text:
е по-малък от 0,95;
 б)
 стандартната грешка на оценяването наq
 mp,i върху q
 mew,i
 да не превишава 5 % от максимума на q
 mp;
 в)
 отсечката q
 mp от линията не регресията не трябва да превишава ± 2% от максимума на q
 mp.
 Изисква се изпреварващо регулиране, ако комбинираните време за преобразуване на системата за прахови частици t
 50,P и време за преобразуване на сигнала на масовия поток отработили газове t
 50,F са > 0,3 s. В този случай се провежда предварително изпитване и сигналът на масовия поток отработили газове от това изпитване да се използва за регулиране на пробния поток в системата частици. Точен контрол на системата за частично разреждане се получава, ако времето за проследяване на q
 mew,pre от предварителното изпитване, което контролира q
 mp, се смени с времето за прогнозен контрол t
 50,P + t
 50,F.
 За установяване на корелацията между q
 mp,i
 и qmew,i
 , се използват данните, снети по време на действителното изпитване, като q
 mew,i е изместено във времето с t
 50,F спрямо q
 mp,i
 (t
 50,P не участва в интервала на изместване). Изместването във времето между q
 mew и q
 mp е разликата в техните времена на преобразуване, които бяха определени в точка 8.1.8.6.3.2 от настоящото приложение.
 8.2.2. Потвърждаване на обхвата на газоанализатора, потвърждаване и коригиране на дрейфа
 8.2.2.1. Потвърждаване на обхвата
 Ако даден анализатор е работил в диапазон, надхвърлящ 100% от неговия обхват по което и да е време на изпитването, трябва да се предприемат следните стъпки:
 8.2.2.1.1. Серийно вземане на проби
 При серийно вземане на проби, пробата трябва да се анализира повторно, като се използва най-ниският обхват на анализатора, при който максималната реакция на уреда е по-ниска от 100 %. Резултатът трябва да се регистрира от най-ниския обхват, в който анализаторът функционира под 100 % от обхвата си по време на цялото изпитване.
 8.2.2.1.2. Непрекъснато вземане на проби
 При непрекъснато вземане на проби цялото изпитване трябва да се повтори, като се използва следващият по-висок обхват на анализатора. Ако анализаторът отново работи над границата от 100 % от обхвата си, изпитването трябва да се повтори, като се използва следващият по-висок обхват. Изпитването трябва да продължи, докато анализаторът не започне да функционира под границата от 100 % от обхвата си по време на цялото изпитване.
 8.2.2.2. Потвърждаване и коригиране на дрейфа
 Ако дрейфът е в рамките на ± 1 %, данните могат да се приемат без каквато и да е корекция, или да се приемат след корекция. Ако дрейфът е по-голям от ± 1 %, трябва за всеки замърсител да се изчислят по два набора резултати за специфичните емисии при изпитване на стенд, или изпиването да се анулира. Единият набор се изчислява, като се използват данните преди коригирането на дрейфа, а другият — след коригиране на данните за дрейфа, като се следват точка A.1.6 от допълнение А.1 и точка A.2.10 от допълнение А.2 към приложение 5. Сравнението се прави като процент от некоригираните резултати. Разликата между некоригираните и коригираните стойности на специфичните емисии при изпитване на стенд трябва да бъде в границите на


text:
± 4 % от некоригираните стойности на специфичните емисии при изпитване на стенд. В противен случай изпитването се анулира.
 8.2.3. Предварителна подготовка на средата (т.е. филтрите) за прахови частици и претегляне на тарата
 Преди провеждане на изпитване за определяне на емисиите, трябва да се извърши следната последователност от действия за подготовка на филтрите за прахови частици и на оборудването за измерване на праховите частици:
 8.2.3.1. Периодични проверки
 Трябва да се гарантира, че средата, в която се намират везните, и средата за стабилизация на праховите частици отговарят на изискванията за периодични проверки, предвидени в точка 8.1.12 от настоящото приложение. Еталонният филтър трябва да се претегли непосредствено преди претеглянето на филтрите от изпитването, за да се установят подходящи еталонни точки (вж. подробности за процедурата в точка 8.1.12.1 от настоящото приложение). Проверката за стабилността на еталонните филтри трябва да се извърши след периода за стабилизация след изпитването, непосредствено преди изпитвателното претегляне.
 8.2.3.2. Визуална проверка
 Неизползваните филтри трябва да се проверят визуално за дефекти, а дефектните филтри да се отстранят.
 8.2.3.3. Заземяване
 В съответствие с точка 9.3.4 от настоящото приложение, за манипулиране с филтрите трябва да се използват електрически заземени пинцети или заземителна лента.
 8.2.3.4. Неизползвани среди за проби
 Неизползваните среди за проби трябва да се поставят в един или повече контейнери, така че да не са изолирани от средата за стабилизация на праховите частици. Ако се използват филтри, те могат да бъдат поставени в долната половина на касетата за филтри.
 8.2.3.5. Стабилизиране
 Средите за вземане на проби трябва да се стабилизират в средата за стабилизиране на прахови частици. Неизползвана среда за проби може да смята за стабилизирана, ако е била в среда за стабилизиране на прахови частици в продължение най-малко на 30 min, като през това време, показателите на средата за стабилизиране на прахови частици са били в рамките на спецификациите, предвидени в точка 9.3.4. Ако обаче се очаква маса на праховите частици от 400 μg или повече, средите за вземане на проби трябва да се стабилизират в продължение на най-малко 60 минути.
 8.2.3.6. Претегляне
 Средите за проби трябва да се претеглят автоматично или ръчно, както следва:
 а)
 при автоматично претегляне трябва да се спазват указанията за претегляне на производителя на автоматичната система;
 б)
 при ръчното претегляне се използва добрата техническа преценка;
 в)
 разрешено е факултативното претегляне чрез заместване (вж. точка 8.2.3.10 от настоящото приложение);
 г)
 след като даден филтър бъде претеглен, той трябва да се върне в блюдото на Петри и да се покрие.
 8.2.3.7. Корекция за подемната сила
 Измерените стойности на теглото трябва да се коригират за архимедовата сила, както е описано в точка 8.1.12.2 от настоящото приложение.
 8.2.3.8. Повторение
 Измерването на масата може да се повтори за определяне на средната маса на филтрите, като се използва добрата техническа преценка, и да се изключат излизащите от обхвата резултати от пресмятането на средните стойности.
 8.2.3.9. Претегляне на тарата
 Неизползваните филтри, чиято тара е била претеглена, трябва да се заредят в чисти касети за филтри, а заредените касети да се сложат в покрит или запечатан съд преди да бъдат отнесени в изпитвателната камера

type: contracts

jurisdiction: EU


text:
за вземане на проби.
 8.2.3.10. Претегляне чрез заместване
 Претеглянето чрез заместване е възможно, и когато се използва, предполага измерване на еталонна тежест преди и след всяко измерване на средата за проби за прахови частици (напр. филтър). Въпреки че претеглянето чрез заместване налага да се извършат повече измервания, с него се коригира дрейфът на нулата на везните и се налага да се разчита на линейността им само в ограничен обхват. Този метод е най-подходящ, когато се определя количествено общата маса на прахови частици, която е по-малка от 0,1 % от масата на средата за проби. Той обаче може да е подходящ, когато общата маса на праховите частици е повече от 1 % от масата на средата за проби. Ако се използва претегляне чрез заместване, то трябва да се използва както за претеглянето преди изпитването, така и за претеглянето след изпитването. Една и съща заместваща тежест се използва за претегляне както преди, така и след изпитването. Масата на заместващата тежест трябва да се коригира за архимедовата сила, ако плътността на заместващата тежест е по-ниска от 2,0 g/cm3. Като пример за претегляне чрез заместване могат да се посочат следните стъпки:
 а)
 използват се електрически заземени пинцети или заземителна лента, както е описано в точка 9.3.4.6 от настоящото приложение;
 б)
 използва се неутрализатор на статичното електричество, както е описано в точка 9.3.4.6 от настоящото приложение, за да се сведе до минимум електростатичният заряд на всеки обект, преди той да бъде поставен върху блюдото на везните;
 в)
 избира се тежест за заместване, която отговаря на спецификациите за тежести за калибриране, посочени в точка 9.5.2 от настоящото приложение. Тежестта за заместване трябва да има същата плътност като тежестта, използвана за калибриране на везните, и масата ѝ трябва да е сходна с масата на неизползваните среди за вземане на проби (напр. филтър). Ако се използват филтри, масата на тежестта трябва да бъде около 80 — 100 mg за най-често използваните филтри с диаметър 47 mm;
 г)
 записва се стабилизираното показание на везните и се отстранява тежестта за калибриране;
 д)
 претегля се неизползвана среда за вземане на проби (напр. нов филтър), записва се стабилизираното показание на везните както и температурата на росата за околната среда, в която се намират везните, температура на околния въздух и атмосферното налягане;
 е)
 тежестта за калибриране трябва отново да се претегли и да се запише стабилизираното показание на везните;
 ж)
 трябва да се изчисли средната аритметична стойност от двете показания за тежестта за калибриране непосредствено преди и след претеглянето на неизползвана проба. Тази средна стойност се изважда от показанието за неизползваната проба, след това се добавя действителната маса на тежестта за калибриране, както е посочено в сертификата на тежестта за калибриране. Резултатът се записва. Той представлява теглото на тарата на неизползваната проба без корекция за архимедовата сила;
 з)
 посочените стъпки на претеглянето чрез заместване се повтарят за останалите неизползваните среди за проби;
 и)
 следват се указанията, дадени в точки 8.2.3.7 — 8.2.3.9 от настоящото приложение, след като е приключило претеглянето.
 8.2.4. Подготовка и претегляне на филтрите за прахови частици след изпитването
 Използваният филтър


text:
за прахови частици се поставя в покрити или запечатани контейнери или филтъродържателите трябва да бъдат затворени с цел филтрите за вземане на проби да се предпазят от замърсяване от околната среда. Предпазени по този начин, филтрите с отложени по тях частици се връщат в камерата или помещението за подготовка на филтри за прахови частици. След това филтрите за вземане на проби от прахови частици съответно се подготвят и претеглят.
 8.2.4.1. Периодични проверки
 Трябва да се гарантира, че заобикалящата среда, в която се намират везните, и средата за стабилизация на праховите частици отговарят на изискванията за периодични проверки, предвидени в точка 8.1.12.1 от настоящото приложение. След приключване на изпитването, филтрите трябва да бъдат върнати в средата за претегляне и стабилизиране на прахови частици. Средата за претегляне и стабилизиране на прахови частици трябва да отговаря на условията на околната среда, предвидени в точка 9.3.4.4 от настоящото приложение, като в противен случай филтрите, използвани в изпитването, трябва да се съхраняват в затворен съд, докато не бъдат осигурени необходимите условия.
 8.2.4.2. Изваждане от затворените съдове
 В средата за стабилизация на праховите частици, пробите от прахови частици се изваждат от затворените съдове. Филтрите могат да се вадят от касети си преди или след стабилизирането. Когато даден филтър се извади от касетата, горната половина на касета трябва да бъде отделена от долната част, като се използва проектираният за тази цел разделител на касетата.
 8.2.4.3. Електрическо заземяване
 За работа с пробите от прахови частици се използват електрически заземени пинцети или заземителна лента, както е описано в точка 9.3.4.5 по-долу.
 8.2.4.4. Визуална инспекция
 Събраните проби от прахови частици и свързаните с тях филтърни среди се проверяват визуално. Ако стане ясно, че са нарушени изискванията относно филтъра или събраната проба от прахови частици, или ако праховите частици са влезли в контакт с каквато и да било повърхност, различна от филтър, пробата не може да се използва при определянето на емисиите на прахови частици. В случай на контакт с друга повърхност последната трябва да се почисти преди извършването на други действия.
 8.2.4.5. Стабилизиране на пробите от прахови частици
 За стабилизиране на пробите от прахови частици, пробите трябва да се поставят в един или повече съдове, така че да не са изолирани от средата за стабилизиране на праховите частици, която е поисана в точка 9.3.4.3 от настоящото приложение. Проба от прахови частици е стабилизирана, ако е била в среда за стабилизиране на прахови частици в продължение на един от посочените по-долу периоди, през които показателите на средата за стабилизиране са били в рамките на спецификациите, предвидени в точка 9.3.4.3 по-долу:
 а)
 ако се очаква, че общата концентрация на прахови частици по повърхността на филтъра ще бъде по-висока от 0,353 μg/mm2, като се приема отлагане на 400 μg прахови частици върху петно с диаметър 38 mm върху филтъра, последният трябва да бъде изложен на средата за стабилизиране за най-малко 60 минути преди претегляне;
 б)
 ако се очаква, че общата концентрация на прахови частици по повърхността на филтъра ще бъде по-ниска от 0,353 μg/mm2, филтърът трябва да бъде изложен на средата за стабилизиране


text:
в продължение на най-малко 30 минути преди претегляне;
 в)
 ако не е известна общата концентрация на прахови частици по повърхността на филтъра, която може да се очаква, филтърът трябва да бъде изложен на средата за стабилизиране в продължение на най-малко 60 минути преди претегляне.
 8.2.4.6. Определяне на масата на филтъра след изпитването
 Процедурите в точка 8.2.3 трябва да се повторят (точки 8.2.3.6 до 8.2.3.9 от настоящото приложение), за да се определи масата на филтрите след изпитването.
 8.2.4.7. Общо тегло
 Всяка коригирана с оглед на архимедовата сила маса на тарата на филтъра трябва да бъде извадена от съответната коригирана с оглед на архимедовата сила маса на филтъра след изпитването. Полученият резултат е общата маса m
 total, която трябва да се използва в изчисленията на емисиите, посочени в приложение 5.
 9. ИЗМЕРВАТЕЛНО ОБОРУДВАНЕ
 9.1. Спецификации на динамометричния стенд на двигателя
 9.1.1. Работа на изходния вал
 Използва се динамометричен стенд на двигателя, който разполага с подходящи характеристики за изпълнението на приложимия работен цикъл, включително качеството да отговаря на подходящите критерии за валидност на цикъла. Могат да се използват следните динамометри:
 а)
 динамометри с токове на Фуко или динамометри с хидравлична спирачка;
 б)
 динамометри за променлив ток или за постоянен ток;
 в)
 един или повече динамометри.
 9.2.1. Цикъл с преходни режими (NRTC и LSI-NRTC)
 За измерване на въртящия момент могат да се използват динамометричен датчик или редови уред за измерване на въртящия момент.
 Когато се използва динамометричен датчик, въртящият момент се предава на вала на двигателя и трябва да се вземе под внимание инерцията на динамометъра. Действителният въртящ момент на двигателя е сума от регистрирания от динамометричния датчик въртящ момент и спирачния инерционен момент, умножен по ъгловото ускорение. Системата за регулиране трябва да извършва това изчисление в реално време.
 9.3.1. Принадлежности на двигателя
 Работата на принадлежностите на двигателя, необходими за подаване на гориво, смазване, загряване на двигателя, подаване на охлаждащата течност към двигателя или задействане на устройствата за последваща обработка, трябва да бъде взета предвид, а тези принадлежности трябва да се монтират в съответствие с точка 6.3.
 9.4.1. Закрепване на двигателя и система с предавателен вал (категория NRSh)
 Трябва да се използват указаните от производителя начин на закрепване на двигателя на изпитвателния стенд и система с предавателен вал за свързване към ротационната система на динамометъра, когато това е необходимо за правилното изпитване на двигател от категория NRSh.
 9.2. Процедура на разреждане (ако е приложимо)
 9.2.1. Изисквания по отношение на разреждането и фоновите концентрации
 Газообразните компоненти могат да бъдат измервани неразредени или разредени, докато измерването на праховите частици по правило изисква разреждане. Разреждането може да бъде осъществено с помощта на система с разреждане на целия поток или такава с разреждане на част от потока. Когато се прилага разреждане, отработилите газове могат да се разреждат с околен въздух, изкуствен въздух или азот. За измерване на газообразните емисии разредителят трябва да бъде с температура най-малко 288 K (15 °C). За вземане на проби от прахови частици температурата на разредителя е посочена в точка 9.2.2 за система на пробовземане при постоянен обем, а за система с разреждане на


text:
част от потока и променливо съотношение на разреждане — в точка 9.2.3 от настоящото приложение. Капацитетът на системата за разреждане трябва да бъде достатъчно голям, за да елиминира кондензацията на вода в системите за разреждане и взимане на проби. При висока влажност на въздуха за разреждане се разрешава той да бъде изсушен преди въвеждането му в системата за разреждане. За предотвратяване на преминаването на съдържащите вода съставки от газообразно към течно агрегатно състояние („водна кондензация“) стените на тръбата за разреждане могат да бъдат нагрявани или изолирани, също както и тръбите за основния поток след тръбата за разреждане.
 Преди разредителят да бъде смесен с отработилите газове, той може да се подлага на предварителна подготовка посредством увеличаване или намаляване на неговата температура или влажност. От разредителя могат да бъдат отстранени някои съставки с цел намаляване на техните фонови концентрации. Следните разпоредби се прилагат към отстраняването съставки или отчитането на фоновите концентрации:
 а)
 концентрациите на съставките в разредителя могат да бъдат измерени и компенсирани с оглед на фоновото им въздействие върху резултатите от изпитванията. Вж. приложение 5 за изчисления за компенсиране на фоновите концентрации;
 б)
 позволени са следните промени в изискванията от точки 7.2, 9.3 и 9.4 от настоящото приложение за измерване на фоновите газообразни или прахови замърсители:
 i)
 не се изисква да се използва вземане на пропорционални проби;
 ii)
 може да се използват незагрети системи за вземане на проби;
 iii)
 може да се използва непрекъснато вземане на проби независимо от използването на серийно вземане на проби за разредените емисии;
 iv)
 може да се използва серийно вземане на проби независимо от използването на непрекъснато вземане на проби за разредените емисии;
 в)
 за отчитане на фонови прахови частици на разположение са следните възможности:
 i)
 за отстраняване на фоновите прахови частици разредителят се филтрира с високоефективни въздушни филтри за прахови частици (HEPA), които имат начална ефективност на отделяне на прахови частици най-малко 99,97 % (виж точка 2.1.42 от настоящото правило за процедури, свързани с ефективността на филтриране с HEPA);
 ii)
 за да се направят корекции за отчитане на фоновите прахови частици без филтриране с HEPA, последните не трябва да допринасят с повече от 50 % за нетното количество прахови частици, събрани върху филтъра;
 iii)
 разрешена е без ограничаване на налягането корекцията на нетните фонови прахови частици с филтриране с НЕРА.
 9.2.2. Система с цял поток
 Разреждане на целия поток; вземане на проби при постоянен обем (CVS). Целият поток на неразредените отработили газове се разрежда в тръба за разреждане. Постоянен поток може да се поддържа чрез поддържане на температурата и налягането при дебитомера в рамките на ограниченията. При поток, който не е постоянен, дебитът се измерва директно, за да се даде възможност за пропорционално вземане на проби. Системата е проектирана, както следва (вж. фигура А-4.5):
 а)
 трябва да се използва тръба с вътрешни повърхности от неръждаема стомана. Всичка части на тръбата за разреждане трябва да са електрически заземени; Като алтернатива може да се използват непроводими материали за категориите двигатели, спрямо които не се прилагат гранични стойности нито за праховите частици, нито за техния брой;
 б)
 противоналягането


text:
на отработилите газове не трябва да бъде намалявано изкуствено от обемната помпа или от системата за захранване с въздух за разреждане. Статичното налягане на мястото, където се въвеждат неразредените отработили газове в тръбата, трябва да се поддържа в границите на атмосферното налягане ± 1,2 kPa;
 в)
 за да се подпомогне смесването, неразредените отработили газове се въвеждат в тръбата, като се насочват по осевата линия на тръбата към изхода й Част от въздуха за разреждане може да бъде въведена радиално от вътрешна повърхност на тръбата, за да се сведе до минимум взаимодействието на отработилите газове със стените на тръбата;
 г)
 За вземане на проби от прахови частици температурата на разредителя (околен въздух, синтетичен въздух или азот, както е посочено в точка 9.2.1 от настоящото приложение), трябва да се поддържа между 293 и 325 K (20 до 52 °C) в непосредствена близост до входа в тръбата за разреждане;
 д)
 числото на Рейнолдс Re трябва да бъде най-малко 4 000 за потока разредени отработили газове, където Re се основава на вътрешния диаметър на тръбата за разреждане. Re е определено в приложение 5. Проверка на правилното смесване се извършва чрез прокарване на сонда за вземане на проби по диаметъра на тръбата за разреждане, в хоризонтална и вертикална посока. Ако показанието на анализатора показва каквото и да било отклонение над ± 2 % от средната измерена концентрация, системата с пробовземане при постоянен обем трябва да се задейства при по-висок дебит, или да се монтира пластина за смесване или бленда с цел да се подобри смесването;
 е)
 предварителна подготовка за измерване на потока. Разредените отработили газове може да бъдат подготвени преди измерването на дебита, при условие, че подготовката се извършва след загретите сонди за взимане на проби от въглеводороди и прахови частици, както следва:
 i)
 могат да се използват изправители на потока, гасители на пулсациите, или и както едните, така и другите;
 ii)
 могат да се използват филтри;
 iii)
 може да се използва топлообменник за контрол на температурата преди всеки дебитомер, но трябва да се предприемат мерки за предотвратяване на водната кондензация;
 ж)
 кондензация на вода.
 Водната кондензация е функция на влажността, налягането, температурата и концентрациите на другите съставки, като напр. сярна киселина. Тези параметри се изменят в зависимост от влажността на входящия в двигателя въздух, влажността на смесвания с горивото въздух, съотношението въздух-гориво и състава на горивото, в това число количеството водород и сяра в горивото.
 За да се гарантира, че се измерва поток, който съответства на измерената концентрация, трябва или да не се допуска водна кондензация между местоположението на сондата за вземане на проби и входа на дебитомера в тръбата за разреждане, или да се допусне водна кондензация и да се измери влажността на входа на дебитомера. Стените на тръбата за разреждане или тръбите за основния поток на изхода от тръбата може да се нагряват или изолират за предотвратяване на кондензацията на водната пара. Трябва да се избягва появата на кондензат в тръбата за разреждане. Някои компоненти на отработилите газове могат да бъдат разредени или отстранени при наличието на влага.
 За вземане на проби


text:
от прахови частици, вече пропорционалният поток, идващ от системата за пробовземане при постоянен обем, претърпява вторично разреждане (един или повече пъти), за да се постигне общото съотношение на разреждане, показано на фигура A.4-6 и споменато в точка 9.2.3.2 от настоящото приложение;
 з)
 минималното общо съотношение на разреждане трябва да бъде в обхвата 5:1 — 7:1, като стойността му трябва да бъде поне 2:1 за първичното разреждане на базата на максималния дебит на отработилите газове на двигателя по време на изпитвателния цикъл или интервал;
 и)
 общото време на пребиваване в системата трябва да бъде между 0,5 и 5 s, измерено от точката на въвеждане на разредителя до филтъродържателя (филтъродържателите);
 й)
 общото време на пребиваване в системата за вторично разреждане трябва да бъде най-малко 0,5 s, измерено от точката на въвеждане на разредителя за вторично разреждане до филтъродържателя (филтъродържателите);
 За определянето на масата на праховите частици са необходими система за взимане на проби от прахови частици, филтри за взимане на проби от прахови частици, гравиметрични везни и камера за претегляне с регулиране на температурата и влажността.
 Фигура A.4-5
 Примери на конфигурации с разреждане на целия поток
 9.2.3. Система с разреждане на част от потока (РЧП)
 9.2.3.1. Описание на системата с разреждане на част от потока
 Схематично изображение на системата с разреждане на част от потока е представено на фигура A.4-6. Показана е обща схема, на която са илюстрирани принципите на вземането на проби, разреждането и вземането на проби за прахови частици Схемата не е предвидена да указва, че всички компоненти, показани в нея, са необходими за други възможни системи за вземане на проби, които удовлетворяват целите на вземане на проби. Разрешени са и други конфигурации, различни от посочената схема, при условие, че те обслужват същата цел — вземане на проби, разреждане и взимане на проби от прахови частици. Те трябва да отговарят на други критерии, като например тези от точка 8.1.8.6 (периодично калибриране) и от точка 8.2.1.2 (потвърждаване на валидността) за променливо разреждане PFD, както и на точка 8.1.4.5, както и таблица 8.2 (проверка за линейност) и точка 8.1.8.5.7 (проверка) по отношение на системи с разреждане на част от потока с постоянно съотношение на разреждане от настоящото приложение.
 Както е показано на фигура A.4-6, неразредените отработили газове или потокът след първичното разреждане се прехвърлят от изпускателната тръба EP или от CVS съответно към тръбата за разреждане DT през сондата за вземане на проби SP и преносната тръба TL. Общият поток през тръбата се регулира с регулатор на поток и помпата Р за вземане на проби на системата за вземане на проби от прахови частици (СВППЧ). При пропорционално вземане на проби от неразредените отработили газове, дабитът на въздуха за разреждане се регулира от регулатора на дебит FC1, който може да използва q
 mew (масов дебит на отработилите газове за влажен въздух) или q
 maw (масов дебит на входящия въздух за влажен въздух) и q
 mf (масов дебит на горивото) като управляващи сигнали за постигане на желаното разделяне на потока отработили газове. Дебитът на пробата през тръбата за разреждане DT представлява разликата между общия


text:
дебит и дебита на въздуха за разреждане. Дебитът на въздуха за разреждане се измерва с устройството за измерване на дебит FM1, а общият дебит — с устройството за измерване на дебит от системата за взимане на проби от прахови частици. Съотношението на разреждане се изчислява въз основа на тези два дебита. За вземането на проби с постоянно съотношение на разреждане на неразредени или разредени отработили газове и потока на отработилите газове (напр. вторично разреждане за вземане на проби от прахови частици), дебитът на въздуха за разреждане обикновено е постоянен и се контролира от регулатора на потока FC1 или от помпата за въздуха за разреждане.
 Въздухът за разреждане (околен въздух, синтетичен въздух или азот) се филтрира с високоефективен въздушен филтър за прахови частици (HEPA).
 Фигура A.4-6
 Схема на система за разреждане на част от потока (обща система за вземане на проби)
 а
 =
 отработили газове от двигателя или поток след първично разреждане
 b
 =
 по избор
 c
 =
 вземане на проби от прахови частици
 Компоненти на фигура A.4-6:
 DAF
 =
 филтър на въздуха за разреждане — въздухът за разреждане (околен въздух, синтетичен въздух или азот) се филтрира с високоефективен филтър за прахови частици (HEPA)
 DT
 =
 тръба за разреждане или система за вторично разреждане
 EP
 =
 изпускателна тръба или система за първично разреждане
 FC1
 =
 регулатор на потока
 FH
 =
 филтъродържател
 FM1
 =
 устройство за измерване на дебита на въздуха за разреждане
 P
 =
 помпа за взимане на проби
 PSS
 =
 система за вземане на проби от прахови частици
 PTL
 =
 преносна тръба за прахови частици
 SP
 =
 сонда за взимане на проби от неразредени или разредени отработили газове
 TL
 =
 преносна тръба
 Масови дебити, приложими само за пропорционално вземане на проби от неразредени отработили газове при разреждане на част от потока:
 qmew
 =
 масов дебит на отработилите газове за влажен въздух
 qmaw
 =
 масов дебит на входящия въздух за влажен въздух
 qmf
 =
 масов дебит на горивото
 9.2.3.2. Разреждане
 Температурата на разредителите (околен въздух, синтетичен въздух или азот, както е посочено в точка 9.2.1), трябва да се поддържа между 293 и 325 K (20 до 52 °C) в непосредствена близост до входа на тръбата за разреждане.
 Разрешава се въздухът за разреждане да бъде изсушен преди въвеждането му в системата за разреждане. Системата за разреждане на част от потока трябва да бъде проектирана така, че да извлича пропорционални проби неразредени отработили газове от изпускателната система на двигателя, като по този начин реагира на отклоненията в дебита на отработилите газове, и да въвежда въздух за разреждане в пробите, за да се постигне при изпитвателния филтър температурата, указана в точка 9.3.3.4.3 от настоящото приложение. За тази цел от съществено значение е съотношението на разреждане да се определи така, че да се изпълнят изискванията за точност от точка 8.1.8.6.1 от настоящото приложение.
 За да се гарантира, че се измерва поток, който съответства на измерената концентрация, трябва или да не се допуска водна кондензация между местоположението на сондата за вземане на проби и входа на дебитомера в тръбата за разреждане, или да се допусне водна


text:
кондензация и да се измери влажността на входа на дебитомера. Системата с разреждане на част от потока може да бъде загрявана или изолирана за предотвратяване на кондензацията на водни пари. Трябва да се избягва появата на кондензат в тръбата за разреждане.
 Минималното съотношение на разреждане трябва да бъде в обхвата 5:1 — 7:1 на базата на максималния дебит на отработилите газове на двигателя по време на изпитвателния цикъл или интервал.
 Общото време на пребиваване в системата трябва да бъде между 0,5 и 5 s, измерено от точката на въвеждане на разредителя до филтъродържателя (филтъродържателите).
 За определянето на масата на праховите частици са необходими система за взимане на проби от прахови частици, филтри за взимане на проби от прахови частици, гравиметрични везни и камера за претегляне с регулиране на температурата и влажността.
 9.2.3.3. Приложимост
 Системата с разреждане на част от потока може да се използва за извличане на пропорционална проба от неразредените отработили газове от всяка серия проби или за непрекъснато вземане на проби от прахови частици и газообразни замърсители при всеки работен цикъл с преходни режими (NRTC и LSI-NRTC), всеки работен цикъл NRSC с дискретни режими или всеки работен цикъл RMC.
 Системата може да се използва и за предварително разредени отработили газове, когато с помощта на постоянно съотношение на разреждане се разрежда вече пропорционален поток (вж. фигура A.4-6). По този начин се осъществява вторично разреждане на потока от системата с пробовземане при постоянен обем, така че да се постигне общото съотношение на разреждане за вземане на проби от прахови частици.
 9.2.3.4. Калибриране
 Калибрирането на системата с разреждане на част от потока, така че тя да да извлича пропорционална проба от неразредените отработили газове е разгледано в точка 8.1.8.6 от настоящото приложение.
 9.3. Процедури за вземане на проби
 9.3.1 Общи изисквания за вземане на проби
 9.3.1.1. Проектиране и конструкция на сондата
 Сондата е първият елемент от системата за вземане на проби. Тя се въвежда в потока неразредени или разредени отработили газове с цел вземане на проба, так че външните и вътрешните ѝ повърхности да се в контакт с отработилите газове. От сондата пробата преминава в преносна тръба.
 Вътрешните повърхности на сондите за вземане на проби трябва да се правят от неръждаема стомана или — когато трябва да се вземат проби от неразредени отработили газове — от нереактивен материал, способен да издържа температурата на неразредените отработили газове. Сондите за вземане на проби трябва да се разполагат на места, където съставките се смесват, като така създават средната си концентрация в пробата и където смущенията от други сонди са сведени до минимум. Препоръчва се всички сонди да се предпазват от влиянието на гранични слоеве, зони на разреждане или завихряне — особено близо до изхода на изпускателната тръба с неразредени отработили газове, където може да възникне нежелано разреждане. Прочистването или противотоковото продухване на сондата не трябва да оказва влияние върху друга сонда по време на изпитването. Може да се използва една и съща сонда за вземане на проби за повече от една съставка, при условия, че сондата отговаря на техническите изисквания по отношение на всяка


text:
съставка.
 9.3.1.1.1. Смесителна камера (категория NRSh)
 При изпитване на двигатели от категория NRSh може да се използва смесителна камера, когато това е разрешено от производителя. Смесителната камера е незадължителен компонент от система за вземане на проби от неразредените газове и е разположена в изпускателната уредба между шумозаглушителя и сондата за вземане на проби. Формата и размерите на смесителната камера и тръбите преди и след нея трябва да бъдат такива, че да осигуряват добре смесена и хомогенна проба в мястото на сондата за вземане на проби и да не позволяват наличието на силни пулсации или резонанс на камерата да оказва влияние върху резултатите по отношение на емисиите.
 9.3.1.2. Преносни тръби
 Дължината на преносните тръби, през които взетата проба достига до анализатор, средство за съхранение или система за разреждане, трябва да бъде сведена до минимум чрез разполагане на анализаторите, средствата за съхранение и системите за разреждане възможно най-близо до сондите. Броят на извивките на преносните тръби трябва да се сведе до минимум, а радиусът на всяка неизбежна извивка трябва е възможно най-голям.
 9.3.1.3. Методи за подбор на извадки
 По отношение на непрекъснатото и серийното вземане на проби, споменати в точка 7.2 от настоящото приложение, се прилагат следните условия:
 а)
 когато се вземат проби при постоянен дебит, те трябва да преминават през тръбите също при постоянен дебит;
 б)
 когато се вземат проби при променлив дебит, дебитът на пробите се изменя пропорционално на изменящия се дебит на потока;
 в)
 валидността на пропорционалното вземане на проби се потвърждава, както е описано в точка 8.2.1 от настоящото приложение.
 9.3.2. Взимане на проби от газове
 9.3.2.1. Сонди за вземане на проби
 За вземане на проби от газовите емисии се използва сонда с един или няколко-отвора. Сондите могат да бъдат ориентирани във всяка посока по отношение на потока на неразредените или разредените отработили газове. При някои сонди температурата на пробата трябва да се контролира, както следва:
 а)
 при сонди, които извличат NOХ от разредените отработили газове, температура на стената на сондата трябва да се контролира с цел предотвратяване на кондензация на водната пара;
 б)
 при сонди, които извличат въглеводороди от разредени отработили газове, се препоръчва температурата на стените на сондата да се поддържа около 464 K (191 °C) за намаляване до минимум на замърсяването.
 9.3.2.1.1. Смесителна камера (категория NRSh)
 Когато се използва в съответствие с точка 9.3.1.1.1 от настоящото приложение, вътрешният обем на смесителната камера не трябва да бъде по-малък от десетократния работен обем на двигателя, подложен на изпитване. Смесителната камера трябва да бъде свързана възможно най-близо до шумозаглушителя на двигателя и минималната температура на вътрешната ѝ повърхност трябва да е 452 K (179 °C). Производителят може да определи конструкцията на смесителната камера.
 9.3.2.2. Преносни тръби
 Трябва да се използват преносни тръби, чиито вътрешни повърхности са от неръждаема стомана, PTFE, VitonTM или какъвто и да е друг материал, който има по-подходящи свойства за вземане на проби от емисиите. Трябва да се използва нереактивоспособен материал, способен да издържа на температурата на отработилите газове. Могат да се използват последователно поставени филтри, ако филтърът и неговата изолация отговарят на същите изисквания


text:
по отношение на температурата, както и преносните тръби, както следва:
 а)
 в преносни тръби за NOХ, разположени преди преобразувател на NO2 в NO, който отговаря на изискванията на точка 8.1.11.5 от настоящото приложение, или преди охладител, който отговаря на изискванията на точка 8.1.11.4 от настоящото приложение, трябва да се поддържа температура на пробата, която предотвратява кондензация на водната пара;
 б)
 за преносни тръби за общи въглеводороди трябва да се спазва температурен толеранс от 464 ± 11 K (191 ± 11 °C) на стените на тръбата по цялата ѝ дължина. Ако се вземат проби от неразредени отработили газове, изолираната преносна тръба може да бъде пряко свързана със сондата. Дължината и изолацията на преносна тръба трябва да са така проектирани, че най-високата очаквана температура на неразредените отработили газове да се понижи до не по-малко от 464 K (191 °C), измерени на изхода на преносната тръба. За вземане на проби от разредените отработили газове се разрешава преходна зона между сондата и преносната тръба с дължина до 0,92 m, за да се осъществи преход до температура на стената от 464 ± 11 K (191 ± 11 °C).
 9.3.2.3. Компоненти за подготовка на пробата
 9.3.2.3.1. Изсушители на пробата
 9.3.2.3.1.1. Изисквания
 Може да се използват изсушители на пробата за отстраняване на влагата от пробата, с цел да се намали въздействието на водата върху измерването на газообразните емисии. Изсушителите на пробата трябва да отговарят на изискванията, посочени в точка 9.3.2.3.1.1 и в точка 9.3.2.3.1.2 от настоящото приложение. Във формула A.5-13 се използва съдържание на влага от 0,8 обемни % H2O.
 За най-високата очаквана концентрация на вода H
 m, техниката за отстраняване на водата трябва да поддържа влажността на равнище ≤ 5 g вода/kg сух въздух (или около 0,8 обемни % H2O), което отговаря на 100 % относителна влажност при 277,1 K (3,9 °C) и 101,3 kPa. Също така тази стойност на влажността е еквивалентна на около 25 % относителна влажност при 298 K (25 °C) и 101,3 kPa. Това може да се докаже:
 а)
 като се измери температурата на изхода от изсушителя на пробата; или
 б)
 като се измери влажността в точка непосредствено преди хемилуминесцентния детектор; или
 в)
 като се извърши процедурата за проверка от точка 8.1.8.5.8 от настоящото приложение.
 9.3.2.3.1.2. Разрешени типове изсушители на проби и процедура за определяне съдържанието на влага след изсушителя
 За да се намали въздействието на водата върху измерването на газовите емисии може да се използва всеки от двата типа изсушители на проби, описани в настоящия точка.
 а)
 ако се използва изсушител с осмотична мембрана, разположен преди всякакъв газоанализатор или средство за съхранение, той трябва да отговаря на спецификациите за температурата, посочени в точка 9.3.2.2 от настоящото приложение. Трябва да се следят температурата на оросяване T
 dew и абсолютното налягане p
 total след изсушителя с осмотична мембрана. Количеството вода се изчислява, както е описано в приложение 5, като се използват непрекъснато записвани стойности на T
 dew и p
 total или техните максимални стойности, наблюдавани по време на изпитването, или зададените им гранични стойности. При липса на пряко измерени стойности, номиналната стойност на


text:
p
 total се определя от най-ниското абсолютно налягане в изсушителя, очаквано по време на изпитването;
 б)
 може да не се използва топлинен охладител преди измервателна система за общи въглеводороди за двигатели със самовъзпламеняване чрез сгъстяване. Ако се използва топлинен охладител преди преобразувателя на NO2 в NO, или ако се използва система за вземане на проби без преобразувател на NO2 в-NO, охладителят трябва да отговаря на изискванията на проверката за намаляване на ефективността по отношение на NO2, посочена в точка 8.1.11.4 от настоящото приложение. Трябва да се следят температурата на оросяване T
 dew и абсолютното налягане p
 total след топлинния охладител. Количеството вода се изчислява, както е описано в приложение 5, като се използват непрекъснато записвани стойности на T
 dew и p
 total или техните максимални стойности, наблюдавани по време на изпитването, или зададените им гранични стойности. При липса на пряко измерени стойности, номиналната стойност на p
 total се определя от най-ниското абсолютно налягане в топлинния охладител, очаквано по време на изпитването. Ако може с основание да се предположи степента на насищане T
 dew в топлинния охладител въз основа на известната ефективност на охладителя и на непрекъснатото следене на температура му, може да се изчисли T
 chiller. Ако стойностите на T
 chiller не се записват непрекъснато, нейната максимална стойност, наблюдавана по време на изпитването, или зададената ѝ гранична стойност могат да се използват като постоянна стойност, за да се определи постоянно количество вода съгласно приложение 5. Ако може с основание да се предположи, че температурата T
 chiller е равна на T
 dew, T
 chiller може да се използва вместо T
 dew в съответствие с приложение 5. Ако може с основание да се предположи, че има постоянна разлика в температурата между T
 chiller и T
 dew, която се дължи на известно и определено загряване на пробата между изхода на охладителя и мястото на измерване на температурата, тази предполагаема разлика в температурите може да се взема предвид като фактор при изчисляването на емисиите. Валидността на всички предположения, разрешени с настоящата точка трябва да бъде показана с помощта на технически анализ или данни.
 9.3.2.3.2. Помпи за взимане на проби
 Трябва да се използват помпи за вземане на проби, които са разположени преди анализатор или средство за съхранение на какъвто и да било газ. Трябва да се използват помпи за вземане на проби, чиито вътрешни повърхности са от неръждаема стомана, PTFE или какъвто и да е друг материал, който има по-подходящи свойства за вземане на проби от емисиите. При някои помпи за вземане на проби температурата трябва да се контролира, както следва:
 а)
 ако се използва помпа за вземане на проби от NOХ, разположена преди преобразувател на NO2 в NO, отговарящ на изискванията от точка 8.1.11.5, или охладител, отговарящ на изискванията от точка 8.1.11.4 от настоящото приложение, тя трябва да се нагрява за предотвратяване на водната кондензация;
 б)
 ако се използва помпа за вземане на проби от общи въглеводороди, разположена преди анализатор на общи въглеводороди или среда за съхранение, вътрешните ѝ повърхности трябва да се нагряват до температура 464 ± 11 K (191 ± 11


text:
°C).
 9.3.2.3.3. Скрубери за улавяне на амоняк
 Може да се използват скрубери за улавяне на амоняк за всяка или за всички системи за вземане на газови проби, за да се предотврати влиянието от NH3, отравянето на преобразувателя на NO2 в NO и появата на отлагания в системата за вземане на проби или в анализаторите. При монтирането на скрубер за улавяне на амоняк трябва да се спазват препоръките на производителя.
 9.3.2.4. Средства за съхранение на проби
 В случай на събиране на проби в торбичка, обемите газ се съхраняват в достатъчно чисти контейнери, които само в минимална степен позволяват изтичане или просмукване на газове. Трябва да се използва добрата техническа преценка за определяне на приемливите прагове по отношение на чистота и просмукването на средствата за съхранение. За почистване на контейнера той може многократно да се продухва и обезвъздушава и може да се нагрява. Трябва да се използва гъвкав контейнер (напр. торбичка) в среда с регулируема температура, или твърд контейнер, чиято температура се регулира, който първоначално се обезвъздушава, или който има обем, който може да се измества, в резултат например на движението на бутало в цилиндър. Трябва да се използват контейнери, отговарящи на спецификациите от таблица A.4-6 по-долу.
 Таблица A.4-6
 Материали за контейнери за серийни проби
 CO, CO2, O2, CH4, C2H6, C3H8, NO, NO2
 (4)
 Поливинил флуорид (PVF) (5), например TedlarТМ, поливинилиден флуорид (5), например KynarТМ, политетрафлуороетилен (6), например TeflonТМ, или неръждаема стомана (6)
 HC
 Политетрафлуороетилен (7) или неръждаема стомана (7)
 9.3.3. Вземане на проби от прахови частици
 9.3.3.1. Сонди за вземане на проби
 Трябва да се използват сонди за прахови частици с един отвор, намиращ се на края на сондата. Сондата за прахови частици трябва да бъде насочена срещу посоката на потока.
 Сондата за прахови частици може да бъде защитена с капаче, съответстващо на изискванията от фигура A.4-7. В този случай не се използва първичният сепаратор, описан в точка 9.3.3.3 от настоящото приложение.
 Фигура A.4-7
 Схема на сонда с конусен първичен сепаратор
 Напречен разрез
 9.3.3.2. Преносни тръби
 Препоръчва се да се използват изолирани или нагряти преносни тръби, или топлинно изолирано заграждение с цел намаляване до минимум на температурните разлики между преносните тръби съставките на отработилите газове. Трябва да се използват преносни тръби, които са инертни по отношение на праховите частици и чиито вътрешните повърхности са електропроводими. Препоръчва се използваните преносни тръби за прахови частици да са изработени от неръждаема стомана; всеки материал, различен от неръждаема стомана трябва да има същите характеристики по отношение на вземането на проби, както неръждаемата стомана. Вътрешната повърхност на преносните тръби за прахови частици трябва да бъде електрически заземена.
 9.3.3.3. Първичен сепаратор
 Разрешено е използването на предназначен за отстраняване на частиците с голям диаметър първичен сепаратор за прахови частици, монтиран в системата за разреждане непосредствено преди филтъродържателя. Разрешава се използването на само един такъв първичен сепаратор. Ако се използва сонда с конусен накрайник (вж. фигура A.4-7), използването на първичен сепаратор е забранено.
 Първичният сепаратор на прахови частици може да бъде инерционен импактор или вихров сепаратор. Той трябва да е изработен от неръждаема стомана. Първичният сепаратор трябва да бъдат


text:
проектиран да отстранява най-малко 50 % от праховите частици с аеродинамичен диаметър 10 μm и не повече от 1 % от праховите частици с аеродинамичен диаметър от 1 μm в обхвата на дебити, за които се използва. Изходът на първичния сепаратор трябва да се конфигурира с помощта на устройство, позволяващо обхождане на всеки филтър за вземане на проби от прахови частици, така че потокът през първичния сепаратор да може да бъде стабилизиран преди началото на изпитването. Филтърът за вземане на проби от прахови частици трябва да се намира в границите на 75 cm след изхода на първичния сепаратор.
 9.3.3.4. Филтър за проби
 По време на последователността на изпитването се вземат проби от разредените отработили газове с помощта на филтър, който отговаря на изискванията от точки 9.3.3.4.1 — 9.3.3.4.4 от настоящото приложение.
 9.3.3.4.1. Спецификация на филтрите
 Всички типове филтри трябва да притежават ефективност на улавяне от най-малко 99,7 %. Измерванията на производителите, направени на филтрите за вземане на проби и отразени в продуктовите спецификации, могат да бъдат използвани за доказване на изпълнението на това изискване. Филтърът трябва да е изработен от:
 а)
 стъкловлакно с флуоровъглеродно (политетрафлуороетиленово — PTFE) покритие; или
 б)
 флуоровъглеводордна (политетрафлуороетиленова — PTFE) мембрана.
 Ако очакваната нетна маса на праховите частици върху филтъра надвишава 400 μg, може да се използва филтър с начална минимална ефективност на улавяне от 98 %.
 9.3.3.4.2. Размер на филтрите
 Номиналният диаметър на филтъра е 46,50 mm ± 0,6 mm (най-малко 37 mm диаметър на зоната на задържане). Могат да се използват филтри с по-голям диаметър с предварителното съгласие на органа по одобряването на типа. Препоръчително е да има пропорционалност между филтъра и зоната на задържане.
 9.3.3.4.3. Разреждане и контрол на температурата на пробите от прахови частици
 Пробите от прахови частици се разреждат поне веднъж преди преносните тръби в случай на система с CVS и след тях в случай на система с разреждане на част от потока (вж. точка 9.3.3.2 от настоящото приложение относно преносните тръби). Температурата на пробите трябва да се контролира да бъде в границите на 320 ± 5 K (47 ± 5 °C), измерена в която и да е точка в границите на 200 mm преди или 200 mm след средата за филтриране на прахови частици. Предвижда се пробата от прахови частици да се загрява или изстудява основно благодарение на условията на разреждане, както е посочено в точка 9.2.1, буква а) от настоящото приложение.
 9.3.3.4.4. Скорост на преминаване през сечението филтъра
 Скоростта на преминаване през сечението на филтъра трябва да бъде между 0,90 и 1,00 m/s, като по-малко от 5 % от записаните стойности на потока са извън този обхват. Ако общата маса на праховите частици върху филтъра надвишава 400 μg, скоростта на преминаване през сечението на филтъра може да бъде намалена. Тази скорост се измерва, като обемният дебит на пробата при стойност на налягането преди филтъра и температура на повърхността на филтъра се разделя на зоната на експозиция на филтъра. Ако спадът на налягането върху устройството за вземане на проби от прахови частици преди филтъра е по-малко от 2 kPa, като


text:
стойност на налягането преди филтъра трябва да се използва налягането в изпускателната уредба или в тръбата за вземане на проби при постоянен обем.
 9.3.3.4.5 Филтъродържател
 За да се сведе до минимум турбулентното отлагане на прахови частици и да се осигури равномерното им отлагане върху филтъра, трябва да се използва конус с ъгъл на разширение 12,5° (от центъра), с който се осигурява преход от вътрешния диаметър на преносната тръба към изложената лицева страна на диаметъра на филтъра. Този преходник трябва да се изработи от неръждаема стомана.
 9.3.4. Стабилизиране на праховите частици и среда за претегляне за гравиметричен анализ
 9.3.4.1. Среда за гравиметрично анализ
 В настоящата точка се описват двата вида среда, необходими за стабилизиране и претегляне на праховите частици с цел извършване на гравиметричен анализ: среда за стабилизиране на праховите частици, в която се съхраняват филтрите преди претеглянето им; и среда за претегляне, в която са разположени везните. Двете среди могат да споделят общото пространство.
 Нито в средата за стабилизиране, нито в тази за претегляне трябва да има има каквито и да било замърсители — напр. прах, аерозоли или полулетливи частици, които биха могли да замърсят филтрите за прахови частици.
 9.3.4.2. Чистота
 Трябва да бъде потвърдена чистотата на средата за стабилизиране на праховите частици, като се използват еталонни филтри, както е описано в параграф 8.1.12.1.4 от настоящото приложение.
 9.3.4.3. Температура на камерата
 Температурата на камерата (или помещението), в която(което) филтрите за прахови частици се подготвят и претеглят, трябва да се поддържа равна на 295 ± 1 K (22 ± 1 °C) през цялата продължителност на процеса на подготовка и претегляне. Влажността се поддържа до точка на оросяване 282,5 ± 1 K (9,5 ± 1 °C) и относителна влажност 45% ± 8%. Ако средата за стабилизиране е отделена от средата за претегляне, средата за стабилизиране трябва да се поддържа с допустимо отклонение 295 ± 3 K (22 ± 3 °C).
 9.3.4.4. Проверка на условията на средата
 Когато се използват измервателни уреди, които отговарят на спецификациите в точка 9.4, трябва да бъдат проверени следните условия на околната среда:
 а)
 трябва да се записват температурата на росата и температурата на околния въздух. Тези стойности трябва да се използват, за да се определи дали средата за стабилизиране и средата за претегляне са останали в границите на допустимото отклонение, посочени в точка 9.3.4.3 от настоящото приложение, за най-малко 60 минути преди претеглянето на филтрите;
 б)
 в средата за претегляне атмосферното налягане се записва непрекъснато. Друго приемливо решение е да се използва барометър, с който се измерва атмосферното налягане извън средата за претегляне, стига да може да се гарантира, че атмосферното налягане в мястото на везните винаги е в границите на ± 100 Ра от общото атмосферно налягане. Трябва да се осигури средство за записване на най-последната стойност на атмосферното налягане при претеглянето на всяка проба прахови частици. Тази стойност трябва да се използва за изчисляване на корекцията за архимедовата сила по отношение на праховите частици, описана в точка 8.1.12.2 от настоящото приложение.
 9.3.4.5. Инсталиране на везните
 Везните се инсталират както следва:
 а)
 на виброизолационна платформа, която


text:
да ги изолира от външен шум и вибрации;
 б)
 да са екранирани от въздействието на конвективни въздушни потоци посредством разсейващ статичното електричество екран, който да е заземен.
 9.3.4.6. Електростатичен заряд
 Електростатичният заряд трябва да бъде сведен до минимум в средата, където се намират везните, както следва:
 а)
 везните се заземяват;
 б)
 ако пробите от прахови частици се обработват ръчно, се използват неръждаеми стоманени пинцети;
 в)
 пинцетите трябва да бъдат заземени със заземителна лента или трябва да бъде предвидена заземителна лента за оператора така, че заземителният потенциал за лентата и везните да бъде един и същ;
 г)
 трябва да се осигури наличието на неутрализатор на електростатичния заряд, който има общо заземяване с везните, с цел отстраняване на електростатичния заряд от пробите от прахови частици.
 9.4. Измервателни уреди
 9.4.1. Въведение
 9.4.1.1. Приложно поле
 В настоящата точка се разглеждат измервателни уреди и свързаните с тях системни изисквания относно изпитванията за емисии. Това включва лабораторни уреди за измерване на параметрите на двигателя, условията на околната среда, параметрите на потока и концентрациите на емисии (неразредени или разредени).
 9.4.1.2. Видове уреди
 Всеки уред, посочен в настоящото приложение, трябва да се използва както е описано в приложението (вж. таблица 5 за измерваните количества, предоставени от тези уреди). Когато уред, посочени в настоящото приложение, се използва по начин, който не е посочен, или вместо него се използва друг уред, се прилагат изискванията на разпоредбите за равностойност, както е посочено в точка 5.1.3 от настоящото приложение. Когато за конкретно измерване са посочени няколко уреда, един от тях при подаване на заявление се идентифицира като еталонен от органа по одобрение на типа, за да служи като доказателство, че дадена алтернативна процедура е еквивалентна на определената процедура.
 9.4.1.3. Резервни системи
 С предварителното одобрение на органа по одобрение на типа при всички измервателни уреди, посочени в настоящата точка, за изчисляване на резултатите от едно изпитване могат да се използват данни от множество уреди. Резултатите от всички измервания се записват и необработените данни се съхраняват. Това изискване се прилага независимо от това дали измерванията действително са използвани при изчисленията.
 9.4.2. Записване и проверка на данните
 Изпитвателната система трябва да е в състояние да актуализира данните, да ги записва и да контролира системите, свързани със заданието от оператора, динамометъра, оборудването за вземане на проби и измервателните уреди. Трябва да се използва такъв вид снемане на данни и такива системи за контрол, които могат да записват при определените минимални честоти, посочени в таблица A.4-7 (тази таблица не се прилага към изпитването с цикъл NRSC с дискретни режими).
 Таблица A.4-7
 Минимална честота на записване и проверка на данните
 Приложима точка от изпитвателния протокол
 Измерени стойности
 Минимална честота за управление и проверка
 Минимална честота на записване
 7,6.
 Честота на въртене и въртящ момент по време на поетапно съставяне на графичната характеристика на двигателя
 1 Hz
 1 средна стойност на етап
 7,6.
 Честота на въртене и въртящ момент по време на съставяне на графичната характеристика на двигателя при развъртането му
 5 Hz
 1 Hz средно
 7.8.3.
 Еталонни и измерени честоти на въртене и въртящи моменти при работен цикъл


text:
с преходни режими (NRTC и LSI-NRTC)
 5 Hz
 1 Hz средно
 7.8.2.
 Еталонни и измерени скорост и въртящ момент при работен цикъл със стабилни състояния и работен цикъл със стабилни състояния и линейни преходи между тях
 1 Hz
 1 Hz
 7.3.
 Концентрации, непрекъснато измервани от анализаторите в неразредените отработили газове
 Не е приложимо
 1 Hz
 7.3.
 Концентрации, непрекъснато измервани от анализаторите в разредените отработили газове
 Не е приложимо
 1 Hz
 7.3.
 Концентрации при серийно вземане на проби, измервани от анализаторите в неразредените и разредените отработили газове
 Не е приложимо
 1 средна стойност на изпитвателен интервал
 7.6.8.2.1.
 Дебит на разредените отработили газове при пробовземане при постоявнен обем с топлообменник, разположен преди уреда за измерване на дебита
 Не е приложимо
 1 Hz
 7.6.8.2.1.
 Дебит на разредените отработили газове при пробовземане при постоявнен обем без топлообменник, разположен преди уреда за измерване на дебита
 5 Hz
 1 Hz средно
 7.6.8.2.1.
 Дебит на входящия въздух или отработилите газове (за измерване на неразредени отработили газове при преходни цикли)
 Не е приложимо
 1 Hz средно
 7.6.8.2.1.
 Въздух за разреждане, ако се контролира активно
 5 Hz
 1 Hz средно
 7.6.8.2.1.
 Поток на пробите при пробовземане при постоянен обем и наличие на топлообменник
 1 Hz
 1 Hz
 7.6.8.2.1.
 Поток на пробите при пробовземане при постоянен обем и липса на топлообменник
 5 Hz
 1 Hz средно
 9.4.3. Спецификация на показателите на измервателните уреди
 9.4.3.1. Общ преглед
 Системата за изпитване като цяло трябва да отговаря на всички приложими критерии за калибриране, проверки и потвърждаване на валидността на изпитването, посочени в точка 8.1 от настоящото приложение, включително на изискванията на проверка на линейността, посочени в точки 8.1.4 и 8.2 от настоящото приложение. Уредите трябва да отговарят на спецификациите, посочени в таблица A.4-7 за всички обхвати, които трябва да се използват при изпитванията. Освен това трябва да се съхранява всяка документация, получена от производителите на уредите, която доказва, че уредите отговарят на спецификациите от таблица A.4-7.
 9.4.3.2. Изисквания към компонентите
 В таблица A.4-8 са показани спецификациите на датчиците за въртящ момент, честота на въртене, налягане, температура на оросяване, както и тези на други уреди. Цялостната система за измерване на посочените физични и/или химични количества трябва да отговаря на изискванията на проверката за линейност, посочени в точка 8.1.4 от настоящото приложение. За измерването на газообразните емисии могат да се използват анализатори, снабдени с алгоритми за компенсиране, които са функция от други измерени газообразни компоненти, както и от свойствата на горивото за конкретното изпитване на двигателя. Всеки алгоритъм за компенсиране предоставя единствено компенсиране на отместването, без да засяга усилването (т.е. без изкривявания).
 Таблица A.4-8
 Препоръчителни спецификация на показателите на измервателните уреди
 Измервателен уред
 Измервано количество
 Пълно време на нарастване на системата
 Честота на опресняване на записването
 Точност (3)
 Повторяемост (3)
 Датчик за честота на въртене на двигателя
 бр.
 1 s
 1 Hz средно
 2,0 % от pt. или 0,5 % от max
 1,0 % от pt. или 0,25 % от max
 Датчик за въртящия момент на двигателя
 T
 1 s
 1 Hz средно
 2,0 % от pt. или 1,0 % от max
 1,0 % от


text:
pt. или 0,5 % от max
 Дебитомер за горивото(сумиращо устройство за горивото)
 5 s(неприложимо)
 1 Hz(неприложимо)
 2,0 % от pt. или 1,5 % от max
 1,0 % от pt. или 0,75 % от max
 Дебитомер за общия поток на разредените отработили газове (CVS)(с топлообменник преди дебитомера)
 1 s(5 s)
 1 Hz средно(1 Hz)
 2,0 % от pt. или 1,5 % от max
 1,0 % от pt. или 0,75 % от max
 Дебитомери за въздуха за разреждане, входящия въздух, отработилите газове и пробите
 1 s
 1 Hz средно при проби, вземани с честота 5 Hz
 2,5 % от pt. или 1,5 % от max
 1,25 % от pt. или 0,75 % от max
 Непрекъснато действащ анализатор на неразредените отработили газове
 x
 5 s
 2 Hz
 2,0 % от pt. или 2,0 % от meas.
 1,0 % от pt. или 1,0 % от meas.
 Непрекъснато действащ анализатор на разредените отработили газове
 x
 5 s
 1 Hz
 2,0 % от pt. или 2,0 % от meas.
 1,0 % от pt. или 1,0 % от meas.
 Непрекъснато действащ газоанализатор
 x
 5 s
 1 Hz
 2,0 % от pt. или 2,0 % от meas.
 1,0 % от pt. или 1,0 % от meas.
 Газоанализатор за серийно вземани проби
 x
 Не е приложимо
 Не е приложимо
 2,0 % от pt. или 2,0 % от meas.
 1,0 % от pt. или 1,0 % от meas.
 Гравиметрични везни за праховите частици
 mPM
 Не е приложимо
 Не е приложимо
 Виж 9.4.11.
 0,5 μg
 Инерциални везни за праховите частици
 mPM
 5 s
 1 Hz
 2,0 % от pt. или 2,0 % от meas.
 1,0 % от pt. или 1,0 % от meas.
 9.4.4. Измерване на параметрите на двигателя и околните условия
 9.4.4.1. Датчици за честота на въртене и въртящия момент
 9.4.4.1.1. Приложение
 Уредите за измерване на вложените ресурси и получената работа по време на функционирането на двигателя трябва да отговарят на спецификациите в настоящата точка. Препоръчва се използването на датчици и уреди за отчитане на консумацията, отговарящи на спецификациите от таблица A.4-8. Цялостните системи за измерване на вложените ресурси и получената работа трябва да отговарят на изискванията за проверките за линейност от точка 8.1.4 от настоящото приложение.
 9.4.4.1.2. Работа на изходния вал
 Работата и мощността се изчисляват въз основа на изходните данни, предоставяни от датчиците за честота на въртене и въртящия момент в съответствие с точка 9.4.4.1 от настоящото приложение. Цялостните системи за измерване на честотата на въртене и въртящия момент трябва да отговарят на изискванията по отношение на калибрирането и проверките, посочени в точки 8.1.7 и 8.1.4 от настоящото приложение.
 Въртящият момент, дължащ се на инерцията на ускоряване и забавяне на компоненти, свързани маховика, като например кардановият вал и роторът на динамометъра, трябва да се компенсира, ако е необходимо, въз основа на добрата техническа преценка.
 9.4.4.2. Датчици за налягането, температурата и температурата на росата
 Цялостните системи за измерване на налягането, температурата и температурата на оросяване трябва да отговарят на изискванията за калибриране от точка 8.1.7 от настоящото приложение.
 Датчиците за налягане трябва да се поставят в среда с контролирана


text:
температура, в противен случай трябва да се компенсират температурните промени в очаквания им работен обхват. Материалите, от които са изработени датчиците, трябва да са съвместими с измервания флуид.
 9.4.5. Измервания, свързани с разхода
 За всеки тип дебитомер (за гориво, входящ въздух, неразредени отработили газове, разредени отработили газове, проби) потокът трябва да бъде подготвен според необходимостта, за да се предотвратят зони на разреждане или завихряне, кръгови потоци или пулсации на потока, които влияят върху точността или повторяемостта на показанията. За някои измервателни уреди това може да се постигне чрез използване на прави тръби с достатъчна дължина (например такива, чиято дължина е равна на най-малко 10 пъти диаметъра им) или чрез използване на специално изготвени колена на тръбите, изправящи пластини, бленди (или гасители на пневматични пулсации на дебитомера за горивото), за да се определи стабилен и предвидим профил на скорост преди измервателния уред.
 9.4.5.1. Дебитомер за горивото
 Цялостната система за измерване на дебита на горивото трябва да отговаря на условията за калибриране от точка 8.1.8.1 от настоящото приложение. При всяко измерване на потока на горивото трябва да се взема под внимание горивото, което заобикаля двигателя или се връща от двигателя в резервоара за гориво.
 9.4.5.2. Дебитомер на всмуквания въздух
 Цялостната система за измерване на дебита на всмуквания въздух трябва да отговаря на условията за калибриране от точка 8.1.8.2 от настоящото приложение.
 9.4.5.3. Дебитомер на неразредените отработили газове
 9.4.5.3.1. Изисквания към компонентите
 Цялата система за измерване на неразредените отработили газове трябва да отговаря на изискванията на проверката за линейност, посочени в точка 8.1.4 от настоящото приложение. Всеки дебитомер за неразредени отработили газове трябва да бъде проектиран така, че да компенсира по подходящ начин промените в термодинамичните и реологичните свойства на неразредените отработили газове, както и промените в техния състав.
 9.4.5.3.2. Време за реагиране на дебитомера
 За целите на контрола на система с частично разреждане на потока, така че тя да извлича пропорционална проба от неразредени отработили газове, се изисква дебитомер, чието време на реагиране е по-малко, отколкото е отбелязано в таблица A.4-8. В системи с разреждане на част от потока с управление в реално време дебитомерът трябва да има време на реагиране, което отговаря на спецификациите на точка 8.2.1.2 от настоящото приложение.
 9.4.5.3.3. Охлаждане на отработилите газове
 Тази точка не се прилага за охлаждането на отработилите газове, дължащо се на конструкцията на двигателя, включително, но не само, за охлаждани с вода изпускателни колектори или за турбокомпресори.
 Охлаждането на отработилите газове преди дебитомера е разрешено със следните ограничения:
 а)
 не трябва да се вземат проби от прахови частици след устройството за охлаждане;
 б)
 ако охлаждането понижава температурата на отработилите газове от над 475 K (202 °C) до под 453 K (180 °C), не трябва да се вземат проби за въглеводороди след устройството за охлаждане;
 в)
 ако охлаждането води до кондензиране на вода, не трябва да се вземат проби за NOХ след устройството за охлаждане, освен ако то не отговаря на изискванията на проверката на показателите, посочени в точка 8.1.11.4 от настоящото приложение;
 г)
 ако охлаждането води до водна кондензация преди потокът да достигне до


text:
дебитомера, температурата на оросяване T
 dew и налягането p
 total трябва да се измерват на входа на дебитомера. Тези стойности трябва да бъдат използвани в изчисленията на емисиите, в съответствие с приложение 5.
 9.4.5.4. Дебитомери за въздуха за разреждане и разредените отработили газове
 9.4.5.4.1. Приложение
 Моментните стойности на дебита на разредените отработили газове или общият дебит на разредените отработили газове за даден изпитвателен интервал се определят посредством използване на дебитомер за разредените отработили газове. Дебитът на неразредените отработили газове или общият дебит на неразредените отработили газове за даден изпитвателен интервал може да се изчисли въз основа на разликата в показанията на дебитомер за разредените отработили газове и на дебитомер за въздуха за разреждане.
 9.4.5.4.2. Изисквания към компонентите
 Цялата система за измерване на потока на разредените отработили газове трябва да отговаря на изискванията за калибриране и да преминава проверките, посочени в точки 8.1.8.4 и 8.1.8.5 от настоящото приложение. Могат да се използват следните измервателни уреди:
 а)
 за вземане на проби при постоянен обем (CVS) от общия поток на разредените отработили газове може да се използва тръба на Вентури с критична скорост на флуида (CFV) или няколко успоредно свързани тръби на Вентури с критична скорост на флуида, обемна помпа (PDP), тръба на Вентури с дозвукова скорост на флуида (SSV) или ултразвуков дебитомер (UFM). В комбинация с топлообменник, разположен преди уреда, система с PDP или CFV също ще функционира и като пасивен регулатор на потока чрез поддържане на постоянна температура на разредените отработили газове в система с CVS;
 б)
 за система с разреждане на част от потока (PFD) може да се използва комбинация от всякакъв дебитомер с всякаква активна система за контрол за поддържане на вземане на пропорционални проби от съставките на отработилите газове. За да се поддържа вземането на пропорционални проби, може да се контролира общият дебит на разредените отработили газове или този на един или няколко потока проби, или да се използва комбинация от тези видове контрол на потоците.
 За всяка друга система за разреждане може да се използва елемент с ламинарен поток, ултразвуков дебитомер, тръба на Вентури с дозвукова скорост на флуида, тръба на Вентури с критична скорост на флуида или набор от такива тръби, свързани успоредно, обемен дебитомер, топлинен масов дебитомер, усредняваща тръба на Пито или анемометър с нажежаема жичка.
 9.4.5.4.3. Охлаждане на отработилите газове
 Разредените отработили газове могат да се охлаждат преди дебитомера за разредените отработили газове, при условие че са спазени всички следващи разпоредби:
 а)
 не трябва да се вземат проби от прахови частици след устройството за охлаждане;
 б)
 ако охлаждането понижава температурата на отработилите газове от над 475 K (202 °C) до под 453 K (180 °C), не трябва да се вземат проби за въглеводороди след устройството за охлаждане;
 в)
 ако охлаждането води до кондензиране на вода, не трябва да се вземат проби за NOХ след устройството за охлаждане, освен ако то не отговаря на изискванията на проверката на показателите, посочени в точка 8.1.11.4 от настоящото приложение;
 г)
 ако охлаждането води до водна кондензация преди потокът да достигне до дебитомера, температурата на оросяване T
 dew и


text:
налягането p
 total трябва да се измерват на входа на дебитомера. Тези стойности трябва да бъдат използвани в изчисленията на емисиите, в съответствие с приложение 5.
 9.4.5.5. Дебитомер за пробите при серийно вземане на проби
 Трябва да се използва дебитомер за пробите, за да се определи дебитът на потока проби или този на общия поток, от който се вземат проби с помощта на системата за серийно вземане на проби за даден изпитвателен интервал. Разликата между резултатите, получени с два дебитомера, може да бъде използвана за изчисляване на потока проби, който навлиза в тръбата за разреждане, например за измерване на праховите частици при разреждане на част от потока и за измерване на праховите частици при вторично разреждане на потока. Спецификациите за диференциално измерване на дебита с цел пропорционално извличане на проби от неразредените отработили газове са даден в точка 8.1.8.6.1, а тези за калибриране на диференциалното измерване на дебита — в точка 8.1.8.6.2 от настоящото приложение.
 Цялостната система за измерване на дебита на пробите трябва да отговаря на условията за калибриране от точка 8.1.8 от настоящото приложение.
 9.4.5.6. Газов сепаратор
 За смесването на калибриращите газове може да се използва газов сепаратор.
 Трябва да се използва газов сепаратор, който смесва газове съгласно спецификациите от точка 9.5.1 от настоящото приложение в концентрациите, очаквани по време на изпитване. Могат да бъдат използвани газови сепаратори с критична скорост на потока, газови сепаратори с капилярна тръбичка, или газови сепаратори с масов топломер. При необходимост трябва да се прилагат корекции с оглед на вискозитета (ако не се предлагат от софтуера на газовия сепаратор) за подходящо осигуряване на правилно разделяне на газовете. Системата на газовия сепаратор трябва да отговаря на изискванията на проверката за линейност, посочени в точка 8.1.4.5 от настоящото приложение. По избор смесващото устройство може да се провери с уред, който е линеен по естество, например с използване на газ NO с хемилуминесцентен детектор. Отчетената от измервателния уред стойност на газа за калибриране на обхвата трябва да се коригира с газ за калибриране на обхвата, който се подава директно към уреда. Газовият сепаратор се проверява при използваните регулировки и номиналната стойност се сравнява с отчитаната от уреда концентрация.
 9.4.6. Измерване на CO и CO2
 За измерване на концентрацията на CO и CO2 в неразредените или в разредените отработили газове при серийно или при непрекъснато вземане на проби трябва да се използва недисперсен инфрачервен анализатор (NDIR).
 Системата с недисперсен инфрачервен анализатор трябва да отговаря на изискванията по отношение на калибрирането и проверките, посочени в точка 8.1.9.1 или 8.1.9.2 от настоящото приложение, според случая.
 9.4.7. Измерване на въглеводороди
 9.4.7.1. Пламъчнойонизационен детектор
 9.4.7.1.1. Приложение
 За измерване на концентрацията на въглеводороди в неразредените или разредените отработили газове при непрекъснато и при серийно вземане на проби трябва да се използва пламъчнойонизационен детектор с подгряване (HFID). Определянето на концентрацията на въглеводороди трябва да се извършва въз основа на въглеродно число единица (C1). Всички изложени на въздействието на емисиите повърхности на анализаторите с пламъчнойонизационен детектор с подгряване трябва да се поддържат при температура 464 ± 11 K (191 ± 11 °C). По избор


text:
за двигатели, използващи за гориво ПГ и ВНГ, и за двигатели с искрово запалване, анализаторът на въглеводородите може да е от тип с пламъчнойонизационен детектор (FID) без подгряване.
 9.4.7.1.2. Изисквания към компонентите
 Всяка система с пламъчнойонизационен детектор за измерване на THC трябва да отговаря на изискванията за всички проверки по отношение на измерването на въглеводороди от точка 8.1.10 от настоящото приложение.
 9.4.7.1.3. Гориво и въздух за горелката на пламъчнойонизационния детектор
 Горивото и въздухът за горелката на пламъчнойонизационния детектор трябва да отговарят на спецификациите от точка 9.5.1 от настоящото приложение. Горивото и въздухът за горелката на пламъчнойонизационния детектор не трябва да се смесват преди постъпването им в анализатора с FID, за да се гарантира, че анализаторът с FID функционира с дифузионен пламък, а с пламък, образуван при изгарянето на готова смес.
 9.4.7.1.4. Резервирана
 9.4.7.1.5. Резервирана
 9.4.7.2. Резервирана
 9.4.8. Измерване на NOX
 За измерването на NOХ са посочени два измервателни уреда, като всеки от тях може да бъде използван, при условие че отговаря на критериите, посочени съответно в точка 9.4.8.1 или 9.4.8.2 от настоящото приложение. Използването на хемилуминесцентен детектор трябва да се възприеме като еталонна процедура, когато се прави сравнение с всякаква друга предлагана процедура за измерване в съответствие с точка 5.1.3 от настоящото приложение.
 9.4.8.1. Хемилуминесцентен детектор
 9.4.8.1.1. Приложение
 Хемилуминесцентен детектор (CLD), съчетан с преобразувател на NO2 в NO се използва за измерване на концентрацията на NOХ в неразредените или разредените отработили газове при серийно или непрекъснато вземане на проби.
 9.4.8.1.2. Изисквания към компонентите
 Система, изградена на базата на хемилуминесцентен детектор, трябва да отговаря на изискванията по отношение на намаляващото показанията въздействие, посочени в точка 8.1.11.1 от настоящото приложение. Може да се използват хемилуминесцентни детектори със или без подгряване, както и такива, които функционират при атмосферно налягане или под вакуум.
 9.4.8.1.3. Преобразувател на NO2 в NO
 Вътрешен или външен преобразувател на NO2 в NO, който преминава проверката от точка 8.1.11.5 от настоящото приложение, трябва да се разположи преди хемилуминесцентния детектор, а преобразувателят трябва да се конфигурира с обходен канал за улесняване на проверката.
 9.4.8.1.4. Влияние на влагата
 Трябва да се поддържат всички температури на хемилуминесцентния детектор с цел предотвратяване на кондензация на водна пара. За отстраняване на влагата от пробата преди хемилуминесцентния детектор трябва да се използва една от следните конфигурации:
 а)
 хемилуминесцентен детектор, разположен след изсушител или охладител, който е след преобразувател на NO2 в NO, който отговаря на условията на проверката, описана в точка 8.1.11.5 от настоящото приложение;
 б)
 хемилуминесцентен детектор, разположен след изсушител или топлинен охладител, който отговаря на условията на проверката, описана в точка 8.1.11.4 от настоящото приложение.
 9.4.8.1.5. Време на реагиране
 За подобряване на времето за реагиране на хемилуминесцентия детектор може да се използва подгряване.
 9.4.8.2. Недисперсен анализатор с поглъщане в ултравиолетовия спектър
 9.4.8.2.1. Приложение
 За измерване на концентрацията на NOХ в неразредените или разредените отработили газове при непрекъснато и при серийно вземане на проби трябва да се използва недисперсен анализатор с поглъщане в ултравиолетовия спектър (NDUV).
 9.4.8.2.2. Изисквания към компонентите
 Системата с недисперсен анализатор с поглъщане в ултравиолетовия спектър трябва да отговаря на условията на


text:
проверките, описани в точка 8.1.11.3 от настоящото приложение.
 9.4.8.2.3. Преобразувател на NO2 в NO
 Ако недисперсният анализатор с поглъщане в ултравиолетовия спектър служи за измерване само на NO, преди него трябва да се постави вътрешен или външен преобразувател на NO2 в NO, който отговаря на условията на проверките, описани в точка 8.1.11.5 от настоящото приложение. Преобразувателят се конфигурира с обходен канал, за да се улесни тази проверка.
 9.4.8.2.4. Влияние на влагата
 Температурата на недисперсния анализатор с поглъщане в ултравиолетовия спектър се поддържа с цел предотвратяване на кондензация на водна пара, освен ако не се използва една от следните конфигурации:
 а)
 недисперсен анализатор с поглъщане в ултравиолетовия спектър, разположен след изсушител или охладител, поставен след преобразувател на NO2 в NO, който отговаря на условията на проверката, описана в точка 8.1.11.5 от настоящото приложение;
 б)
 недисперсен анализатор с поглъщане в ултравиолетовия спектър, разположен след изсушител или топлинен охладител, който отговаря на условията на проверката, описана в точка 8.1.11.4 от настоящото приложение.
 9.4.9. Измерване на O2
 За измерване на концентрацията на O2 в неразредените или в разредените отработили газове при серийно или при непрекъснато вземане на проби трябва да се използва анализатор с парамагнитен (PMD) или магнитопневматичен (MPD) детектор.
 9.4.10. Измервания на съотношението въздух—гориво
 За измерване на съотношението въздух-гориво в неразредените отработили газове при непрекъснато вземане на проби може да се използва анализатор с датчик от циркониев тип (ZrO2). Измерването на O2 във входящия въздух или измерванията на дебита на горивото може да се използват за изчисляване на дебита на отработилите газове в съответствие с приложение 5.
 9.4.11. Измерване на прахови частици с гравиметрични везни
 За определяне на нетната маса на праховите частици, събрани върху филтърните среди, трябва да се използват везни.
 Изисква се минимална разделителна способност на везните, равна или по-ниска от тази на повторяемостта от 0,5 микрограм, препоръчана в таблица A.4-8. Ако везните използват вътрешни тежести за калибриране за рутинни проверки на калибрирането и линейността, тези тежести трябва да отговарят на спецификациите от точка 9.5.2 от настоящото приложение.
 Везните трябва да бъдат конфигурирани за оптимално време за установяване и стабилност на местоположението си.
 9.4.12. Измервания на амоняка (NH3)
 Може да се използват инфрачервен анализатор с преобразувание на Фурие (FTIR), недисперсен ултравиолетов анализатор (NDUV) или лазерен инфрачервен анализатор в съответствие с допълнение А.4.
 9.5. Газове за анализ и стандарти за масата
 9.5.1. Газове за анализ
 Газовете за анализ трябва да отговарят на спецификациите за точност и чистота от настоящата точка.
 9.5.1.1. Спецификации на газовете
 Трябва да се спазват следните изисквания по отношение на газовете:
 а)
 трябва да се използват пречистени газове за смесване с калибриращите газове и за настройване на измервателните уреди, за да се получи нулева реакция при калибриращ еталон със стойност нула. Трябва да се използват газове със съдържание на онечиствания в газовата бутилка или на изхода на генератора на нулев газ, не по-високо от най-високата от следните стойности:
 i)
 2 % замърсяване, измерено спрямо средна концентрация, която се очаква при граничната стойност за емисиите. Например, ако се очаква концентрация на СО от 100,0 μmol/mol, разрешено е да се използва


text:
нулев газ с онечиствания от CO, по-малки или равни на 2 000 μmol/mol;
 ii)
 замърсяване съгласно посоченото в таблица A.4-9 е приложимо за измервания на неразредени или разредени отработили газове;
 iii)
 замърсяване съгласно посоченото в таблица A.4-10 е приложимо за измервания на неразредени отработили газове.
 Таблица A.4-9
 Прагове на замърсяване, приложими за измерване на неразредени или разредени отработили газове [μmol/mol = ppm (3.2)]
 Съставка
 Пречистен синтетичен въздух (4)
 Пречистен N2
 (4)
 Общи въглеводороди (THC) (еквивалент на C1)
 ≤ 0,05 μmol/mol
 ≤ 0,05 μmol/mol
 CO
 ≤ 1 μmol/mol
 ≤ 1 μmol/mol
 CO2
 ≤ 10 μmol/mol
 ≤ 10 μmol/mol
 O2
 0,205 до 0,215 mol/mol
 ≤ 2 μmol/mol
 NOX
 ≤ 0,02 μmol/mol
 ≤ 0,02 μmol/mol
 Таблица A.4-10
 Прагове на замърсяване, приложими за измерване на неразредени отработили газове [μmol/mol = ppm (3.2)]
 Съставка
 Пречистен синтетичен въздух (5)
 Пречистен N2
 (5)
 Общи въглеводороди (THC) (еквивалент на C1)
 ≤ 1 μmol/mol
 ≤ 1 μmol/mol
 CO
 ≤ 1 μmol/mol
 ≤ 1 μmol/mol
 CO2
 ≤ 400 μmol/mol
 ≤ 400 μmol/mol
 O2
 0,18 до 0,21 mol/mol
 —
 NOX
 ≤ 0,1 μmol/mol
 ≤ 0,1 μmol/mol
 б)
 за анализатор с пламъчнойонизационен детектор се използват следните газове:
 i)
 горивото за анализатора с пламъчнойонизационен детектор трябва да бъде с концентрация на H2 от (0,39 до 0,41) mol/mol, допълнено с He или N2. Сместа не трябва да съдържа повече от 0,05 μmol/mol THC;
 ii)
 въздухът, който се използва за горелката на пламъчнойонизационния детектор, трябва да отговаря на спецификациите за пречистен въздух от буква а) от настоящата точка;
 iii)
 нулев газ за пламъчнойонизационния детектор. Пламъчнойонизационните детектори се нулират с пречистен газ, който отговаря на спецификациите от буква а) от настоящия точка, с изключение на това, че концентрацията на пречистения O2 може да има всякаква стойност;
 iv)
 газ пропан за калибриране на обхвата на пламъчнойонизационния детектор. Обхватът на пламъчнойонизационния детектор за THC и самият уред се калибрират с пропан C3H8 в концентрации за калибриране на обхвата. Калибрирането на уреда се извършва въз основа на въглеродно число единица (C1);
 в)
 трябва да бъдат използвани следните смеси от газове, чиито съставки с точност до ±1,0% отговарят на утвърдени национални и/или международни стандарти или на други утвърдени стандарти за газове:
 i)
 CH4, допълнен с пречистен синтетичен въздух и/или N2 (според случая);
 ii)
 запазено;
 iii)
 C3H8, допълнен с пречистен синтетичен въздух и/или N2 (според случая);
 iv)
 CO, допълнен с пречистен N2;
 v)
 CO2, допълнен с пречистен N2;
 vi)
 NO, допълнен с пречистен N2;
 vii)
 NO2, допълнен с пречистен синтетичен въздух;
 viii)
 O2, допълнен с пречистен N2;
 ix)
 C3H8, CO, CO2, NO, допълнен с пречистен N2;
 x)
 C3H8, CH4, CO, CO2, NO, допълнен с пречистен N2;
 г)
 могат да бъдат използвани газове, различни от видовете, посочени в буква в) от настоящата точка (като метанол във въздуха, който може да се използва за определяне на коефициентите на реакция), стига те да са проследими с точност до ± 3,0 % от действителната стойност до признати международни и/или национални стандарти и да отговарят на изискванията за стабилност от точка 9.5.1.2 от настоящото приложение;
 д)
 за разреждане на газовете с пречистен N2 или с пречистен


text:
синтетичен въздух може да се генерират собствени калибриращи газове с помощта на прецизно смесващо устройство, например газов сепаратор. Ако газовите сепаратори отговарят на спецификациите от точка 9.4.5.6 от настоящото приложение, и газовете, които се смесват, отговарят на изискванията от букви а) и в) от настоящата точка, се смята, че получените смеси отговарят на изискванията от настоящата точка 9.5.1.1 от настоящото приложение.
 9.5.1.2. Концентрация и дата на изтичане на срока за употреба
 Трябва да се записват концентрацията на всеки стандартен калибриращ газ и датата на изтичане на срока му за употреба, посочени от доставчика.
 а)
 никой стандартен калибриращ га не трябва да се използва след изтичане на срока му на годност, освен при условията, предвидени в буква б) от настоящата точка;
 б)
 калибриращите газове може да бъдат преетикетирани и използвани след дата на изтичане на срока им за употреба, ако това е одобрено предварително от органа, издаващ одобрение на типа.
 9.5.1.3. Пренос на газовете
 Газовете трябва да се прехвърлят от източниците си до анализаторите с компоненти, които са предназначени за контрол и прехвърляне само на тези газове.
 9.5.2. Стандарти за маса
 За претеглянето на праховите частици трябва да се използват тежести за калибриране, които са сертифицирани спрямо международно и/или национално признати стандарти с грешка в рамките на 0,1 %. Тежестите за калибриране може да се сертифицират от всяка лаборатория, която прилага международно и/или национално признати стандарти. Трябва да е сигурно, че най-малката тежест за калибриране е не повече от десет пъти масата на един неизползван филтър за проби от прахови частици. В доклада за калибрирането се посочва и плътността на тежестите.
 (1) Специалните означения могат да бъдат намерени в приложенията.
 (2) Номерацията на настоящото приложение следва номерацията на Глобално техническо правило (ГТП) No 11 на ООН. Някои раздели на ГТП No 11 на ООН обаче не са необходими за настоящото приложение.
 (1) Калибрирането и проверките трябва да се изпълняват по-често, в съответствие с инструкциите на производителя на измервателната система и добрата техническа практика.
 (2) Не се изисква проверка на пробовземането при постоянен обем за системи, които съответстват на изискването за ±2% изчислени въз основа на химическия баланс на въглерода или кислорода във всмуквания въздух, горивото и разредените отработили газове.
 (3) Моларният дебит може да се използва вместо стандартен обемен дебит като термин за „количество“. В този случай максималният моларен дебит може да се използва вместо максималния стандартен обемен дебит в съответните критерии за линейност.
 (4) При условие че се предотврати водната кондензация в контейнера за съхранение.
 (5) До 313 K (40°C).
 (6) До 475 K (202°C).
 (7) При 464 ± 11 K (191 ± 11°C).
 (3) Точността и повторяемостта се определят с едни и същи събрани данни, както е описано в точка 9.4.3 от настоящото приложение, и се основават на абсолютни стойности. „pt.“означава общата средна стойност, очаквана при граничните стойности на емисиите; „max“означава максималната стойност, очаквана при пределните стойности на емисиите по време на работния цикъл, а не максималната стойност на обхвата на уреда; „средно“означава действителната измерена средна стойност за целия работен цикъл.
 (4) Не се изисква тези нива на чистота


text:
да бъдат да международно и/или национално признати.
 (5) Не се изисква тези нива на чистота да бъдат да международно и/или национално признати.
 ДОПЪЛНЕНИЕ А.1
 ОБОРУДВАНЕ ЗА ИЗМЕРВАНЕ НА ЕМИСИИ КАТО БРОЙ ЧАСТИЦИ
 A.1.1. Процедура на изпитване за измерване на броя на частиците
 A.1.1.1. Извадка
 Емисиите като брой на праховите частици трябва да се измерват чрез непрекъснато вземане на проби със система с разреждане на част от потока, описана в точка 9.2.3 от настоящото приложение, или със система с разреждане на целия поток, описана в точка 9.2.2 от настоящото приложение.
 A.1.1.1.1. Филтриране на разредителя
 Разредителят, използван за първичното, и където е приложимо, за вторичното разреждане на отработилите газове в системата за разреждане, трябва да бъде пропуснат през филтри, отговарящи на изискванията за високоефективен въздушен филтър за прахови частици (HEPA), определени в точка 2.1.41 от настоящото правило. Разредителят може да бъде промит през активен въглен преди да бъде прокаран през ВВФПЧ с цел да се намали и стабилизира концентрацията на въглеводороди в разредителя. Препоръчва се поставянето на допълнителен филтър за едри частици пред ВВФПЧ и след газопромивателя с активен въглен, ако се използва такъв.
 A.1.1.2. Компенсиране на потока за вземане на проби за определяне на броя на праховите частици — системи с разреждане на целия поток
 За да се извърши компенсиране според масовият поток, отведен от системата за разреждане с цел вземане на проби за определяне на броя на частиците, отведеният (филтриран) поток се връща в системата за разреждане. Вместо това общият масов поток в системата за разреждане може да се коригира математически според стойността на отведения с цел вземане на проби за определяне на броя частици масов дебит. Когато общият масов поток, отведен от системата за разреждане за вземане на проби за определяне на броя частици, е по-малък от 0,5 % от общия поток разредени отработили газове в тръбата за разреждане (med), посочената корекция, или връщане на потока, може да се пренебрегне.
 A.1.1.3. Компенсиране на потока за вземане на проби за определяне на броя на праховите частици — системи с разреждане на част от потока
 A.1.1.3.1. При системите с разреждане на част от потока, масовият поток, отведен от системата за разреждане с цел вземане на проби за определяне на броя частици, се взема предвид при проверката на пропорционалността на вземането на проби. Това се постига, като потокът, отклонен с цел вземане за проби за определяне на броя частици, се въвежда обратно в системата за разреждане преди устройството за измерване, или като се приложи математическата корекция, описана в точка A.1.1.3.2. При системи с разреждане на част от потока с вземане на проби от целия поток, масовият поток, извлечен за вземане на проби за определяне на броя на праховите частици, се коригира също и при изчисляване на масата на праховите замърсители, както е посочено в точка A.1.1.3.3.
 A.1.1.3.2. Моментният дебит на отработилите газове в системата за разреждане (qmp), използван за контрол на пропорционалността на вземането на проби, се коригира в съответствие с един от посочените по-долу методи:
 а)
 Когато извлеченият с цел вземане на проби за определяне на броя на праховите частици поток


text:
се изключва, уравнение (A.4-20) в точка 8.1.8.6.1 от настоящото приложение се замества с уравнение (A.4-29):
 (A.4-29)
 където:
 q
 mdew
 е масовият дебит на разредените отработили газове в Kg/s,
 q
 mdw
 е масовият дебит на въздуха за разреждане в Kg/s,
 q
 ex
 е масовият дебит на пробата за определяне на броя на праховите частици, в Kg/s.
 Сигналът за q
 ex, изпращан към контролера на системата с разреждане на част от потока, трябва във всеки момент да бъде равен с точност в рамките на ± 0,1 % на q
 mdew и следва да бъде изпращан с честота най-малко 1 Hz.
 б)
 когато извлеченият за вземане на проби за определяне на броя на праховите частици поток частично или напълно се отстранява, но в системата за разреждане се въвежда обратно еквивалентен поток преди устройството за измерване на потока, уравнение (A.4-20) в точка 8.1.8.6.1 от настоящото приложение се замества с уравнение (A.4-30):
 (A.4-30)
 където:
 qmdew
 е масовият дебит на разредените отработили газове в Kg/s,
 qmdw
 е масовият дебит на въздуха за разреждане в Kg/s,
 q
 ex
 е масовият дебит на пробата за определяне на броя на праховите частици, в Kg/s,
 q
 sw
 е масовият дебит на потока, въведен обратно в тръбата за разреждане за компенсиране на потока, извлечен за вземане на проби за определяне на броя на праховите частици, в Kg/s.
 Разликата между q
 ex и q
 sw, изпращана на контролера на системата с разреждане на част от потока, трябва във всеки момент да бъде с точност в рамките на ± 0,1 % от q
 mdew. Сигналът (сигналите) трябва да бъде (бъдат) изпращан(и) с честота най-малко 1 Hz.
 A.1.1.3.3. Корекция за измерване на прахови частици
 Когато потокът за вземане на проби за определяне на броя на праховите частици се извлича от система с разреждане на част от потока с вземане на проби от целия поток, масата на праховите замърсители (m
 PM), изчислена в точка A.1.2.3.1.1 от допълнение A.1 към приложение 5, се коригира, както следва, за да се отчете извлеченият поток. Изисква се да се направи посочената корекция, дори когато филтрираният извлечен поток се връща обратно в системите с разреждане на част от потока, както е посочено в уравнение (A.4-31):
 (A.4-31)
 където:
 mPM
 е масата на праховите замърсители, определена в съответствие с точка A.1.2.3.1.1 от допълнение A.1 към приложение 5, в g/test,
 m
 sed
 е общата маса на разредените отработили газове, преминаващи през тръбата за разреждане, в Kg,
 m
 ex
 е общата маса на разредените отработили газове, извлечени от тръбата за разреждане за вземане на проби за определяне на броя на праховите частици, в Kg.
 A.1.1.3.4. Пропорционалност на вземането на проби при разреждане на част от потока
 За измерване на броя на праховите частици, масовият дебит на отработилите газове, определен в съответствие с някой от методите, описани в точки точки A.1.1.6.1— A.1.1.6.4 от допълнение А.1 към приложение 5, се използва за контролиране на системата с разреждане на част от потока с цел вземане на проба, пропорционална на масовия дебит на отработилите газове. Качеството на пропорционалността се проверява с прилагане на регресионен анализ между потока на


text:
пробата и потока на отработилите газове в съответствие с точка 8.2.1.2 от настоящото приложение.
 A.1.1.3.5. Изчисляване на броя на праховите частици
 Определянето и изчисляването на броя на праховите частици е описано в допълнение А.6 към приложение 5.
 A.1.2. Измервателно оборудване
 A.1.2.1. Спецификация
 A.1.2.1.1. Общо представяне на системата
 A.1.2.1.1.1.
 Системата за вземане на проби от частиците се състои от сонда или точка за вземане на проби за извличане на проба от хомогенно смесен поток в системата за разреждане, описана в точки 9.2.2 или 9.2.3 от настоящото приложение, уловител на летливи частици (VPR), разположен преди брояча на праховите частици (PNC), и подходящи преносни тръби.
 A.1.2.1.1.2.
 Препоръчва се поставянето на първичен сепаратор за размера на частиците (например циклон, преграда и т.н.) преди входа на VPR. Вместо първичен сепаратор за размера на частиците обаче е приемливо да се използва подходяща сонда за вземане на проби, например като показаната на фигура A.4-7, която функционира като класиращо според размера устройство. При системи с разреждане на част от потока е допустимо вземането на проби за определяне на масата на частиците и за определяне на броя им да се използва един и същ предкласификатор, като пробата за определяне на броя на частиците се взема от системата за разреждане след предкласификатора. Вместо това може да използват отделни предкласификатори, като пробата за определяне на броя частици се взема от системата за разреждане преди предкласификатора за масата на частиците.
 A.1.2.1.2. Общи изисквания
 A.1.2.1.2.1.
 Точката за вземане на проби от частиците трябва да е разположена в рамките на системата за разреждане.
 Накрайникът на сондата за вземане на проби или точката за вземане на проби от частиците и тръбата за пренос на частиците (PTL) заедно съставят системата за пренос на частици (PTs). СПЧ отвежда пробата от тръбата за разреждане до входа на УЛЧ. СПЧ трябва да отговаря на следните условия:
 а)
 При системи с разреждане на целия поток и системи с разреждане на част от потока с вземане на проби от част от потока (описани в точка 9.2.3 от настоящото приложение) сондата за вземане на проби трябва да се монтира близо до осевата линия на тръбата на разстояние от 10 до 20 диаметъра на тръбата след входната точка на газовете, като отворът ѝ е ориентиран в посока, обратна на потока от газове в тръбата, а оста ѝ при накрайника е успоредна на оста на тръбата за разреждане. Сондата за вземане на проби се разполага в тракта за разреждане така, че да може да се вземе проба от хомогенна смес разредител/отработили газове.
 б)
 При системи с разреждане на част от потока с вземане на проби от целия поток (описани в точка 9.2.3 от настоящото приложение) точката за вземане на проби от частиците или сондата за вземане на проби трябва да е разположена в тръбата за пренос на прахови замърсители преди филтъродържателя на филтъра за прахови частици, устройството за измерване на потока и всяко разклонение за точка за вземане на проби/обходен канал. Пробоотборната точка или сондата за вземане на проби се разполага в тракта за разреждане така, че да се вземе проба от хомогенна смес


text:
разредител/отработили газове. Сондата за вземане на проби трябва да се оразмери така, че да не пречи на работата на системата за разреждане на част от потока.
 Пробният газ, който преминава през СПЧ, трябва да отговаря на следните условия:
 а)
 при системи с разреждане на целия поток, да има число на Рейнолдс (Re) < 1 700;
 б)
 при системи с разреждане на част от потока, да има число на Рейнолдс (Re) < 1 700 в тръбата за пренос на частиците, т.е. след сондата или точката за вземане на проби;
 в)
 времето на пребиваване на газа в СПЧ трябва да е ≤ 3 секунди;
 г)
 всяка друга конфигурация за вземане на проби на системата за пренос на частици, при която може да се докаже равностойно проникване на частици с размер 30 nm, се смята за допустима.
 Изходната тръба (ИТ), отвеждаща разредената проба от УЛЧ към входа на БЧ, трябва да има следните характеристики:
 а)
 вътрешният ѝ диаметър да е ≥ 4 mm.
 б)
 потокът на пробния газ през ИТ трябва да има време на пребиваване ≤ 0,8 секунди;
 в)
 всяка друга конфигурация за вземане на проби ИТ, при която може да се докаже еквивалентно проникване на частици с размер 30 nm, се смята за допустима.
 A.1.2.1.2.2.
 В УЛЧ трябва да бъдат монтирани устройства за разреждане на пробата и за улавяне на летливите частици.
 A.1.2.1.2.3.
 Всички елементи на системата за разреждане и системата за вземане на проби — от изпускателната тръба до БЧ — които са в контакт с неразредените и разредените отработили газове, трябва да са проектирани по такъв начин, че да свеждат до минимум отлагането на частици. Всички части трябва да бъдат изработени от електропроводящи материали, които не реагират с компонентите, съставящи отработилите газове, и да бъдат заземени, за да се предотвратят електростатичните явления.
 A.1.2.1.2.4.
 В системата за вземане на проби от частици трябва да бъдат отчетени добрите практики за вземане на проби от аерозоли, което предполага избягване на резки извивки и внезапни промени в напречното сечение, използване на гладки вътрешни повърхности и намаляване до минимум на дължината на тръбата за вземане на проби. Постепенните промени в напречното сечение са разрешени.
 A.1.2.1.3. Специфични изисквания
 A.1.2.1.3.1.
 Пробата, съдържаща частици, не трябва да преминава през помпа, преди да е преминала през БЧ.
 A.1.2.1.3.2.
 Препоръчва се използването на предкласификатор.
 A.1.2.1.3.3.
 Възелът за предварителна подготовка на пробата трябва:
 A.1.2.1.3.3.1.
 за един или повече етапи да бъде способен да разрежда пробата, така че да се достигне до концентрация на броя на праховите частици под горния праг на режима на броене на единични частици на PNC и температура на газа на входа на PNC под 308 K (35 °C);
 A.1.2.1.3.3.2.
 да съдържа един етап за начално разреждане с нагряване, на чийто изход пробата има температура ≥ 423 K (150 °C) и ≤ 673 K (400 °C), а коефициентът на разреждане е най-малко 10;
 A.1.2.1.3.3.3.
 да контролира етапите със загряване, така че да се поддържат постоянни номинални работни температури в границите, посочени в точка A.1.2.1.3.3.2, с допустимо отклонение ± 10 K (± 10 °C). Да осигурява сигнализация дали