text:
с променлива честота на въртене) като функция от честотата на въртене на двигателя;
 б)
 нормираните цикли на изпитване трябва да се денормират с използване на въртящия момент (за двигателите с постоянна честота на въртене) или на честотите на въртене и въртящите моменти (за двигателите с променлива честота на въртене), констатирани в буква а) от настоящата точка;
 в)
 двигателят, оборудването и измервателните уреди се подготвят предварително за следващите изпитвания или серии изпитвания (цикли за пускане при студен или горещ двигател) за определяне на емисиите;
 г)
 трябва да се изпълнят предизпитвателните процедури, за да се провери правилното функциониране на определени части на оборудването и анализаторите. Всички анализатори се калибрират. Всички резултати се записват.
 д)
 В началото на цикъла на изпитване двигателят се пуска (цикъл NRTC) или се оставя да работи (цикли със стабилни състояния и LSI-NRTC), като едновременно с това се включват системите за вземане на проби;
 е)
 емисиите и другите изисквани параметри се измерват и записват по време на вземането на проби (изпитване NRTC, LSI-NRTC и цикъл със стабилни състояния и линейни преходи между тях по време на целия изпитвателен цикъл);
 ж)
 трябва да се изпълнят следизпитвателните процедури, за да се провери правилното функциониране на определени части на оборудването и анализаторите;
 з)
 филтрите за прахови частици трябва да се подготвят, претеглят (без частици), да се експонират (да се оставят да поемат частици), да се претеглят отново (тегло с поети частици), и тогава пробите трябва да се оценят в съответствие с пред- (точка 7.3.1.6 от настоящото приложение) и следизпитвателните (7.3.2.2 от настоящото приложение) процедури;
 и)
 резултатите от изпитванията трябва да се подложат на оценка.
 На диаграмата във фигура A.4-3 са представени процедурите, необходими за провеждане на циклите на изпитване на ИТП с измерване на емисиите в отработилите газове на двигателя.
 Фигура A.4-3
 Последователност на изпитването
 7.5.1. Пускане и повторно пускане на двигателя
 7.5.1.1. Пускане на двигателя
 Двигателят се пуска:
 а)
 както се препоръчва в наръчника на потребителя с използване на стартер серийно производство или система за пускане с въздух или съответно зареден акумулатор, подходящ източник на захранване или подходящ източник на въздух под налягане; или
 б)
 като се използва динамометричният стенд за развъртане на двигателя, докато последният започне да работи. По принцип, двигателят трябва да се развърти с честота на въртене в рамките на ± 25 % от обичайната му честота на развъртане или да се пусне двигателят посредством линейно увеличаване на честотата на въртене на динамометричния стенд до честота на въртене с 100 min-1 по-ниска от честотата на въртене на празен ход, но само докато двигателят заработи.
 Развъртането се спира в рамките на 1 s след пускането на двигателя. Ако двигателят не заработи след 15 секунди развъртане, развъртането се прекратява и се определя причината за неуспеха, освен ако в наръчника на потребителя или наръчника за поддръжка и ремонт по-дългото развъртане не се описва като нормално.
 7.5.1.2. Спиране на двигателя
 а)
 ако двигателят спре в който и да е момент от някое провеждане на изпитването с пускане при студен двигател на цикъла NRTC, се анулира цялото изпитване;
 б)
 ако двигателят спре в


text:
който и да е момент от изпитването с пускане при горещ двигател на цикъла NRTC, се анулира само конкретното провеждане. Двигателят се загрява съгласно точка 7.8.3. от настоящото приложение и изпитването на пускане при горещ двигател се повтаря. В този случай не е необходимо да се повтаря провеждането с пускане при студен двигател;
 в)
 ако двигателят спре в който и да е момент по време на цикъла LSI-NRTC, изпитването се анулира;
 г)
 ако двигателят спре в който и да е момент от цикъл със стабилни състояния (дискретен или с линейни преходи), изпитването се анулира и трябва да се повтори, като се започне с процедурата на загряване на двигателя. Ако се прилага измерване на праховите частици по многофилтърния метод (един филтър за всеки работен режим), изпитването продължава, като двигателят се стабилизира в предишния режим, за да достигне необходимата температура, и тогава се започва измерването в режима, при който двигателят е спрял.
 7.5.1.3. Работа на двигателя
 Операторът може да бъде лице (т.е. ръчно регулиране) или регулатор (т.е. автоматично регулиране), който изпраща по механичен или електронен път команда, задаваща определена мощност на двигателя. Тази команда може да идва от задействане на педала на газта или съответен сигнал, на лоста за ръчна газ или съответен сигнал, на лоста за подаване на гориво или съответен сигнал, на лоста за превключване на предавките или съответен сигнал, задаване на стойност на регулатора на оборотите или съответен сигнал.
 7.6. Графична характеристика на двигателя
 Преди започване на съставянето на графичната характеристика на двигателя, последният се загрява и към края на загряването се оставя да работи най-малко 10 минути при максимална мощност или в съответствие с препоръките на производителя и добрата техническа преценка, за да се стабилизира температурата на охлаждащия топлоносител и смазочното масло. След като двигателят е стабилизиран, се пристъпва към съставяне на неговата графична характеристика.
 Когато производителят възнамерява да потвърди сигнала за въртящия момент, излъчван от модула за електронно управление на двигатели, които са оборудвани с такъв, по време на съставяне на графичната характеристика на двигателя допълнително трябва да се извърши проверката, предвидена в допълнение А.3 към настоящото приложение.
 Освен при двигатели с постоянна честотата на въртене, съставянето на графичната характеристика на двигателя трябва да се извърши при напълно отворен регулатор на подаването на гориво, като се използват дискретни стойности на честотата на въртене във възходящ ред. Минималната и максималната честота на въртене, включени в графичната характеристика, се определят, както следва:
 Минимална стойност на включената в графичната характеристика честота на въртене = честота на въртене на празен ход при горещ двигател;
 максимална честота на въртене, включена в графичната характеристика, е равна на n
 hi × 1,02 или на честотата на въртене, при която максималният въртящ момент спада до нула, като се взема по-ниската от двете стойности.
 където:
 n
 hi е най-високата честота на въртене, при която се отдава 70 % от максималната мощност.
 Ако най-високата честота на въртене не е безопасна или не е представителна (напр. при двигатели без регулатор), следва да се използва добрата техническа преценка, за да се определи максималната безопасна или максималната представителна честота на

type: contracts

jurisdiction: EU


text:
въртене.
 7.6.1. Съставяне на графичната характеристика на двигателя при цикъл NRSC при променлива честота на въртене
 В случая на съставяне на графичната характеристика на двигателя за цикъл NRSC при променлива честота на въртене (само за двигатели, които не трябва да бъдат изпитвани чрез цикъл NRTC или LSI-NRTC), трябва да бъде използвана добрата техническа преценка, за да се изберат достатъчен брой равномерно разпределени зададени стойности на характеристиките. За всяка зададена стойност честотата на въртене се стабилизира, а въртящият момент се оставя да се стабилизира за най-малко 15 секунди. Средните стойности на честотата на въртене и въртящия момент се записват за всяка зададена стойност. Препоръчва се средните стойности на честотата на въртене и на въртящия момент да се изчислят, като се използват записаните данни от последните 4 — 6 секунди. Ако е необходимо, се използва линейна интерполация за определяне на получените при цикъла на изпитване NRSC честоти на въртене и въртящи моменти. Когато допълнително се изисква двигателите да бъдат изпитани чрез NRTC или LSI-NRTC, за определяне на изпитвателните стойности на честотата на въртене и въртящия момент при стабилни състояния се използва кривата на графичната характеристика на двигателя за цикъла NRTC.
 По избор на производителя съставянето на графичната характеристика на двигателя може като алтернатива да се извърши в съответствие с процедурата, посочена в точка 7.6.2 от настоящото приложение.
 7.6.2. Съставяне на графичната характеристика на двигателя при цикъл NRTC и LSI-NRTC
 Съставянето на графичната характеристика се извършва в съответствие със следната процедура:
 а)
 двигателят не е натоварен и работи на празен ход:
 i)
 при двигатели с регулатор за ниска честотата на въртене се установява минимално задание от оператора, и чрез динамометричен стенд или друго устройство за създаване на натоварване се задава въртящ момент, равен на нула на основния изходен вал на двигателя, и се дава възможност на двигателя да регулира честотата на въртене. Измерва се честотата на въртене на празен ход при горещ двигател;
 ii)
 при двигатели без регулатор за ниска честота на въртене, динамометричният стенд се настройва така, че да се получи въртящ момент, равен на нула на основния изходен вал на двигателя, заданието на оператора се използва да се управлява честотата на въртене, така че тя да бъде равна на най-ниската възможна обявена от производителя честота на въртене с минимално натоварване (също известна като обявена от производителя честота на въртене на празен ход при горещ двигател);
 iii)
 заявеният от производителя въртящ момент при работа на празен ход може да се използва за всички двигатели с променлива честота на въртене (такива със и такива без регулатор за ниска честота на въртене), ако различният от нула въртящ момент при празен ход е представителен за експлоатацията в действителни условия;
 б)
 установява се максимално задание от оператора и честотата на въртене на двигателя се управлява така, че да бъде между честота на въртене на празен ход при горещ двигател и 95 % от тази честота. За двигатели с еталонни експлоатационни цикли, чиято най-ниска честота на въртене е по-висока от честотата на въртене на празен ход при горещ двигател, съставянето на графичната характеристика може да започне при


text:
най-ниската еталонна честота на въртене и 95 % от от тази честота;
 в)
 честотата на въртене на двигателя се увеличава със средна норма от 8 ± 1 min-1/s от минималната до максималната честотата на въртене, включени в диаграмата, или с такава постоянна норма, че да са необходими 4 до 6 минути за преминаване по графичната характеристика от минималната до максималната честотата на въртене. Обхватът на честотите на въртене, използвани при определянето на графичната характеристика на двигателя трябва да започва от честота между честота на въртене на празен ход при горещ двигател и 95 % от тази честота и да завършва при най-високата честота над честотата на максимална мощност, при която се постига по-малко от 70 % от максималната мощност. Ако най-високата честота на въртене не е безопасна или не е представителна (напр. при двигатели без регулатор), следва да се използва добрата техническа преценка, за да се определи максималната безопасна или максималната представителна честота на въртене. Точките от графиката на честотата на въртене и въртящия момент се записват при честота на отчитане най-малко 1 точка в секунда;
 г)
 ако даден производител смята, че гореописаните техники за изготвяне на графичната характеристика не са безопасни или представителни за даден двигател, може да се използва алтернативна методика за изготвяне на графиката. Тези алтернативни методи трябва да отговарят на предназначението на определените процедури за съставяне на графичната характеристика за определяне на възможния максимален въртящ момент при всички честоти на въртене на двигателя, достигани по време на изпитвателните цикли. Отклоненията от технологичните изисквания за изготвяне на диаграмата, определени в настоящата точка, по причини за безопасност или представителност се одобряват от органа по одобряването на типа заедно с обосновката за тяхното използване. За двигатели, оборудвани с регулатор на оборотите или турбокомпресор, диаграмата на въртящия момент не трябва да се построява при намаляващи честоти на въртене;
 д)
 не е необходимо да се изготвя графичната характеристика на двигателя преди осъществяването на всеки отделен цикъл на изпитване. Съставя се нова крива на двигателя, ако:
 i)
 въз основа на добрата техническа преценка е установено, че от последното съставяне на графичната характеристика е изтекъл прекалено дълъг промеждутък от време; или
 ii)
 по двигателя са извършвани физически изменения или повторно калибриране, които могат евентуално да повлияят върху показателите на двигателя; или
 iii)
 атмосферното налягане в близост до всмукателния колектор на двигателя не е в рамките на ± 5 kPa от стойността, записана при последното на двигателя.
 7.6.3. Съставяне на графичната характеристика на двигателя при цикъл NRSC при постоянна честота на въртене:
 двигателят може да работи със серийно произвеждан регулатор за постоянна честота на въртене или последният да бъде симулиран, като честотата на въртене на двигателя се регулира чрез система за контрол на заданието на оператора. Използва се синхронен регулатор или регулатор, реагиращ на понижаване на честотата на въртене, според случая;
 7.6.3.1. Проверка на номиналната мощност за двигатели, които трябва да бъдат изпитвани с цикъл D2
 Извършват се следните проверки:
 а)
 с помощта на регулатора или на симулирания чрез заданието от оператора регулатор за управление на честотата на въртене двигателят се оставя да работи


text:
при номиналната честота на въртене и при номиналната мощност толкова, колкото е необходимо, за да се постигне стабилна работа;
 б)
 въртящият момент се увеличава, докато двигателят не е в състояние да поддържа регулираната честота на въртене. Мощността в тази точка се записва. Преди извършването на тази проверка методът за безопасно определяне кога е достигната посочената точка трябва да бъде съгласуван между производителя и техническата служба, извършваща проверката, в зависимост от характеристиките на регулатора. Записаната мощност не трябва да надвишава с повече от 12,5 % номиналната мощност, определена в точка 2.1.71 от настоящото правило. Ако тази стойност бъде надвишена, производителят преразглежда обявената номинална мощност.
 Ако конкретният двигател, който се изпитва, не е в състояние да извърши тази проверка поради риск от повреда на двигателя или на динамометричния стенд, производителят представя на органа по одобряването на типа надеждно доказателство, че максимална мощност не надвишава номиналната мощност с повече от 12,5 %.
 7.6.3.2. Процедура за съставяне на графична характеристика за двигатели при цикъл NRSC при постоянна честота на въртене
 а)
 с помощта на регулатора или на симулирания чрез заданието от оператора регулатор за управление на честотата на въртене двигателят се оставя да работи при регулирана честота на въртене без натоварване (при висока честота на въртене, не при ниска честота на въртене на празен ход) в продължение на най-малко 15 секунди, докато конкретният двигател не бъде в състояние да извърши тази задача;
 б)
 динамометричният стенд се използва, за да се осигури постоянно нарастване на въртящия момент. Графичната характеристика на двигателя се съставя така, че преходът от регулирана честота на въртене без натоварване към въртящия момент, съответстващ на номиналната мощност за двигателите, които трябва да бъдат изпитвани при цикъл D2, или към максималния въртящ момент в случай на други цикли на изпитване при постоянна честота на въртене, да продължава по-малко от 2 минути. При съставянето на графичната характеристика действителната скорост и въртящ момент се записват с честота 1 Hz;
 в)
 в случай на двигател с постоянна честота на въртене с регулатор, който може да се пренастройва на алтернативни честоти на въртене, двигателят трябва да се изпитва при всяка приложима постоянна честота на въртене.
 За прилагането на други методи за записване на въртящия момент и мощността при определената(ите) работна(и) честота(и) на въртене при двигателите с постоянна честота на въртене трябва да се използва добрата техническа преценка със съгласието на органа по одобряването на типа.
 За двигатели, които се изпитват при цикли, различни от D2, когато за максималния въртящ момент са налични и измерените, и обявените стойности, обявената стойност може да се използва вместо измерената стойност, ако тя е между 95 % и 100 % от измерената стойност.
 7.7. Съставяне на изпитателния цикъл
 7.7.1. Съставяне на изпитателен цикъл със стабилни състояния (NRSC)
 Настоящата точка се използва за съставяне на честотите на въртене и въртящия момент на двигателя, при които той трябва да работи по време на изпитванията със стабилни състояния с цикли NRSC с дискретни режими или с RMC.
 7.7.1.1. Съставяне на честотите на въртене при цикъл NRSC за двигатели, които се изпитват при цикъл NRSC и


text:
при цикъл NRTC или LSI-NRTC
 За двигатели, които се изпитват при цикъл NRTC или LSI-NRTC в допълнение към цикъл NRSC, посочената в точка 5.2.5.1 от настоящото приложение максимална честота на въртене при изпитването (MTS) трябва да се използва като 100 % честота на въртене и за двете изпитвания с преходни режими и със стабилни състояния.
 MTS трябва да се използва вместо номиналната честота на въртене при определянето на междинната честота на въртене в съответствие с точка 5.2.5.4 от настоящото приложение.
 Честотата на въртене на празен ход се определя в съответствие с точка 5.2.5.5 от настоящото приложение.
 7.7.1.2. Съставяне на честотите на въртене при цикъл NRSC за двигатели, които се изпитват само при цикъл NRSC
 За двигатели, които не се изпитват при цикъл с преходни режими (NRTC или LSI-NRTC), посочената в точка 5.2.5.3 номинална честота на въртене трябва да се използва като 100 % честота на въртене. Номиналната честота на въртене се използва за определяне на междинната честота на въртене в съответствие с точка 5.2.5.4 от настоящото приложение. Ако при цикъла NRSC се указват допълнителни честоти на въртене като процент, те се изчисляват като процент от номиналната честота на въртене. Честотата на въртене на празен ход се определя в съответствие с точка 5.2.5.5 от настоящото приложение. С предварителното одобрение на техническата служба MTS може да се използва вместо номиналната честота на въртене за генериране на честотите на въртене при изпитването по настоящата точка.
 7.7.1.3. Генериране на въртящия момент при цикъл NRSC за всеки от режимите на изпитване
 Процентът на въртящия момент за всеки от режимите на изпитване от избрания цикъл на изпитване трябва да бъде взет от съответната таблица за цикъл NRSC от допълнение A.6 към настоящото приложение. Стойността, равна на 100 % при дадена честота на въртене при изпитването, трябва да бъде измерената или обявената стойност, взета от кривата на графичната характеристика, съставена съответно съгласно точка 7.6.1, точка 7.6.2 или точка 7.6.3 от настоящото приложение, изразена като мощност (в kW). Регулировката на двигателя за всеки от режимите на изпитване се изчислява с помощта на уравнение (A.4-14):
 (A.4-14)
 където:
 S
 =
 регулировки на динамометричния стенд в kW
 max
 =
 максимална регистрирана или обявена мощност при честотата на въртене на изпитването при условията на изпитването (посочена от производителя) в kW
 PAUX
 =
 обща обявена мощност, консумирана от спомагателните устройства, монтирани за изпитването (вж. точка 6.3) при честотата на въртене на изпитването в kW
 L
 =
 % от стойността на въртящия момент
 Въртящият момент при горещ двигател, който е представителен за функционирането в условията на експлоатация, може да се обяви и да се използва за всяка точка на кривата на въртящия момент, която в противен случай би се оказала под тази стойност, ако този тип двигател обикновено няма да работи под тази минимална стойност на въртящия момент, например тъй като ще бъде свързан с извънпътна подвижна техника, която не функционира под определена минимална стойност на въртящия момент.
 В случай на цикъл D2 производителят трябва да обяви номиналната мощност и тези стойности трябва да се използват като 100 % от мощността при съставянето на


text:
цикъла на изпитване.
 7.7.2. Съставяне на стойности за честота на въртене и въртящ момент при цикли NRTC и LSI-NRTC за всяка точка на изпитване (денормиране)
 Настоящата точка се използва за генериране на съответните честоти на въртене и въртящи моменти на двигателя, при които той трябва да работи по време на изпитванията NRTC или LSI-NRTC. В допълнение A.6 към настоящото приложение се определят приложимите цикли на изпитване в нормиран формат. Нормираният цикъл на изпитване се състои от последователност от обединени в двойки стойности на честотата на въртене и въртящия момент, изразени в проценти.
 Нормираните стойности на честотата на въртене и въртящия момент се преобразуват, като се използват следните правила:
 а)
 нормираната стойност на честотата на въртене се преобразува в последователност от еталонни честоти на въртене, n
 ref, в съответствие с точка 7.7.2.2 от настоящото приложение;
 б)
 нормираната стойност на въртящия момент се изразява като процент от въртящия момент, получен от съставената крива на графичната характеристика на двигателя в съответствие с точка 7.6.2 от настоящото приложение при съответната еталонна честота на въртене. Нормираните стойности се преобразуват в последователност от еталонни стойности на въртящия момент, Тref, в съответствие с точка 7.7.2.3 от настоящото приложение;
 в)
 еталонните стойности на честотата на въртене и въртящия момент, изразени в подходящи единици, се уможават за да се получат еталонните стойности за мощността.
 7.7.2.1. Резервирана
 7.7.2.2. Денормиране на честотата на въртене.
 Честота на въртене на двигателя се денормира с помощта на уравнение (A.4-15):
 (A.4-15)
 където:
 nref
 е еталонната честота на въртене
 MTS
 е максималната честота на въртене при изпитването
 nidle
 честотата при празен ход;
 %speed
 е стойността на нормираната честота на въртене при цикъл NRTC или LSI-NRTC, взета от допълнение A.6 към от настоящото приложение.
 7.7.2.3. Денормализация на въртящия момент на двигателя
 Стойностите на въртящия момент от таблицата на графика на работа на динамометричния стенд от допълнение A.6 към приложение 4 се нормират до максималния въртящ момент при съответната честота на въртене. Стойностите на въртящия момент на еталонния цикъл се денормират, като се използва кривата на графичната характеристика, определена в съответствие с точка 7.6.2 от настоящото приложение, с помощта на уравнение (A.4-16):
 (A.4-16)
 за съответната еталонна честота на въртене, определена в точка 7.7.2.2.
 Където:
 Tref
 е еталонният въртящ момент за съответната еталонна честота на въртене
 max.torque
 е максималният въртящ момент за съответната честота на въртене при изпитването, взет от графичната характеристика на двигателя, съставена в съответствие с точка 7.6.2, и коригиран при необходимост в съответствие с буква б) от настоящата точка.
 %torque
 е стойността на нормирания въртящ момент при цикъл NRTC или LSI-NRTC, взета от допълнение A.6 към приложение 4.
 а)
 Обявена минимална стойност на въртящия момент
 Може да се обяви минимална стойност на въртящия момент, която е представителна за функционирането в условията на експлоатация. Например ако двигателят обикновено е свързан с извънпътна подвижна техника, която не функционира под определена минимална стойност на въртящия момент, тази стойност може да се обяви и да се използва за всяка точка на натоварване, която в противен случай би се оказала под тази стойност.
 б)
 Коригиране на въртящия момент на двигателя поради


text:
спомагателните устройства, монтирани за изпитването за определяне на емисиите
 Когато спомагателните устройства са монтирани в съответствие с допълнение 2 към настоящото приложение, не трябва да се извършва корекция на максималния въртящ момент за съответната честота на въртене при изпитването, взет от графичната характеристика на двигателя, съставена в съответствие с точка 7.6.2 от настоящото приложение.
 Когато в съответствие с точки 6.3.2 или 6.3.3 от настоящото приложение необходимите спомагателни устройства, които следва да бъдат монтирани за изпитването, не са монтирани, или спомагателните устройства, които следва да бъдат демонтирани за изпитването, остават монтирани, стойността на T
 max се коригира с помощта на уравнение (А.4-17).
 T
 max = T
 map – T
 AUX
 (A.4-17)
 със:
 TAUX = Tr – Tf (A.4-18)
 (A.4-18)
 където:
 Tmap
 е некоригираният максимален въртящ момент за съответната честота на въртене при изпитването, взет от графичната характеристика на двигателя, съставена в съответствие с точка 7.6.2 от настоящото приложение.
 Tf
 е изискваният въртящ момент за задвижване на спомагателните устройства, които е следвало да бъдат монтирани, но не са монтирани за изпитването
 Tr
 е изискваният въртящ момент за задвижване на спомагателните устройства, които е следвало да бъдат демонтирани, но са били монтирани за изпитването
 7.7.2.4. Пример за процедура за денормиране
 Като пример, следната контролна точка се денормализира:
 %speed
 =
 43 %
 %torque
 =
 82 %
 Ако са дадени следните стойности:
 MTS
 =
 2 200 min–1
 nidle
 =
 600 min–1
 се получава:
 където максимален въртящ момент от 700 Nm се наблюдава на кривата на графиката при 1 288 min–1.
 7.8. Специфична процедура на провеждане на изпитването
 7.8.1. Последователност на изпитването за определяне на емисиите при цикъл NRSC с дискретни режими
 7.8.1.1. Загряване на двигателя при изпитвателни цикли със стабилни състояния и дискретни режими
 Трябва да се изпълни предизпитвателната процедура в съответствие с точка 7.3.1., включително калибрирането на анализаторите. Двигателят се загрява, като се използва последователността за предварителна подготовка от точка 7.3.1.1.3 от настоящото приложение. Непосредствено след този момент на подготовка на двигателя започва изпитвателният цикъл на измерване.
 7.8.1.2. Провеждане на цикъл NRSC с дискретни режими
 а)
 изпитването трябва да се проведе при спазване на възходящ ред на режимите, така както е посочено за съответните изпитвателни цикли (вж. допълнение A.6 към приложение 4);
 б)
 всеки режим има продължителност най-малко 10 минути. При всеки режим двигателят трябва да бъде стабилизиран в продължение на най-малко 5 минути. Вземат се проби от газообразните емисии и, когато е приложимо, от емисиите на прахови частици, в продължение на 1—3 минути в края на всеки режим, като пробите от емисиите на прахови частици се вземат в съответствие с буква в).
 Независимо от разпоредбите на буква а), ако се изпитват двигатели с искрово запалване с използване на цикли G1, G2 или G3 или се извършват измервания в съответствие с точка 5.6 от настоящото правило, всеки режим има продължителност най-малко 3 минути. В такъв случай проби от газообразните емисии и, когато е приложимо, от емисиите на прахови частици, се вземат в продължение най-малко на последните 2 минути в края на всеки режим, като пробите от емисиите на прахови частици се вземат в съответствие


text:
с буква в).
 Времетраенето на режима и времето на вземане на проби могат да се удължават с цел подобряване на точността.
 Времетраенето на режима трябва да се запише и представи в доклада за изпитването;
 в)
 за емисии на прахови частици, вземането на проби може да се извърши, като се използва еднофилтърният или многофилтърният метод. Тъй като в зависимост от методите резултатите могат малко да се различават, заедно с резултатите трябва да се укаже кой метод е използван.
 При метода с използване на общ филтър при вземането на проби трябва да се държи сметка за специфичните за отделните режими тегловни коефициенти, които трябва да се използват по време на процедурата по извършване на изпитателния цикъл, като съответно се регулира дебитът на пробата или времето за нейното вземане. Изисква се ефективният тегловен коефициент на вземането на проби за прахови частици да бъде в рамките на ± 0 005 от тегловния коефициент за дадения режим.
 Взимането на проба се извършва възможно най-късно в рамките на всеки от изпитвателните режими. За метода с общ филтър, завършването на вземането на проби за прахови частици трябва да съвпада с точност ± 5 s със завършването на вземането на проби за измерване на газови емисии. Времетраенето на вземането на проби при всеки режим трябва да бъде най-малко 20 секунди при прилагане на метода с общ филтър и най-малко 60 секунди при прилагане на метода с няколко филтъра. При системите, които не са снабдени с деривация, времетраенето на вземането на проби при всеки режим трябва да бъде най-малко 60 секунди при прилагане на метода с общ филтър и метода с няколко филтъра;
 г)
 честотата на въртене и натоварването на двигателя, температурата на входящия въздух, разходът на гориво и, когато е приложимо, потоците въздух и отработили газове трябва да се измерват за всеки режим за времеви интервал, еднакъв с използвания при измерването на газовите концентрации.
 Записват се и всички допълнителни данни, които са необходими за изчисляването;
 д)
 ако двигателят спре или вземането на проби се прекъсне в който и да е момент след започването на вземането на проби при дискретен режим и метод с общ филтър, изпитването се анулира и се повтаря, като се започва с процедурата по прогряване на двигателя. Ако се прилага измерване на праховите частици по многофилтърния метод (един филтър за всеки работен режим), изпитването продължава, като двигателят се стабилизира в предишния режим, за да достигне необходимата температура, и тогава се започва измерването в режима, при който двигателят е спрял;
 е)
 изпълняват се следизпитвателните процедури в съответствие с точка 7.3.2 от настоящото приложение.
 7.8.1.3. Критерии за валидност
 По време на всеки режим на даден изпитвателен цикъл със стабилни състояния, след началния преходен период измерената честота на въртене не трябва да се отклонява от еталонната честота на въртене с повече от ±1 % от номиналната честота на въртене или с ±3 min-1, като се взема по-голямата от двете стойности, освен при празен ход, когато честотата на въртене трябва да е в рамките на допустимото отклонение, обявено от производителя. Измереният въртящ момент не трябва да се отклонява от


text:
еталонния с повече от ± 2 %процента от максималния въртящ момент при честотата на въртене на изпитването.
 7.8.2. Последователност на изпитването за определяне на емисиите при цикъл RMC
 7.8.2.1. Загряване на двигателя
 Трябва да се изпълни предизпитвателната процедура в съответствие с точка 7.3.1., включително калибрирането на анализаторите. Двигателят се загрява, като се използва последователността за предварителна подготовка от точка 7.3.1.1.4 от настоящото приложение. Непосредствено след тази процедура по подготвяне на двигателя, ако неговата честота на въртене и въртящ момент вече не са приведени в съответствие с първия режим от изпитването, те трябва да започнат да се изменят в рамките на линеен преход от 20 ± 1 s към първия режим от изпитването. Цикълът на изпитвателното измерване започва от 5 до 10 s след края на прехода.
 7.8.2.2. Изпълняване на изпитвателния цикъл със стабилни състояния и линейни преходи между тях
 изпитването трябва да се проведе в реда на режимите, така както е посочено за съответните изпитвателни цикли (вж. допълнение A.6 към настоящото приложение). Когато не е наличен цикъл RMC за указания цикъл NRSC, се следва процедурата относно цикъл NRSC с дискретни режими от точка 7.8.1 от настоящото приложение.
 Във всеки режим двигателят трябва да работи в продължение на предписаното време. Преходът от един режим към следващия трябва да се извършва линейно за 20 s ± 1 s, като се спазват допустимите отклонения, предписани в точка 7.8.2.4 от настоящото приложение.
 Еталонните стойности на честотата на въртене и въртящия момент за циклите със стабилни състояния и линейни преходи между тях трябва да се генерират с честота най-малко 1 Hz, и тази последователност от точки трябва да се използва за провеждане на цикъла. По време на преходите между режимите денормираните еталонни стойности за честотата на въртене и за въртящия момент трябва линейно да се изменят от един режим към друг, за да се генерират еталонните точки. Нормираните стойности за еталонния въртящ момент не трябва да бъдат изменяни линейно между режимите и тогава да бъдат денормирани. Ако преходните стойности на честотата на въртене и въртящия момент са по-високи от кривата на въртящия момент на двигателя, те трябва да се задържат на това ниво и да определят еталонния въртящ момент, а заданието от оператора трябва да може да достигне до максимума си.
 През целия цикъл на изпитване RMC (по време на всеки режим, включително и преходите между режимите) трябва да се измерва концентрацията на всеки газообразен замърсител, и когато има приложимо ограничение, трябва да се вземат проби от праховите частици и за определяне на техния брой. Газообразните замърсители може да се измерват в неразреден или в разреден вид и да бъдат записвани непрекъснато; ако са разредени, проби от тях могат да бъдат събирани в торбичка за вземане на проби. Пробата за прахови частици се разрежда с кондициониран чист въздух. Взема се една проба за цялата процедура на изпитване и, в случай на прахови частици, се улавя върху един филтър за събиране на прахови частици.
 За изчисляване на специфичните емисии, получени при изпитване на стенд, действителната работа за цикъла се изчислява чрез интегриране на действителната мощност на


text:
двигателя за целия цикъл.
 7.8.2.3. Последователност на изпитването за определяне на емисиите:
 а)
 изпълняването на цикъла със стабилни състояния и линейни преходи между тях, вземането на проби от отработилите газове, записването на данните и интегрирането на измерените стойности трябва да започнат едновременно;
 б)
 честотата на въртене и въртящият момент следва да се контролират до първия режим от цикъла на изпитването;
 в)
 ако двигателят спре в който и да е момент от цикъла със стабилни състояния и линейни преходи между тях, изпитването се анулира; Двигателят се подлага на предварителна подготовка и изпитването се повтаря;
 г)
 в края на цикъла със стабилни състояния и линейни преходи между тях трябва да се продължи вземането на проби, освен за прахови частици, като всички системи се оставят да работят, за да се позволи да измине времето за реакция на системата. След това се спира всякакво вземане на проби и записване на данни, включително вземането на проби за фона. Накрая се спират всички устройства за интегриране и в записваните данни се означава краят на изпитвателния цикъл;
 д)
 изпълняват се следизпитвателните процедури в съответствие с точка 7.3.2 от настоящото приложение.
 7.8.2.4. Критерии за валидност
 Валидността на изпитвателния цикъл със стабилни състояния и линейни преходи между тях се определя, като се използва регресионният анализ, описан в точки 7.8.3.3 и 7.8.3.5 от настоящото приложение. Разрешените отклонения за цикъла RMC са дадени в таблица A.4-1 по-долу. Трябва да се отбележи, че допустимите отклонения за цикъла RMC са различни от допустимите отклонения при цикъла NRTC, посочени в таблица A.4-2. При провеждане на изпитване на двигатели с еталонна мощност, по-голяма от 560 kW, могат да се използват допустимите отклонения за линията на регресия от таблица A.4-2 и заличаването на точки от таблица A.4-3.
 Таблица A.4-1
 Разрешени отклонения от правата на регресия при цикъла със стабилни състояния и линейни преходи между тях
 Скорост
 Въртящ момент
 Мощност
 Стандартна грешка на оценяването (SEE) на y спрямо x
 най-много 1 % от номиналната честота на въртене
 най-много 2 % от максималния въртящ момент на двигателя
 най-много 2 % от максималния въртящ момент на двигателя
 Наклон на регресионната права a
 1
 0,99 — 1,01
 0,98 — 1,02
 0,98 — 1,02
 Коефициент на корелация r
 2
 мин. 0 990
 мин. 0 950
 мин. 0 950
 Пресечна точка на линията на регресия с y, a
 0
 ± 1 % от номиналаната стойност.
 ± 20 Nm или 2 % от максималния въртящ момент, като се взема по-голямата от тези две стойности
 ± 4 kW или 2 % от максималната мощност, като се взема по-голямата от тези две стойности
 Ако изпитването с цикъл със стабилни състояния и линейни преходи между тях не се извършва на изпитвателен стенд за преходни цикли, и ако стойностите за честотата на въртене и въртящия момент не са известни секунда по секунда, използват се посочените по-долу критерии за валидност.
 Изискванията за допустимите отклонения на честотата на въртене и въртящия момент за всеки режим са посочени в точка 7.8.1.3 от настоящото приложение. По отношение на продължаващите 20 s линейни преходи между стойностите на честотата на въртене и въртящия


text:
момент на режимите в цикъла със стабилни състояния и линейни преходи между тях (точка 7.4.1.2 от настоящото приложение), за преходите трябва да се прилагат следните ограничения за отклоненията на честотата на въртене и натоварването, честотата на въртене трябва да се поддържа линейна в рамките на ± 2 % от номиналната честота на въртене. Въртящият момент се поддържа линеен рамките на ± 5 % от максималния въртящ момент при номинална честота на въртене.
 7.8.3. Цикли на изпитване с преходни режими (NRTC и LSI-NRTC)
 За провеждането на цикъла NRTC и LSI-NRTC е необходимо последователно да се изпълняват командите за еталонните стойности на честотата на въртене и въртящия момент. Командите за честотата на въртене и въртящия момент трябва да се подават с честота 5 Hz. Тъй като в еталонния изпитвателен цикъл се предвижда честота 1 Hz, междинните стойности за честотата на въртене и въртящия момент се получават чрез линейна интерполация от еталонните стойности за въртящия момент, зададени при съставянето на цикъла.
 Малки денормирани стойности на честотата на въртене, близки до честотата на въртене на празен ход при горещ двигател, могат да предизвикат задействане на регулаторите на ниска честота на въртене на празен ход и въртящият момент на двигателя да надхвърли еталонния въртящ момент, дори когато заданието от оператора е минимално възможното. В подобни случаи се препоръчва да се контролира динамометричният стенд, така че да се дава предимство на запазването на еталонния въртящ момент, вместо на еталонната честота на въртене, и да се оставя двигателят да управлява честотата на въртене.
 При пускане при ниски околни температури в двигателите може да се ползва устройство за повишаване на оборотите на празен ход за бързо загряване на двигателя и устройствата за последваща обработка. При тези условия много ниските нормирани стойности на честота на въртене пораждат еталонни честоти на въртене, по-ниски от увеличената честота на въртене на празен ход. В подобни случаи се препоръчва да се контролира динамометричният стенд, така че да се дава предимство на запазването на еталонния въртящ момент и да се остави двигателят да управлява честотата на въртене, когато заданието от оператора е минимално.
 По време на изпитването за определяне на емисиите, еталонните стойности на честота на въртене и въртящия момент и измерените такива трябва да се записват с честота най-малко 1 Hz, но за предпочитане е честота 5 Hz или дори 10 Hz. По-високата честота на записване е важна, тъй като тя помага да се сведе до минимум грешката в резултат от закъснението между еталонните и измерените стойности за честотата на въртене и въртящия момент.
 Еталонните и измерените стойности на честотата на въртене и въртящия момент могат да се записват и при по-ниска честота (до 1 Hz), ако се записват средните стойности за интервал между записаните стойности. Средните стойности се изчисляват на основата на измерените стойности, които се обновяват с честота най-малко 5 Hz. Записаните стойности се използват за изчисляване на статистическите данни за валидност на цикъла и за пресмятане на работата за цикъла.
 7.8.3.1. Изпълняване на преходния изпитвателен цикъл NRTCtest
 Трябва да се изпълнят предизпитвателните процедури в съответствие с точка 7.3.1, включително калибрирането


text:
на анализаторите.
 Изпитването започва както следва:
 Последователността на изпитването започва непосредствено след като двигателят бъде пуснат в охладено състояние, указано в точка 7.3.1.2 от настоящото приложение, в случай на изпитване NRTC с пускане при студен двигател, или след загряване при престой в случая на изпитване NRTC с пускане при горещ двигател. Трябва да се спазва последователността в точка 7.4.2.1 от настоящото приложение.
 Регистрирането на данните, вземането на проби от отработилите газове и интегрирането на измерените стойности трябва да започне едновременно с пускането на двигателя. Цикълът на изпитване трябва да започне, когато двигателят се пусне, и да се изпълнява в съответствие с графика от допълнение A.6 към настоящото приложение.
 В края на цикъла трябва да се продължи вземането на проби, като всички системи се оставят да работят, за да се позволи да изтече времето за реакция на системата. След това се спира всякакво вземане на проби и записване на данни, включително вземането на проби за фона. Накрая се спират всички устройства за интегриране и в записваните данни се означава краят на изпитвателния цикъл;
 изпълняват се след изпитвателните процедури в съответствие с точка 7.3.2 от настоящото приложение.
 7.8.3.2. Провеждане на изпитване LSI-NRTC
 Трябва да се изпълнят предизпитвателните процедури в съответствие с точка 7.3.1 от настоящото приложение включително предварителната подготовка и калибрирането на анализаторите.
 Изпитването започва както следва:
 Изпитването трябва да започне в съответствие с последователността, посочена в точка 7.4.2.2 от настоящото приложение.
 Регистрирането на данните, вземането на проби от отработилите газове и интегрирането на измерените стойности трябва да започне едновременно с началото на цикъла LSI-NRTC в края на 30-секундния период на празен ход, указан в точка 7.4.2.2, буква б) от настоящото приложение. Цикълът на изпитване се изпълнява в съответствие с графика от допълнение A.6 към настоящото приложение.
 В края на цикъла трябва да се продължи вземането на проби, като всички системи се оставят да работят, за да се позволи да изтече времето за реакция на системата. След това се спира всякакво вземане на проби и записване на данни, включително вземането на проби за фона. Накрая се спират всички устройства за интегриране и в записваните данни се означава краят на изпитвателния цикъл;
 изпълняват се следизпитвателните процедури в съответствие с точка 7.3.2 от настоящото приложение.
 7.8.3.3. Критерии за валидност на цикъл на изпитване с преходни режими (NRTC и LSI-NRTC)
 За да се провери валидността на изпитването, каритериите за валидност на цикъла от настоящата точка трябва да се приложат към еталонните и измерените стойности за честотата на въртене, въртящия момент, мощността и общата работа.
 7.8.3.4. Изчисляване на работата на цикъла
 Преди изчисляването на работата на цикъла, всякакви точки, записани в момента на пускането на двигателя, се пропускат. Точките с отрицателни стойности за въртящия момент се въвеждат със стойност нула за работата. Действителната работа по време на цикъла W
 act (kWh) се изчислява на основата на стойностите на честотата на въртене и въртящия момент от обратната връзка за работата на двигателя. Еталонната работа по време на цикъла W
 ref (kWh) се изчислява въз основа на еталонните стойности на честотата на въртене и въртящия момент на двигателя.


text:
Действителната работа на цикъла W
 act, се използва за сравнение с еталонната работа на цикъла W
 ref и за изчисляване специфичните спирачни емисии (вж. точка и 7.2 от настоящото приложение).
 W
 act следва да бъде 85 % и 105 % от W
 ref.
 7.8.3.5. Статистическа проверка (вж. приложение 5, допълнение А.3)
 Изчислява се линейна регресия между еталонните стойности и измерените стойности за честотата на въртене, въртящия момент и мощността.
 За да се сведе до минимум грешката в резултат от закъснението на измерените стойности за цикъла спрямо еталонните стойности, цялата последователност от сигнали за честотата на въртене и въртящия момент на двигателя може да бъде изместена напред или назад във времето спрямо еталонната последователност от стойности за честотата на въртене и въртящия момент. Ако измерените сигнали са изместени, честотата на въртене и въртящият момент трябва да се коригират със същата стойност и в същата посока.
 Използва се методът на най-малките квадрати, като най-подходящото уравнение е от вида:
 y = a
 1
 x + a0
 (A.4-19)
 (A.4-19)
 където:
 y
 =
 измерена стойност за честота на въртене (min–1), въртящ момент (Nm) или мощност (kW)
 a1
 =
 наклон на правата на регресия
 x
 =
 еталонна стойност на честотата на въртене (min–1), въртящ момент (Nm) или мощност (kW)
 a0
 =
 пресечна точка на правата на регресия с y
 Стандартната грешка на оценяването (SEE) на „у“спрямо „х“и коефициентът на определяне (r
 2) се изчисляват за всяка една права на регресия (вж. приложение 4, допълнение А.2).
 Препоръчва се този анализ да се извършва при 1 Hz. Изпитването се смята за валидно, ако са изпълнени всички критерии от таблица A.4-2 по-долу.
 Таблица A.4-2
 Допустими отклонения за правата на регресия
 Скорост
 Въртящ момент
 Мощност
 Стандартна грешка на оценяването (SEE) на y спрямо x
 ≤ 5,0 % от максималната изпитвателна честота на въртене
 ≤ 10,0 % от максималния въртящ момент, получен от характеристичната крива
 ≤ 10,0 % максималната мощност, получена от характеристичната крива
 Наклон на регресионната права a
 1
 0,95 — 1,03
 0,83 — 1,03
 0,89 — 1,03
 Коефициент на корелация, r
 2
 минимум 0 970,
 минимум 0 850,
 минимум 0 910,
 Пресечна точка на линията на регресия с y, a
 0
 ≤ 10 % от празния ход
 ± 20 Nm или ± 2 % от максимален въртящ момент, в зависимост от това кое е по-голямо
 ± 4 kW или ± 2 % максималната мощност, в зависимост от това кое е по-голямо
 Единствено за нуждите на регресионните анализи, преди изчисленията за регресия се разрешава изтриване на точки, когато последните са посочени в таблица A.4-3 по-долу. Тези точки обаче не се заличават за изчисляването на работата на цикъла и на емисиите. Точка на празен ход се дефинира като точка, която има нормиран еталонен въртящ момент 0 % и нормирана еталонна честота на въртене 0 %. Може да се приложи заличаване на точки към целия цикъл или към част от него; трябва да се посочат точките, към които е приложено заличаване.
 Таблица A.4-3
 Разрешени заличавания на точки от регресивните анализи
 Събитие
 Условия (n = честота на въртене на двигателя, Т = въртящ


text:
момент)
 Разрешено заличаване на точки
 Минимално задание от оператора (точка на празен ход)
 n
 ref = n
 idle
 както и
 T
 ref = 0
 както и
 T
 act > (T
 ref - 0,02 T
 maxmappedtorque)
 както и
 T
 act < (T
 ref + 0,02 T
 maxmappedtorque)
 честота на въртене и въртящ момент
 Минимално задание от оператора
 n
 act ≤ 1,02 n
 ref и T
 act > T
 ref
 или
 n
 act > n
 ref и T
 act ≤ T
 ref
 или
 n
 act > 1,02 n
 ref и T
 ref < T
 act ≤ (T
 ref + 0,02 T
 maxmappedtorque)
 мощност и въртящ момент или честота на въртене
 Максимално задание от оператора
 n
 act < n
 ref и T
 act ≥ T
 ref
 или
 n
 act ≥ 0,98 n
 ref и T
 act < T
 ref
 или
 n
 act < 0,98 n
 ref и T
 ref > T
 act ≥ (T
 ref – 0,02 T
 maxmappedtorque)
 мощност и въртящ момент или честота на въртене
 където:
 nref
 е еталонната честота на въртене (вж. точка 7.7.2 от настоящото приложение);
 nidle
 честотата при празен ход;
 nact
 е действителната (измерена) честота на въртене
 Tref
 е еталонният въртящ момент (вж. точка 7.7.2 от настоящото приложение);
 Tact
 е действителният (измерен) въртящ момент
 Tmaxmappedtorque
 е най-високата стойност на въртящия момент в кривата на въртящия момент при пълно натоварване, изразена като графична характеристика в съответствие с точка 7.6.2 от настоящото приложение.
 8. ИЗМЕРВАТЕЛНИ ПРОЦЕДУРИ
 8.1. Проверки на калибрирането и работата
 8.1.1. RО-SQ 15.1 Предмет: Въведение
 В настоящата точка се описват калибрирането и проверките на системите за измерване. Вж. точка 9.4 от настоящото приложение за спецификациите, които са валидни по отношение на отделните инструменти.
 Калибрирането и проверките като цяло се извършват по цялата верига на измерването.
 Ако не е посочено калибриране или проверка на част от система за измерване, тази част от системата за измерване трябва да се калибрира и нейното функциониране да се проверява с периодичност, която съответства на препоръките на производителя на системата за измерване и на разумната техническа преценка.
 За да се постигнат допустимите отклонения при извършване на калибриране и проверки, следва да се използват международно признати стандарти.
 8.1.2. RО-SQ 15.2 Предмет: Обобщение относно калибрирането и проверките
 В таблица A.4-4 се съдържа обобщение относно калибрирането и проверките, описани в настоящата точка, и са посочени онези, които следва да бъдат извършени.
 Таблица A.4-4
 Обобщение относно калибрирането и проверките
 Вид калибриране или проверка
 Минимална периодичност (1)
 8.1.3: Точност, повтаряемост и шум
 Точност: Не се изисква, но се препоръчва при пускане в експлоатация
 Повторяемост: Не се изисква, но се препоръчва при пускане в експлоатация
 Шум: Не се изисква, но се препоръчва при пускане в експлоатация
 8.1.4: Проверка за линейност
 Скорост: При пускане в експлоатация, в рамките на 370 дни преди изпитването и след основен ремонт.
 Въртящ момент: При пускане в експлоатация, в рамките на 370 дни преди изпитването и след основен ремонт.
 Чист газ и разредени отработили газове При пускане в експлоатация, в рамките на 370 дни преди изпитването и след основен ремонт, освен ако потокът не е проверен


text:
с помощта на пропан или кислороден или въглероден баланс.
 Дебит на неразредени отработили газове: При пускане в експлоатация, в рамките на 185 дни преди изпитването и след основен ремонт, освен ако потокът не е проверен с помощта на пропан или кислороден или въглероден баланс.
 Газоанализатори: При пускане в експлоатация, в рамките на 35 дни преди изпитването и след основен ремонт.
 Баланс на праховите частици (РМ): При пускане в експлоатация, в рамките на 370 дни преди изпитването и след основен ремонт.
 Автономни налягане и температура: При пускане в експлоатация, в рамките на 370 дни преди изпитването и след основен ремонт.
 8.1.5: Реакция на газоанализаторната система с непрекъснато действие и проверка на обновяването и записването на данни – за газоанализатори без постоянно компенсиране за други видове газ.
 При пускане в експлоатация или след изменение на системата, което може да повлияе на реакцията.
 8.1.6: Реакция на газоанализаторната система с непрекъснато действие и проверка на обновяването и записването на данни — за газованализатори с постоянно компенсиране за други видове газ.
 При пускане в експлоатация или след изменение на системата, което може да повлияе на реакцията.
 8.1.7.1: Въртящ момент
 При пускане в експлоатация и след основен ремонт.
 8.1.7.2: Налягане, температура, температура на оросяване
 При пускане в експлоатация и след основен ремонт.
 8.1.8.1: Поток на горивото
 При пускане в експлоатация и след основен ремонт.
 8.1.8.2: Входящ поток
 При пускане в експлоатация и след основен ремонт.
 8.1.8.3: Поток на отработилите газове
 При пускане в експлоатация и след основен ремонт.
 8.1.8.4: Поток на разредените отработили газове (CVS и PFD)
 При пускане в експлоатация и след основен ремонт.
 8.1.8.5: Проверка на CVS/PFD и на устройството за серийно вземане на проби (2)
 При пускане в експлоатация, в рамките на 35 дни преди изпитването и след основен ремонт (проверка с пропан).
 8.1.8.5.8: Проверка на изсушителя на пробата
 За топлинни охладители: при пускане в експлоатация и след основен ремонт. За осмотични мембрани: при пускане в експлоатация, в рамките на 35 дни преди изпитването и след основен ремонт.
 8.1.8.8: Пропуски в частта, в която се създава вакуум
 Преди всяко лабораторно изпитване, в съответствие с точка 7.1.
 8.1.9.1: Влияния от H2O в анализатори с детектор NDIR на CO2
 При пускане в експлоатация и след основен ремонт.
 8.1.9.2: Влияния от H2O в анализатори с детектор CO NDIR на CO2
 При пускане в експлоатация и след основен ремонт.
 8.1.10.1: Калибриране на пламъчнойонизационен детектор (FID)
 Оптимизиране на FID за THC и проверка на FID за THC.
 Калибриране, оптимизиране и определяне на реакцията спрямо CH4: при пускане в експлоатация и след основен ремонт.
 Проверка на реакцията спрямо CH4: при пускане в експлоатация, в рамките на 185 дни преди изпитването и след основен ремонт.
 8.1.10.2 : Влияние от O2 във FID, предназначени за анализ на неразредени отработили газове
 За всички анализатори с пламъчнойонизационен детектор: при пускане в експлоатация и след основен ремонт.
 За всички анализатори с пламъчнойонизационен детектор за анализ на THC: при пускане в експлоатация, след основен ремонт и след оптимизация на пламъчнойонизационния детектор съгласно точка 8.1.10.1.
 8.1.11.1: Намаляване на показанията на CO2 и H2O в анализатори с


text:
детектор CLD
 При пускане в експлоатация и след основен ремонт.
 8.1.11.3: Влияние от HC и H2O върху недисперсен ултравиолетов анализатор (NDUV)
 При пускане в експлоатация и след основен ремонт.
 8.1.11.4: Насищане с NO2 на изсушителя на пробата (охладител)
 При пускане в експлоатация и след основен ремонт.
 8.1.11.5: Преобразуване на NO2 в NO от преобразувател
 При пускане в експлоатация, в рамките на 35 дни преди изпитването и след основен ремонт.
 8.1.12.1: Претегляне на филтрите за прахови частици
 Независими проверки: при пускане в експлоатация, в рамките на 370 дни преди изпитването и след основен ремонт.
 Проверки на пробите за калибриране на нулата, на обхвата и на еталонните проби: в рамките на 12 часа преди претеглянето и след основен ремонт.
 8.1.3. RО-SQ 15.3 Предмет: Проверки за точност, повтаряемост и шум
 Експлоатационните показатели на отделните уреди, посочени в таблица 8, са базата за определяне на точността, повторяемостта и шума на даден уред.
 Няма изискване да се проверяват точността, повтаряемостта и шума на измервателните уреди. Може обаче да бъде полезно посочените проверки да се използват, за да се дефинира спецификация за нов измервателен уред, да се провери работата на нов измервателен уред след доставка или да се отстрани неизправност на наличен измервателен уред.
 8.1.4. RО-SQ 15.4 Предмет: Проверка за линейност
 8.1.4.1. Обхват и контекст
 Проверка за линейност на всяка включена в таблица A.4-5 система за измерване може да се прави най-малко толкова често, колкото е указано в таблицата, в съответствие с препоръките на производителя на системата и добрата техническа преценка. Целта на проверката за линейност е да се определи дали дадена система за измерване има пропорционална реакция в целия целеви обхват. Проверката за линейност се състои от въвеждане на серии от най-малко 10 еталонни стойности в системата за измерване, освен ако не е посочено друго. Системата за измерване определя количествено всяка еталонна стойност. Измерените стойности се сравняват като цяло с еталонните стойности, като се използват методът на линейна регресия с най-малките квадрати и критериите за линейност, посочени в таблица A.4-5.
 8.1.4.2. Изисквания за показателите
 Ако дадена система за измерване не отговаря на приложимите критерии за линейност от таблица A.4-5, това несъответствие трябва да се коригира чрез повторно калибриране, техническо обслужване или замяна на компоненти, в зависимост от това какво е необходимо. Проверката на линейността може да се повтори след коригирането на несъответствието, за да се гарантира, че системата за измерване отговаря на критериите за линейност.
 8.1.4.3. Процедура
 Използва се следният протокол за проверка на линейността:
 а)
 системата за измерване се използва при указаните за нея температури, налягания и дебити;
 б)
 измервателният уред трябва да бъде нулиран, както това се прави преди извършването на изпитване за емисии — с въвеждане на нулев сигнал. При газоанализаторите трябва да се използва нулев газ, който отговаря на спецификациите на точка 9.5.1 от настоящото приложение и се въвежда направо на входа на анализатора;
 в)
 обхватът на измервателния уред трябва да бъде калибриран, както това се прави преди извършването на изпитване за емисии — с въвеждане на сигнал за калибриране на обхвата. При газоанализаторите трябва да се използва газ за калибриране


text:
на обхвата, който отговаря на спецификациите на точка 9.5.1 от настоящото приложение и се въвежда направо на входа на анализатора;
 г)
 след калибриране на обхвата на измервателния уред, нулевото показание трябва да се провери със същия сигнал, който е използван съгласно буква б) от настоящата точка. Въз основа на нулевото показание и добрата техническа преценка се определя дали да се повторят операциите по нулиране или калибриране на обхвата на измервателния уред преди да се пристъпи към следващата стъпка;
 д)
 по отношение на всички измервани количества трябва да се използват препоръките на производителя и добрата техническа преценка, за да се изберат еталонните стойности y
 refi
 , които обхващат целия обхват от стойности, очаквани по време на изпитването за определяне на емисиите, като по този начин се избягва необходимостта от екстраполация извън тези стойности. Следва да се избере нулев еталонен сигнал като една от еталонните стойности за проверката за линейност. За проверките за линейност на автономните температура и налягане трябва да се изберат най-малко три еталонни стойности. За всички други проверки за линейност трябва да се изберат най-малко десет еталонни стойности.
 е)
 трябва да се използват препоръките на производителя и добрата техническа преценка, за да се избере редът, в който ще се въвеждат последователностите от еталонни стойности;
 ж)
 еталонните количества трябва да се подготвят и въведат както е описано в точка 8.1.4.4 от настоящото приложение. При газоанализаторите трябва да се използва концентрация на газовете, която е в рамките на спецификациите на точка 9.5.1 от настоящото приложение, а газовете да се въвеждат направо на входа на анализатора;
 з)
 трябва да се даде възможност на уреда да се стабилизира, когато с него се измерва еталонната стойност;
 и)
 при честота на записване, равна най-малко на минималната честота, посочена в таблица 7, се измерва еталонната стойност в продължение на 30 s и се записва средноаритметичната стойност
 от записаните стойности;
 й)
 стъпките от букви ж) — и) от настоящата точка се повтарят, докато не бъдат измерени всички еталонни стойности;
 к)
 трябва да се използват средноаритметичната стойност
 и еталонните стойности y
 refi
 , за да се изчислят параметрите на линейната регресия с най-малките квадрати и статистическите стойности, които да бъдат сравнени с критериите за минимални експлоатационни показатели, посочени в таблица 5. Трябва да се използват изчисленията, описани в допълнение А.3 към приложение 5.
 8.1.4.4. Еталонни сигнали
 Настоящата точка описва препоръчваните методи за получаване на еталонни стойности за протокола за проверка на линейността и точка 8.1.4.3 от настоящото приложение. Използват еталонни стойности, които симулират действителни стойности, или се въвежда действителна стойност и се измерва със система за измерване на еталонни стойности. В последния случай, еталонната стойност е стойността, показана от системата за измерване на еталонни стойности. Еталонните стойности и системите за измерването им трябва да бъдат проследими в международен план.
 В системи за измерване на температурата и датчици от типа на термодвойките, термосъпротивленията и термисторите проверката на линейността може да бъде извършена, като се извади датчикът от системата и на негово място се сложи симулатор. Използваният симулатор трябва да бъде независимо калибриран и да има компенсация на студения преход


text:
(студения край). Пропорционалната на температурата международно проследима неопределеност на симулатора трябва да бъде по-ниска от 0,5 % от максималната температура на експлоатация T
 max. Ако се използва тази възможност, необходимо е използваните датчици да имат според доставчика им точност с 0,5 % от T
 max по-висока, отколкото точността, определена от стандартната им крива на калибриране.
 8.1.4.5. Системи за измерване, за които се изисква проверка на линейността
 В таблица A.4-5 са посочени системи за измерване, за които се изискват проверки за линейност. За посочената таблица се прилагат изложените по-долу разпоредби:
 а)
 проверките за линейност трябва да се извършват по-често, ако производителят на измервателния уред препоръчва това, или ако добрата техническа преценка го изисква;
 б)
 „min“се отнася до минималната еталонна стойност, която се използва при проверката на линейността;
 Трябва да се отбележи, че тази стойност може да бъде равна на нула или да е отрицателна в зависимост от сигнала;
 в)
 „max“обикновено се отнася до максималната еталонна стойност, която се използва при проверката на линейността. Например при газовите сепаратори x
 max е концентрацията на неразделения, неразреден газ за калибриране на обхвата. В следните особени случаи „max“означава различна стойност:
 i)
 при проверката за линейност на везните за прахови частици m
 max означава типичната маса на филтъра за прахови частици;
 ii)
 при проверката за линейност на въртящия момент T
 max означава посочената от производителя максимална стойност на въртящия момент на двигателя с най-висок въртящ момент, който трябва да бъде изпитан;
 г)
 посочените обхвати включват граничните стойности. Например посочен обхват от 0,98 — 1,02 за наклона a
 1 означава 0,98 ≤ a
 1 ≤ 1,02;
 д)
 посочените проверки на линейността не се изискват за системи, които са преминали проверките за дебит на разредените отработили газове, описани в точка 8.1.8.5 по отношение на проверката с пропан, както и за системи, които са преминали проверките с точност ±2 % въз основа на химическия баланс на въглерода или кислорода във всмуквания въздух, горивото или отработилите газове;
 е)
 по отношение на тези количества критериите, основани на a
 1, трябва да се спазват, само ако се изисква абсолютната стойност на количеството, за разлика от случая на сигнал, който е само линейно пропорционален на действителната стойност;
 ж)
 автономните температури включват температурата на двигателя и температурите от околната среда, използвани за установяване или проверка на състоянието на двигателя; температурите, използвани за регулиране или проверка на критичните условия на системата за изпитване, както и температурите, използвани при изчисляването на емисиите:
 i)
 изискват се следните проверки за линейност по отношение на температурата: входящ въздух; изпивателен(лни) стенд(ове) (за двигатели, които се изпитват с устройства за последваща обработка с изпитвателни цикли, за които се прилагат критериите за пускане при студен двигател); въздух за разреждане за вземане на проби от праховите частици (CVS, двойно разреждане и системи с разреждане на част от потока); проби от прахови частици; проба от охладителя (за системи за вземане на газови проби, в които се използват охладители за изсушаване на пробите);
 ii)
 следните проверки за линейност по отношение на температурата се изискват само ако са посочени от производителя на двигателя: вход за горивото;


text:
изход на охладителя на въздуха за принудително пълнене, предназначен за използване в изпитвателната камера (за двигатели, изпитвани в изпитвателна камера с топлообменник, симулиращ междинен охладител на въздуха на превозно средство/машина); вход за охлаждащата течност на охладителната уредба на въздуха за пълнене, предназначен за използване в изпитвателната камера (за двигатели, изпитвани в изпитвателна камера с топлообменник, симулиращ междинен охладител на въздуха на превозно средство/машина); и маслото в маслосъбирателя/маслоутаителя; охлаждащия топлоносител преди термостата (за двигатели с течностно охлаждане);
 з)
 автономните налягания включват налягането на двигателя и условията на околната среда, използвани за установяване или проверка на състоянието на двигателя; наляганията, използвани за регулиране или проверка на критичните условия на системата за изпитване; както и наляганията, използвани при изчисляването на емисиите:
 i)
 изискваните проверки за линейност по отношение на налягането са: ограничаване на налягането на входящия въздух; противоналягане на отработилите газове; барометър; налягане на входа на CVS (ако измерването се извършва с използване на CVS); проба от охладителя (за системи за вземане на газови проби, в които се използват охладители за изсушаване на пробите);
 ii)
 следните проверки за линейност по отношение на налягането се изискват само ако са посочени от производителя на двигателя: спадът на налягане в топлообменника за въздуха за пълнене и в съединителната тръба в изпитвателната камера (за двигатели с турбокомпресор, които се изпиват в изпитвателна камера с топлообменник, имитиращ топлообменник на въздуха за пълнене в превозното средство/машината); и място на отвеждане на горивото.
 Таблица A.4-5
 Измервателни системи, за които се изискват проверки за линейност
 Измервателна система
 Количество
 Минимална честота на извършване на проверки
 Критерии за линейност
 a
 SEE
 r
 2
 Обороти на двигателя
 бр.
 В рамките на 370 дни преди изпитването
 ≤ 0,05 % n
 max
 0,98-1,02
 ≤ 2 % n
 max
 ≥ 0,990
 Въртящ момент на двигателя
 T
 В рамките на 370 дни преди изпитването
 ≤ 1 % T
 max
 0,98-1,02
 ≤ 2 % T
 max
 ≥ 0,990
 Дебит на горивото
 q
 m
 В рамките на 370 дни преди изпитването
 ≤ 1 %q
 m, max
 0,98-1,02
 ≤ 2 %q
 m, max
 ≥ 0,990
 Дебит на всмуквания въздух (3)
 q
 V
 В рамките на 370 дни преди изпитването
 ≤ 1 %q
 V, max
 0,98-1,02
 ≤ 2 %q
 V, max
 ≥ 0,990
 Дебит на въздуха за разреждане (3)
 q
 V
 В рамките на 370 дни преди изпитването
 ≤ 1 %q
 V, max
 0,98-1,02
 ≤ 2 %q
 V, max
 ≥ 0,990
 Дебит на разредените отработили газове (3)
 q
 V
 В рамките на 370 дни преди изпитването
 ≤ 1 %q
 V, max
 0,98-1,02
 ≤ 2 %q
 V, max
 ≥ 0,990
 Дебит на неразредените отработили газове (3)
 q
 V
 В рамките на 185 дни преди изпитването
 ≤ 1 %q
 V, max
 0,98-1,02
 ≤ 2 %q
 V, max
 ≥ 0,990
 Дебит на устройството за вземане на серии от проби (3)
 q
 V
 В рамките на 370 дни преди изпитването
 ≤ 1 %q
 V, max
 0,98-1,02
 ≤ 2 %q
 V, max
 ≥ 0,990
 Газови сепаратори
 В рамките на 370 дни преди изпитването
 ≤ 0,5 % x
 max
 0,98-1,02
 ≤ 2 % x
 max
 ≥ 0,990
 Газоанализатори


text:
x
 В рамките на 35 дни преди изпитването
 ≤ 0,5 % x
 max
 0,99-1,01
 ≤ 1 % x
 max
 ≥ 0,998
 Везни за прахови частици (РМ)
 m
 В рамките на 370 дни преди изпитването
 ≤ 1 % m
 max
 0,99-1,01
 ≤ 1 % m
 max
 ≥ 0,998
 Автономно налягане
 p
 В рамките на 370 дни преди изпитването
 ≤ 1 % p
 max
 0,99-1,01
 ≤ 1 % p
 max
 ≥ 0,998
 Преобразуване на сигналите за автономната температура от аналогов в цифров формат
 T
 В рамките на 370 дни преди изпитването
 ≤ 1 % T
 max
 0,99-1,01
 ≤ 1 % T
 max
 ≥ 0,998
 8.1.5. RО-SQ 15.5 Предмет: Проверка на реакцията и функцията по обновяване и записване на газоанализатор с непрекъснато действие
 В настоящата точка се описва процедурата по обща проверка за реакция на системата и за функцията по обновяване за газоанализатори с непрекъснато действие. Виж точка 8.1.6 по-долу за процедурите на проверка на анализатори от компенсационен тип.
 8.1.5.1. Обхват и контекст
 Тази проверка се извършва след монтиране или замяна на газоанализатор, който се използва за непрекъснато вземане на проби. Тя трябва да се изпълни и ако системата е преконфигурирана по начин, който може да измени реакцията на системата. Проверката е необходима за газоанализатори с непрекъснато действие, които се използват за цикли на изпитване с преходни режими (NRTC и LSI-NRTC) или изпитване със стабилни състояния и преходи между тях, но не се изисква за системи с газоанализатори, които извършват серийно вземане на проби, или за системи с газоанализатори с непрекъснато действие, които се използват само за изпитване с цикъл NRSC с дискретни режими.
 8.1.5.2. Принцип на измерване
 С това изпитване се проверява дали честотите на обновяване и запис съответстват на реакцията на системата при бързо изменение в стойността на концентрациите в сондата за вземане на проби. Газоанализаторните системи трябва да бъдат оптимизирани по такъв начин, че тяхната обща реакция на бързо изменение в стойността на концентрациите да се обновява и записва с подходяща честота, за да се избегне загуба на информация. С проверката се цели да се установи дали газоанализаторните системи отговарят на изискването за минималното време на реакция.
 Настройките на системата за оценка на времето на реакция са точно същите, както по време на провеждане на изпитването (т.е. налягане, дебити, задания за филтри на анализаторите и всички други влияния върху времето на реакция). Определянето на времето на реакция се прави чрез смяна на газовете направо на входа на сондата за проби. Характеристиките на устройствата за смяната на газа трябва да са такива, че смяната да се извършва за по-малко от 0,1 секунди. Газовете, използвани за изпитването, трябва да причиняват промяна в концентрацията от поне 60 % от обхвата.
 Кривата на концентрацията за всеки отделен газ трябва да се записва.
 8.1.5.3. Изисквания към системата
 а)
 времето на реакция на системата трябва да бъде ≤ 10 s с време на нарастване ≤ 5 s или с време на нарастване и спадане ≤ 5 s за всеки фронт за всички измервани съставки (CO, NOХ, CO2 и HC) и за всички използвани обхвати.
 Преди да


text:
се извършат изчисленията на емисиите, посочени в приложение 5, времената на всички данни (концентрация, потоци на въздуха и на горивото) трябва да се коригират въз основа на измерените за тях съответни времена за реакция;
 б)
 за да се докаже, че времената на обновяване и запис са допустими с оглед на общата реакция на системата, последната трябва да отговаря на един от следните критерии:
 i)
 произведението от средното време на реакция и честотата, при която системата записва обновената концентрация, трябва да бъде най-малко 5. Във всеки случай средното време на нарастване не трябва да бъде повече от 10 s;
 ii)
 честотата, при която системата записва концентрацията, трябва да бъде най-малко 2 Hz (вж. също таблица 7).
 8.1.5.4. Процедура
 Трябва да се използва следната процедура, за да се провери реакцията на всяка газоанализаторна система за непрекъснат анализ:
 а)
 при настройката на уреда трябва да се спазват инструкциите за пускане в експлоатация и за експлоатация на производителя на газоанализаторната система. Трябва да бъдат направени необходимите настройки на системата за измерване, за да се оптимизират експлоатационните показатели. Тази проверка трябва да бъде направена, докато анализаторът работи в същия режим, както по време на изпитване за определяне на емисиите. Ако системата за вземане на проби на анализатора се използва и от други анализатори и ако потокът от газове към другите анализатори може да окаже влияние върху времето на реакция на системата, другите анализатори трябва да са включени и да работят, докато трае описваната тук проверка. Тя може да се извършва, когато няколко анализатора споделят една и съща система за вземане на проби по едно и също време. Ако при изпитването за определяне на емисиите се използват аналогови филтри или цифрови филтри, работещи в реално време, при описваната тук проверка те се използват както при изпитването;
 б)
 препоръчва се в оборудването, използвано за потвърждаване на времето на реакция на системата, за прехвърляне на газовете между различните връзки да се използват тръби с минимална дължина, като към единия вход на бързодействащ трипътен клапан (2 входа, 1 изход) трябва да се свърже източник на нулев въздух, за да се контролира дебитът на нулевия газ и на смесените газове за калибриране на обхвата към входа на сондата за вземане на проби на системата, или да се постави тройник близо до изхода на сондата. Като правило дебитът на газа е по-висок, отколкото дебитът на пробата през сондата, а излишъкът се отвежда от входния отвор на сондата. Ако дебитът на газа е по-нисък, отколкото дебитът на пробата, концентрациите на газа трябва да се коригират, за да се отчете разреждането с атмосферен въздух, който преминава през сондата. Могат да се използват газове за калибриране на обхвата с две или повече съставки. За смесването на газовете за калибриране на обхвата може да се използва устройство за смесване. Устройството за смесване се препоръчва, когато се смесват газове за калибриране на обхвата, разредени с N2, с газове за калибриране на обхвата, разредени с въздух.
 Като се използва газов сепаратор, газ за калибриране на обхвата със състав NO–CO–CO2–C3H8–CH4 (допълване с N2) ѕтрябва да бъде смесен в


text:
еднакви части с газ за калибриране на обхвата NO2, допълнен с пречистен синтетичен въздух. Когато е приложимо, могат да се използват и стандартни двукомпонентни газове за калибриране на обхвата вместо смесен газ NO-CO-CO2-C3H8-CH4, (допълване с газ за калибриране на обхвата N2); в този случай трябва за всеки анализатор трябва да се проведат отделни изпитвания за определяне на реакцията. Изходът на газовия сепаратор трябва да бъде свързан към другия вход на трипътния клапан. Изходът на клапана трябва да бъде свързан към отвеждането на излишните газове в сондата на системата на газоанализатора или към тръба за отвеждане на излишните газове между сондата и преносната тръба към всички проверявани анализатори. Трябва да се използва конфигурация, с която се избягват пулсации на налягането, дължащи се на спирането на потока през устройството за смесване на газовете. Всяка от посочените съставки на газовете, ако не са от значение за проверката на анализаторите, се изпуска. Позволено е вместо това да се използват бутилки с отделните газове и отделно измерване на времето на реакция;
 в)
 събирането на данни трябва да се извърши както следва:
 i)
 клапанът трябва да се превключи, за да се започне подаването на нулев газ;
 ii)
 дава се възможност за стабилизиране, като се отчита закъснението, породено от преминаването през тръбите и времето на пълна реакция на най-бавния анализатор;
 iii)
 събирането на данни трябва да започне с честотата, използвана по време на изпитването за определяне на емисиите. Всяка записана стойност трябва да бъде уникална актуализирана концентрация, измерена от анализатора; записаните стойности не трябва да се изменят чрез интерполация или филтриране;
 iv)
 клапанът трябва да бъде превключен в положение, в което се дава възможност смесените газове за калибриране на обхвата да преминават към анализаторите. Това време трябва да се записва като t
 0;
 v)
 отчита се закъснението, породено от преминаването през тръбите и времето на пълна реакция на най-бавния анализатор;
 vi)
 потокът трябва да бъде превключен в положение, в което се дава възможност на нулевия газ да преминава към анализаторите. Това време трябва да се записва като t
 100;
 vii)
 отчита се закъснението, породено от преминаването през тръбите и времето на пълна реакция на най-бавния анализатор;
 viii)
 последователността от действия от буква в), подточки iv) — vii) от настоящата точка се повтаря, докато се запишат седем пълни цикъла, като се завършва с нулев газ, който се подава към анализаторите;
 ix)
 записването се спира.
 8.1.5.5. Оценка на резултатите
 Данните от буква в) от точка 8.1.5.4 от настоящото приложение трябва да се използват за изчисляване на средното време на нарастване T
 10–90 на всеки анализатор.
 а)
 ако е избрано да се покаже съответствие с буква б), подточка i) от точка 8.1.5.3 от настоящото приложение, трябва да се приложи следната процедура: времената на нарастване се умножават по съответните им честоти на записване, изразени в Hz (1/s). Стойността на всеки от резултатите трябва да бъде най-малко 5. Ако стойността е по-малка от 5, трябва да се увеличи честотата на записване, да се регулират дебитите или да се измени конструкцията на системата за вземане на проби, за да се увеличи времето на


text:
нарастване, колкото е необходимо. Могат също да бъдат конфигурирани цифрови филтри с цел увеличаване на времето на нарастване.
 б)
 ако е избрано да се покаже съответствие с буква б), подточка ii) от точка 8.1.5.3, достатъчно е да се покаже съответствие с изискванията на буква б), подточка ii) от точка 8.1.5.3.
 8.1.6. Проверка на времето за реакция за анализатори от компенсационен тип
 8.1.6.1. Обхват и контекст
 Тази проверка се извършва, за да се определи реакцията на газоанализаторите с непрекъснато действие, когато реакцията на анализатора се компенсира от друг анализатор, за да се определи количеството на газовите емисии. При тази проверка водната пара трябва да се разглежда като газова съставка. Проверката се изисква за анализаторите с непрекъснато действие, използвани за цикли на изпитване с преходни режими (NRTC и LSI-NRTC) или RMC. Проверката не се изисква за анализатори на серии проби или газоанализатори с непрекъснато действие, които се използват само за изпитвания с цикъл NRSC с дискретни режими. Проверката не се прилага за корекцията с оглед на водата, която се отделя от пробата при последващата обработка. Тази проверка трябва да се извърши след първоначалното пускане в експлоатация (т.е. след пускането в експлоатация на изпитвателната камера). След основен ремонт може да се приложи точка 8.1.5, за да се провери еднотипна реакция, при условие, че всеки заменен компонент е преминал в определен момент проверка за еднотипна реакция във влажна среда.
 8.1.6.2. Принцип на измерване
 С процедурата се проверява синхронизацията и еднотипната реакция на непрекъснатите комбинирани измервания на газовите потоци. За извършването на процедурата е необходимо да се гарантира, че са включени всички алгоритми за компенсация и корекции с оглед на влажността.
 8.1.6.3. Изисквания към системата
 Общите изисквания за времето на реакция и на нарастване, посочени в точка 8.1.5.3, буква а), се прилагат и към анализаторите от компенсационен тип. Освен това, ако честота на записване е различна от честотата на обновяване на непрекъснатия комбиниран/компенсиран сигнал, за проверката, която се изисква по силата на точка 8.1.5.3, буква б), подточка i) от настоящото приложение, трябва да се използва по-ниската от двете честоти.
 8.1.6.4. Процедура
 Трябва да се използват всички процедури, посочени в букви а) – в) от точка 8.1.5.4 от настоящото приложение. Освен това, реакцията и времето на нарастване по отношение на водната пара, ако се използва алгоритъм за корекция, основаващ се на измереното количество водна пара. В този случай най-малко един от газовете, използвани за калибриране (но не NO2) трябва да бъде овлажнен, както следва:
 Ако в системата не се използва изсушител на пробите за отстраняване на водата от газа на пробата, газът за калибриране на обхвата се овлажнява, като газовата смес се пропуска през херметичен съд, който овлажнява газа до най-високата за пробата точка на росата, която се предполага по време на вземането на проби за определяне на емисиите, като се барботира през дестилирана вода. Ако в системата по време на изпитването се използва изсушител на пробата, който е преминал проверка за изсушители на проби, овлажнената газова смес може да се въведе след изсушителя на пробата, като се барботира през дестилирана вода в херметично затворен съд


text:
при 298 ± 10 K (25 ± 10 °C), или при температура, по-висока от температурата на оросяване. Във всички случаи след съда овлажненият газ трябва да се поддържа при температура, която е най-малко с 5 K (5 °C) по-висока от локалната температура на оросяване в тръбопровода. Трябва да се отбележи, че е възможно да се пропусне някоя от посочените газови съставки, ако те не са от значение за анализаторите при тази проверка. Ако някой от газовете не е чувствителен към корекцията за вода, проверката за реакция на тези анализатори може да се извърши без овлажняване.
 8.1.7. RО-SQ 15.7 Предмет: Измерване на параметрите на двигателя и околните условия
 Прилагат се вътрешни процедури за качество, проследими до признати национални или международни стандарти. В противен случай се прилагат следните процедури.
 8.1.7.1. Калибриране на въртящия момент
 8.1.7.1.1. Обхват и контекст
 Всички системи за измерване на въртящия момент, включително датчиците и системите за измерване на въртящия момент на динамометъра, трябва да бъдат калибрирани след първоначално пускане в експлоатация и след основен ремонт, като се използват, наред с други средства, еталонни сили или дължини на рамена на лостове, съчетани с постоянна тежест. Калибрирането се повтаря в зависимост от добрата техническа преценка. За линеализиране на сигнала от датчика за въртящия момент се използват указанията на производителя. Допускат се и други методи за калибриране.
 8.1.7.1.2. Калибриране с използване на постоянен товар
 При този метод се използва известна сила, като се окачват известни тежести на известно разстояние по рамото на лост. Трябва да се гарантира, че рамото на лоста с тежестите е перпендикулярно на силата на тежестта (т.е. е хоризонтално) и перпендикулярно на оста на въртене на динамометъра. За всеки приложим обхват на измерване на въртящия момент трябва да се приложат най-малко шест комбинации от тежести за калибриране, като тежестите се разпределят приблизително равномерно в обхвата. При калибрирането динамометърът трябва да извършва възвратно-постъпателно или въртеливо движение за намаляване на статичния хистерезис на триене. Силата, която отговаря на всяка тежест, се определя чрез умножаване на нейната международно призната маса по локалната стойност на земното ускорение.
 8.1.7.1.3. Калибриране с използване на тензометър или динамометричен пръстен
 При този метод се прилага сила, като се окачват тежести на рамото на лост (тежестите и рамото на лоста, на което за окачени, не се използват при определянето на еталонния въртящ момент) или чрез задействане на динамометъра при различни стойности на въртящия момент. За всеки приложим обхват на измерване на въртящия момент трябва да се приложат най-малко шест комбинации от тежести за калибриране, като тежестите се разпределят приблизително равномерно в обхвата. При калибрирането динамометърът трябва да извършва възвратно-постъпателно или въртеливо движение за намаляване на статичния хистерезис на триене. В този случай еталонният въртящ момент се определя чрез умножаване на резултата, получен с еталонния измервателен уред (тензометър или динамометричен пръстен) по действителната дължина на рамото на лоста, което се измерва от точката, в която се извършва измерването на силата, до оста на въртене на динамометъра. Трябва да се гарантира, че тази дължина се измерва перпендикулярно на оста на еталонния измервателен уред и перпендикулярно на оста на въртене


text:
на динамометъра.
 8.1.7.2. Калибриране на налягането, температурата и температурата на росата
 Уредите за измерване на налягането, температурата и температурата на росата трябва да се калибрират при пускането им в експлоатация. Следват се инструкциите на производителя на измервателните уреди, а за повтарянето на калибрирането се използва добрата техническа преценка.
 За системи за измерване на температурата с термодвойки, съпротивителни температурни датчици или термисторни датчици, калибрирането на системата трябва да се извърши, както е описано в точка 8.1.4.4 от настоящото приложение за проверката за линейност.
 8.1.8. Измервания, свързани с разхода
 8.1.8.1. Калибриране на разхода на гориво
 Разходомерите за горивото трябва да се калибрират при първоначално пускане в експлоатация. Следват се инструкциите на производителя на измервателните уреди, а за повтарянето на калибрирането се използва добрата техническа преценка.
 8.1.8.2. Калибриране на дебита на входящия въздух
 Дебитомерите за входящия въздух трябва да се калибрират при първоначално пускане в експлоатация. Следват се инструкциите на производителя на измервателните уреди, а за повтарянето на калибрирането се използва добрата техническа преценка.
 8.1.8.3. Калибриране на дебита на отработилите газове
 Дебитомерите за отработилите газове трябва да се калибрират при първоначално пускане в експлоатация. Следват се инструкциите на производителя на измервателните уреди, а за повтарянето на калибрирането се използва добрата техническа преценка.
 8.1.8.4. Калибриране на потока разредени отработили газове (CVS)
 8.1.8.4.1. Общ преглед
 а)
 в настоящата точка се описва как да се калибрират дебитомерите за разредените отработили газове при системи за вземане на проби при постоянен обем (CVS);
 б)
 това калибриране се извършва, когато дебитомерът е монтиран на постоянното си място. Калибрирането трябва да се извърши, след като някоя част от системата преди или след дебитомера е била изменена по начин, който може да повлияе върху калибрирането на дебитомера. Калибрирането трябва да се извърши при началното монтиране на системата за вземане на проби при постоянен обем и когато въпреки мерките за корекция не може да се удовлетворят изискванията на проверката на разредените отработили газове (т.е. пропановата проба), посочена в точка 8.1.8.5 от настоящото приложение;
 в)
 дебитомерът за CVS трябва да бъде калибриран, като се използва еталонен дебитомер, като например дебитомер с тръба на Вентури с дозвукова скорост на флуида (SSV), дебитомерна дюза с голям радиус, бленда с гладък отвор, елемент с ламинарен поток, набор от тръби на Вентури с критична (свръхзвукова) скорост на флуида (CFV) или ултразвуков дебитомер. Трябва да се използва еталонен дебитомер, който позволява да се получават количествени данни, съответстващи на международните стандарти с неопределеност до ± 1 %. Реакцията на еталонния дебитомер спрямо потока трябва да се използва като еталонна стойност за калибрирането на дебитомера за CVS;
 г)
 не е разрешено да се използва защитен екран или друг ограничител, който може да повлияе на дебита преди еталонния дебитомер, освен ако последният не е бил калибриран с използване на посочения ограничител;
 д)
 последователността на калибриране, описана в точка 8.1.8.4 от настоящото приложение, се отнася до моларния подход. За съответната последователност, използвана при подхода, основан на масата, вж. приложение 5, допълнение А.1;
 е)
 тръбата на Вентури с критична (свръхзвукова) скорост на флуида (CFV) или тръбата на Вентури с дозвукова скорост на флуида


text:
(SSV) алтернативно могат да бъдат отстранени от постоянното им място за калибриране, при условие че са изпълнени следните изисквания, когато са монтирани в CVS:
 i)
 при монтирането на CFV или SSV в CVS се използва добрата техническа преценка, за да се установи чрез проверка, че не са предизвикани пропуски (течове) между входа на CVS и тръбата на Вентури;
 ii)
 след калибрирането ex-situ на тръбата на Вентури трябва да се проверят всички комбинации на потока през тръбата на Вентури за CFV или да се направи проверка в минимум 10 точки от потока за SSV, като се използва проверката с пропан, както е описано в точка 8.1.8.5 от настоящото приложение. Резултатът от проверката с пропан за всяка точка от потока през тръбата на Вентури не може да надвишава допустимото отклонение, посочено в точка 8.1.8.5.6 от настоящото приложение;
 iii)
 за да се провери калибрирането ex-situ за CVS с повече от една CFV, трябва да се извърши следната проверка:
 а)
 използва се устройство за постоянен поток за осигуряване на постоянен поток от пропан към тръбата за разреждане;
 б)
 концентрациите на въглеводороди се измерват при най-малко 10 отделни дебита при дебитомер със SSV, или при всички възможни комбинации на потока при дебитомер със CFV, като се поддържа постоянен потокът от пропан;
 в)
 фоновата концентрация на въглеводороди във въздуха за разреждане се измерва в началото и в края на посоченото изпитване. Средната фонова концентрация при всяко от измерванията във всяка точка от потока трябва да се извади преди извършването на регресионния анализ, посочен в подточка iv);
 г)
 извършва се степенна регресия, като се използват всички обединени в двойки стойности на дебита и коригираната концентрация, за да се получи зависимост под формата на y = a · xb, като се използва концентрацията като независима променлива и дебитът като зависима променлива. За всяка точка с данни се изисква изчисляване на разликата между измерения дебит и стойността, представена от кривата. Разликата във всяка точка трябва да бъде по-малка от ± 1 % от съответната стойност на регресията. Стойността на b трябва да бъде между – 1,005 и – 0,995. Ако резултатите не отговарят на тези граници, трябва да бъдат предприети коригиращи действия в съответствие с точка 8.1.8.5.1, буква а) от настоящото приложение.
 8.1.8.4.2. Калибриране на обемната помпа
 Обемната помпа трябва да се калибрира, за да се определи уравнението на зависимостта между потока и честота на въртене на помпата, чрез която се отчитат пропуските през уплътнителните повърхности на помпата като функция от налягането на входа на помпата. Трябва да се определят уникалните коефициенти на уравнението за всяка честота на въртене, при която работи обемната помпа. Дебитомерът за обемната помпа трябва да се калибрира, както следва:
 а)
 системата се свързва по начина, показан на фигура A.4-4;
 б)
 пропуските между калибровъчния дебитомер и обемната помпа трябва да бъдат по-малки от 0,3 % от общия поток при най-ниската калибрирана стойност на потока, например при най-голямо ограничаване и при най-ниска честота на въртене на обемната помпа;
 в)
 докато обемната помпа работи, на входа ѝ трябва да се поддържа постоянна температура, която да бъде в


text:
рамките на ±2 % от средната абсолютна температура на входа T
 in;
 г)
 честотата на въртене на обемната помпа трябва да се установи на първата честота на въртене, на която тя трябва да се калибрира;
 д)
 регулируемият ограничител се установява в максимално отворено състояние;
 е)
 обемната помпа се задейства и оставя да работи най-малко 3 минути, за да се стабилизира системата. След това при непрекъснато работеща помпа се записват средните стойности за най-малко 30 s на данните за пробите за всяко от следните количества:
 i)
 средният дебит на еталонния дебитомер,
 ii)
 средната температура на входа на обемната помпа, T
 in;
 iii)
 средното статично абсолютно налягане на входа на обемната помпа, p
 in;
 iv)
 средното статично абсолютно налягане на изхода на обемната помпа, p
 out;
 v)
 средната честота на въртене на обемната помпа, n
 PDP;
 ж)
 клапанът на ограничителя постепенно се затваря, за да се намали абсолютното налягане на входа на обемната помпа, p
 in;
 з)
 стъпките по букви е) — ж) от настоящата точка се повтарят, за да се запишат данни при май-малко шест позиции на ограничителя, които отразяват целия обхват на възможните работни налягания на входа на обемната помпа;
 и)
 обемната помпа се калибрира, като се използват събраните данни и уравненията в приложение 5;
 й)
 стъпките по букви е) — и) от настоящата точка се повтарят за всяка честота на въртене, при която работи обемната помпа;
 к)
 трябва да се използват уравненията в приложение 5, допълнение А.2 (моларен подход) или допълнение А.1 (подход, основан на масата), за да се определи уравнението за дебита на обемната помпа за изпитването за определяне на емисиите;
 л)
 калибрирането трябва да се провери, като се извърши проверката на CVS (т.е., проба с пропан), описана в точка 8.1.8.5 по-долу;
 м)
 обемната помпа не трябва да се използва при налягане, по-ниско от най-ниското налягане, което е изпитано при калибрирането.
 8.1.8.4.3. Калибриране на CFV
 Трябва да се калибрира тръбата на Вентури с критична (свръхзвукова) скорост на флуида (CFV), за да се провери нейният коефициент на изтичане C
 d, при най-ниската стойност на очакваната разлика в статичното налягане на входа и на изхода на CFV. Дебитомерът с CFV трябва да се калибрира, както следва:
 а)
 системата се свързва по начина, показан на фигура A.4-4;
 б)
 след CFV се включва вентилатор;
 в)
 докато CFV работи, на входа ѝ трябва да се поддържа постоянна температура, която да бъде в рамките на ±2 % от средната абсолютна температура на входа T
 in;
 г)
 пропуските между калибровъчния дебитомер и CFV трябва да бъдат по-малко от 0,3 % от общия поток при най-силно ограничаване;
 д)
 регулируемият ограничител трябва да се установи в максимално отворено положение; Вместо с регулируем ограничител, налягането след CFV може да се изменя, като се изменя честота на въртене на вентилатора или като се въведе контролиран пропуск. Трябва да се отбележи, че някои вентилатори имат ограничения за работа без товар;
 е)
 CFV трябва да се задейства и остави да работи най-малко 3 минути, за да се стабилизира системата. CFV трябва да се остави да работи непрекъснато и да се записват


text:
средните стойности за най-малко 30 s за данните за пробите за всяко от следните количества:
 i)
 средният дебит на еталонния дебитомер,
 ii)
 по избор, средната стойност на температурата на оросяване на въздуха за калибриране T
 dew. Вж. приложение 5 за приемливите допускания при измерването на емисиите;
 iii)
 средната температура на входа на тръбата на Вентури, T
 in;
 iv)
 средното статично абсолютно налягане на входа на тръбата на Вентури p
 in;
 v)
 средната разлика в статичното налягане между входа и изхода на CFV Δp
 CFV;
 ж)
 клапанът на ограничителя постепенно се затваря, за да се намали абсолютното налягане на входа на CFV, p
 in;
 з)
 стъпките от букви е) — ж) от настоящата точка трябва да се повторят, за да се запишат данни за средните стойности от най-малко десет позиции на ограничителя, така че да се изпита възможно най-пълен обхват от очаквани при изпитването стойности на Δp
 CFV. Не се изисква да се отстранят свързаните с калибрирането компоненти или компонентите на CVS, за да се калибрира при най-ниските стойности на ограничаването;
 и)
 C
 d и най-ниското допустимо съотношение на налягането r трябва да се определят, както е описано в приложение 5;
 й)
 при извършването на изпитвания за определяне на емисиите, за определяне на дебита през CFV трябва да се използва C
 d. CFV не трябва да се използва под най-ниската допустима стойност на r, определена в приложение 5;
 к)
 калибрирането трябва да се провери, като се извърши проверката на CVS (т.е., проба с пропан), описана в точка 8.1.8.5 от настоящото приложение;
 л)
 ако CVS е конфигурирана да управлява едновременно няколко свързани паралелно CFV, CVS трябва да се калибрира, като се използва един от следните методи:
 i)
 всяка комбинация от CFV трябва да се калибрира в съответствие с настоящата точка и с приложение 5. Вж. приложение 5 за указания за изчисляването на дебитите за тази възможност;
 ii)
 всяка CFV трябва да се калибрира в съответствие с настоящата точка и с приложение 5. Вж. приложение 5 за указания за изчисляването на дебитите за тази възможност.
 8.1.8.4.4. Калибриране на SSV
 Тръбата на Вентури с дозвукова скорост на флуида (SSV) трябва да се калибрира, за да се определи нейният коефициент на изтичане C
 d за очаквания обхват на стойности на налягането на входа ѝ. Дебитомерът за SSV трябва да се калибрира, както следва:
 а)
 системата се свързва по начина, показан на фигура A.4-4;
 б)
 след SSV се включва вентилатор;
 в)
 пропуските между калибровъчния дебитомер и SSV трябва да бъдат по-малко от 0,3 % от общия поток при най-силно ограничаване;
 г)
 докато SSV работи, на входа ѝ трябва да се поддържа постоянна температура, която да бъде в рамките на ±2 % от средната абсолютна температура на входа T
 in;
 д)
 регулируемият ограничител или вентилаторът с регулируема честота на въртене се регулират, така че дебитът да бъде по-висок от най-високия дебит, очакван по време на изпитването. Дебитите не може да се екстраполират извън калибрираните стойности, така че се препоръчва да се гарантира, че числото на Рейнолдс Re в стеснението на SSV при най-високия калибриран дебит е по-голямо


text:
от най-голямото Re, очаквано по време на изпитването;
 е)
 SSV трябва да се задейства и да се остави да работи най-малко 3 минути, за да се стабилизира системата. SSV трябва да се остави да работи непрекъснато и да се записва средната стойност за най-малко 30 s от данните за пробите за всяко от следните количества:
 i)
 средният дебит на еталонния дебитомер,
 ii)
 по избор, средната стойност на температурата на оросяване на въздуха за калибриране T
 dew. Вж. приложение 5 за приемливите допускания;
 iii)
 средната температура на входа на тръбата на Вентури, T
 in;
 iv)
 средното статично абсолютно налягане на входа на тръбата на Вентури p
 in;
 v)
 разликата между статичното налягане на входа на тръбата на Вентури и статичното налягане в стеснението на тръбата на Вентури Δp
 SSV;
 ж)
 клапанът на ограничителя трябва постепенно да се затваря или да се намалява честотата на въртене на вентилатора, за да се намалява дебитът;
 з)
 стъпките от букви е) и ж) от настоящата точка се повтарят, за да се запишат данни за най-малко десет стойности на дебита;
 и)
 трябва да се определи функционалната зависимост на C
 d спрямо Re, като се използват събраните данни и уравненията в допълнения A.1 и A.2 към приложение 5;
 й)
 трябва да се провери калибрирането, като се извърши проверката на CVS (т.е., проба с пропан), описана в точка 8.1.8.5 от настоящото приложение, с използване на новото уравнение за зависимостта на C
 d спрямо Re;
 к)
 SSV трябва да се използва само при калибрирани стойности на дебита, които са между най-ниската и най-високата стойност;
 л)
 трябва да се използват формулите в приложение 5, допълнение А.1 (подход, основан на масата) или допълнение А.2 (моларен подход), за да се определи потока през SSV при изпитването.
 8.1.8.4.5. Калибриране с ултразвук (запазено)
 Фигура A.4-4
 Схема на системата за калибриране на потока разредени отработили газове (CVS)
 еталонен дебитомер
 регулируем ограничител
 Последващо регулиране на налягането
 еталонен дебитомер
 регулируем ограничител
 вентилатор
 еталонен дебитомер
 вентилатор с регулиране на честотата на въртене
 8.1.8.5. Проверка на CVS и на устройството за серийно вземане на проби (проверка с пропан)
 8.1.8.5.1. Въведение
 а)
 проверката с пропан служи да се провери CVS с цел да се определи има ли разминаване в измерените данни за потока на разредените отработили газове. Проверката с пропан служи също и да се провери устройството за серийно вземане на проби с цел да се определи има ли разминаване в някоя система за серийно вземане на проби, която взема проби от CVS, както е описано в буква е) от настоящата точка. Като се използват добрата техническа преценка и безопасните практики тази проверка може да се извърши, като се използва газ, различен от пропан, например CO2 или CO. Ако проверката с пропан се окаже неуспешна, това може да е признак за един или повече проблеми, които могат да налагат предприемането на коригиращо действие, както следва:
 i)
 неправилно калибриране на анализатора. Анализаторът с пламъчнойонизационен детектор трябва да се калибрира повторно, поправи или замени;
 ii)
 трябва да се извършат проверки за пропуски на тръбата на CVS, съединенията, крепежите, както и на системата