16 pro Norsko, 17 pro Finsko, 18 pro Dánsko, 19 pro Rumunsko, 20 pro Polsko, 21 pro Portugalsko, 22 pro Ruskou federaci, 23 pro Řecko, 24 pro Irsko, 25 pro Chorvatsko, 26 pro Slovinsko, 27 pro Slovensko, 28 pro Bělorusko, 29 pro Estonsko, 30 (neobsazeno), 31 pro Bosnu a Hercegovinu, 32 pro Lotyšsko, 33 (neobsazeno), 34 pro Bulharsko, 35-36 (neobsazeno), 37 pro Turecko, 38-39 (neobsazeno), 40 pro Bývalou jugoslávskou republiku Makedonie, 41 (neobsazeno), 42 pro Evropské společenství (schválení udělují jeho členské státy za použití svých příslušných symbolů EHK), 43 pro Japonsko, 44 (neobsazeno), 45 pro Austrálii, 46 pro Ukrajinu a 47 pro Jižní Afriku. Dalším státům se přidělí následná čísla chronologicky v pořadí, ve kterém budou ratifikovat Dohodu o přijetí jednotných technických pravidel pro kolová vozidla, zařízení a části, které lze montovat a/nebo užívat na kolových vozidlech, a o podmínkách vzájemného uznávání schválení typu udělených na základě těchto pravidel, nebo v


text:
němž budou k této dohodě přistupovat. Takto přidělená čísla sdělí smluvním stranám dohody generální tajemník Organizace spojených národů.
 (3) Zkouška se stojícím vozidlem se provádí proto, aby se správním orgánům, které pomocí této metody kontrolují vozidla v provozu, poskytla vztažná hodnota.
 (4) Podle definic uvedených úplném usnesení o konstrukci vozidel (R.E.3) (TRANS/WP.29/78/rev.1/změna 2, příloha 7/rev.2).
 PŘÍLOHA 1
 PŘÍLOHA 2
 USPOŘÁDÁNÍ ZNAČKY SCHVÁLENÍ TYPU
 Vzor A
 (viz bod 5.4 tohoto předpisu)
 Výše uvedená značka schválení typu umístěná na vozidle udává, že typ tohoto vozidla byl z hlediska emise hluku schválen v Nizozemsku (E 4) podle předpisu č. 51, pod číslem schválení typu 022439. První dvě číslice čísla schválení typu uvádějí, že schválení typu bylo uděleno podle požadavků předpisu č. 51, který obsahuje sérii změn 02.
 Vzor B
 (viz bod 5.5 tohoto předpisu)
 Výše uvedená značka schválení typu umístěná na vozidle udává, že typ tohoto vozidla byl schválen v Nizozemsku (E 4) podle předpisů č. 51 a č. 33 (1). Čísla schválení typu uvádějí, že schválení typu bylo vydáno podle požadavků předpisu č. 51, který obsahuje sérii změn 02, a podle požadavků předpisu č. 33 v původním znění.
 (1) Druhé číslo je uvedeno pouze jako příklad.
 PŘÍLOHA 3
 METODY A PŘÍSTROJE MĚŘENÍ HLUKU MOTOROVÝCH VOZIDEL
 1. MĚŘICÍ PŘÍSTROJE
 1.1 Akustická měření
 Zvukoměr nebo odpovídající systém měřicích zařízení včetně krytu proti větru podle doporučení výrobce musí odpovídat alespoň požadavkům na přístroje typu 1 podle IEC 651, druhé vydání.
 Měří se za použití kmitočtové váhové křivky A a časové konstanty F.
 Pokud se použije systém, který zahrnuje periodické vzorkování hladiny akustického tlaku vážené váhovou křivkou A, je třeba, aby údaje byly zjišťovány v časových intervalech kratších než 30 ms.
 1.1.1 Kalibrace
 Na počátku a na konci každé série měření se celý měřicí systém kalibruje zvukovým kalibrátorem, který splňuje požadavky na zvukové kalibrátory o třídě přesnosti alespoň C1 podle IEC 942:1988. Bez dalšího seřizování nesmí být rozdíl mezi dvěma po sobě následujícími kalibracemi větší než 0,5 dB. Pokud je tato hodnota překročena, výsledky měření získané po předchozí uspokojivé kalibraci se neberou v úvahu.
 1.1.2 Splnění požadavků
 Jednou ročně se musí ověřit, zda zvukový kalibrátor splňuje požadavky IEC 942:1988, a nejméně každé dva roky se musí ověřit, zda přístrojový systém splňuje požadavky IEC 651, druhé vydání; tyto skutečnosti musí ověřovat laboratoř, která je pověřená kalibrací podle odpovídajících norem.
 1.2 Měření rychlosti
 Otáčky motoru a rychlost vozidla se měří přístroji s přesností ± 2 procenta a lepší.
 1.3 Zařízení na měření meteorologických podmínek
 Zařízení na měření meteorologických podmínek užívané ke sledování podmínek okolního prostředí musí zahrnovat tato zařízení:
 (i)
 zařízení pro měření teploty s přesností ± 1 °C;
 (ii)
 zařízení pro měření rychlosti větru s přesností ± 1,0 m/s.
 2. PODMÍNKY MĚŘENÍ
 2.1 Místo
 2.1.1 Zkušební místo tvoří středový akcelerační úsek, obklopený v podstatě plochou zkušební plochou.
 Akcelerační úsek musí být rovinný; povrch dráhy musí být suchý a takový, aby hluk odvalování byl nízký.
 Zkušební dráha musí být taková, aby byly v rozsahu 1 dB dodrženy podmínky volného akustického pole mezi zdrojem zvuku a mikrofonem. Tato podmínka


text:
se považuje za splněnou, pokud se od středu akceleračního úseku nenalézají do vzdálenosti 50 m žádné velké objekty odrážející zvuk, jako jsou ohrady, skály, mosty nebo budovy. Povrch zkušebního místa musí vyhovovat ustanovení přílohy 8 tohoto předpisu a nesmí na něm být prachový sníh, vysoká tráva, volná zemina nebo škvára. V blízkosti mikrofonu nesmí být žádné překážky, které by mohly mít vliv na akustické pole, a nikdo se nesmí nacházet mezi mikrofonem a zdrojem hluku. Osoba, která měří, se nesmí nacházet na místě, ze kterého by ovlivňovala naměřené údaje.
 2.1.2 Nesmí se měřit za nepříznivých povětrnostních podmínek. Musí se zajistit, že výsledky nebudou ovlivněny poryvy větru.
 Jakákoli zvuková špička, která se jeví jako nesouvisející s vlastnostmi celkové hladiny akustického tlaku, se při odečítání údajů nebere v úvahu.
 2.1.2.1 Zařízení na měření meteorologických podmínek by se mělo nacházet těsně vedle zkušebního úseku ve výšce 1,2 ± 0,1 m.
 Měření se provádí při teplotě okolního vzduchu v rozsahu od 0 °C do 40 °C.
 Zkoušky se nesmí provádět, pokud rychlost větru včetně poryvů během měření akustického tlaku překročí ve výšce mikrofonu 5 m/s; rychlost větru se musí měřit při každé zkušební jízdě.
 Během měření akustického tlaku se zaznamenají hodnoty udávající teplotu, rychlost a směr větru, relativní vlhkost a barometrický tlak.
 2.1.3 Hladina akustického tlaku vážená váhovou křivkou A jiných zdrojů zvuku, než je zkoušené vozidlo, a způsobená vlivem větru musí být nejméně o 10 dB(A) nižší než hladina akustického tlaku vozidla.
 2.2 Vozidlo
 2.2.1 Měření se provádějí s nenaloženými vozidly a s výjimkou neoddělitelných vozidel bez přívěsu nebo návěsu.
 2.2.2 Výrobce vozidla zvolí pro zkoušku takové pneumatiky, které odpovídají obchodní praxi a jsou dostupné na trhu. Musí odpovídat jednomu z rozměrů pneumatik určených pro dotyčné vozidlo výrobcem vozidla a splňovat minimální hloubku vzorku 1,6 mm hlavních drážek povrchu běhounu.
 Pneumatiky musejí být nahuštěny na tlak nebo tlaky odpovídající zkušební hmotnosti vozidla.
 2.2.3 Před zahájením měření se vozidlo přivede do běžných provozních podmínek, co se týče:
 2.2.3.1
 teploty
 2.2.3.2
 seřízení
 2.2.3.3
 paliva
 2.2.3.4
 zapalovacích svíček, karburátorů atd.
 2.2.4 Je-li vozidlo vybaveno pohonem více než jedné nápravy, provede se zkouška s pohonem určeným pro normální použití na silnici.
 2.2.5 Je-li vozidlo vybaveno jedním nebo více ventilátory s automatickým ovládacím mechanismem, nesmí se během měření do tohoto mechanismu zasahovat.
 2.2.6 Je-li vozidlo vybaveno výfukovým systémem s vláknitými materiály, výfukový systém musí být před zkouškou uveden do stavu podle přílohy 5.
 3. ZKUŠEBNÍ METODY
 3.1 Měření akustického tlaku vozidel za jízdy
 3.1.1 Obecné zkušební podmínky (viz dodatek, obr. 1)
 3.1.1.1 Na každé straně vozidla se měří nejméně dvakrát. Pro účely seřízení je možno uskutečnit předběžná měření, na něž se nebere ohled.
 3.1.1.2 Mikrofon se umístí ve vzdálenosti 7,5 ± 0,2 m od vztažné přímky CC' dráhy (obrázek 1) a 1,2 ± 0,1 m nad povrchem vozovky. Jeho osa maximální citlivosti musí být směřována vodorovně a musí být kolmá na dráhu vozidla (přímka CC').
 3.1.1.3 Na zkušební dráze se vyznačí dvě přímky, AA' a BB', rovnoběžné s přímkou PP' a umístěné 10 m před přímkou PP' a


text:
10 m za ní.
 Vozidlo musí přes akcelerační úsek jet po přímce tak, aby jeho střední podélná rovina byla co nejblíže k přímce CC' a přibližuje se k přímce AA' ustálenou rychlostí uvedenou níže. Když předek zkušebního vozidla dosáhne přímky AA', klapka akcelerátoru musí být plně otevřena, jak nejrychleji je to možné, a podržena v této poloze, dokud záď vozidla nepřekročí přímku BB', poté se akcelerátor co nejrychleji uzavře.
 3.1.1.4 U kloubových vozidel, která sestávají ze dvou neoddělitelných jednotek považovaných za jediné vozidlo, se na návěs při stanovení okamžiku překročení přímky BB' nebere ohled.
 3.1.1.5 Maximální hladina akustického tlaku vyjádřená v decibelech (dB(A)) vážených váhovým filtrem A se měří, když je vozidlo řízeno mezi přímkami AA' a BB'. Taková hodnota tvoří výsledek měření.
 3.1.2 Určení nájezdové rychlosti
 3.1.2.1 Použité zkratky
 Písmenné symboly užité v tomto bodu mají tento význam:
 S
 :
 otáčky motoru, jak je uvedeno v bodě 5.4 přílohy 1.
 NA
 :
 rovnoměrné otáčky motoru při nájezdu k přímce AA'.
 VA
 :
 rovnoměrná rychlost vozidla při nájezdu k přímce AA'.
 Vmax
 :
 maximální rychlost udaná výrobcem vozidla.
 3.1.2.2 Vozidla bez převodovky
 U vozidel bez převodovky nebo bez ovládání převodů bude rovnoměrná rychlost při nájezdu k přímce AA':
 buď VA = 50 km/h,
 nebo VA odpovídající NA = 3/4 S a VA ≤ 50 km/h
 u vozidel kategorie M1 a u vozidel jiných kategorií než M1, jejichž výkon motoru nepřevyšuje 225 kW (EHK),
 nebo VA odpovídající NA = 1/2 S a VA ≤ 50 km/h
 u vozidel, která nepatří do kategorie M1 a jejichž výkon motoru převyšuje 225 kW (EHK),
 nebo, u vozidel poháněných elektromotorem,
 nebo VA = 50 km/h,
 vybere se nižší hodnota.
 3.1.2.3 Vozidla s ručně ovládanou převodovkou
 3.1.2.3.1 Nájezdová rychlost
 Vozidlo se k přímce AA' přiblíží touto ustálenou rychlostí s dovolenou odchylkou ± 1 km/h; vyjma případu, kdy jsou otáčky motoru kontrolním faktorem a dovolená odchylka je potom vyšší z hodnot ± 2 procenta nebo ± 50 min-1:
 buď = 50 km/h,
 nebo VA odpovídající NA = 3/4 S a VA ≤ 50 km/h
 u vozidel kategorie M1 a u vozidel jiné kategorie než M1, jejichž výkon motoru nepřevyšuje 225 kW (EHK),
 nebo VA odpovídající NA = 1/2 S a VA ≤ 50 km/h
 u vozidel, která nepatří do kategorie M1 a jejichž výkon motoru převyšuje 225 kW (EHK),
 nebo, u vozidel poháněných elektromotorem,
 nebo VA = 50 km/h,
 vybere se nižší hodnota.
 3.1.2.3.2 Výběr převodového poměru
 3.1.2.3.2.1 U vozidel kategorií M1 a N1
 (1) vybavených převodovkou se čtyřmi a méně dopřednými rychlostními stupni se zkouška provede při zařazeném druhém rychlostním stupni.
 3.1.2.3.2.2 U vozidel kategorií M1 a N1
 (1) s převodovkou s více než čtyřmi dopřednými rychlostními stupni se zkouška provede postupně při zařazeném druhém a třetím rychlostním stupni. Vypočte se hodnota aritmetického průměru hladin akustického tlaku změřených při těchto dvou podmínkách.
 Vozidla kategorie M1, která mají více než čtyři dopředné rychlostní stupně, jsou vybavena motorem s maximálním výkonem vyšším než 140 kW (EHK) a jejichž přípustný poměr maximálního výkonu k maximální hmotnosti převyšuje 75 kW


text:
(EHK)/t, však musí být zkoušena pouze při zařazeném třetím rychlostním stupni za předpokladu, že rychlost, při níž záď vozidla při zařazeném třetím rychlostním stupni překračuje přímku BB', je větší než 61 km/h.
 Pokud v průběhu zkoušky při druhém rychlostním stupni překročí otáčky motoru otáčky S, při kterých má motor maximální jmenovitý výkon, opakuje se zkouška při nájezdové rychlosti a/nebo nájezdových otáčkách motoru snižovaných postupně po 5 % S až na takovou hodnotu, při které otáčky motoru již nepřekračují hodnotu S.
 Pokud se otáček motoru S dosáhne ještě při nájezdové rychlosti odpovídající otáčkám volnoběžným, proběhne zkouška jen při třetím rychlostním stupni a vyhodnotí se tomu odpovídající výsledky.
 3.1.2.3.2.3 Vozidla jiných kategorií než M1 a N1, jejichž celkový počet dopředných převodových poměrů je x (včetně těch získaných pomocí přídavné převodovky nebo vícestupňové nápravy), se zkoušejí při postupném řazení stupňů rovných x/n nebo vyšších, než je x/n (2)
 (3).
 První zkouška se provede s poměrem, který odpovídá rychlostnímu stupni x/n nebo dalšímu vyššímu převodovému poměru, pokud x/n není celé číslo. Zkouška pokračuje od rychlostního stupně x/n na další vyšší rychlostní stupeň.
 Řazení na vyšší převodový poměr z x/n se ukončí až při rychlostním stupni X, při kterém se jmenovitých otáček dosáhne těsně předtím, než záď vozidla překročí přímku BB'.
 Příklad výpočtu pro zkoušku: Hnací ústrojí vozidla, které má převodovku s osmi rychlostními stupni a přídavnou převodovku se dvěma rychlostními stupni, má 16 dopředných převodových poměrů. Pokud je výkon motoru 230 kW, potom x/n = (8 × 2)/3 = 16/3 = 5 1/3. Převodový poměr pro první zkoušku je šestý (počítají se rychlostní stupně hlavní převodovky i přídavné, tedy šestý stupeň z celkových 16 převodových poměrů), dalším převodovým poměrem je sedmý poměr až po poměr X.
 Zda zkoušené vozidlo představuje typ vozidla, se u vozidel s různým celkovým převodovým poměrem stanoví takto:
 je-li nejvyšší hladina akustického tlaku naměřena mezi rychlostními stupni x/n a X, musí se zvolené vozidlo považovat za představitele celého typu,
 je-li nejvyšší hladina akustického tlaku naměřena při rychlostním stupni x/n, musí se zvolené vozidlo považovat za představitele typu pouze pro ta vozidla, která mají při x/n nižší celkový převodový poměr,
 je-li nejvyšší hladina akustického tlaku naměřena při rychlostním stupni X, musí se zvolené vozidlo považovat za představitele typu pouze pro ta vozidla, která mají vyšší celkový převodový poměr než převodový poměr X.
 Vozidlo se však také považuje za představitele typu, pokud je zkouška na žádost výrobce rozšířena na více rychlostních stupňů, než je stanoveno, a pokud je nejvyšší hladiny akustického tlaku dosaženo mezi krajními zkoušenými rychlostními stupni.
 3.1.2.4 Automatická převodovka (4)
 3.1.2.4.1 Vozidla bez ručního voliče režimů
 3.1.2.4.1.1 Nájezdová rychlost
 Vozidlo se přibližuje k přímce AA' různými rovnoměrnými rychlostmi – 30, 40, 50 km/h nebo 3/4 maximální rychlosti pro jízdu na silnici, pokud je tato hodnota nižší.
 Je-li vozidlo vybaveno automatickou převodovkou, kterou nelze zkoušet postupem uvedeným v následujících částech, musí se vozidlo zkoušet při různých nájezdových rychlostech, a to 30 km/h, 40 km/h a 50 km/h, nebo při třech čtvrtinách maximální rychlosti vozidla, kterou uvádí výrobce, pokud je tato hodnota


text:
nižší. Zaznamená se podmínka, při které bylo dosaženo nejvyšší hladiny akustického tlaku.
 3.1.2.4.2 Vozidla vybavená ručním voličem režimů s X polohami
 3.1.2.4.2.1 Nájezdová rychlost
 Vozidlo se k přímce AA' přiblíží touto ustálenou rychlostí s dovolenou odchylkou ± 1 km/h; vyjma případu, kdy jsou otáčky motoru kontrolním faktorem a dovolená odchylka je potom vyšší z hodnot ± 2 procenta nebo ± 50 min-1:
 buď VA = 50 km/h,
 nebo VA odpovídající NA = 3/4 S a VA ≤ 50 km/h
 u vozidel kategorie M1 a u vozidel jiných kategorií než M1, jejichž výkon motoru nepřevyšuje 225 kW (EHK),
 nebo VA odpovídající NA = 1/2 S a VA ≤ 50 km/h
 u vozidel, která nepatří do kategorie M1 a jejichž výkon motoru nepřevyšuje 225 kW (EHK),
 nebo, u vozidel poháněných elektromotorem
 nebo VA = 50 km/h,
 vybere se nižší hodnota.
 Pokud však v průběhu zkoušky u vozidel s více než dvěma samostatnými rychlostními stupni dojde k automatickému podřazení na první rychlostní stupeň, lze tomuto podřazení, podle volby výrobce, zabránit podle bodu 3.1.2.4.2.4.
 3.1.2.4.2.2 Poloha ručního voliče režimů
 Zkouší se s voličem režimů v poloze doporučené výrobcem pro „normální“ jízdu. Nucené řazení na nižší stupeň (např. kickdown) je nepřípustné.
 3.1.2.4.2.3 Přídavné rychlostní stupně
 Je-li vozidlo vybaveno přídavnou převodovkou s ručním řazením nebo vícestupňovou nápravou, použije se poloha užívaná pro normální městský provoz. V každém případě jsou nepřípustné zvláštní polohy voliče režimů pro pomalou jízdu, parkování nebo brzdění.
 3.1.2.4.2.4 Prevence řazení na nižší stupeň
 Některá vozidla vybavená automatickou převodovkou (dva nebo více samostatné rychlostní stupně) mohou řadit na nižší převodový poměr, který se při městském provozu, podle údajů výrobce, běžně nepoužívá. Mezi převodové poměry, které se pro městský provoz nepoužívají, patří také převodový poměr určený pro pomalou jízdu, parkování nebo brzdění. V takovém případě je možné zvolit kteroukoli z těchto změn:
 a)
 zvýšení rychlosti vozidla maximálně na 60 km/h, aby se takovému řazení dolů předešlo;
 b)
 udržení rychlosti vozidla na 50 km/h a omezení přívodu paliva do motoru na 95 procent přívodu nutného pro plný výkon; tato podmínka se považuje za splněnou,
 (i)
 pokud je úhel otevření klapky akcelerátoru omezen na 90 procent plného úhlu v případě zážehového motoru,
 (ii)
 pokud je přívod paliva vstřikovacího čerpadla omezen na 90 procent maximální hodnoty v případě vznětového motoru;
 c)
 zavedení a použití elektronického ovladače, který zabrání podřazení na rychlostní stupeň nižší než stupně používané při normálním městském provozu, jak je stanovil výrobce.
 3.1.3 Interpretace výsledků
 Měření hluku vydávaného vozidly za jízdy se považuje za platné, pokud rozdíl mezi dvěma po sobě následujícími měřeními na stejné straně vozidla není větší než 2 dB(A) (5).
 Zaznamená se údaj, který odpovídá nejvyšší hladině akustického tlaku. Je-li tento údaj o více než 1 dB(A) vyšší než maximální hladina akustického tlaku povolená pro zkoušenou kategorii vozidel, provede se s odpovídající polohou mikrofonu druhá série dvou měření. Tři ze čtyř takto získaných výsledků pro druhou polohu musejí spadat do předepsaných mezních hodnot.
 Z důvodu možné nepřesnosti měřicího zařízení se údaje při měření na něm získané sníží o 1 dB(A).
 3.2 Měření hluku


text:
vydávaného stojícími vozidly
 3.2.1 Hladina akustického tlaku v blízkosti vozidel
 Aby byly usnadněny následné kontroly vozidel v provozu, měří se hladina akustického tlaku v blízkosti výustky výfukového systému podle následujících požadavků a výsledky měření se zanesou do zkušebního protokolu vytvořeného pro vydání certifikátu uvedeného v příloze I.
 3.2.2 Akustická měření
 K měření se užije přesný zvukoměr podle definice v bodě 1.1 této přílohy.
 3.2.3 Zkušební místo – místní podmínky (obrázek 2)
 3.2.3.1 Měření se stojícím vozidlem by se měla provádět v místě, které odpovídá místu pro měření vozidel za jízdy, a odpovídá tedy ustanovením přílohy 8 tohoto předpisu.
 3.2.3.2 Během zkoušky se v prostoru zkušebního úseku nesmí nacházet nikdo kromě osoby, která měří, a řidiče, jejichž přítomnost nesmí ovlivnit naměřené údaje.
 3.2.4 Rušivé zvuky a vliv větru
 Údaje na měřicím přístroji vyvolané hlukem pozadí a větrem musejí být nejméně o 10 dB(A) nižší než měřená hladina akustického tlaku. Na mikrofonu může být užit vhodný kryt proti větru za předpokladu, že se v úvahu vezme jeho vliv na citlivost mikrofonu.
 3.2.5 Metody měření
 3.2.5.1 Povaha a počet měření
 V průběhu pracovní periody podle bodu 3.2.5.3.2.1 se změří maximální hladina akustického tlaku vážená váhovou křivkou A a vyjádřená v decibelech (dB(A)).
 V každém měřeném bodě se měří nejméně třikrát.
 3.2.5.2 Umístění a příprava vozidla
 Vozidlo se umístí do středové části zkušebního úseku, volič rychlostního stupně je přeřazený do neutrální polohy a spojka sešlápnutá. Pokud to konstrukce vozidla neumožní, proběhne zkouška podle pravidel výrobce pro zkoušku motoru se stojícím vozidlem. Před každou sérií měření se motor uvede do běžných provozních podmínek, které uvádí výrobce.
 Je-li vozidlo vybaveno jedním nebo více ventilátory s automatickým ovládacím mechanismem, nesmí se během měření do tohoto mechanismu zasahovat.
 3.2.5.3 Měření hluku v blízkosti výfuku (viz dodatek, obr. 2)
 3.2.5.3.1 Umístění mikrofonu
 3.2.5.3.1.1 Výška mikrofonu nad zemí by měla být stejná jako výška potrubí výustky výfukových plynů, ale vždy musí být minimálně 0,2 m.
 3.2.5.3.1.2 Mikrofon musí směřovat k ústí průtoku plynů a musí být umístěn ve vzdálenosti 0,5 m od něj.
 3.2.5.3.1.3 Jeho osa maximální citlivosti musí být rovnoběžná se zemí a se svislou rovinou ve směru průtoku plynů svírat úhel 45° ± 10°. Je nutné dodržet pokyny výrobce zvukoměru z hlediska této osy. Vzhledem k této rovině se mikrofon umístí tak, aby byl co nejdále od podélné středové roviny vozidla. V případě pochyb se zvolí poloha, která umožňuje maximální vzdálenost od obrysu vozidla.
 3.2.5.3.1.4 Má-li výfuk dvě a více výustek, které jsou od sebe vzdáleny méně než 0,3 m a které jsou napojeny na tentýž tlumič, provádí se pouze jedno měření. Poloha mikrofonu se určí vůči výustce, která se nachází nejblíže nejodlehlejšímu okraji vozidla nebo, pokud taková výustka neexistuje, vůči výustce, která je nejvýše nad zemí.
 3.2.5.3.1.5 U vozidel s výfukem ve svislé poloze (např. užitková vozidla) se mikrofon umístí ve výši výustky výfuku. Jeho osa bude svislá a bude směřovat nahoru. Musí být ve vzdálenosti 0,5 m od strany vozidla nejblíže k výustce výfuku.
 3.2.5.3.1.6 U vozidel, jejichž výfuk má výustky vzdálené více než 0,3 m


text:
od sebe, se měření provádějí pro každou výustku, jako by byla jediná. Nejvyšší hodnota se zaznamená.
 3.2.5.3.2 Provozní podmínky motoru
 3.2.5.3.2.1 Stálé otáčky motoru dosahují této hodnoty: 3/4 S u zážehových i vznětových motorů.
 3.2.5.3.2.2 Po dosažení ustálených otáček se akcelerátor rychle navrátí do polohy volnoběhu. Hladina akustického tlaku se měří po celou pracovní periodu, která zahrnuje krátké držení ustálených otáček motoru a celou dobu poklesu otáček, a za výsledek zkoušky se považuje maximální odečet hladiny akustického tlaku.
 3.2.6 Výsledky
 3.2.6.1 Údaje z měřicího přístroje se zaokrouhlují na nejbližší celý decibel.
 V úvahu se berou pouze hodnoty získané ze tří po sobě jdoucích měření, která se vzájemně neliší o více než 2 dB(A).
 3.2.6.2 Nejvyšší z těchto měření je výsledkem zkoušky.
 (1) Jak je uvedeno v příloze 4 tohoto předpisu.
 (2) kde: n = 2 pro vozidla s výkonem motoru nepřevyšujícím 225 kW (EHK), n = 3 pro vozidla s výkonem motoru převyšujícím 225 kW (EHK)
 (3) Není-li x/n celé číslo, zvolí se nejbližší vyšší rychlostní stupeň.
 (4) Všechna vozidla vybavená automatickou převodovkou.
 (5) Rozpětí výsledků jednotlivých jízd lze omezit, pokud se mezi jízdami dělají přestávky dlouhé jednu minutu při volnoběžných otáčkách a s voličem režimů zařazeném do neutrální polohy, čímž se ustálí provozní teplota vozidla.
 Dodatek přílohy 3
 Polohy pro měření vozidel za jízdy
 PŘÍLOHA 4
 KLASIFIKACE VOZIDEL (1)
 1. KATEGORIE L
 (nepoužitelná pro tento předpis)
 2. KATEGORIE M – MOTOROVÁ VOZIDLA, KTERÁ MAJÍ NEJMÉNĚ ČTYŘI KOLA A POUŽÍVAJÍ SE PRO PŘEPRAVU CESTUJÍCÍCH
 2.1
 :
 Kategorie M1
 :
 Vozidla pro přepravu osob s nejvýše osmi sedadly kromě sedadla řidiče.
 2.2
 :
 Kategorie M2
 :
 Vozidla pro přepravu osob s více než osmi sedadly kromě sedadla řidiče a s maximální hmotností nepřevyšující 5 t.
 2.3
 :
 Kategorie M3
 :
 Vozidla pro přepravu osob s více než osmi sedadly kromě sedadla řidiče a s maximální hmotností převyšující 5 t.
 2.4 Vozidla kategorií M2 a M3 patří do jedné z těchto tří tříd:
 2.4.1 Třída I „městský autobus“: vozidlo této třídy má sedadla a prostor pro stojící cestující.
 2.4.2 Třída II „meziměstský autobus nebo autokar“: vozidlo této třídy může mít vybavení pro stojící cestující, ale pouze v průchodu.
 2.4.3 Třída III „dálkový autokar“: vozidlo této třídy nemá vybavení pro stojící cestující.
 2.5 Poznámky
 2.5.1 „Kloubový autobus nebo autokar“ je vozidlo, které sestává ze dvou nebo více tuhých sekcí, které jsou vzájemně kloubově propojeny. Prostory pro cestující jsou vzájemně propojeny tak, že cestujícím umožňují volný pohyb mezi nimi. Tuhé části jsou pevně propojeny tak, že mohou být odděleny pouze postupem vyžadujícím pomůcky, které jsou běžně dostupné jen jako dílenské nářadí.
 2.5.2 Kloubové autobusy nebo autokary tvořené dvěma nebo více neoddělitelnými, avšak kloubově spojenými jednotkami se považují za jediná vozidla.
 2.5.3 U tažného vozidla, které je konstruováno pro spojení s návěsem (tahač návěsů), se pro klasifikaci vozidla uvažuje hmotnost tažného vozidla ve stavu připraveném k jízdě zvětšená o hmotnost odpovídající maximální statické svislé tíze přenášené na tažné vozidlo návěsem a popřípadě o nejvyšší hmotnost nákladu tažného vozidla.
 3. KATEGORIE N – MOTOROVÁ VOZIDLA, KTERÁ


text:
MAJÍ NEJMÉNĚ ČTYŘI KOLA A POUŽÍVAJÍ SE PRO PŘEPRAVU NÁKLADŮ
 3.1
 :
 Kategorie N1
 :
 Vozidla pro přepravu nákladů s maximální hmotností nepřevyšující 3,5 t.
 3.2
 :
 Kategorie N2
 :
 Vozidla pro přepravu nákladů s maximální hmotností převyšující 3,5 t, ale nepřevyšující 12 t.
 3.3
 :
 Kategorie N3
 :
 Vozidla pro přepravu nákladů s maximální hmotností převyšující 12 t.
 3.4 Poznámky
 3.4.1 U tažného vozidla, které je konstruováno pro spojení s návěsem (tahač návěsů), se pro klasifikaci vozidla uvažuje hmotnost tažného vozidla v provozním stavu zvětšená o hmotnost odpovídající maximální statické svislé tíze přenášené na tažné vozidlo návěsem a popřípadě o nejvyšší hmotnost nákladu tažného vozidla.
 3.4.2 Zařízení a instalace na určitých speciálních vozidlech (jeřábová vozidla, dílenská vozidla, reklamní vozidla atd.) se považují za rovnocenné nákladu.
 (1) Podle úplného usnesení o konstrukci vozidel (R.E.3) (TRANS/SC1/WP29/78/změna 3, příloha 7).
 PŘÍLOHA 5
 VÝFUKOVÉ SYSTÉMY S VLÁKNITÝMI MATERIÁLY
 1. Vláknité materiály nesmějí být při výrobě tlumičů užity, aniž by při konstrukci nebo výrobě byla přijata opatření, která zajistí, že bude na silnici dosažena účinnost požadovaná pro splnění mezních hodnot podle bodu 6.2.2 tohoto předpisu. Takový tlumič je na silnici považován za účinný, pokud výfukové plyny nejsou ve styku s vláknitým materiálem nebo pokud byl tlumič vozidla prototypově zkoušeného podle požadavků bodů 3.1 a 3.2 tohoto předpisu před měřením hladiny akustického tlaku uveden do obvyklého stavu pro užití na silnici. Toho lze dosáhnout užitím jednoho ze tří postupů popsaných v bodech 1.1, 1.2 a 1.3 níže nebo odstraněním vláknitého materiálu z tlumiče.
 1.1 Průběžný silniční provoz v délce 10 000 km
 1.1.1 Zhruba polovina tohoto provozu zahrnuje městský provoz a druhá polovina dálkové jízdy při vysoké rychlosti. Průběžný silniční provoz může být nahrazen odpovídajícím programem na zkušební dráze.
 1.1.2 Oba rychlostní režimy by se měly několikrát prostřídat.
 1.1.3 Úplný zkušební program zahrnuje nejméně 10 přestávek trvajících nejméně tři hodiny, aby se napodobil účinek ochlazení a případné kondenzace.
 1.2 Záběh na zkušebním stavu
 1.2.1 Při montování výfukového systému nebo jeho dílů do vozidla uvedeného v bodě 3.3 tohoto předpisu nebo motoru uvedeného v bodě 3.4 tohoto předpisu se musí použít standardní součásti a musí se dodržovat pokyny výrobce. V prvém případě je vozidlo postaveno na válcovém dynamometru, v druhém případě je motor připojen k dynamometru.
 1.2.2 Zkouší se v šesti šestihodinových periodách s přestávkami mezi periodami po dobu nejméně 12 hodin, aby se napodobil účinek ochlazení a případné kondenzace.
 1.2.3 V průběhu každé šestihodinové periody je motor provozován za těchto po sobě jdoucích podmínek:
 1.
 pětiminutový úsek při volnoběhu;
 2.
 jednohodinový úsek při 1/4 zatížení a 3/4 maximálních jmenovitých otáček S;
 3.
 jednohodinový úsek při 1/2 zatížení a 3/4 maximálních jmenovitých otáček S;
 4.
 desetiminutový úsek při plném zatížení a 3/4 maximálních jmenovitých otáček S;
 5.
 patnáctiminutový úsek při 1/2 zatížení a při maximálních jmenovitých otáčkách S;
 6.
 třicetiminutový úsek při 1/4 zatížení a při maximálních jmenovitých otáčkách S.
 Celkové trvání těchto šesti úseků: tři hodiny.
 Každá perioda musí zahrnovat dva sledy výše uvedených úseků.
 1.2.4 Během zkoušky nesmí být tlumič chlazen nuceným ofukováním napodobujícím


text:
obvyklé obtékání vozidla. Na žádost výrobce však může být tlumič chlazen tak, aby nebyla překročena teplota měřená na jeho vstupu za jízdy vozidla při maximální rychlosti.
 1.3 Záběh pulzováním
 1.3.1 Výfukový systém nebo jeho díly musejí být namontovány do vozidla uvedeného v bodě 3.3 tohoto předpisu nebo motoru uvedeného v bodě 3.4 tohoto předpisu. V prvém případě je vozidlo postaveno na válcovém dynamometru.
 V druhém případě je motor připojen k dynamometru. Na vyústku výfukového systému se připojí zkušební aparatura, jejíž podrobné schéma je uvedeno na obrázku 3 v dodatku k této příloze. Jakákoli jiná aparatura zjišťující shodné výsledky je přijatelná.
 1.3.2 Zkušební aparatura se seřídí tak, aby průtok výfukových plynů byl střídavě přerušován a obnovován rychle působícím ventilem pro 2 500 cyklů.
 1.3.3 Ventil se musí otevřít, jakmile protitlak ve výfuku měřený nejméně 100 mm od vstupní příruby po směru průtoku výfukových plynů dosáhne hodnoty mezi 0,35 a 0,40 bary. Musí se uzavírat, jakmile se tento tlak neliší o více než 10 % od stabilizované hodnoty při otevřeném ventilu.
 1.3.4 Časový spínač se nastaví na dobu průtoku výfukového plynu, která vyplývá z ustanovení bodu 1.3.3 výše.
 1.3.5 Otáčky motoru jsou rovné 75 % otáček (S), při nichž má motor maximální výkon.
 1.3.6 Výkon zaznamenaný dynamometrem musí činit 50 % výkonu měřeného s plně otevřenou klapkou akcelerátoru při 75 % otáček motoru (S).
 1.3.7 Při zkoušce se uzavřou všechny odvodňovací otvory.
 1.3.8 Celá zkouška musí být ukončena v průběhu 48 hodin.
 V případě potřeby se po každé hodině zařadí doba na ochlazení.
 Dodatek přílohy 5
 PŘÍLOHA 6
 HLUK TLAKOVZDUŠNÝCH SYSTÉMŮ
 1. METODA MĚŘENÍ
 Měří se na stojícím vozidle s mikrofonem umístěným v polohách 2 a 6 podle obrázku 1. Zaznamenává se nejvyšší hladina akustického tlaku vážená váhovou křivkou A při odfouknutí regulátoru tlaku a při odfuku jak provozní, tak i parkovací brzdy.
 Hluk při odfouknutí regulátoru tlaku se měří při chodu motoru s volnoběžnými otáčkami. Odfuk je zaznamenáván při ovládání provozní a parkovací brzdy; před každým měřením se tlakovzdušná jednotka naplní nejvyšším přípustný provozním tlakem a pak se motor vypne.
 2. HODNOCENÍ VÝSLEDKŮ
 V každé poloze mikrofonu se měří dvakrát. Každý údaj přístroje se sníží o 1 dB(A), aby byly vzaty v úvahu nepřesnosti měřicích přístrojů. Tato snížená hodnota je považována za výsledek měření. Výsledky se považují za platné, pokud rozdíly mezi měřeními v jednotlivém měřicím místě nepřekročí 2 dB(A). Výsledkem je nejvyšší hodnota měření. Pokud výsledek překročí maximální přípustnou hladinu akustického tlaku o 1 dB(A), měří se v odpovídajícím místě mikrofonu znovu dvakrát. Tři ze čtyř měření získaných v tomto místě musejí vyhovovat podmínkám pro mezní hodnotu hluku.
 3. MEZNÍ HODNOTA
 Hladina akustického tlaku nesmí překročit mezní hodnotu 72 dB(A).
 Dodatek přílohy 6
 Obrázek 1
 Umístění mikrofonu při měření hluku tlakovzdušného systému
 Měření se provádí na stojícím vozidle podle obrázku 1 při využití dvou poloh mikrofonu ve vzdálenosti 7 m od obrysu vozidla a ve výšce 1,2 m nad zemí.
 PŘÍLOHA 7
 KONTROLY SHODNOSTI VÝROBY
 1. OBECNĚ
 Tyto požadavky odpovídají zkouškám, jimiž se kontroluje shodnost výroby podle bodů 8.3.5 a


text:
8.4.3 tohoto předpisu.
 2. ZKUŠEBNÍ POSTUP
 Zkušební místo a měřicí přístroje musejí odpovídat popisu v příloze 3.
 2.1 Zkoušené vozidlo nebo vozidla se podrobí zkoušce měření hluku vozidla za jízdy podle popisu v bodě 3.1 přílohy 3.
 2.2 Hluk tlakovzdušných systémů
 Vozidla s maximální hmotností převyšující 2 800 kg a vybavená tlakovzdušnými systémy se musejí podrobit doplňující zkoušce na měření hluku tlakovzdušných systémů podle bodu 1 přílohy 6.
 3. VÝBĚR VZORKU
 Vybere se jedno vozidlo. Není-li tento vzorek po zkoušce podle bodu 4.1 uznán jako vyhovující požadavkům tohoto předpisu, musejí se zkoušet další dva vzorky.
 4. HODNOCENÍ VÝSLEDKŮ
 4.1 Nepřekročí-li hladina akustického tlaku zkoušeného vozidla podle bodů 1 a 2 o více než 1 dB(A) mezní hodnotu předepsanou v bodě 6.2.2 tohoto předpisu pro měření podle bodu 2.1 výše a v bodě 3 přílohy 6 tohoto předpisu pro měření podle bodu 2.2. výše, typ vozidla lze považovat za vyhovující požadavkům tohoto předpisu.
 4.2 Nesplňuje-li vozidlo zkoušené podle bodu 4.1 požadavky tohoto bodu, zkoušejí se další dvě vozidla téhož typu podle bodů 1 a 2.
 4.3 Překročí-li hladina akustického tlaku druhého a/nebo třetího vozidla bodu 4.2 mezní hodnoty předepsané v bodě 6.2.2 tohoto předpisu o více než 1 dB(A), typ vozidla nebude shledán jako vyhovující požadavkům tohoto předpisu a výrobce musí přijmout nezbytná opatření k obnovení shodnosti.
 PŘÍLOHA 8
 POŽADAVKY NA ZKUŠEBNÍ MÍSTO
 1. Úvod
 Tato příloha popisuje požadavky týkající se fyzikálních vlastností zkušební dráhy a požadavky na její pokládání. Tyto požadavky, které jsou založeny na zvláštní normě (1), popisují požadované fyzikální vlastnosti i zkušební metody pro tyto vlastnosti.
 2. POŽADOVANÉ VLASTNOSTI POVRCHU ZKUŠEBNÍHO ÚSEKU
 Povrch se považuje za vyhovující této směrnici za předpokladu, že byly měřeny struktura povrchu a pórovitost nebo činitel pohltivosti zvuku a že bylo shledáno, že vyhovují všem ustanovením bodů 2.1 až 2.4 níže, a za předpokladu, že jsou splněny konstrukční požadavky (bod 3.2).
 2.1. Zbytková pórovitost
 Zbytková pórovitost krytu Vc zkušební dráhy nesmí překročit 8 %. Postup měření je popsán v bodě 4.1.
 2.2. Činitel pohltivosti zvuku
 Pokud povrch nesplňuje požadavky na zbytkovou pórovitost, je povrch považován za vyhovující pouze tehdy, je-li činitel pohltivosti zvuku α ≤ 0,10. Postup měření je popsán v bodě 4.2. Požadavky bodů 2.1 a 2.2 jsou splněny, pokud byla měřena jen zvuková pohltivost a bylo zjištěno, že α ≤ 0,10.
 Poznámka: Nejpodstatnější vlastností je pohltivost zvuku, přestože je stavitelům silnic zbytková pórovitost známější. Pohltivost zvuku je však třeba měřit pouze tehdy, pokud povrch nesplňuje požadavky na zbytkovou pórovitost. Je to oprávněné, protože zbytková pórovitost představuje jak pro měření, tak i pro jeho závažnost relativně vysokou nejistotu, a pokud by se trvalo jen na zbytkové pórovitosti, mohly by být některé povrchy chybně zamítnuty.
 2.3. Hloubka struktury povrchu
 Hloubka struktury povrchu TD měřená objemovou metodou (viz bod 4.3 níže) musí být:
 TD ≥ 0,4 mm
 2.4. Homogenita povrchu
 Veškeré úsilí je třeba věnovat tomu, aby povrch zkušebního úseku byl co nejvíce homogenní. To zahrnuje strukturu povrchu i pórovitost, lze však také pozorovat, že v případě, kdy je postup odvalování na některých místech účinnější


text:
než na jiných, může být struktura odlišná a mohou se vyskytovat nerovnosti vyvolávající rázy.
 2.5. Časové intervaly zkoušek
 Pro ověření, zda povrch stále ještě vyhovuje požadavkům na strukturu povrchu a pórovitost nebo absorpci zvuku stanoveným touto normou, je třeba povrch pravidelně zkoušet v těchto intervalech:
 a)
 Zbytkovou pórovitost nebo absorpci zvuku:
 je-li povrch nový,
 splňuje-li nový povrch požadavky, nepožaduje se další periodické zkoušení. Nesplňuje-li nový povrch požadavky, může je splnit později, protože povrchy mají tendenci se časem zanášet a zhutňovat.
 b)
 Hloubku struktury povrchu TD:
 je-li povrch nový,
 začíná-li se s hlukovými zkouškami (poznámka: ne dříve než čtyři týdny po položení),
 poté každých dvanáct měsíců.
 3. KONSTRUKCE POVRCHU ZKUŠEBNÍHO ÚSEKU
 3.1. Místo
 Při návrhu uspořádání zkušební dráhy je důležité jako minimální požadavek zajistit, aby zkušební místo, kterým vozidla projíždí, bylo pokryto stanoveným zkušebním materiálem s okraji vhodnými pro bezpečný a praktický provoz. To znamená, že dráha je nejméně 3 m široká a délka trati dosahuje na každém konci nejméně 10 m za přímky AA' a BB'. Obrázek 1 zobrazuje plán vhodných zkušebních míst, který udává minimální plochu, která musí být strojně položena a zhutněna materiálem stanoveným pro povrch zkušebního úseku. Podle bodu 3.1.1.1 přílohy 3 se musí měřit na obou stranách vozidla. Toho lze dosáhnout buď měřením s mikrofony ve dvou polohách (jeden mikrofon na každé straně dráhy), nebo měřením s mikrofonem pouze na jedné straně dráhy a jízdami vozidla v obou směrech. Pokud se užije druhý z uvedených postupů, pak nejsou uplatňovány žádné požadavky na povrch na té straně dráhy, na které není mikrofon umístěn.
 Obrázek 1
 Minimální požadavky na plochu s povrchem zkušebního úseku. Stínovaná část se nazývá „zkušební úsek“
 3.2. Konstrukce a příprava povrchu
 3.2.1. Základní konstrukční požadavky
 Povrch zkušebního úseku musí splňovat čtyři požadavky na konstrukci:
 3.2.1.1.
 Musí to být hutný asfaltobeton.
 3.2.1.2.
 Maximální rozměr zrna musí být 8 mm (s dovolenou odchylkou od 6,3 do 10 mm).
 3.2.1.3.
 Tloušťka nosné vrstvy musí být ≥ 30 mm.
 3.2.1.4.
 Pojivem musí být nemodifikovaný bitumen přímo penetrující třídy.
 3.2.2. Konstrukční pokyny
 Jako vodítko pro výrobce povrchu udává obrázek 2 křivku zrnitosti štěrku, jejímž dodržením se zajistí požadované vlastnosti. Tabulka 1 dále udává některé pokyny pro zajištění požadované struktury a životnosti. Křivka zrnitosti odpovídá této rovnici:
 P (% propadu) = 100 × (d/dmax)1/2
 kde:
 d
 =
 okatost čtvercového síta v mm
 dmax
 =
 8 mm pro střední křivku
 dmax
 =
 10 mm pro křivku dolní dovolené odchylky,
 dmax
 =
 6,3 mm pro křivku horní dovolené odchylky
 Obrázek 2
 Křivka zrnitosti štěrku v asfaltové směsi s dovolenými odchylkami
 Dále jsou uvedena tato doporučení:
 a)
 podíl písku (0,063 mm < okatost čtvercového síta < 2 mm) nesmí být větší než 55 % přírodního písku a nesmí být nižší než 45 % drceného písku;
 b)
 základ a podklad musí zajistit dobrou stabilitu a rovnost podle správné praxe stavby silnic;
 c)
 drť musí být drcená (100 % drcených stran) a musí být z materiálu s vysokou odolností vůči rozmačkání;
 d)
 drť užitá ve směsi musí být praná;
 e)
 na povrch se nesmí přidávat