text:
d’Appello[120]). Другият пример е следният – изпълнител по договор за поправка на МПС не изпълнява задължението си, с оглед на това да го предпази от отнемане от страна на окупационните власти (р. от 10.12.1948 г. на холандския Hoge Raad[121]). Според Christian von Bar[122] в тези случаи се касаело по-скоро до изпълнение на договорно задължение, отколкото до negotiorum gestio.
 Това разбиране е правилно и заслужава подкрепа[123], защото договорите задължават „не само за това, което е изразено [изрично] в тях, но още и за всичките последствия, които според справедливостта, обичая или закона изтичат от тях“ (чл. 29 ЗЗД от 1892 г., отм.; същата мисъл е по-мъгляво прокарана в чл. 63 ЗЗД от 1951 г., но едва ли някой се съмнява в основателността ѝ). Освен това тезата, че в примера с нотариуса била налице гестия чрез бездействие, е силно обезнадеждена у нас от чл. 265 от Данъчно-осигурителния процесуален кодекс. Други автори се противопоставят категорично на възможността гестията да се изразява единствено в бездействия, т. к. такива действия били противни на закона или на bonos mores[124]. Така или иначе, проблемът е доктринерен, без да има особени правни последици в единия или в другия случай.
 За водене на чужда работа без възлагане чрез бездействие би могло да се разсъждава тогава, когато в действителността се очаква да настъпи нещо, което в обикновения ход на нещата би се случило, а господарят на работата има интерес в конкретната ситуация то да не се случи. Очевидно, настъпването на това „нежелано“, но „типично“ действие, събитие или състояние трябва да зависи от управителя на работата, за да може именно неговото въздържане от действие да придобие правната релевантност на поеме на чужда работа по смисъла на чл. 60, ал. 1.
 Наистина, това би било рядко срещано явление в практиката. Но все пак би то могло да се илюстрира по следния начин: G. не упражнява правото си по чл. 52 ЗС да бъдат отсечени клоните на дърветата, които се простират над неговия имот, и корените, които преминават в неговия имот, въпреки че вече се е сдобил с надлежното разрешение и е наел работници в тази връзка, докато съседът му (D.) не си обере плодовете. G. се въздържа от упражняването на правото си, докато D. не събере продукцията си. През това време обаче G. търпи вреди, защото вече е бил ангажирал строителна бригада, на която, съгласно договореното помежду им, трябва да заплати възнаграждение, независимо че не са извършвали никаква дейност. Струва ми се, че би трябвало G. да разполага с actio negotiorum gestorum contraria за платеното на работниците срещу D. по чл. 61, ал. 1.
 XIII. Synopsis.
 По-важните изводи от всичко, изложено дотук, може да се обобщят по следния начин: Управителят може да извършва само правомерни актове, предмет на воденето на чужда работа без възлагане, но не и противоправни или неморални актове (арг. от чл. 60, ал. 1). Когато действа при условията на неизбежна отбрана или крайна необходимост, действията му, които иначе биха се явили незаконосъобразни, се явяват правомерни по силата на чл. 12 и чл. 13 НК (т. III).
 В приложното поле на


text:
гестията влизат както юридически, така и фактически актове (така и р. No 685/25.10.2010 г. по гр. д. No 1940/2009 г., IV г. о.). Този извод се налага, от една страна, от това, че в лексиката на ЗЗД под „работа“ най-често се разбират и двете категории действия (срв. чл. 49, чл. 360, ал. 1 ab initio, чл. 364 in fine и чл. 368-369). От друга страна, това следва от широкия хипотезис на чл. 60, ал. 1, който говори единствено за „поемането на чужда работа“. (т. V)[125]. По подобни на последните съображения следва да се приеме, че negotiorum gestio може да се състои и от управителни, и от разпоредителни действия (така р. No 920/1930 г., I г. о., както и р. 892/1930 г., IV г. о.). Просто в законът не се съдържат никакви ограничения в едната или в другата посока. Какви точно актове ще предприеме гесторът, зависи от това, какво изисква запазването на интереса на доминуса (т. IX).
 При намеса на трети лица при гестията би могло управителят да бъде пряк или „косвен“ представител на доминуса, възлагайки извършването на чуждата работа на трето лице (арг. от чл. 61, ал. 1, пр. I и II). Така или иначе, актовете свързани с личността, понеже изначално са извън приложното поле на представителството, не биха могли да бъдат и предмет на gestio representativа (т. VI). Когато гесторът действа като „косвен“ представител на доминуса, той може да извършва формални сделки (ad solemnitatem), но не и когато е действа като пряк представител. За такива сделки законодателят обикновено поставя допълнително изискване – разрешение от съд, каквото в института на чл. 60-62 ЗЗД липсва (срв. чл. 11, ал. 2 ЗЛС; чл. 130, ал. 2 и ал. 3, във вр. с чл. 165, ал. 4 СК; чл. 37 ЗЗД). Приеме ли се противното, чрез репрезентативната гестия приложното поле на тези институти би се обезсмислило до голяма степен (т. VII).
 Воденето на чужд граждански процес от управителя, без да е бил упълномощен или овластен, е недопустимо: не е налице абсолютна процесуална предпоставка: представителна власт. De lege lata гесторът единствено би могъл да бъде назначен като „особен представител“ на доминуса – ответник при условията на чл. 29, ал. 2 и ал. 3 ГПК. Но de lege ferenda липсва разпоредба, по силата на която управителят да придобие право да води чужд процес от името на господаря на работата – ищец. Negotiorum gestor не е процесуален субституент на dominus negotii, т. к. нито процесуалният, нито материалният закон му предоставя такова право (арг. от чл. 26, ал. 2 ГПК). (т. VIII).
 Поемането и воденето на чуждата работа от управителя може да се състои от еднократни действия (оказване на долекарска медицинска помощ), както и от действия с продължително изпълнение (водене на преговори, сключване на договор и доброволното му изпълнение), какъвто е най-честият случай (т. XI). Спорен е въпросът дали гестията може да се състои от бездействие (т. XII).
 * Всички препратки към нормативен акт, без да е посочено заглавието му, са относно ЗЗД от 1951 г. Съдебната практика, доколкото не е уточнено друго, е цитирана по правно-информационни

type: other


text:
системи (ПИС) „Сиела“, „Апис“ и „Лакорда“, актуализирани с ДВ бр. 85/24.10.2017 г. Решение, за което не е посочено от кой съд е постановено, е на ВКС. Всеки един курсив в текста е мой – Св. Ив.
 [1] Вж. Stoljar, S. Negotiorum gestio. (Chapter 17.) – In: Restitution – unjust enrichment and negotiorum gestio. (Volume X.) International encyclopedia of comparative law. Tübingen: J. C. B. Mohr (Paul Siebeck), the Hague, Boston, London: Martinus Nijhoff Publishers, 1984, p. 18; вж. и цит. там по-стара литература. Вж. също и Zimmermann, R. The law of obligations. Roman Foundations of the Civilian Tradition. Reprinted. Cape Town, Wetton, Johannesburg: “Juta & Co” Ltd., 1992, p. 435.
 [2] Срв. Жирард, П. История и система на римското право. (Manuel élémentaire de droit romain). Част II. Облигационно право. Преводач С. Ангелов. С.: Издание на Софийския университет, 1915 г., с. 900; Андреев, М. Римско частно право. 5. изд., С.: „Софи-Р“, 389-390; Zimmermann, R. Op. cit., p. 439.
 [3] Срв. Zimmermann, R. Op. cit., p. 437.
 [4] Срв. и р. No 99/10.01.1964 г. по гр. д. No 2315/1963 г., I г. о. на ВС: „Разпоредбите на чл. 36, ал. II ЗЗД не намират приложение в случаите, когато упълномощеното лице по поръчение на упълномощителя си чрез деликт причини щети на увредения.“ С други думи: не може да се овласти някой, за да се извърши правонарушение. Но след като при определени предпоставки управителят може да бъде задължителен представител на господаря на работа – чл. 61, ал. 1, пр. I (срв. Иванов, Св. Към въпроса за правната уредбата на представителното водене на чужда работа без възлагане в българското облигационно право. – Юридически свят, 2017, No 2, 90-122), то за репрезентативната гестия важат същите ограничения, които са относими и за представителството. Иначе казано: gestio representatitva – подобно на представителството – не може да има за предмет неправомерни действия „от чуждо име“.
 [5] В същия смисъл – вж. v. Bar, Ch. Benevolent Intervention in Another’s Affairs: (PEL Ben. Int.). New York: Oxford University Press; Munich: Sellier, European Law Publishers, 2006, p. 105.
 [6] Или т. нар. още „юридически действия в т. см. на думата“. Срв. в този смисъл напр.: Таджер, В. Гражданско право на НРБ. Обща част. Дял II. С.: „Наука и изкуство“, 1973, с. 199 (§ 64, т. 8); Кацарски, Ал. Предприемане на чужда работа без пълномощие (чл. 60 ЗЗД). – Държава и право, 1988, No 8-9, с. 48.
 [7] Примерът е взет от v. Bar, Ch., E. Clive. Principles, Definitions and Model Rules of European private law. Draft common frame of reference. Volume 3. Munich: „Sellier. European law publishers“, 2009, p. 2881 (illustration 7). По-нататък съчинението се цитира за краткост като „Draft common frame of reference“.
 [8] В същия смисъл – вж. Димитров, М. Основанията за нищожност по чл. 26, ал. 1 ЗЗД. С.: Сиби, 2013, с. 76. Струва ми се, че позицията на ВКС по-скоро е последица от инертно придържане към авторитетния курс по „Гражданско право – обща част“ на проф. В. Таджер (Цит. съч., с. 259). Последният също приема, – противно на


text:
застъпената от мен теза, – че сделката с предмет res extra comercio е нищожна поради това, че имала невъзможен предмет.
 [9] Вж. Диков, Л. Курс по българско гражданско право. Том III. Облигационно право. Обща част. 3. изд., С.: Университетска печатница [св. Климент Охридски], 1943, с. 589; Василев, Л. Облигационно право. Отделни видове облигационни отношения. 2. прераб. и доп. изд. С.: „Наука и изкуство“, 1958, с. 575; и др. в същия смисъл.
 [10] Contra: Митев, Кр. Неоснователно обогатяване по чл. 55-58 ЗЗД. С.: „Сиби“, 2014, 58-74. Авторът обосновава тезата, че „«даване» има, когато е престирано, за да се изпълни задължение или за да се осъществи фактическия състав на сделка. И в двата случая се преследва цел, която не се е осъществила.“ Че съставите на кондикциите не включват субективни предпоставки, настоява и Кр. Таков в становището си относно защитата на хабилитационния труд на Кр. Митев (‘http://procedures.uni-plovdiv.bg/docs/procedure/520/8659891851195318012.pdf’, линкът е проверен последно на 11.10.2017 г.). Обратното би означавало, че даденото от малолетен не би могло да се иска обратно, т. к. той няма изискуемата воля от правото, за да може да осъзнае „целта“ на престирането(!). Това разрешение е очевидно неприемливо.
 [11] Според Ch. v. Bar (Op. cit., p. 105) предвиждането на изрично правило, че Benevolent Intervention in Another’s Affairs не би могло да има за предмет действия, противни на public policy, би било излишно и опасно, като би могло да доведе до неправилно разбиране на института. Това становище е правилно и следва да бъде подкрепено. Всъщност, в DCFR предложението на v. Bar очевидно е споделено от Комисията, т. к. в кн. V от същия проект липсва подобна недвусмислена формулировка.
 [12] Вж. напр. Жирард, П. Цит. съч., с. 898; Zimmerman, R. Op. cit., p. 437.
 [13] Находчивата мисъл на Хораций, която може да се преведе по следния начин: „Какво са законите без [добри] нрави[?]“, взех от: Темнов, Е. Звучащая юриспруденция. М.: „Волтерс Клувер“, 2010, с. 86.
 [14] Въпреки че това не е казано изрично в чл. 60, ал. 1, то следва от разума на закона (срв. D 3.5.1), а също и от чл. 61, ал. 1 ab initio.
 [15] Вж. вместо всички Димитров, М. Цит. съч., 196-219.
 [16] Срв. бел. No 6 по-горе.
 [17] В тази връзка срв. напоследък интересната статия на Недев, Д. Участието на юридически събития и юридически постъпки във фактическия състав на заобикаляне на закона. – В: Право и бизнес усъвършенстване на нормативната уредба. Сборник с доклади от Юбилейна научна конференция 2016 г., организирана по повод 25 години от ЮФ на УНСС. Том I. Частно право. С.: ИК „УНСС“, 2017, 190-200. Съчинението е достъпно и на ‘https://www.challengingthelaw.com/grajdansko-pravo/uchastieto-na-postapki-sabitiq-zaobikalqne-zakona/’; линкът е проверен последно на 24.XI.2017 г.
 [18] Вж. Димитров, М. Цит. съч., с. 198, и цит. там литература.
 [19] Вж. Недев, Д. Цит. съч., с. 191.
 [20] Въпросният елемент от състава на задължението на управителя се извлича от чл. 60, ал. 1 in fine. Гесторът трябва да продължи работата, „докато заинтересуваният може да я поеме“, разбира се, доколкото, преди да се е появила такава възможност за доминуса, гесторът вече не е бил завършил работата.


text:
По довод от противното следва, че преди поемането на работата господарят ѝ също не трябва да е бил в състояние да се погрижи за нея (самостоятелно или чрез трето лице). Била ли е налице такава сгода за dominus negotii, никое лице поначало не може да се намеси в работите му qua gestor, освен при постигането на съгласие между двете страни. Но тогава пък биха се приложили правилата за съответния вид договор, при което воденето на чужда работа без възлагане отново е изключено, защото то е субсидиарно спрямо задълженията, възникващи от договор (арг. от чл. 60, ал. 1: „без да е бил натоварен“).
 [21] Срв. кн. VI, чл. 5:202, ‘Self-defence, benevolent intervention and necessity’ („Неизбежна отбрана, водене на чужда работа без възлагане и крайна необходимост“) от Draft Common Frame of Reference (DCFR). Съотношението на чл. 46 към чл. 60-62 ЗЗД, от една страна, и на чл. 12 и чл. 13 НК, от друга страна, поставя интересни въпроси във вр. наслагването на различните институти, които обаче не може да бъдат разгледани тук, поради обема на съчинението. Към тях ще привлека вниманието на читателя в отделно съчинение.
 [22] В подобен смисъл и v. Bar, Ch. Op. cit., p. 105; оттам взех втория пример.
 [23] v. Bar, Ch. Op. cit., p. 106 и p. 172.
 [24] На бълг. от ит. ез.: „неизбежна отбрана“, букв.: „състояние на необходимост“.
 [25] В този смисъл: Планиол, М. Елементарно ръководство по Гражданско право. Специални договори. Преводач Т. Наследников. С.: „Работническа кооперативна печатница „Напред“, 1919, с. 376 (No 2274); Павлов, Хр. Фактическо представителство (Negotiorum gestio). – Юридическо списание, год. V, с. 191-197; Стойнов, Н. Negotiorum gestio (кратка монография по въпроса). – [Седмичен юридически вестник] Право, 1920, V, No 19, 253-258; Тончев, Д. Коментар върху Закона за задълженията и договорите. Част I. 2. прераб. и доп. изд. С.: „Ц. Н. Чолаков“, 1929, 347-348 (No 303); Тице, Х. Гражданско право. Облигационно право (обща и специална част). Преводач Ал. Кожухаров. С.: „Т. Ф. Чипев“, 1933, с. 245; Кожухаров, Ал. Водене на чужда работа без пълномощие. – Във: Кожухаров, Ал., К. Телбизов, Д. Димитров, Л. Радоилски, М. Геновски. Основи на правото на НРБ. Част II. С.: „Наука и изкуство“, 1953, с. 411; Василев, Л. Цит. съч., с. 605; Таджер, В. Цит. съч., с. 314; Stoljar, S. Op. cit., p. 3 и p. 105; Кацарски, Ал. Цит. съч., 48-55; Сукарева, Зл. Облигационно право. Извъндоговорни облигационни отношения. С.: УИ „Стопанство“, 1998, с. 84; Попов, К. Водене на чужда работа без пълномощие. – Български законник, 2003, No 2, 68-70; Голева, П. Облигационно право. 5. прераб. и доп. изд. С.: „Фенея“, 2013, с. 489; Draft common frame of reference, p. 2880; Пунев, Ан. Актуален поглед върху воденето на чужда работа без натоварване. – Търговско и конкурентно право, 2011, No 9; Марков, M. Облигационно право. Помагало. Modus studendi. 9. прераб. и доп. изд. С.: „Сиби“, 2014, 401-402. Срв. и Гай, D. 3.5.2.
 [26] Срв. Zimmerman, R. Op. cit., 420-421; Кожухаров, Ал. Основи на правото..., с. 411; Василев, Л. Облигационно право..., с. 605.
 [27] Срв. Кожухаров, Ал. Облигационно право. Отделни


text:
видове облигационни отношения. Нова редакция О. Герджиков. С.: „Софи-Р“, 1996, с. 170.
 [28] Срв. Таков, Кр. Цит. съч., 38-39.
 [29] Вж. напр. v. Bar, Ch. Op. cit., p. 104; Таков, Кр. Цит. съч., 38-39.
 [30] С уговорката, че канещият не би закупил билета на поканения даром, нито като мандатар.
 [31] Срв. чл. 15 in fine Семейния кодекс (СК) от 1985 г. (отм.). Изискването за вярност между съпрузите при изграждането на отношенията им не е въведено от законодателя в чл. 14 СК от 2009 г., и то едва ли несъзнателно.
 [32] Така Ганев, В. Цит. съч., с. 158.
 [33] В същия смисъл Ганев, В. Цит. съч., 158-159: „Колкото съзнанието на автора при научно или художествено творчество да е заето предимно с други преживявания, не може да не се признае, че, макар понякога и на заден план, в неговото съзнание не липсват представи и желания относително правните последици, свързани според обективното право с изготвянето на едно духовно произведение или едно изобретение. Тия представи и желания [...] изплуват на пръв план всякога, когато авторът поиска да използва тъй създаденото правно положение на произведеното или изобретеното от него със сключване на някои сделки по отношение на него, напр., със сключването на издателски договор.“
 [34] Вж. и Таков, Кр. Цит. съч., с. 39.
 [35] Ганев, В. Цит. съч., с. 35.
 [36] Contra: Таков, Кр. Цит. съч., с. 40. Според него за извършването на юридическа постъпка в никой случай не се изисква дееспособност.
 [37] Срв. Иванов, Св. Кой може да бъде управител на чужда работа без възлагане? (под печат).
 [38] Вж. напр. Тончев. Д. Цит. съч., с. 343-346 (No 302).
 [39] Т. нар. ‘la capacità naturale’ в Италия. Срв. Иванов, Св. Кой може да бъде управител..., (под печат).
 [40] Становището на мнозинството автори, посочени в бел. No 25 по-горе, е правилно и следва да бъде споделено.
 [41] Като в някои случаи дори административноправното задължение на „управителят“ – държавен орган да се погрижи за работите на „господаря“ изключва правилата на чл. 60 и сл. (напр. органите по пожарна безопасност не биха могли да искат разноски за погасяването на пожар в чужд имот). Изрично правило в този смисъл може да бъде открито в модерния ГК на РФ. Съгласно ст. 980 от с. к.: „Условия действий в чужом интересе“, („Условия за действие в чужд интерес“), ал. 2: „Правила, предусмотренные настоящей главой, не применяются к действиям в интересе других лиц, совершаемым государственными и муниципальными органами, для которых такие действия являются одной из целей их деятельности.“ („Правилата, предвидени в настоящата глава, не се прилагат за действия в интерес на други лица, извършени от държавни и общински органи, за които такива действия са една от целите на тяхната дейност.“).
 [42] Отново недвусмислена разпоредба в подкрепа на това твърдение може да бъде открита в ст. 982 на Гражданский кодекс (ГК) на Руската федерация (РФ): „Если лицо, в интересе которого предпринимаются действия без его поручения, одобрит эти действия, к отношениям сторон в дальнейшем применяются правила о договоре поручения или ином договоре, соответствующем характеру предпринятых действий, даже если одобрение было устным.“ („Ако лицето, в чийто


text:
интерес се извършват действията без негова поръчка, одобри тези действия, към отношенията на страните занапред се прилагат правилата за договора за поръчка или друг договор, съответстващ на характера на предприетите действия, дори ако одобрението е било устно.“).
 [43] Че дължимата грижа се изменя в зависимост от това дали едно лице действа qua gestor в своя професионален кръг или е търговец, настоява и Ch. v. Bar (Op. cit., p. 212), по арг. от кн. V, чл. 2:101 ‘Duties during intervention’ („Задължения по време на воденето на работа“), ал. 1, бук. „а“ DCFR. Това задължение на управителя е корелативно на право му на възнаграждение спрямо господаря на работата: чл. 3:102, ал. 1 ‘Right to remuneration’ („Право на възнаграждение“): ‘The intervener has a right to remuneration in so far as the intervention is reasonable and undertaken in the course of the intervener’s profession or trade.’ („Управителят има право на възнаграждение, доколкото водената работа е полезна и поета във връзка с професионалната или търговската дейност на управителя.“).
 [44] Вж. напр. Планиол, М. Цит. съч., 356-357 (No 2232).
 [45] Какви са били съображенията на съставителите на C. civ. от 1804 г. в тази връзка, понеже протоколите на Комисията и мотивите към проекта за C. civ. не ми бяха достъпни, не мога да отговоря. Възможно е съставителите да са взели предвид някой френски обичай.
 [46] Срв. критика на терминологичния апарат на ЗЗД у Иванов, Св. Към въпроса за правната уредба на представителното водене на чужда работа..., 90-122, както и посочената там литература.
 [47] Текстът би могъл да се преведе по следния начин: „Този, който, без да е длъжен, съзнателно и полезно поеме работата на другиго, без знанието или възражението на господаря на тази работа, е обвързан при завършването на правните или материалните действия по неговото управление с всичките задължения на довереника.“
 [48] Срв. v. Bar. Ch. Op. cit., 128-131.
 [49] Вж. вместо всички: Иванов, Св. Практиката на българските съдилища (1893–2015 г.) върху воденето на чужда работа без възлагане. – Съвременно право, 2015 г., No 5, 87-98. Статията е достъпна и на ‘https://www.challengingthelaw.com/obligacionno-pravo/vodene-na-chujda-rabota’; линкът е проверен последно на 13.10.2017 г.
 [50] Бояджиев, П., Ив. Минчев. Цит. съч., с. 60.
 [51] Кожухаров, Ал. Закон за задълженията и договорите. Чл. чл. 1-216. Синтез на юриспруденцията. С.: „Общ фонд за подпомагане студентите от Висшите учебни заведения в България“, 1948, с. 216.
 [52] Цукев, Г. Съдебна практика. Кн. 1-4. С.: „Стопанско развитие“ АД, 1937, No 3328. (Съчинението е цитирано по-нататък само с името на автора и поредния номер на решението в сборника.)
 [53] Вж. Бояджиев, П. Ив. Минчев. Цит. съч., с. 60.
 [54] v. Bar, Ch. Op. cit., p. 128.
 [55] Вероятно negotiorum gestor е действал при условията на крайна необходимост (вж. § 34 от австрийския Strafgesetzbuch).
 [56] v. Bar, Ch. Op. cit., p. 129.
 [57] v. Bar, Ch. Op. cit., p. 130.
 [58] v. Bar, Ch. Op. cit., p. 128.
 [59] В този смисъл и v. Bar, Ch. Op. cit., 297-298.
 [60] Вж. напр. Таджер, В. Цит. съч., с. 313; Таков, Кр. Цит. съч., с. 41.
 [61] Така и v.


text:
Bar, Ch. Op. cit., p. 106.
 [62] Вж. in toto Иванов, Св. Към въпроса за представителното водене на чужда работа..., с. 90-122.
 [63] Така и Draft Common Frame of Reference. p. 2882.
 [64] Формата ad probationem и нарушаването ѝ са извън предмета на настоящето изследване (срв. чл. 164 ГПК).
 [65] Не са ли налице предпоставките на actio negotiorum gestorum contraria (чл. 61, ал. 1 и ал. 2), пред управителят на чужда работа остава открита възможността за предявяването на actio de in rem verso (чл. 61, ал. 3, във вр. с чл. 59).
 [66] Особена значимост те добиват при обратните искове на гестора (чл. 61 и чл. 62), който проблем е извън предмета на настоящото съчинение. Въобще за проблемите и на „косвеното“, и на прякото представителство препращам към специализираната литература.
 [67] Тончев, Д. Коментар..., с. 354 (No 310). Единственото съчинение, което споменава проблема у нас.
 [68] Цукев, Г. Съдебна практика..., No 3328. Решенията може да бъда открити и в Иванов, Св. Практиката на българските съдилища..., с. 90.
 [69] Draft Common Frame of Reference..., p. 3077.
 [70] Иванов, Св. Към въпроса за представителното водене на чужда работа..., 90-122.
 [71] Ако господарят на работата е ограничено дееспособен, ратификацията следва да бъде дадена лично от него ведно със съдействието на неговия попечител (родител). При напълно недееспособен доминус одобрението може да изхожда от неговия законен представител (родител или настойник). Тези съждения произтичат от систематическото тълкуване на чл. 42, ал. 2, изр. 1 ЗЗД, във вр. с чл. 129, ал. 1 (респ. чл. 164, ал. 2 или чл. 168, ал. 2) СК.
 [72] Ако такъв предварителен договор бъде сключен устно, ще бъде нищожен (чл. 26, ал. 2, пр. II); вж. в този смисъл и р. No 4016/21.03.2013 г. по адм. д. No 11511/2012 г. на ВАС.
 [73] Вж. р. No 4259/10.06.2013 г. по в. гр. д. No 2460/2013 г. на Софийския градски съд (СГС): „Не може да се приеме, че след като лицето не се намира на територията на страната, същото следва да се обяви за отсъстващо съгласно чл. 9 от ЗЛС.“
 [74] В този смисъл и v. Bar, Ch. Op. cit., p. 106. Че „косвен“ представител (комисионер) може да води процес срещу третото лице, с което е сключил сделка за чужда сметка (на комитента), е безспорно у нас – вж. напр. в този смисъл р. от 28.12.1993 г. по арб. д. No 26/1992 г., на Арбитражния съд при БТПП: „Искът може да бъде предявен и от самия доверител [комитент], след като от страна на комисионера му бъдат прехвърлени съответните права [към третото лице].“ (Практиката е цит. по: ПИС „Сиела“, като съдебният акт може бъде открит и в сп. Търговско право, 1993, No 2.)
 [75] Така и Тончев, Д. Цит. съч., с. 354 (No 310); както и Сталев, Ж. Българско гражданско процесуално право. 4. доп. и прераб. изд. С.: ДП „Наука и изкуство“, 1988, с. 151, който се позовава на опр. No 43/1956 г., II г. о. на ВС, което, за жалост, не ми беше достъпно при изготвянето на съчинението.
 [76] Цит. по: v. Bar, Ch.


text:
Op. cit., p. 130.
 [77] Срв. D. 3.5.1.
 [78] Срв. D. 5.1.74.2, D. 3.5.30.2, D. 3.5.30.7, D. 3.5.40.
 [79] Алинея 3, чл. 29 ГПК се отнася до назначаването на особен представител на ответника, но не важи за ищеца (срв. и чл. 47, ал. 6 и чл. 48, ал. 2 ГПК; както и р. No 203/21.10.2015 г. по гр. д. No 2973/2015 г., I г. о.; опр. No 373/19.07.2017 г. по гр. д. No 1956/2017 г., ІV г. о. и др.).
 [80] „Неовластен представител“.
 [81] „Ако някой действа като управител на чужда работа без възлагане или като упълномощен без представяне на пълномощно, той може да бъде допуснат в производството на предварително основание срещу или без предоставянето на обезпечение за разноските и вредите. Окончателното решение може да бъде постановено само след изтичането на срока за представяне на одобрението. Не е ли било представено одобрение до времето, когато окончателното решение е постановено, лицето, допуснато до процеса на предварително основание, трябва да бъде осъдено за обезщетяване на насрещната страна за разноските, които тя е била претърпяла като резултат на водения от първото лице процес; освен това то е длъжно да обезщети насрещната страна за вредите, които последната е била претърпяла като резултат от това допускане.“
 [82] „Страната трябва да допусне делото срещу нея да бъде водено по този начин, дори когато е предоставила представителна власт само устно или ако тя е била одобрила воденето на процеса изрично или мълчаливо производството.“
 [83] Въпреки липсата на изричен текст, подобен на § 88, ал. 2, пр. I ZPO, постановяващ, че представителната власт на представителя е абсолютна процесуална предпоставка, у нас това се приема като постулат (вж. напр. р. No 203/21.10.2015 г. по гр. д. No 2973/2015 г., I г. о.; срв. напр. Сталев, Ж. Цит. съч., с. 152, и др.).
 [84] Така Таджер, В. Цит. съч., с. 29 (§ 30, т. 2).
 [85] Вж. както v. Bar, Ch. Op. cit., 106-107, така и Malaurie, Ph., Laurent A., Ph. Stoffel-Munck. Droit civil. Droit des obligations. 8e édition. À jour au 1er aout 2016. Paris: ‘L. G. D. J/Lextenso éditions’, 2016, p. 603.
 [86] Malaurie, Ph., Laurent A., Ph. Stoffel-Munck. Op. cit., p. 603
 [87] „Правилата за водене на чужда работа без възлагане не могат да имат за последица принуждаването на трети страни да приемат съдебен спор, учреден от ищеца, действащ като управител на чужда работа.“
 [88] Срв. обаче р. No 28/1977 г. и р. No 981/1973 г. на Άρειος Πάγος, особено това, което се приема в последният акт като краен резултат. (Практиката на гръцките съдилища е цит. по: v. Bar, Ch. Op. cit., p. 129.)
 [89] Разпоредбата гласи: „Le géré doit, lorsque les conditions de la gestion d’affaires sont réunies et même si le résultat recherché n’a pas été atteint...“ („Господаря на работата, когато условията за водене на чужда работа са изпълнени и дори желаният резултат да не е постигнат, е длъжен...).
 [90] По този начин и Кацарски, Ал. Цит. съч., с. 48: „концепцията, че действието [по предприемане на чужда работа] трябва да е управително, а не и


text:
разпоредително, няма нормативна опора.“. В същия смисъл: Stoljar, S. Op. cit., p. 95, 106-108; както и Breccia, U. La gestione di affari. – Trattato di Diritto Privato. Vol. IX: Obbligazioni e contratti. Tomo primo. 2 ed. Torino, 1999, 876-877 (цит. по: v. Bar, Ch. Op. cit., p. 130).
 [91] Цукев, Г. Съдебна практика..., No 3328. Същото изнамират и италианските съдилища: вж. напр. както р. от 03.03.1954 г. и р. от 23.07.1960 г. на la Corte Suprema di Cassazione, така и р. от 16.08.1955 г. на флорентинския la Corte d’Appello (цит. по: v. Bar, Ch. Op. cit., p.130).
 [92] Кожухаров, Ал. Закон за задълженията и договорите..., с. 216.
 [93] Кожухаров, Ал. Закон за задълженията и договорите..., с. 216.
 [94] Вж. и интересните примери у Stoljar. S. Op. cit., 106-107.
 [95] Така и Stoljar, S. Op. cit., p. 107. Вж. в този смисъл и цит. съч. в бел. No 95.
 [96] Stoljar, S. Op. cit., p. 106.
 [97] Кожухаров, Ал. Закон за задълженията и договорите..., с. 216. Срв. и Кожухаров, Ал. Водене на чужда работа без пълномощие..., с. 411.
 [98] Разпоредбата съответства на чл. 108 от Закона за собствеността (ЗС).
 [99] Цукев, Г. Съдебна практика..., No 3328. Същото решение може да бъде открито и в Кожухаров, Ал. Закон за задълженията и договорите..., с. 216, както и в Иванов, Св. Практиката на българските съдилища..., с. 90.
 [100] Цит. по: Досев, Д. Закон за задълженията и договорите. Доктрина и юриспруденция. С.: „С. М. Стайков“, 1926, с. 151.
 [101] Така или иначе, не може да има съмнение, че продажбата на една вещ (транслативна сукцесия) или учредяването на вещно право върху един имот (конститутивна сукцесия) – в който и да било случай(!) – не могат да имат характер на актове по управление. Срв. Т. р. No 91/01.10.1974 г. по гр. д. No 63/1974 г. на ОСГК на ВС. Някой би възразил: какъв би могъл да е чуждият интерес от обременяването на един имот със сервитут? Нему бих отговорил със следния пример: G. прокарва тръбопровода си през имота на D., при което водоизточникът може да се ползва от двете лица, съотв. за напояването на двата имота; налице е гестия в съвместен интерес (срв. D. 3.5.30.7).
 [102] Кожухаров, Ал. Закон за задълженията и договорите..., с. 216.
 [103] Цукев, Г., Съдебна практика..., No 3327.
 [104] За тази дискусия вж. Stoljar, S. Op. cit., p.107, и цит. там литературата.
 [105] Вж. напр. Malaurie, Ph., Laurent A., Ph. Stoffel-Munck. Op. cit., p. 603.
 [106] v. Bar, Ch. Op. cit., p. 104.
 [107] Contra: v. Bar, Ch. Op. cit., p. 104.
 [108] Учебното помагало на проф. М. Марков (Цит. съч., с. 401) оставя впечатление, че той се съмнява във възможността интересът на dominus negotii да бъде неимуществен, поставяйки въпроса в тази връзка при поемането на работата от negotiorum gestor, т. е. с оглед на приложното поле на гестията. Считам обаче, че така поставеният въпрос („а може ли интересът да бъде неимуществен?“, пак там, с. 401) от автора е по-скоро с дидактическа цел.
 [109] За краткост в текста по-нататък само: „медик“.
 [110] За


text:
континенталната юриспруденция в същия смисъл – вж. v. Bar, Ch. Op. cit., 128-131, и посочените там решения и съчинения. Срв. и Stoljar, S. Op. cit., 141-152.
 [111] Така и v. Bar, Ch. Op. cit., p. 190.
 [112] „Всяко лечебно заведение е длъжно да извърши възможния обем медицински дейности при пациент в спешно състояние независимо от неговото гражданство, адрес или здравноосигурителен статут.“
 [113] В същия смисъл v. Bar, Ch. Op. cit., p. 190.
 [114] Практиката е цит. по: v. Bar, Ch. Op. cit., p. 131.
 [115] Практиката е цит. по: v. Bar, Ch. Op. cit., p. 128.
 [116] Така v. Bar, Ch. Op. cit., p. 104.
 [117] Въпросната разпоредба е частен случай на т. нар. „приложена“ гестия: Иванов, Св. Към въпроса за представителното водене на чужда работа..., 90-122.
 [118] В същия смисъл и v. Bar, Ch. Op. cit., p. 104.
 [119] v. Bar, Ch. Op. cit., p. 105.
 [120] v. Bar, Ch. Op. cit., p. 172. Би трябвало публичноправното задължение обаче да е отпаднало с обратна сила (ex tunc).
 [121] v. Bar, Ch. Op. cit., p. 172.
 [122] v. Bar, Ch. Op. cit., 104-105.
 [123] Contra: Пунев, Ан. Цит. съч., No 9, с. 35. Привеждайки пример, който, изглежда, е зает от v. Bar, Ch. Op. cit., p. 105 (срв. илюстрацията с нотариуса по-горе), Ан. Пунев приема, че „гестията би могла да се извърши и чрез бездействие“. Само че получаването на пари за плащане на чужд дълг предполага поне мандат, т. е. налице е „възлагане“ по смисъла на чл. 60, ал. 1, което се явява пречка за поемането на чуждите дела qua gestor.
 [124] Срв. цитираната гръцка литература у v. Bar, Ch. Op. cit., p. 129.
 [125] Актовете на управителя били те материални (оказване на лекарска помощ от медик), били те юридически (сключването на договор за медицинска услуга) – дори когато той е лице с висше медицинско образование – може да бъдат насочени към запазването на здравето на господаря на работата (т. X).
 КЪМ ВЪПРОСА ЗА ПРАВНАТА УРЕДБАТА НА ПРЕДСТАВИТЕЛНОТО ВОДЕНЕ НА ЧУЖДА РАБОТА БЕЗ ВЪЗЛАГАНЕ В БЪЛГАРСКОТО ОБЛИГАЦИОННО ПРАВО* Актуален поглед върху воденето на чужда работа без натоварване /част 1/ Актуален поглед върху воденето на чужда работа без натоварване /част 2/ ВОДЕНЕ НА ЧУЖДА РАБОТА БЕЗ ВЪЗЛАГАНЕ В ПРАКТИКАТА НА БЪЛГАРСКИТЕ СЪДИЛИЩА (1893-2015) Правото на ползване според практиката на ВКС по чл. 290 от ГПК
 « Пиратството – сложният казус пред международното морско право
 Достъп на компетентните органи на трета държава до данни, които се съхраняват на територията на Европейския съюз – съответствие с разпоредбите за защита на личните данни на европейско равнище (делото „Microsoft (Ireland) пред Върховния съд на САЩ”) »


text:
Бюлетини на предстоящите за разглеждане наказателни дела
 януари – юли 2018 г.
 Бюлетин на предстоящите за разглеждане наказателни дела
 25 юни – 01 юли 2018 г.
 25 юни 2018 г. (понеделник)
 Въззивно наказателно от общ характер дело 185/2018 – 09.30 часа
 Подсъдим по процеса е: И. С. Д. (р.1987г.)
 Със своя присъда от 12.02.2018 г. по НОХД 785/2017 г., Окръжен съд – Русе е признал подсъдимия И. С. Д. за виновен в това, че на 08.06.2016 г. в гр. Русе, при управление на МПС – „Фолксваген Пасат“, нарушил правилата за движение по пътищата – чл. 21 ал. 1 от ЗДвП, с което по непредпазливост причинил смъртта на И. Д. З. (мъж от гр. Русе, управлявал велосипед към момента на произшествието), поради което и на основание чл. 343 ал. 1, б . „в“, пр. 1., вр. чл. 342 ал. 1, пр. 3, вр. чл. 58а, ал. 4 от НК и чл. 55 ал. 1 от НК (съкратено съдебно следствие), първоинстанционният съд го осъдил на 9 месеца лишаване от свобода, които да изтърпи при първоначален общ режим. Със същата присъда и на основание чл. 343г., вр. чл. 37 ал. 1, т. 7 от НК, съдът е лишил подсъдимия от право да управлява МПС за срок от 3 години.
 Делото в Апелативен съд – Велико Търново е образувано на основание въззивни жалби от защитника на подсъдимия и от частните обвинители.
 Въззивно наказателно от общ характер дело 198/2018 – 10.00 часа
 Подсъдим по процеса е: П. Л. Д. (р.1962г.)
 Със своя присъда от 17.04.2018 г. по НОХД 153/2018 г. Окръжен съд – Плевен е признал подсъдимия П. Л. Д. от гр. Кюстендил за виновен, в това, че на 21.08.2017 г., в с. Обнова, обл. Плевен, ул. „Девети септември“, при управление на МПС – товарен автомобил „Волво“, модел ФХ12 с прикачено към него ремарке „Ейзел ТЖА 18“, и двете собственост на „Миленков“ ЕООД гр. Кюстендил, нарушил правилата за движение по пътищата, а именно чл. 21 ал. 1 от ЗДвП, като се движил в населено място със скорост 84,60 км./ч., при максимално разрешена скорост за ППС от категория С+Е 50 км./ч. и чл. 119 ал. 1 от ЗДвП – като не порпуснал преминаващия по пешеходна пътека пешеходец Л. Г. Н. от с. Обнова, не намалил и не спрял своевременно, с което по непредпазливост причинил смъртта на последната, настъпила по-късно на 21.08.2017 г. в УМБАЛ – Плевен, и деянието е извършено на пешеходна пътека.
 На основание чл. 343 ал. 3, предл. последно, б „б“, предл. 1, вр. ал. 1, б. „в“, вр. чл. 342 ал.1 от НК, първоинстанционният съд го осъдил на 4 години и 6 месеца лишаване от свобода, което наказание на основание чл. 58а ал. 1 (съкратено съдебно следствие), редуцирал до 3 години лишаване от свобода. На основание чл. 66 ал. 1 отложил изтърпяването на така определеното наказание с изпитателен срок от 4 години. (условно) Със същата присъда, на основание чл. 37 ал. 1 т. 7 съдът лишил подсъдимия от право да управлява МПС за срок от 3 години.
 Делото в Апелативен съд – Велико


text:
Търново е образувано на основание въззивна жалба от повереника на частните обвинители.
 Въззивно наказателно от общ характер дело 207/2018 – 10.30 часа
 Подсъдим по процеса е: А. Х. А. (р.1945г.)
 Със своя присъда от 02.04.2018 г., по НОХД 46/2017 г. Окръжен съд – Габрово е признал подсъдимия А. Х. А. за виновен в това, че в условията на продължавано престъпление, като пълномощник и представляващ „Джамо комерс“ ЕООД, с. Скалско, община Дряново и като пълномощник и представляващ „Декана“ ЕООД гр. Габрово, избегнал установяването и плащането на данъчни задължния в особено големи размери, както следва:
 - От „Джамо комерс“ ЕООД за 2008 г. корпоративен данък в размер на 3 727,58 лева и ДДС в размер на 3 528,7 лева; за 2009 г. – корпоративен данък в размер на 18 652,10 лева и ДДС в размер на 70 651,89 лева; за 2010 – корпоративен данък в размер на 2092,29 лева и ДДС в размера на 7925,33 лева.
 - От „Декана“ ЕООД за 2010 г. корпоративен данък в размер на 42 929,03 лева и ДДС в размер на 66 693,70 лева; за 2011 год. корпоративен данък в размер на 21 588,51 лева и ДДС в размер на 43 177,02 лева; за 2012 г. корпоративен данък в размер на 10 347,30 лева и ДДС в размер на 20 694,60 лева, като не подал пред ТД на НАП офис гр. Габрово за посочените данъчни периоди данъчни декларации по чл. 92 от ЗКПО и справки-декларации по чл. 125 от ЗДДС, а в подадената Годишна данъчна декларация по чл. 92 от ЗКПО за 2008 г., за „Джамо комерс“ ЕООД от 31.03.2009 г., затаил истината, като декларирал занижен финасов резултат, като общият размер на избегнатия за установяване и неплатен корпоративен данък е 99 336,81 лева, а ДДС – 212671,24 лева, или общо за двете дружества – сумата от 312 008,05 лева.
 На основание чл. 255, ал. 3, вр. с ал. 1 т. 1 и т. 2 вр. с чл. 26 ал. 1 от НК, първоинстанционният съд го осъдил на 3 години лишаване от свобода. На основание чл. 66 ал.1 от НК отложил изтърпяването на така определеното наказание с изпитателен срок от пет години (условно).
 На основание чл. 45 от ЗЗД, осъдил подсъдимия да заплати на държавата сумата от 312 008,05 лева, представляваща обезщетение за причинени имуществени вреди в резулат от престъплението.
 18 юни – 24 юни 2018 г.
 Въззивно наказателно от общ характер дело 187/2018 – 10.00 часа
 Подсъдими по процеса са: М. И. М. (р.1993г.) и В. М. М. (р.1985г.)
 Със своя присъда от 12.03.2018 г. по НОХД 1230/2017 г., Окръжен съд – Плевен е признал подсъдимите М. И. М. и В. М. М. (и двамата от с. Глава, обл. Плевен) за виновни в това, че:
 1. На 24.04.2017 г. в с. Глава, обл. Плевен, в съучастие помежду си като извършители, чрез разрушаване на прегради, здраво направени за защита на имот, отнели чужди движими вещи – 2 мобилни телефона и СИМ-карта - всички вещи на обща стойност 74 лева, от владението на собствениците Е. Т. Д. и М.


text:
Г. Ц., без съгласието на последните, с намерението противозаконно да ги присвоят. На основание чл. 194, ал. 1, във вр. с чл. 20 ал. 2 и чл. 54 от НК, първоинстанционният съд определил наказание от по 3 години лишаване от свобода за всеки от подсъдимите за това деяние.
 2. На 24.04.2017 г., в 10.54 ч., в гр. Искър, обл. Плевен, в съучастие като извършители, използвали платежен инструмент – дебитна карта, издадена от „Централна кооперативна банка“ АД, на името на М. Г. Ц. (мъж от с. Глава), без съгласието на нейния титуляр, като изтеглили общо сумата от 60 лева от АТМ-устройство, като извършеното не съставлява по тежко престъпление, поради което на основание чл. 249 ал. 1, вр. чл. 20 ал. 2 от НК и чл. 54 от НК, осъдил всеки от двамата подсъдимия на по 2 години лишаване от свобода и глоба в размер на 120 лева.
 На основание чл. 23 ал. 1 от НК, Окръжен съд – Плевен осъдил подсъдимите да изтърпят едно общо наказание измежду наложените за двете деяния, а именно по 3 години лишаване от свобода при първоначален общ режим, както и да заплатят по 120 лева глоба в полза на държавата.
 Делото в Апелативен съд – Велико Търново е образувано по въззивни жалби от подсъдимите.
 Въззивно наказателно от общ характер дело 110/2018 – 11.00 часа
 Подсъдим по процеса е: П. С. С. (р. 1965г.)
 Със своя присъда от 02.10.2017 г. по НОХД 310/2017 г. Окръжен съд – Русе е признал подсъдимия П. С. С. от гр. Силистра за виновен в това, чe на 02.05.2014 г., в района на гр. Сливо поле, обл. Русе, в интервала км. 20+230 до 20+290 по път II-21 град Русе – град Силистра, при управление на МПС – бус, марка „Мерцедес Спринтер“, модел 316 CDI, собственост на ЕТ „Хари-3-Х.Х.“, нарушил правилата за движение по пътищата – чл. 20 ал. 1 от ЗДвП – „Водачите са длъжни да контролират непрекъснато ППС, които управляват“, при което причинил по непредпазливост смърт на повече от едно лице – Д. С. П. от гр. Силистра (р.1940г.) и И. Г. М. от гр. Тутракан (р.1940г.), както и средни телесни повреди на повече от едно лице – на Р. С. К. (жена от гр. Русе, р. 1967г.), Р. Г. Д. от (жена от с. Айдемир, р. 1989г.), Й. Й. С. от гр. Русе (мъж от гр. Русе, р. 1991г.), А. Г. П. (жена от гр. Монтана, р. 1958г.), Р. И. С. (мъж от гр. София, р. 1934г.) и В. В. Н. (момиче от гр. Русе, р. 2006 г.).
 На основание чл. 343 ал. 4 /изм/, вр. ал. 3, б „б“, пр. 1, вр. ал. 1, вр. чл. 342, ал. 1 от НК, вр. чл. 2 ал. 2 от НК, чл. 54 и чл. 58а ал.1 от НК (съкратено съдебно следствие), първоинстанционният съд му наложил наказание в размер на 3 години и 4 месеца лишаване от свобода, което да изтърпи при първоначален „общ“ режим.
 На основание чл. 343г., вр. чл. 343 ал. 4 от НК и чл. 37 ал. 1 т.


text:
7 и чл. 49 от НК, лишил подсъдимия от право да управлява МПС за срок от пет години.
 Със същата присъда, подсъдимият е осъден и да заплати сумата от 6000 лева на И. Й. С. от гр. Русе като обезщетение за претърпените от гражданския ищец неимуществени вреди в резултат от престъплението ведно със законната лихва.
 Делото е образувано по въззивни жалби от подсъдимия и от частните обвинители.
 Въззивно наказателно от общ характер дело 192/2018 – 11.30 часа
 Подсъдим по процеса е: В. Д. Д. (р.1990г.)
 Със своя присъда от 19.04.2018 г., по НОХД 117/2018 г. Окръжен съд – Ловеч е признал подсъдимия В. Д. Д. от гр. Луковит за виновен в това, че на 26.05.2017 г. в 21.20 ч., в гр. Луковит, област Ловеч, ул „Димитър Талев“ 2 на банкомат АТМ, собственост на „УниКредитБулбанк“ АД, използвал платежен инструмент – банкова карта, без съгласието на титуляра на картата, като деянието не представлявала по –тежко престъпление, поради което и на основание чл. 249 ал. 1, предл. 1 от НК, вр. с чл. 58 ал. 4 (съкратено съдебно следствие), вр. чл. 55 ал. 1. т. 1 от НК, при наличие на многобройни смекчаващи вината обстоятелства, първоинстанционният съд осъдил подсъдимия на 8 месеца лишаване от свобода, които да изтърпи при първоначален общ режим.
 Делото в Апелативен съд – Велико Търново е образувано по въззивна жалба от подсъдимия.
 11 юни – 17 юни 2018 г.
 11 юни 2018 г. (понеделник)
 Въззивно наказателно от общ характер дело 177/2018 – 09.30 часа
 Подсъдими по процеса са: Л. Б. М. (р. 1988г.) и М. А. О. (р.1982г.)
 Със своя присъда от 10.01.2018 г. по НОХД 1060/2017 г., Окръжен съд – Плевен е признал подсъдимите Л. Б. М. от гр. Плевен (като извършител) и М. А. О. от с. Згалево (като подбудител и помагач), отнели чужда движима вещ – златно колие 14 карата, 25 грама – на стойност 1750 лева, от собственика В. М. Б. (жена от гр. Плевен), с намерение противозаконно да го присвои, като употребили за това сила и грабежът представлява опасен рецидив. На основание чл. 199 ал. 1, т. 4,вр. с ал.1 алт. 1, вр. с чл. 29, ал. 1 б „А“ и б „Б“, вр. чл. 20, ал. 2 (по отношение на Латин Б. М. ) и чл. 20 ал. 3 и 4 (по отношение на М. А. О.), вр. чл. 54 от НК, първоистанционният съд определил наказания от по 10 години лишаване от свобода за всеки от двамата подсъдими, които наказания да се изтърпят при първоначален строг режим.
 Делото в Апелативен съд – Велико Търново е образувано по въззивни жалби от двамата подсъдими.
 Въззивно наказателно от общ характер дело 138/2018 – 09.30 часа
 Подсъдим по процеса е: Г. С. Г. (р. 1989г.)
 (второ заседание, първото е отложено по молба на защитник)
 Със своя присъда от 04.01.2018 г., по НОХД 530/2017 г., Окръжен съд – Ловеч признал подсъдимия Г. С. Г. от с. Слатина, обл. Ловеч за виновен в това, че на 30.09.2016 г., около 20.40 ч. на околовръстен път II-35, движейки се в посока


text:
гр. Троян, при управление на лек автомобил „Мерцедес Ц220“, негова собственост, нарушил правилата за движение по пътищата – чл. 20, ал. 2, изр. 2 от ЗДвП – въпреки задължението си като водач да намали скорстта и да спре при възникване опасност за движението – наличие на пешеходци на пътното платно, не спрял и по непредпазливост причинил смъртта на Т. Е. И. (р. 2003г.) от с. Хлевене, обл. Ловеч, като след деянието е избягал от местопроизшествието.
 На основание чл. 343 ал. 3, предл. 5, вр. с ал. 1, б „в“, вр. с чл. 342, ал. 1, предл 3 от НК, вр. чл. 54 от НК и чл. 58а от НК (съкратено съдебно следствие), първоинстанционният съд е осъдил подсъдимия на 2 години лишаване от свобода, които да изтърпи при първоначален общ режим. На основание чл. 343г, лишил подсъдимия от право да управлява МПС за срок от 5 години.
 Делото в Апелативен съд – Велико Търново е образувано на основание въззивни жалби от подсъдимия и неговия защитник и от частния обвинител и нейния повереник.
 Въззивно наказателно от общ характер дело 171/2018 – 10.00 часа
 Подсъдими по процеса са: Р. К. С. (1975г.) и Н.Т. Х. (1965г.)
 Със своя присъда от 12.09.2017 г., Окръжен съд – Велико Търново е признал подсъдимият Р. К. С. с помощта на Н. Т. Х. избегнали установяването и плащането на данъчни задължения в особено големи размери – 111 146, 04 лева, от които по ЗДДС – 90 104,04 лева и по ЗКПО – 21 042,35 лева на „ИЛ КОМЕРС” ЕООД като Р. К. С.
 1. Съставил и използвал счетоводни документи с невярно съдържание – дневници за покупки на „ИЛ КОМЕРС” ЕООД – В. Търново, съставени на основание чл. 124 ал. 2 от ЗДДС при представяне на информация пред органите по приходите – ТД НАП – В. Търново, като отразила в тях фактури за неполучени в действителност от „ ИЛ КОМЕРС” ЕООД – В. Търново облагаеми доставки от шест различни търговски дружества.
 2. Потвърдил неистина в справки-декларации по ЗДДС на „ИЛ КОМЕРС” ЕООД, подадени по реда на чл. 125 от ЗДДС, като декларирала в раздел Б „Данни за упражнено право на данъчен кредите”, че на „ИЛ КОМЕРС” е начислен ДДС по доставките в общ размер на 90 175,44 лева по фактури за неполучени в действителност облагаеми доставки.
 3. Приспаднал неследващ се данъчен кредит по посочените фактури за неполучени в действителност от „ИЛ КОМЕРС” ЕООД облагаеми доставки в размер на 90 175, 44 лева за 12 отделни подпериода.
 4. За финансовата 2007 г. избегнал установяването и плащането на данъчни задължения по чл. 93 от ЗКПО в размер на 21 042, 35 лв., като потвърдила неистина в подадената пред ТД НАП – В. Търново годишна данъчна декларация по чл. 92 от ЗКПО
 На основание чл. 255 ал. 3 вр. ал. 1, т. 2, пр. 1, т. 6, пр. 1 и пр. 2 и т. 7, вр. чл. 20 ал. 2 вр. чл. 26, чл. 36 и чл. 54 от НК Окръжен съд – Велико Търново е осъдил подсъдимия на 3 години лишаване


text:
от свобода, което наказание на основание чл. 66 ал. 1 от НК, отложил изпълнението на така определеното наказание с изпитателен срок от 4 години (условно).
 Със същата присъда, Окръжен съд – Велико Търново е признал подсъдимата Н. Т. Х. за невинна да е извършила в съучастие с Р.К.С. горепосочените деяния, поради което и на основание чл. 304 от НПК я е оправдал по повдигнатото и от Окръжна прокуратура – Велико Търново обвинение по чл. 255 ал. 3 вр. ал. 1, т. 2, пр. 1, т. 6, пр. 1 и пр. 2 и т. 7, вр. чл. 20 ал. 2 вр. чл. 26 от НК.
 Делото в Апелативен съд – Велико Търново е образувано на основание въззивен протест от Окръжна прокуратура – Велико Търново.
 Въззивно наказателно от общ характер дело 168/2018 – 10.00 часа
 Подсъдим по процеса е: Е. Г. К. (р. 1998г.)
 Със своя присъда от 27.03.2018 г., по НОХД 127/2018 г., Окръжен съд – Ловеч признал подсъдимия Е. Г. К. от гр. Угърчин за виновен в това, че на 23.09.2017 г., около 22:30 часа, в град Угърчин, Ловешка област, умишлено умъртвил П.Б. Б. от същия град, като убийството е на лице, намиращо се в безпомощно състояние, поради което и на основание чл. 116 ал. 1, т. 5, вр. с чл. 115 и чл. 54 от НК и чл. 58а от НК (съкратено съдебно следствие), първоинстанционният съд го осъдил да изтърпи 12 години лишаване от свобода при първоначен строг режим.
 Въззивно наказателно от общ характер дело 182/2018 – 11.00 часа
 Подсъдими по процеса са: И. А. Д. (р. 1982г.) и Н. И. Д. (р.1988г.)
 Със своя присъда от 12.03.2018 г., по НОХД 811/2017 г., Окръжен съд – Русе признал подсъдимия И. А. Д. от гр. Бяла, обл. Русе за виновен, в това, че:
 1. В периода м. ноември 2015 – 17.02.2016 г., в гр. Бяла, обл. Русе, засял и отглеждал 56 броя растения от вида на конопа – марихуана със суха листна маса и нетно тегло 960 грама, със съдържане на ТХК – 2,5 тегловни процента на обща стойност 5 760 лева, в нарушение на установените в ЗКНВП правила, поради което и на основание чл. 354в, ал. 1 и чл. 54 ал.1 от НК, първоинстанционният съд определил наказание от 2 години лишаване от свобода.
 2. В периода 15.02.2016 – 17.02.2016 г., в гр. Бяла, обл. Русе, в условията на продължавано престъпление – на два пъти, без надлежно разрешително държал с цел разпространение високорискови наркотични вещества – 1001,7 гр. марихуана със съдържание на ТХК от 5,2 до 20 тегловни процента, на обща стойност 6010,7 лева, като разпространил от нея на Н. И. Д. 0,125 грама на стойност 0,75 лева, поради което и на основание чл. 354а ал.1, пр. 4 и пр. 5, вр. чл. 26, ал. 1 и чл. 54 ал. 1 от НК го осъдил на 2 години лишаване от свобода.
 На основание чл. 23 ал. 1 от НК, съдът групирал така наложените наказания, като определил едно общо в размер на 2 години лишаване от свобода. На основание чл. 66


text:
ал. 1 от НК, отложил изтърпяването на така определеното наказание с изпитателен срок от 4 години (условно).
 Със същата присъда, Окръжен съд – Русе признал подсъдимия Н. И. Д. от с. Белцов за виновен в това, че в периода 15.02.2016 – 17.02.2016 г., в гр. Бяла, обл. Русе, в условията на продължавано престъпление – на два пъти, без надлежно разрешително придобил от И. А. Д. високорискови наркотични вещества – марихуана с тегло 0,125 грама и държал общо 26,26 грама мариухана на обща стойност 157,7 лева. На основание чл. 354а ал. 5, вр. с ал. 3, пр. 1 и пр. 2, т. 1, вр. с чл. 26, ал. 1 и чл. 54 ал. 1 от НК, първоинстанционният съд го осъдил да заплати 1000 лева глоба в полза на държавата, като го оправдал по първоначалното повдигнатото му от прокуратурата обвинение по чл. 354а ал. 3 от НК
 Въззивно наказателно от общ характер дело 20/2018 – 11.30 часа
 Подсъдимa по процеса e: Н. Б. (р.1959г.)
 Със своя присъда от 29.09.2016 г. по НОХД 95/2016 г. Окръжен съд Ловеч е признал подсъдимата Н. Б. (р. 1959г.) за виновна в това, че на 22 април 2015 г. в гр. Тетевен, Ловешка област, в отделение „АГ” при МБАЛ „Д-р Ангел Пешев” ЕООД – гр. Тетевен, поради немарливо изпълнение на правно регламентирана дейност, представляваща източник на повишена опасност – упражняване на медицинска професия, при водене на раждане от Н. И. Г. от с. Глогово, обл. Ловеч, съгласно Наредба 19 и Медицински стандарт „Акушерство и гинекология” , като дежурен лекар, акушер-гинеколог с призната специалност по акушерство и гинекология, нарушила чл. 80 от Закона за здравето във връзка с Правилата за добра медицинска практика – Медицински стандарт „Акушерство и гинекология”, утвърден с Наредба 19, като:
 - Въвела парентерално (вътрешно) лекарствения продукт „Окситоцин” с голяма концентрация и форсирала въвеждането му на родилката Наташка И. Г. (Нарушение на глава XI, т.1.2.10 от Наредбата)
 - Не проследила състоянието на родилката и не разпознала наличието на състояние „тесен таз и съмнение за пелви-фетална диспропорция” (Нарушение на глава XII, т. 2.2.5.8 и т. 2.2.5.8.8 от Наредбата),
 като причинила по непредпазливост смъртта на З. П. Г. (р. 2015г, дете на родилката), поради което и на основание чл. 123, ал. 1, предл. 2-ро от НК, първоинстанционният съд определил наказание 2 години лишаване от свобода за Н. Б., изпълнението на което на основание чл. 66 ал. 1 от НК отложил условно с изпитателен срок от три години. На основание чл. 37, ал. 1, т. 7, предл. 1 от НК, ОС-Ловеч постановил подсъдимата да бъде лишена от право да упражнява лекарска професия за срок от 2 години.
 Срещу така постановената присъда в ОС-Ловеч са постъпили въззивни жалби от подсъдимата и от частните обвинители, чрез техните процесуални представители, на основание на които в Апелативен съд – Велико Търново било образувано ВНОХД 380/2016 г., по което въззивният съд на 29.03.2017 г. постановил решение, с което изменил присъдата на ОС-Ловеч само в частта за наложеното й наказание „лишаване от право да упражнява лекарска професия” за срок от две години от влизане


text:
на присъдата в сила, вместо което Апелативен съд - Велико Търново я лишава от правото да упражнява лекарска професия като акушер-гинеколог за срок от две години, считано от влизане на присъдата в сила.
 След обжалване на решението пред Върховният касационен съд, ВКС постановил решение, с което отменил решението на Апелативен съд – Велико Търново и върнал делото за разглеждане от друг състав на същия съд.
 13 юни 2018 г. (сряда)
 Въззивно наказателно от общ характер дело 151/2018 – 10.00 часа
 Подсъдим по процеса е: И. Н. М. (р. 1963г.)
 Със своя присъда от 10.04.2017 г. г. по НОХД 38/2016, Окръжен съд - Габрово е признал подсъдимия И. Н. М. от гр. София за невинен в това на 14.03.2013 г. около 19.00 в гр. Габрово на ул. „Брянска“ 30, като технически ръководител на строежа на изпълнителя „Топлик“ ООД гр. София по проект „Зелени инвестиции на енергийна ефективност в 13-етажна административна сграда“ да е причинил смъртта на Боряна Х. Б. от гр. Габрово (р. 1979г.), поради немарливо изпълнение на занятие, представляващо източник на повишена опасност – да е нарушил Заповед No 1 от 27.12.2012 г. за спиране на строежа поради лоши климатични условия, издадена от В. П., упражняваща строителен надзор на обекта, част от строителните книжа, с което да нарушил чл. 163 ал. 1 от ЗУТ и след това, при извършвания монтаж на скеле тип „Мато 1“ да не е спазил изискванията на Ръководство за монтаж от производителя, с което да е нарушил чл. 87 ал. 1 от Наредба No 2 от 22.03.2004 и в резултат на това, при влошаване на климатичните условия, изразяващо се в бурен вятър, конструкцията се отделила от сградата и неукрепена (съгласно изискванията за ветрово осигуряване) дъска се отделила от скелето и при падането си причинила несъвместими с живота травми на пострадалата.
 На основание чл. 304 от НПК, Окръжен съд – Габрово оправдал подсъдимия по повдигнатото му от прокуратурата обвинение по чл. 123 ал. 1 от НК
 На основание въззивен протест от Окръжна прокуратура – Габрово, в Апелативен съд – Велико Търново било образувано ВНОХД 294/2017, по което на 01.12.2017 г. въззивният съд се произнесъл с решение, с което потвърдил изцяло присъдата на Окръжен съд – Габрово като правилна и законосъобразна.
 След внесен касационен протест пред Върховния касационен съд било образувано к.д. 82/2018, с решение по което ВКС отменил решението на Апелативен съд – Велико Търново и върнал решението за ново разглеждане от друг състав на същия съд.
 21 май – 27 май 2018 г.
 21 май 2018 г. (понеделник)
 Въззивно наказателно от общ характер дело 149/2018 – 09.30 часа
 Подсъдим по процеса е: М. Р. П. (р. 1988г.)
 Със своя присъда от 13.02.2018 г., по НОХД 621/2017 г., Окръжен съд – Ловеч признал подсъдимия М. Р. П. от гр. Тетевен за виновен в това, че на 05.06.2017 г., около 20.30 ч., в горски дол, разположен в дясно на улица Соколска на кв. „Острец“ , гр. Априлци, обл. Ловеч, с особена жестокост – нанасяйки с голяма сила множество удари с ръце и крака по тялото на Т. Г.


text:
Я. (р. 1953г.) от с. Табашка, общ. Севлиево, умишлено умъртвил същия, като смъртта е настъпила по особено мъчителен за убития начин, изразяващ се в значителни болки и страдания от причинените му съчетани гръдно-коремна и лицева травми, травматичен шок, кръвозагуба и аспирация на кръв.
 На основание чл. 116, ал. 1, т. 6, пр. 2 и пр. 3, вр. с чл. 115 от НК, чл. 54 от НК, Окръжен съд – Ловеч осъдил подсъдимия на 18 години лишаване от свобода, което наказание, на основание чл. 58а от НК (съкратено съдебно следствие), редуцирал с 1/3 до 12 години лишаване от свобода, които да се изтърпят при първоначален строг режим.
 Със същата присъда, подсъдимият е осъден и да заплати на Я. Г. Я., Ц. Г. Я, И. Г. Я. и П. Г. Я сумата от по 40 000 лева за всеки от тях поотделно, представляваща обезщетение за претърпени неимуществени вреди, ведно със законната лихва.
 Делото в Апелативен съд – Велико Търново е образувано по въззивна жалба от защитника на подсъдимия.
 Въззивно наказателно от общ характер дело 139/2018 – 10.30 часа
 Подсъдими по процеса са: Р. Г. М. (р. 1989г.), Д. И. П. (р.1991г.) и М. Н. Д. (р. 1996г.)
 Със своя присъда от 13.03.2018 г. по НОХД 14/2018, Окръжен съд - Габрово е признал подсъдмия Р. Г. М. от гр. Габрово за виновен в това, че на 28.06.2017 г. в гр. Габрово, за времето от 20.00 до 20.10 часа, в борова гора до ПМГ „Акд. Иван Гюзелев“ в гр. Габрово, в условията на продължавано престъпление, без надлежно разрешително по ЗКНВП, разпространил високорисково наркотично вещество – коноп (марихуана) с общо тегло 13,9 грама, на стойност 83,48 лева, чрез продажби на М. Н. Д. и Д. И. П. от гр. Габрово (престъпление по чл. 354а ал.1, изр. 1, предл. 5 алт. 1, вр. чл. 26 ал. 1 от НК), както и за виновен в това, че на 28.06.2017 г., в гр. Габрово, около 23.30 ч., в района на ул. „Климент Охридски“, без надлежно разрешително по ЗКНВП, държал в себе си високорисково наркотично вещество – коноп (марихуана), с общо нето тегло 2,789 грама, на обща стойност 16,74 лева (престъпление по чл. 354а, ал. 3, предл. 2, алт. 1, т. 1, предл. 1 от НК), като на основание чл. 23 ал. 1 от НК и при условията на чл. 58а ал. 1 от НК (съкратено съдебно следствие), определил едно общо наказание за подсъдимия, измежду определените за двете деяния, а именно 3 години лишаване от свобода, чието изтърпяване на основание чл. 66 ал. 1 от НК отложил с изпитателен срок от 5 години (условно), както и да заплати 5000 лева глоба в полза на държавата.
 Със същата присъда, подсъдимите Д. И. П. и М. Н. Д. са признати за виновни в това, че на 28.06.2017 г. , без надлежно разрешително по ЗКНВП, придобили от Р. Г. М. и държали в управлявани от тях леки автомобили високорисково наркотично вещество – коноп (марихуана) (престъпление по чл. 354а, ал. 3 от НК), като подсъдимият М. Н. Д. е признат за виновен и


text:
в това, че на 28.06.2017 г. в гр. Габрово, около 21.15 ч., по ул. „Любен Каравелов“, управлявал МПС – лек автомобил „БМВ“, след употреба на наркотичното вещество канабис, установена по надлежния ред, чрез техническо средство (престъпление по чл. 343б, ал. 3 от НК), поради което и при условията на чл. 58а от НК, Окръжен съд – Габрово определил наказание от 8 месеца лишаване от свобода при първоначален строг режим и 2000 лева глоба за Д. И. П, а по отношение на М. Н. Д. определил на основание чл. 23 ал. 1 от НК едно общо наказание за двете деяния, а именно 8 месеца лишаване от свобода, чието изтърпяване на основание чл. 66 ал.1 отложил с изпитателен срок от три години (условно), 2000 лева глоба и лишаване от право да управлява МПС за срок от 8 месеца.
 Делото в Апелативен съд – Велико Търново е образувано на основание въззивна жалба от защитника на подсъдимия Д. И. П.
 Въззивно наказателно от общ характер дело 138/2018 – 10.30 часа
 14 май – 20 май 2018 г.
 14 май 2018 г. (понеделник)
 Въззивно наказателно от общ характер дело 119/2018 – 10.00 часа
 Подсъдим по процеса е: Т. Р. Р. (р. 1991г.)
 Със своя присъда от 31.01.2018 по НОХД 759/2017, Окръжен съд – Русе е признал подсъдимия Т. Р. Р. от гр. Русе за виновен в това, че на 29.04.2014 г., в гр. Русе, при управление на МПС – лек автомобил „Киа Рио“ нарушил правилата за движение по пътищата, а именно чл. 21 ал. 1 от ЗДвП – „При избиране на скоростта на движение, на водача на ППС е забранено да превишава следните стойности на скоростта в км./ч.: категория В, населено място – 50 км/ч., като управлявал лекия автомобил в населено място със скорост от 80 км./ч., в резултат на което и в условията на независимо съпричиняване с И. Д. Д., по непредпазливост причинил смъртта на Р. К. Д.
 На основание чл. 343, ал. 1, б „в“, пр. 1, вр. с чл. 342, ал. 1, пр. 3 и чл. 58а, ал. 1 от НК (съкратено съдебно следствие), Окръжен съд – Русе осъдил подсъдимия на 1 година и 8 месеца лишаване от свобода, като на основание чл. 66 ал. 1 от НК отложил изпълнението на така определеното наказание с изпитателен срок от 4 години (условно).
 На основание чл. 343г, вр. с чл. 37 ал. 1 т. 7 от НК, лишил подсъдимия от право да управлява МПС за срок от 2 години.
 Въззивно наказателно от общ характер дело 131/2018 – 10.30 часа
 Подсъдим по процеса е: С. М. М. (р. 1983г.)
 Със своя присъда от 12.03.2018 г. по НОХД 62/2018, Окръжен съд - Плевен е признал подсъдимия С. М. М. от гр. Дебелец, общ. Велико Търново за виновен в това, че като водач на лек автомобил „Лексус“, като след бил спрян за проверка от служители на Участък Килифарево към РУМВР-Велико Търново, дал подкуп – банкнота от 100 лева, седем банкноти от 20 лева и банкнота от 10 лева – общо сумата от 250 лева на В. Й.


text:
М., Д. С. А и Л.М.И., в качеството им на полицейски органи – мл. инспектори в Участък Килифарево, при изпълнение на служебните им задължения по контрол на пътното движение, за да не извършат действие по служба – да не съставят на подсъдимия акт за установено административно нарушение за това, че управлявал лекия автомобил без задължително включени къси или дневни светлини през деня, без поставен обезопасителен колан, както и без да притежава свидетелство за управление на МПС – нарушения на чл. 70 ал. 3, чл. 137а, ал. 1 и чл. 150 от ЗДвП.
 На основание чл. 304а, предл. 3, алт. 2, вр. с чл. 304, ал. 1, предл 3, алт. 2 от НК, вр. чл. 36, чл. 54 и чл. 58а ал. 1 от НК (съкратено съдебно следствие), първоинстанционният съд го осъдил на 6 месеца лишаване от свобода при първоначален строг режим, както и да заплати 1000 лева глоба в полза на държавата.
 Делото в Апелативен съд – Велико Търново е образувано по протест на Окръжна прокуратура – Велико Търново.
 30 април – 6 май 2018 г.
 Въззивно наказателно от общ характер дело 115/2018 – 10.00 часа
 Подсъдим по процеса е: И. И. И. (р. 1993г.)
 Със своя присъда от 26.01.2018 по НОХД 761/2017, Окръжен съд – Русе е признал подсъдимия И. И. И. от гр. Полски Тръмбеш за виновен в това, че на 19.01.2016 г., в с. Ботров, обл. Русе, на ул. „Георги Димитров“, при управление на МПС – товарен автомобил „Пежо Експерт“, нарушил правилата за движение по пътищата – чл. 20, ал. 2, изр. 2 от ЗДвП и по непредпазливост причинил смъртта на А.М. С., (р.1966г.), поради което и на основание чл. 343, ал. 1, б „в“, вр. чл. 342, ал., пр. 3 от НК, чл. 54 ал. 1 и чл. 58а ал. 1 от НК (съкратено съдебно следствие), Окръжен съд – Русе го осъдил на 2 години лишаване от свобода, изпълнението на което наказание на основание чл. 66 ал. 1 от НК отложил с изпитателен срок от четири години (условно).
 На основание чл. 343г от НК, Окръжен съд – Русе лишил подсъдимия от право да управлява МПС за срок от 2 години.
 Делото в Апелативен съд – Велико Търново е образувано на основание въззивни жалби от подсъдимия и от частните обвинители.
 Въззивно наказателно от общ характер дело 388/2017 – 10.30 часа
 Подсъдим по процеса е: Л. Й. К. (р. 1996г.)
 Със своя присъда от 05.06.2017 г. по НОХД 514/2016, Окръжен съд - Плевен е признал подсъдимия Л. Й. К. за виновен, в това, че на 07.11.2015 г. в гр. Славяново, Плевенска обл., около 07.00 часа, на път PVN 2145 при управление на МПС – лек автомобил „Тойота 4 Рънър“, собственост на Й. Г. К. от гр. Плевен, нарушил правилата за движение по пътищата – чл. 20 ал. 1 и чл. 20 ал. 2 от ЗДвП и като не изпълнил задължението си да контролира непрекъснато превозното средство, което управлявала и задължението си да съобрази скоростта си на движение с атмосферните условия и със състоя нието на пътя (мъгла, мокър


text:
асфалт, завой с десен вираж и отрицателен наклон), за да бъде в състояние да спре пред всяко предвидимо препятствие, като движейки се със скорост около 40км./ч., загубил контрол над управлявания от него автомобил, който поднесъл, преминал през лентата за насрещно движение, напуснал пътното платно и ударил намиращия се край пътя С. А. М. от с. Бръшляница, обл. Плевен, вследствие на което по непредпазливост причинил смъртта му.
 На основание чл. 343, ал. 1, б „в“, вр. чл. 342, ал. 1, вр. с чл. 54 ал. 1, т. 1 от НК, Окръжен съд – Плевен го осъдил на 6 месеца лишаване от свобода, като на основание чл. 66 ал. 1 отложил изпълнението на така наложеното наказание с тригодишен изпитателен срок (условно).
 Със същата присъда и на основание чл. 343г от НК, подсъдимият е лишен от право да управлява МПС за срок от 1 година и 6 месеца.
 Делото в Апелативен съд – Велико Търново е образувано на основание въззивни жалби от частните обвинители и от защитника на подсъдимия.
 23 април – 29 април 2018 г.
 23 април 2018 г. (понеделник)
 Въззивно наказателно от общ характер дело 109/2018 – 09.30 часа
 Подсъдим по процеса е: Т. М. М. (р. 1983 г.)
 Със своя присъда от 09.02.2018 г. по НОХД 1210/2017, Окръжен съд – Плевен е признал подсъдимия Т. М. М. от с. Мало Конаре, обл. Пазарджик за виновен в това, че на 05.06.2015 г., на главен път I-3, гр. Бяла – гр. Ботевград, на км. 80+992, местност нежовец, близо до гр. Плевен, при управление на МПС – лек автомобил, марка „БМВ 745“, нарушил правилата за движение по пътищата, установени в ЗДвП, а именно чл. 21 ал. 2 от ЗДвП („При избиране скоростта на движение на водача на ППС е забранено да превишава следните стойности на скоростта: За МПС от категория „В“, извън населено място – 90км./ч.“), като управлявал посоченото МПС със скорост 120 км./ч. и по непредпазливост причинил смъртта на Д. Г. В. от с. Гривица, обл. Плевен, като след деянието направил всичко зависещо от него за оказване помощ на пострадалия.
 На основание чл. 343а, ал. 1 б „б“, вр. чл. 343, ал. 1 б „в“, вр. чл. 342 ал. 1, чл. 54 и чл. 58а от НК (съкратено съдебно следствие), Окръжен съд – Плевен осъдил подсъдимия на 8 месеца лишаване от свобода, като на основание чл. 66 ал. 1 отложил изтърпяването на това наказание с изпитателен срок от три години (условно). На основание чл. 343 г. от НК, лишил подсъдимия от право да управлява МПС за срок от осем месеца.
 Делото в Апелатнвен съд – Велико Търново е образувано на основание въззивни жалби от частните обвинители.
 Въззивно наказателно от общ характер дело 97/2018 – 10.00 часа
 Подсъдим по процеса е: Л. А. Д. (р.1996г.)
 Със своя присъда от 19.01.2018 г. по НОХД 339/2017г., Окръжен съд – Велико Търново е признал подсъдимия Л. А. Д. от гр. Велико Търново за виновен в това, че на 05.01.2017 г. в гр. Велико Търново по непредпазливост причинил смъртта на Х. С. Д. (р.1969г.) от гр. Велико


text:
Търново, в следствие на умишлено нанесена на 05.01.2017 г. в гр. Велико Търново, ул. „Венета Ботева“,( чрез нанасяне на удар с юмрук в главата, който го повалил на земята) тежка телесна повреда, изразяваща се св тежка черепномозъчна травма, с вътрешно черепни кръвоизливи, мозъчна контузия и оток, довели до постоянно разстройство на здравето, опасно за живота.
 На основание чл. 124, ал. 1, пр. 1, вр. чл. 128, ал. 2, вр. ал. 1 от НК, Окръжен съд определил наказание от 4 години и 6 месеца лишаване от свобода, което на основание чл.58а ал. 1 от НК редуцирал с една трета до
 3 години лишаване от свобода.
 На основание чл. 66 ал. 1 от НК, съдът отложил изпълнението на така определеното наказание с максималния изпитателен срок от 5 години. (условно).
 На основание чл. 45 от ЗЗД, подсъдимият е осъден да заплати 100 000 лева на частния обвинител и граждански ищец Р. Х. Н., представляващи обезщетение за претърпените от нея неимуществени вреди в резултат на деянието, в едно със законната лихва.
 Делото в Апелативен съд – Велико Търново е образувано на основание въззивен протест на Окръжна прокуратура – Велико Търново.
 Въззивно наказателно от общ характер дело 101/2018 – 10.30 часа
 Подсъдим по процеса e: И. П. Х. (р. 1991г.)
 Със своя присъда от 01.12.2017 г. по НОХД 15/2017, Окръжен съд – Велико Търново е признал подсъдимия И. П. Х. от с. Градница, община Севлиево за виновен в това, че на 18.09.2016 г. на път I-4 при км. 114, в посока гр. София, при управление на МПС – собствения си лек автомобил, марка БМВ 320 Д, нарушил правилата за движение по пътищата, предвидени в чл. 21 ал. 1 от ЗДвП, като превишил максимално допустимата за този участък от пътя /извън населено място/ и за управляваното от него МПС от категория „В“ скорост от 90 км./ч., като се движил със скорост 112 км./ч. и, както и чл. 25 ал. 1 от ЗДвП, като преди да предприеме маневра изпреварване, не се убедил, че няма да създаде опасност за участниците в движението, които се движат пред него – мотоциклет, марка „ЗОНГШЕН“, без регистрационен номер, управляван от Н. Й. Б. от с. Ветринци, общ. Велико Търново, без регистрационен номер, причинявайки по този начин смъртта на водача Н. Й. Б.
 На основание чл. 343 ал. 1, б „в“, вр. с чл. 342, ал. 1, пр. 3, вр. с чл. 36 и чл. 54 НК, Окръжен съд – Велико Търново му наложил наказание 2 години и 6 месеца лишаване от свобода, чието изтърпяване на основание чл. 66 ал. 1 от НК отложил с изпитателен срок от четири години (условно).
 На основание чл. 343г. от НК, вр. с чл. 37 ал. 1 т. 7 от НК, лишил подсъдимия от право да управлява МПС за срок от 30 месеца.
 02 април – 08 април 2018 г.
 02 април 2018г. (понеделник)
 Въззивно наказателно от общ характер дело 54/2018 – 09.30 часа
 Подсъдими по процеса са: В. С. С. (р. 1975г.) и Й. В. Б. (р. 1966г.)
 Със своя присъда от 27.11.2017 г. по НОХД


text:
6 /2017 г. Окръжен съд - Габрово е признал подсъдимите В.С. С. и Й. В. Б. за виновни в това, че на 22-ри срещу 23-ти април 2015 г., в село Парчевци, общ. Габрово, в съучастие помежду си (В. С. като извършител, Й. Б. като помагач), без надлежно разрешително по ЗКНВП, произвели с цел разпространение – високорисково наркотично вещество – 4,29 грама метаамфетамин на стойност 107,2 лева с 54% съдържание на наркотичен компонент, като Й. В. Б. подмомогнал В.С. С., като набавил средства като предоставил електрически котлон и стая в жилището си за произвеждане на описаното наркотично вещество, като след това държали с цел разпространение от същото наркотично вещество – В. С. С. – 3,99 грама на стойност 100,05 лева, а Й. В. Б. – 0.06 грама, на стойност 1,5 лева – престъпление по чл. 354а, ал. 1, изр. 1, предл. 1 и 4, вр. чл. 20 от НК
 Със същата присъда В. С. С. е признат за виновен и за това, че на същата деата държал прекурсори, съоръжения и материали за производство на метамфетамин – четири стъклени шишенца, 348,22 милилитра йод, вентилаторна батерия, 29,62 грама червен фосфор, 897,61 грама натриева основа, 911,71 милилитра натриева основа, 110 милилитра солна киселина, 920 милилитра толуол, три фунии, сива електронна везна, част от пластика, част от сламка, две полиетиленови пликчета и две парчета от пластики – престъпление по чл. 354а, ал. 1, изр. 2, вр. изр. 1, предл. 4 от НК.
 На основание чл. 23 ал. 1 от НК ОС - Габрово определил по едно общо наказание за извършените от двамата деяния – 3 години лишаване от свобода при първоначален строг режим и 20 000 лева глоба в полза на държавата за В. С. С. и 2 години лишаване от свобода при първоначален строг режим и 5000 лева в полза на държавата за Й. В. Б.
 Делото в Апелативен съд – Велико Търново е образувано по въззивни жалби на двамата подсъдими.
 Въззивно наказателно от общ характер дело 82/2018 – 11.00 часа
 Подсъдим по процеса е: Е.С. Б. (р. 1993г.)
 Със своя присъда от 20.12.2017 г. по НОХД 731/2017 г. Окръжен съд - Русе е признал подсъдимият Е. С. Б. от с. Нова Черна, област Силистра за виновен в това, че на 28.05.2016 г. на път III с. Николово – с. Червена вода, двете в Област – Русе, в землището на с. Николово, в района на км. 4+800, при управление на МПС – лек автомобил „БМВ 320И“, нарушил правилата за движение по чл. 20 ал. 1 от ЗДвП – след като бил длъжен, не контролирал непрекъснато превозното средство, което управлявал и чл. 20 ал. 2 от ЗДвП – като водач на ППС, не съобразил скоростта на движение с релефа на местността и конкретните условия на видимост, за да бъде в състояние да спре пред всяко предвидимо препятствие, с което допуснал по непредпазливост причиняването на средни телесни повреди на две лица – на П. Ц. С. и С. Н. И., както и смъртта на Е. Е. Ю., настъпила на 30.05.2016 г..
 На основание чл. 343 ал.


text:
4, вр. ал. 3 б „б“, пр. 1, вр. ал. 1 б „в“, пр. 1, вр. чл. 342, ал. 1 пр. 3 и чл. 54 и чл. 58а от НК (съкратено съдебно следствие), ОС-Русе го осъдил на 4 години и 8 месеца лишаване от свобода, които да изтърпи при първоначален общ режим.
 На основание чл. 343г, вр. с чл. 37 ал. 1 т. 7 от НК, лишил подсъдимия от право да управлява МПС за срок от 3 години.
 Делото в Апелативен съд – Велико Търново е образувано на основание въззивен протест от Русенска окръжна прокуратура и въззивни жалби от подсъдимия и частните обвинители.
 Въззивно наказателно от общ характер дело 72/2018 – 11.30 часа
 Подсъдим по процеса е: И. Д. Т. (р. 1974г.)
 Със своя присъда от 07.11.2017 г. по НОХД 469/2017 г. Окръжен съд - Русе е признал подсъдимият И. Д. Т. от гр. Перник за невинен, в това, че на 15.11.2015 г. на път I-5 Русе-София, в района на км. 11+922, при управление на МПС – автобус „Темса Сафир“, нарушил правилата за движение по пътищата, а именно – чл. 20, ал. 2, изр. 1 и изр. 2 от ЗДвП – („Водачите на пътни превозни средства са длъжни при избиране скоростта на движение да се съобразяват с атмосферните условия, с релефа на местността, със състоянието на пътя и на превозното средство, с превозвания товар, с характера и интензивността на движението, с конкретните условия на видимост, за да бъдат в състояние да спрат пред всяко предвидимо препятствие, като са длъжни да намалят скорстта и в случай на необходимост да спрат, когато възникне опасност за движението“) и по непредпазливост да е причинил смъртта на М. И. П. (р. 1976г.) от с. Пиргово, обл. Русе.
 На основание посоченото и на чл. 304 от НПК, Окръжен съд – Русе оправдал подсъдимия по повдигнатото му от Окръжна прокуратура обвинение по чл. 343, ал. 1 б „в“, вр. с чл. 342, ал. 1, пр. 3 от НК.
 Делото в Апелативен съд – Велико Търново е образувано по въззивен протест от Окръжна прокуратура – Русе и въззивни жалби от частните обвинители.
 26 март – 01 април 2018 г.
 26 март 2018г. (понеделник)
 Въззивно наказателно от общ характер дело 76/2018 – 10.00 часа
 Подсъдим по процеса е: М. К. С. (р. 1993 г.)
 Със своя присъда от 10.01.2018 г. по НОХД 786/2017г., Окръжен съд - Русе е признал подсъдимия М. К. С., гражданин на Република Румъния, живущ в гр. Букурещ за виновен в това, че на 24.05.2016 г. по път I-5, гр. Русе – гр. Велико Търново, в района на км. 48+900, в землището на гр. Бяла, обл. Русе, при управление на МПС – товарен автомобил, марка „Ивеко“ с румънска регистрация, нарушил правилата за движение – чл. 20, ал. 1 от ЗДвП („Водачите са длъжни да контролират непрекъснато превозните средства, които управляват“); чл. 20, ал. 2 от ЗДвП („Водачите на пътни превозни средства са длъжни при избиране на скоростта на движението да се съобразяват с атмосферните условия, с релефа на местността, със състоянието на пътя и на превозното


text:
средство, с характера и интензивността на движението, с конкретните пътни условия на видимост, за да бъдат в състояние да спрат пред всяко видимо препятствие. Водачите са длъжни да намалят скоростта и в случай на необходимост да спрат, когато възникне опасност за движението“); чл. 21. ал. 2 от ЗДвП – („При избиране скоростта на движение, на овдача на ППС е забранено да превишава сигнализираната с пътен знак B26 скорост 50км./ч.“), като се движел със скорост от 95,5 км./ч.; чл. 16, ал. 1 т. 2 от ЗДвП („На пътно платно с двупосочно движение, на водача на ППС е забранено, когато платното за движение има три пътни ленти – да навлиза и да се движи в крайната лява лента“) и чл. 63 ал. 2, т. 1 от ППЗДвП – като по непредпазливост причинил смърт на едно лице и телесни повреди на едно лице – смъртта на Д. П. К. (р. 1970г.) от гр. Русе и средни телесни повреди на Т. Г. К. (р. 1964г.)
 На основание чл. 343, ал. 4, вр. ал. 3, б „б“, пр. 1, вр. ал. 1 вр. чл. 342, ал. 1, пр. 3, чл. 36 и чл. 54 ал. 1 от НК, Окръжен съд – Русе осъдил подсъдимия на 3 години и 6 месеца лишаване от свобод, като на основание чл. 58а от НК (съкратено съдебно следствие) редуцирал така определеното наказание до 2 години и 4 месеца лишаване от свобода. На основание чл. 66 ал. 1 от НК, отложил изтърпяването на това наказание с изпитателен срок от четири години (условно). На основание чл. 343г. от НК, лишил подсъдимия от правото да управлява МПС за срок от 2 годин и 6 месеца.
 Делото в Апелативен съд – Велико Търново е образувано на основание протест от Окръжна прокуратура – Русе.
 19 март – 25 март 2018 г.
 19 март 2018г. (понеделник)
 Въззивно наказателно от общ характер дело 32/2018 – 11.00 часа
 Подсъдим по процеса е: В. М. В. (р. 1967г.)
 Със своя присъда от 18.12.2018 г. по НОХД 1085/2017г., Окръжен съд - Плевен е признал подсъдимия В. М. В. от гр. Кнежа за виновен в това, че през периода от 01.01.2001-13.07.2006 г. в гр. Плевен, при условията на продължавано престъпление, в качеството си на собственик и управител на ЕТ „Г.-В. В.“ – гр. Кнежа, избегнал плащането на данъчни задължения по ЗДДС в особено големи размери – 258 829,95 лева, като в подадени пред ТД на НАП Плевен, справки- декларации по ЗДДС, потвърдил неистина относно извършени сделки с право на данъчен кредит.
 На основание чл. 257 (отм.) ал. 1, във вр. чл. 255 (стар) ал. 1 предл. 2 от НК, във вр. чл. 26 ал. 1 от НК, вр. чл. 58а (съкратено съдебно следствие) от НК и чл. 55 ал. 1 т. 1 от НК, ОС-Плевен осъдил подсъдимия на 5 месеца лишаване от свобода, като на основание чл. 66 ал. 1 отложил изпълнението на така определеното наказание с изпитателен срок от 3 години. (условно).
 12 март – 16 март 2018 г.
 12 март 2018г. (понеделник)
 Въззивно наказателно от общ характер дело 53/2018


text:
– 09.30 часа
 Подсъдим по процеса е: Л. К. Л. (р. 1989г.)
 Със своя присъда от 12.01.2018 г. по НОХД 1307/2017 г., Окръжен съд - Плевен е признал подсъдимия Л. К. Л. за виновен в това, че на 17.09.2016 г. в гр. Тръстеник, обл. Плевен, на кръстовище образувано от ул. „Юрий Гагарин“ и ул „Пеньо Пенев“, при управление на МПС – лек автомобил „Опел Вектра“, нарушил правилата за движение по пътищата – чл. 5 ал. 1 и ал. 2 и чл. 116 от ЗДвП, като умишлено причинил средна телесна повреда на К. В. Б. (р. 1977г.) от гр. Тръстеник обл. Плевен, изразяваща се в счупване на горното рамо на дясната срамна кост от тазовия пръстен, довело до трайно затруднение движението на снагата и десния крак, като на основание чл. 342 ал. 3 б. „Б“ и чл. 58а от НК (съкратено съдебно следствие), първоистанционният съд определил наказание от 6 години лишаване от свобода, което подсъдимият да изтърпи при първоначален строг режим.
 Въззивно наказателно от общ характер дело 77/2018 – 11.00 часа
 Подсъдима по процеса е: Д. Д. Д. (р. 1992г.) )
 Със своя присъда от 24.01.2018 г., по НОХД 800/2017 г. Окръжен съд – Русе е признал за виновна подсъдимата Д. Д. Д. от гр. Русе в това, че на 29.01.2017 г. в гр. Русе, по ул. Шипка, в района на Кооперативен пазар, при управление на МПС – лек автомобил „Пежо 307“, нарушила правилата за движение – по чл. 20, ал. 2 изр. 2 от ЗДвП – „Водачите са длъжни да намалят скоростта и в случай на необходимост да спрат, когато възникне опасност за движението“, като по непредпазливост причинила смъртта на В. К. В. (р. 1944 г.)
 На основание чл. 343, ал. 1, б „в“, вр. чл. 342 ал. 1 пр. 3 от НК и чл. 58а от НК (съкратено съдебно следствие), както и на чл. 343г. от НК, първоинстанционният съд и наложил наказание в размер на 2 години и 4 месеца лишаване от свобода, което изтърпяване отложил с изпитателен срок от четири години (условно), като я лишил и от право да управлява МПС за срок от 3 години.
 Делото в Апелативен съд – Велико Търново е образувано на основание въззивна жалба от защитника на подсъдимата.
 Въззивно наказателно от общ характер дело 78/2018 – 11.30 часа
 Подсъдим по процеса е: С. К. К. (р.1969г.)
 Със своя присъда от 30.10.2017 г. по НОХД 494 /2017 г. Окръжен съд - Русе е признал подсъдимите С. К. К. (р.1969г.) от с. Оряхово, обл. Стара Загора и Й. А. Й. (р.1982г.) от гр. Варна за виновни в това, че на 21.01.2017 г., в Русе, на ГКПП „Дунав мост“, трасе – изход, в съизвършителство помежду си, направили опит без надлежно разрешение, да пренесат през границата на страната високорисково наркотично вещество – 50, 391 кг. хероин, със съдържание на активно действащ компонент диацетилморфин в границите на 0,1 до 0,5 тегловни процента, на стойност 2 015 640 лева, като деянието останало недовършено по независещи от волята им причини, поради което и на на основание чл. 242 ал. 1,


text:
пр. 1 вр. чл. 20, ал. 2, вр. чл. 18, ал. 1 и чл. 54 от НК, първоинстанционният съд определил наказания от 13 години лишаване от свобода и 150 000 лева глоба за С. К. К. и 10 години лишаване от свобода и 100 000 лева глоба за Й.А. Й.
 Със същата присъда, двамата подсъдими са били признати за виновни и в това, че на 21.01.2017 г. от с. Оряховица, обл. Стара Загора до ГКПП „Дунав мост“ трасе – изход в Русе, в съизвършителство помежду си държали с цел разпространение горепосоченото високорисково наркотично вещество, поради което и на основание чл. 354 „а“, ал. 2, изр. 2 пр. 4, вр. ал. 1, пр. 4, вр. чл. 20 ал. 2 и чл. 54 от НК, Окръжен съд – Русе определил наказания от 10 години лишаване от свобода и 60 000 лева глоба за С. К. К. и 8 години лишаване от свобода и 30 000 лева глоба за Й. А. Й.
 На основание чл. 23 ал. 1 от НК, Окръжен съд – Русе групирал наказанията за отделните деяния и определил за подсъдимите наказания 13 години лишаване от свобода и 150 000 лева глоба за С. К. К. и 10 години лишаване от свобода и 100 000 лева глоба за Й. А. Й. , като наказанията лишаване от свобода да бъдат изтърпени при първоначален „строг режим“
 Със същата присъда, двамата подсъдими са признати за невинни по първоначалното обвинение по чл. 242 ал. 4 пр. 1 от НК.
 Делото в Апелативен съд – Велико Търново е образувано на основание въззивни жалби от подсъдимия – лично и чрез неговия защитник.
 05 март – 11 март 2018 г.
 7 март 2018г. (четвъртък)
 Въззивно наказателно от общ характер дело 286/2017 – 11.30 часа
 Подсъдима по процеса е: С. И. С. (р. 1966г.)
 Със своя присъда от 27.04.2017 г. по НОХД 219/2016 г., Окръжен съд - Ловеч е признал подсъдимата С. И. С. (р. 1966г.) от гр. София за виновна в това, че на 07.08.2015 г., около 21.00 ч. в гр. Луковит, на територията на производствена база Луковит за регенериране на отработени масла на фирма "Полихим-СС" ЕООД, поради немарливо изпълнение на занятие, като собственик-работодател и управител на фирма "Полихим-СС" ЕООД-гр. София, в цех за преработка на отпадъчни масла, представляващо източник на повишена опасност - при работа с инсталация за регенериране на отработени масла, в нарушение на чл. 4, ал. 1, от ЗЗБУТ, чл. 14, т. 2 от Наредба 5 от 11.05.1999 г. за реда, начина и периодичността на извършване оценката на риска, чл. 166, ал. 3 от Наредба 7/23.09.1999г. за минималните изисквания за здравословните и безопасни условия на труд на работните места при използване на работното оборудване и чл. 173 ал. 1 и чл. 195 от същата наредба,
 допуснала изработване и монтиране на събирателна кутия, съд, работещ под налягане 1,5-2.0 бара, неотговарящ на изискванията на нито един от членовете от чл. 6 до чл. 25 и на целия Раздел III от Наредба за устройство, безопасна експлоатация и технически надзор на съоръжения под налягане и въвела в експлоатация въпросната


text:
кутия, като по непредпазливост причинила смъртта на О. Д. Б. (р. 1965г.), настъпила на 11.08.2015 г. в Клиника по изгаряния и пластична хирургия - възрастни, при УМБАЛСМ "Пирогов" - София.
 На основание чл. 123, ал. 1, предл. 2, вр. чл. 54 от НК, ОС-Ловеч я осъдил на 18 месеца лишаване от свобода, като на основание чл. 66 ал. 1 от НК, отложил условно изпълнението на така определеното наказание с изпитателен срок от 3 години.
 Със същата присъдата С. И. С. е осъдена и да заплати на П. О. Б и В. О. Б. (граждански ищци) сумата от по 100 000 лева за всяка от тях, представляващи обезщетение за причинени неимуществени вреди в резултат от престъплението.
 Делото в Апелативен съд - Велико Търново е образувано на основание въззивна жалба от подсъдимата.
 26 февруари – 3 март 2018 г.
 26 февруари 2018г. (понеделник)
 Въззивно наказателно от общ характер дело 28/2018 – 10.00 часа
 Подсъдим по процеса е: С. В. Т. (р. 1992г.)
 Със своя присъда от 06.12.2017 г., Окръжен съд – Велико Търново е признал подсъдимия С. В. Т. от с. Татарево, общ. Първомай, обл. Пловдив за виновен в това, че на 29.06.2016 г., на път I-4 (София-Варна), на км. 166 на територията на община Стражица, обл. Велико Търново, при управление на МПС – лек автомобил „Фиат Браво“, негова собственост, нарушил правилата за движение по пътищата: чл. 16, ал.1, т. 2 от ЗДвП, като на пътно платно с три ленти за движение, навлязъл и се движил в крайна лява лента; чл. 63 ал. 2 т. 1 от ППЗДвП – като пресякъл единична непрекъсната линия М1 от надлъжна маркировка; чл. 47, ал. 3 от ППЗДвП, като нарушил въведената със знак В24 забрана за изпреварване на автомобили и мотоциклети с кош; чл. 20 ал. 1 от ЗДвП – като не контролирал непрекъснато превозното средство, което управлявал и чл. 21 ал. 1 от ЗДвП – като превишил допустимата за ППС от категория В за участъка от пътя извън населено място скорост от 90км./ч. и се движил със скорост 116,3 км./ч., в резултат на което предизвикал настъпването на ПТП с насрещнодвижещия се товарен автомобил „ДАФ“, управляван от Бохумил В. (чешки гражданин) и по непредпазливост причинил смъртта на Д. А. Б. от гр. Пловдив.
 На основание чл. 343 ал. 1, б „в“, вр. чл. 342, ал. 1 от НК, вр. чл. 36, чл. 54 и чл. 58а (съкратено съдебно следствие) от НК, първоинстанционият съд го осъдил на 2 години лишаване от свобода, като на основание чл. 66 ал. 1 от НК отложил изпълнението на това наказание с изпитателен срок от 4 години (условно)
 На основание чл. 67, ал. 3 от НК, подсъдимият е осъден през изпитателния срок да изпълнява пробационни мерки – задължителни срещи с пробационен служител и задължителна регистрация по настоящ адрес за срок от 3 години.
 На основание чл. 343г. от НК, подсъдимият е и лишен от право да управлява МПС за срок от 3 години.
 Въззивно наказателно от общ характер дело 543/2017 – 10.30 часа
 Подсъдим по процеса е: К. М. М. (р. 1969г.)


text:
Със своя присъда от 23.10.2017 г. по НОХД 23/2017г., Окръжен съд - Габрово е признал подсъдимия К. М. М. от гр. Габрово за виновен в това, че на 21.10.2016 г., в гр. Габрово, в къща, находяща се на ул. „Стефан Караджа“, причинил смъртта на И. Н. И. от гр. Габрово по непредпазливост, в следствие на умишлено нанесени леки телесни повреди в областта на главата, по смисъла на чл. 130 ал. 1 от НК.
 На основание чл. 124 ал. 1, пр. 3-то, вр. с чл. 54 от НК, Окръжен съд – Габорово осъдил подсъдимия на 1 година и 6 месеца лишаване от свобода, като на основание чл. 66 ал. 1 отложил изпълнението на така определеното наказание с изпитателен срок от три години (условно)
 Със същата присъда, подсъдимият е признат за невинен в това умишлено да е умъртвил И. Н. И. като на основание чл. 304 от НПК го оправдал по повдигнатото му от Окръжна прокуратура – Габрово обвинение по чл. 115 от НК.
 Делото в Апелативен съд – Велико Търново е образувано на основание въззивен протест от Окръжна прокуратура – Габрово
 Въззивно наказателно от общ характер дело 493/2017 – 13.30 часа
 Подсъдим по процеса e: Г. Д. Г. (р. 1967г.)
 Със своя присъда от 12.09.2016 г. по НОХД 1/2016, Окръжен съд Габрово е признал подсъдимия Г. Д. Г. от гр. Ловеч за невинен в това, че на 27.04.2014 г., около 19.50 часа, на главен път I-4, в района на Община Севлиево, при управление на МПС - товарен автомобил влекач "Волво", теглещ полуремарке, собственост на "Бобо 5 и синове" ООД, да е нарушил правилата за движение по пътищата:
 - чл. 20, ал. 2 от ЗДвП: "Водачите на пътни превозни средства са длъжни при избиране скоростта на движението да се съобразяват с превозвания товар, за да бъдат в състояние да спрат пред всяко предвидимо препятствие. Водачите са длъжни да намалят скоростта и да спрат, когато възникне опасност за движението"
 - чл. 21, ал. 1 от ЗДвП: "При избиране скоростта на движение на водача на ППС, категория С+Е е забранено да превишава следните стойности на скоростта в км./ч. - 70 км./ч., при движение по път извън населено място
 и по непредпазливост да е причинил смъртта на М.Л. Д. (р. 1990г.) и на Е. П. Д. (р. 1964г.), и двамата от гр. София, с което да е извършил престъпление по чл. 343, ал. 3. предл. 5, б "б", предл. 1, вр. с ал. 1, б "в", вр. с чл. 342, ал. 1 от НК, поради което го е оправдал по така повдигнатото му обвинение.
 След протест на Окръжна прокуратура – Габрово, делото е било изпратено в Апелативен съд – Велико Търново, където е образувано ВНОХД 362/2017г. На 06.06.2017 г. ВТАС постановил решение, с което потвърдил присъдата на Окръжен съд – Габрово. След протест делото е било изпратно във Върховния касационен съд, който отменил решението на ВТАС и върнал делото за ново разглеждане от друг състав на Апелативен съд – Велико Търново.
 19 февруари – 25 февруари 2018 г.
 19 февруари 2018г. (понеделник)
 Въззивно наказателно от


text:
общ характер дело 552/2018 – 10.00 часа
 Подсъдим по процеса е: С. Г. И. (р.1975г.)
 Със своя присъда от 17.11.2017 г. по НОХД 716/2017г., Окръжен съд – Русе е признал подсъдимия С. Г. И. от гр. Русе за виновен в това, че на 03.11.2017 г. в гр. Русе дал дар – 1 банкнота от 10 лева, 2 банкноти от 20 лева или общо 50 лева на длъжностно лице, което заема отговорно служебно положение – полицейски орган – старши полицай при Второ РУ на ОДМВР-Русе – П. В. А., за да не извърши действие по служба, а именно да не състави Акт за установено административно нарушение по чл. 189 ал. 1 от ЗДвП.
 На основание чл. 304а, пр. 3, вр. чл. 304 ал. 1, вр. с чл.54 от НК и чл. 58а, ал. 1 от НК, Окръжен съд – Русе му определил наказание от 6 месеца лишаване от свобода при първоначален общ режим, както и да заплати глоба в размер на 200 лева в полза на държавата.
 12 февруари – 18 февруари 2018 г.
 12 февруари 2018г. (понеделник)
 Въззивно наказателно от общ характер дело 16/2018 – 10.00 часа
 Подсъдим по процеса е: В. Н. Д. (р.1968г.)
 Със своя присъда от 13.11.2017 г. по НОХД 497/2016 г. Окръжен съд - Русе е признал подсъдимия В. Н. Д. от гр. Русе за виновен в това, че на 16.11.2016 г. и на 17.11.2016 г. в гр. Русе, в условията на продължавано престъпление – на два пъти, като служител в Първо РУ на МВР – Русе на длъжност Разузнавач V степен, Група „Противодействие на Криминалната престъпност“, Сектор „Криминална полиция“ при Първо РУ на МВР – Русе, разгласил информация, представляваща държавна тайна по смисъла на чл. 25 от ЗККИ – като тази информация се съдържа в план относно провеждане на действия по разследването по прокурорска преписка на ОП-Русе, класифициран с гриф за сигурност „Поверително“ и свързаните с него оперативно-издирвателни мероприятия (ОИМ), като съобщил на М. И. И. за извършваните действия и лица по плана и ОИМ, която информация му станала известна по служба.
 На основание чл. 357, ал. 1, изр. 1 от НК, вр. с чл. 26 ал. 1 от НК и чл. 54 от НК, ОС-Русе осъдил подсъдимия на 3 години лишаване от свобода за това деяние.
 Подсъдимият е бил признат за виновен и в това, че през периода от 02.09.2016 г. до 15.12.2016 г. в гр. Русе, разгласил на М. И. И. сведения от друго естество – информация, съдържаща се интегрирана информационна система „Справки“ на МВР, отнасяща се до две лица, а именно – данни от националния регистър на българските данни за самоличност – адресна регистрация, както и данни от АИС „КАТ“ – регистрация на МПС и техните собственици, което не представлява държавна тайна, но чието разгласяване е забранено със закон.
 На основание чл. 360 и чл. 54 от НК, първоинстанционният съд определил наказание от 1 година лишаване от свобода за това деяние.
 Ваньо Н. Д. бил признат за виновен и в това, че на 16.12.2016 г. в гр. Русе, държал боеприпаси за огнестрелни


text:
оръжия – 56 броя пистолетни патрони, калибър 9х18мм., без да има надлежно разрешение за това.
 На основание чл. 339, ал. 1, пр. 2 от НК и чл. 54 от НК, ОС-Русе го осъдил на 2 години лишаване от свобода за това деяние.
 На основание чл. 23 ал. 1 от НК, първоинстанционният съд наложил едно общо наказание измежду определените за отделните деяния, а именно най-тежкото от тях – 3 години лишаване от свобода, което подсъдимият да изтърпи при първоначален общ режим.
 Делото в Апелаативен съд – Велико Търново е образувано на основание въззивен протест от Окръжна прокуратура – Русе и въззивна жалба от защитника на подсъдимия.
 Въззивно наказателно от общ характер дело 3/2018 – 10.30 часа
 Подсъдими по процеса са: Б. С. И. (р. 1955г.) и В. В. Ц. (р.1958г.)
 Със своя присъда от 21.06.2016г. по НОХД 118/2015 Окръжен съд Плевен е признал подсъдимите Б. С. И. и В. В. Ц. за виновни в това, че на 16.09.2010 г. в землището на с. Крушовене, обл. Плевен, в местността „Попово дъно”, при условията на независимо съпричинителство помежду им, той като управител на „СИБИ-ИЛЧОВСКИ” ЕООД – гр. Кнежа, а тя като зам-управител на същото дружество, на който е възложено обучение, провеждане на начален инструктаж и инструктаж на работното място на работниците и служителите по правилата за осигуряване на здравословни и безопасни условия на труд на дружеството, поради немарливо изпълнение на правно регламентирана дейност, представляваща източник на повишена опасност, свързана с работата със земеделска техника при провеждането на земеделска дейност, извършвана от „СИБИ-ИЛЧОВСКИ”, нарушили задълженията си по:
 - Б. С. И. – чл. 127, ал. 1 т. 5, пр. 2 от КТ; Чл. 6 т. 3. от Правилата за осигуряване на здравословни и безопасни условия на труд в предприятията и дейностите от отрасъл „Земеделие”; Чл. 3 пр. 2 и чл. 12 ал. 2, т. 1, т.2 вр. ал. 1, вр. ал. 11 на Наредба РД-07-2 от 16.12.2009 г. за условията и реда за провеждането на периодичен инструктаж на работниците и служителите по правилата за осигуряване на ЗБУТ; т. 2 и т. 6 на Заповед 2/04.01.2010 г. на управителя на „СИБИ ИЛЧОВСКИ”
 - В. В. Ц. - Чл. 6 т. 3. от Правилата за осигуряване на здравословни и безопасни условия на труд в предприятията и дейностите от отрасъл „Земеделие”; Чл. 12 ал. 2, вр. ал. 1 на Наредба РД-07-2 от 16.12.2009 г. за условията и реда за провеждането на периодичен инструктаж на работниците и служителите по правилата за осигуряване на ЗБУТ; Заповед 1/04.01.2010 г. на управителя на „СИБИ ИЛЧОВСКИ” за възлагане на обучение, провеждане на начален инструктаж и инструктаж на работното място на работниците и служителите по правилата за осигуряване на здравословни и безопасни условия на труд на дружеството.
 като по този начин двамата подсъдими по непредпазливост причинили смъртта на С. Г. Н. (р. 1975г.) от гр. Кнежа, поради което и на основание чл. 123 ал. 1, пр. 2 и чл. 54 от НК, Окръжен съд Плевен им наложил наказания както следва:
 - На Б. С. И. – 1 година и 8 месеца лишаване от


text:
свобода, като на основание чл. 66 ал. 1 отложил изпълнението на така наложеното наказание с изпитателен срок от три години.
 - На В. В. Ц. – 1 година и 4 месеца лишаване от свобода, като на основание чл. 66 ал. 1 отложил изпълнението на така наложеното наказание с изпитателен срок от три години.
 Със същата присъда, двамата подсъдими са осъдени солидарно да заплатят по 60 000 лева на всеки от гражданските ищци и частни обвинители Г. С. Н. и Л. С. Н. като обезщетение за претърпените от тях неимуществени вреди в резултат на престъплението.
 Срещу присъдата са били подадени жалби от подсъдимите и от частните обвинители, на което основание в Апелативен съд – Велико Търново е било образувано ВНОХД 253/2016. На 22.05.2017 г. ВТАС се е произнесъл с решение, с което изменил присъдата на ОС-Плевен, като намалил наказанията за подсъдимите и увеличил размера на обезщетенията за гражданските ищци. След постъпили касационни жалби от подсъдимите и частните обвинители, делото е било изпратено във Върховния касационен съд. Със свое решение от 02.01.2018 г., ВКС отменил решението на Апелативен съд – Велико Търново и върнал делото за ново разглеждане от друг състав на същия съд.
 05 февруари – 14 февруари 2018 г.
 05 февруари 2018г. (понеделник)
 Въззивно наказателно от общ характер дело 530/2017 – 10.00 часа
 Подсъдим по процеса е: Ж. А. А. (р.1981г.)
 Със своя присъда от 16.10.2017 г. по НОХД 316/2017г., Окръжен съд – Велико Търново е признал подсъдимия Ж. А. А. за виновен в това, че на 17.09.2016 г. в дом, находящ в гр. Полски Тръмбеш, ул „Търговска“, направил опит умишлено да умъртви другиго – К. И. К. (р. 1954г.) от гр. Полски Тръмбеш, чрез намушкване с нож в коремната област, като престъплението останало недовършено поради независещи от дееца причини.
 На основание чл. 116 ал. 1 т. 6, предл. 2, вр. чл. 115, вр. чл. 18 ал. 1 от НК, във вр. с чл. 58а от НК, чл. 36 и чл 55 ал. 1 т.1 от НК, Окръжен съд – Велико Търново определил наказание от 9 години лишаване от свобода, което да изтърпи при първоначален строг режим.
 29 януари – 04 февруари 2018 г.
 29 януари 2018г. (понеделник)
 Въззивно наказателно от общ характер дело 542/2017 – 09.30 часа
 Подсъдим по процеса е: И. З. И. (р.1995г.)
 Със своя присъда от 10.11.2017 г. по НОХД 975/2017, Окръжен съд – Плевен е признал подсъдимия И. З. И. от гр. Левски, обл. Плевен за виновен в това, че на 02.06.2017 г. на път I-3 гр. Бяла – гр. Ботевград, при пътен възел „НКХ“ по посока гр. Русе, направил опит да даде подкуп: дар – банкнота с номинал 100 долара на длъжностни лица – С. Л. К. – автоконтрольор в група „Организация на движението, пътен контрол и превантивна дейност“, в сектор „Пътна полиция“ при ОДМВР-Плевен и К. Ч. П. – младши автоконтрольор в същата група, за да не извършат действие по служба – да не му се състави акт за административно нарушение за това, че: 1. управлява без платена винетна такса; 2. не е