text:
и подкатегория на двигателя (*1): NRE-v-1/NRE-v-2/NRE-v-3/NRE-v-4/NRE-v-5/NRE-v-6/NRE-v-7/NRE-c-1/NRE-c-2/NRE-c-3/NRE-c-4/NRE-c-5/NRE-c-6/NRE-c-7/NRG-v-1/NRG-c-1/NRSh-v-1a/NRSh-v-1b/NRS-vr-1a/ NRS-vr-1b/ NRS-vi-1a/NRS-vi-1b/NRS-v-2a/NRS-v-2b/NRS-v-3/SMB-v-1/ATS-v-1
 3. КОНТРОЛЕН СПИСЪК НА ДОКУМЕНТАЦИЯТА И ИНФОРМАЦИЯТА (САМО ЗА ОСНОВНОТО ИЗПИТВАНЕ)
 3.1.
 Препратка към документацията за съставяне на графичната характеристика на двигателя:
 3.2.
 Препратка към документацията за определяне на коефициента на влошаване:
 3.3.
 Препратка към документацията за определяне на коефициентите на нечесто регенериране, ако е приложимо:
 3.4.
 Препратка към документацията за доказване на диагностиката на контрола на NOХ, ако е приложимо:
 3.5.
 Препратка към документацията за доказване на диагностиката на контрола на праховите замърсители, ако е приложимо:
 3.6.
 Препратка към документацията, свързана с деклариране на мерките срещу вмешателство — за типове двигатели и фамилии двигатели, които използват ECU като част от системата за контрол на емисиите:
 3.7.
 Препратка към документацията, свързана с деклариране и доказване на мерките срещу вмешателство и регулируемите параметри — за типове двигатели и фамилии двигатели, които използват механични устройства като част от системата за контрол на емисиите:
 3.8.
 Производителят възнамерява да използва сигнала за въртящия момент от ECU за целите на наблюдението при експлоатация (*1): Да/Не
 3.8.1.
 Въртящ момент на динамометъра, по-голям или равен на 0,93 × въртящия момент от ECU (*1): Да/Не
 3.8.2.
 Коефициент на корекция на въртящия момент от ECU, ако въртящият момент на динамометъра е под 0,93 × въртящия момент от ECU:
 4. ЕТАЛОННО ГОРИВО(А), ИЗПОЛЗВАНО ЗА ИЗПИТВАНЕТО (ДА СЕ ПОПЪЛНИ СЪОТВЕТНИЯ ПОДПАРАГРАФ(И)
 4.1.
 Течно гориво за двигателите с искрово запалване
 4.1.1.
 Марка:
 4.1.2.
 Вид:
 4.1.3.
 Октаново число по изследователския метод (RON):
 4.1.4.
 Октаново число по двигателния метод (MON):
 4.1.5.
 Съдържание на етанол (%):
 4.1.6.
 Плътност при 15 °C (kg/m3):
 4.2.
 Течно гориво за двигатели със запалване чрез сгъстяване
 4.2.1.
 Марка:
 4.2.2.
 Вид:
 4.2.3.
 Цетаново число:
 4.2.4.
 Съдържание на метилови естери на мастни киселини (%):
 4.2.5.
 Плътност при 15 °C (kg/m3):
 4.3.
 Газообразно гориво — ВНГ
 4.3.1.
 Марка:
 4.3.2.
 Вид:
 4.3.3.
 Тип еталонно гориво: гориво А/гориво Б
 4.3.4.
 Октаново число по двигателния метод (MON):
 4.4.
 Газообразно гориво — метан/биометан
 4.4.1.
 Тип еталонно гориво (*1): GR/G23/G25/G20
 4.4.2.
 Източник на еталонен газ: специфично еталонно гориво/газ от тръбопровода с примеси ...
 4.4.3.
 За специфично еталонно гориво
 4.4.3.1.
 Марка:
 4.4.3.2.
 Вид:
 4.4.4.
 За газ от тръбопровода с примеси
 4.4.4.1.
 Примес(и) (*1): въглероден диоксид/етан/метан/азот/пропан
 4.4.4.2.
 Стойността на Sλ за получената горивна смес:
 4.4.4.3.
 Метаново число на получената горивна смес:
 4.5.
 Двигател, работещ с два вида гориво (в допълнение към съответните раздели по-горе)
 4.5.1.
 Енергиен дял на газа на цикъл на изпитване:
 5. СМАЗОЧНО МАСЛО
 5.1.
 Марка(и):
 5.2.
 Тип(ове):
 5.3.
 Вискозитет по SAE:
 5.4.
 Смазочното масло и горивото са смесени (*1): да/не
 5.4.1.
 Процент на маслото в сместа:
 6. ЧЕСТОТА НА ВЪРТЕНЕ
 6.1.
 100 % честота на въртене (об./мин.):
 6.1.1.
 100 % честота на въртене, определена от (*1): обявена номинална честота на въртене/обявена максимална честота на въртене при изпитването/измерена максимална честота на въртене при изпитването
 6.1.2.
 Коригирана максимална честота на въртене при изпитването, ако е приложимо (об./мин.):
 6.2.
 Междинна честота на въртене:
 6.1.2.
 Междинна честота на въртене, определена от (*1): обявена междинна честота на въртене/измерена междинна честота на въртене/60 % от 100 % честота на въртене/75 % от 100 % честота


text:
на въртене /85 % от 100 % честота на въртене
 6.3.
 Честота на въртене на празен ход (об./мин.):
 7. МОЩНОСТ НА ДВИГАТЕЛЯ
 7.1.
 Оборудване, задвижвано от двигателя (когато е приложимо)
 7.1.1.
 В таблица 1 се посочва мощността при определените честоти на въртене на двигателя, консумирана от спомагателното оборудване, необходимо за работата на двигателя, което не може да бъде монтирано за изпитването (както е посочено от производителя).
 Таблица 1
 Мощност, консумирана от спомагателното оборудване на двигателя
 Вид спомагателно оборудване и идентификационни данни
 Мощност, консумирана от спомагателното оборудване (kW) при определената честота на въртене на двигателя (да се попълнят съответните колони)
 На празен ход
 63 %
 80 %
 91 %
 Междинна честота на въртене
 Макс. мощност
 100 %
 Общо (Pf,i):
 7.1.2.
 В таблица 2 се посочва мощността при определените честоти на въртене на двигателя, консумирана от спомагателното оборудване, което е свързано с работата на извънпътната подвижна техника и превозното средство от категория Т и не може да бъде демонтирано за изпитването (както е посочено от производителя):
 Таблица 2
 Мощност, консумирана от спомагателното оборудване на извънпътната подвижна техника
 Вид спомагателно оборудване и идентификационни данни
 Мощност, консумирана от спомагателното оборудване (kW) при определената честота на въртене на двигателя (да се попълнят съответните колони)
 На празен ход
 63 %
 80 %
 91 %
 Междинна честота на въртене
 Макс. мощност
 100 %
 Общо (Pr,i):
 7.2.
 Полезната (ефективната) мощност на двигателя трябва да се посочи в таблица 3:
 Таблица 3
 Полезна (ефективна) мощност на двигателя
 Условие
 Полезна (ефективна) мощност на двигателя (kW) при определената честота на въртене на двигателя (да се попълнят съответните колони)
 Средни
 Макс. мощност
 100 %
 Еталонна мощност, измерена при указана честота на въртене при изпитването (Pm,i)
 Обща мощност на спомагателното оборудване от таблица 1 (Pf,i)
 Обща мощност на спомагателното оборудване от таблица 2 (Pr,i)
 Полезна (ефективна) мощност на двигателя
 Pi = Pm,i – Pf,i + Pr,i
 8. УСЛОВИЯ ПРИ ИЗПИТВАНЕТО
 8.1.
 f
 a в диапазона 0,93 — 1,07 (*1): Да/Не
 8.2.
 RО-SQ 15.1 Предмет: Ако f
 a не е в определения диапазон, да се посочи надморската височина на изпитвателното съоръжение и атмосферното налягане при сухи условия: ...
 8.2.
 Приложим температурен диапазон на всмуквания въздух (*1): 20 до 30 °C/– 5 до – 15 °C (само за снегомобили)/ 20 до 35 °C (само за двигател от категория NRE над 560 kW)
 9. ИНФОРМАЦИЯ ОТНОСНО ПРОВЕЖДАНЕТО НА ИЗПИТВАНЕТО NRSC:
 9.1.
 Цикъл (използваният цикъл да се обозначи с X), който да се посочи в таблица 4:
 Таблица 4
 Цикъл на изпитване NRSC
 Цикъл
 C1
 C2
 D2
 G1
 G2
 G3
 H
 Дискретни режими
 RMC
 Не е приложимо
 9.2.
 Регулирането на динамометъра (kW) трябва да се посочи в таблица 5:
 Таблица 5
 Регулиране на динамометричен стенд
 % натоварване в точка или % номинална мощност (което е приложимо)
 Регулиране на динамометъра (kW) при определената честота на въртене на двигателя след корекция за мощността на спомагателното оборудване
 (1)
 (да се попълнят съответните колони)
 На празен ход
 63 %
 80 %
 91 %
 Средни
 100 %
 5 %
 10 %
 25 %
 50 %
 75 %
 100 %
 9.3.
 Резултати за

type: contracts

jurisdiction: EU


text:
емисиите от NRSC
 9.3.1.
 Коефициент на влошаване (DF): изчислен/присвоен
 9.3.2.
 В таблица 6 се посочват стойностите на DF и резултатите за претеглените емисии за цикъла:
 Бележка: ако е проведено NRSC изпитване с дискретни режими, където са определени коефициенти Kru или Krd за отделните режими, тогава показаната таблица се заменя с таблица, съдържаща всеки режим и приложените Kru или Krd.
 Таблица 6
 стойности на DF от цикъла NRSC и резултати за претеглените емисии
 DF
 мулт./кум.()
 CO
 HC
 NOX
 HC+ NOX
 ПЧ
 БПЧ
 Емисии
 CO
 (g/kWh)
 HC
 (g/kWh)
 NOX
 (g/kWh)
 HC+ NOX
 (g/kWh)
 ПЧ
 (g/kWh)
 БПЧ
 #/kWh
 Резултат от изпитването със/без регенериране
 k
 ru/k
 rd
 мулт./кум.()
 Резултат от изпитването с коефициенти на коригиране за нечесто регенериране (IRAF)
 Краен резултат от изпитването с DF
 9.3.3.
 CO2, претеглен за цикъла (g/kWh):
 9.3.4.
 NH3, средна стойност за цикъла (ppm):
 9.4.
 Допълнителните точки на изпитване в контролната област (ако е приложимо) трябва да се посочат в таблица 7:
 Таблица 7
 Допълнителни точки на изпитване в контролната област
 Емисии в точката на изпитване
 Честота на въртене
 Товар,
 (%)
 CO (g/kWh)
 HC (g/kWh)
 NOX (g/kWh)
 HC+ NOX (g/kWh)
 ПЧ
 (g/kWh)
 БПЧ
 #/kWh
 Резултат от изпитването 1
 Резултат от изпитването 2
 Резултат от изпитването 3
 9.5.
 Системи за вземане на проби, използвани при NRSC изпитването:
 9.5.1.
 Емисии на газове:
 9.5.2.
 ПЧ:
 9.5.2.1.
 Метод (*1): еднофилтърен/многофилтърен
 9.5.3.
 Брой на праховите частици:
 10. ИНФОРМАЦИЯ ЗА ПРОВЕЖДАНЕТО НА ИЗПИТВАНЕТО С ПРЕХОДНИ РЕЖИМИ (АКО Е ПРИЛОЖИМО):
 10.1.
 Цикъл (да се обозначи цикълът с X), който да се посочи в таблица 8:
 Таблица 8
 Цикъл на изпитване с преходни режими
 NRTC
 LSI-NRTC
 10.2.
 Коефициенти на влошаване при изпитване с преходни режими:
 10.2.1.
 Коефициент на влошаване (DF): изчислен/фиксиран
 10.2.2.
 В таблица 9 се посочват стойностите на DF и резултатите за емисиите
 10.3.
 Резултати за емисиите при NRТC:
 Таблица 9
 Стойности на DF и резултати за емисиите при NRTC
 DF
 мулт./кум.()
 CO
 HC
 NOX
 HC+ NOX
 ПЧ
 БПЧ
 Емисии
 CO (g/kWh)
 HC (g/kWh)
 NOX (g/kWh)
 HC+ NOX (g/kWh)
 ПЧ (g/kWh)
 БПЧ #/kWh
 Пускане при студен двигател
 Резултати от изпитването за пускане на при горещ двигател със/без регенериране
 Претеглен резултат от изпитването
 k
 ru/k
 rd
 мулт./кум.()
 Претеглен резултат от изпитването с IRAF
 Краен резултат от изпитването с DF
 10.3.1.
 CO2 за цикъла с пускане при горещ двигател (g/kWh):
 10.3.2.
 NH3, средна стойност за цикъла (ppm):
 10.3.3.
 Работа, извършена през цикъла на изпитване с пускане при горещ двигател (kWh):
 10.3.4.
 CO2 за цикъла на изпитване с пускане при горещ двигател (g):
 10.4
 Резултати за емисиите при LSI-NRТC:
 Таблица 10
 Стойности на DF и резултати за емисиите при LSI-NRTC
 DF
 мулт./кум.()
 CO
 HC
 NOX
 HC+ NOX
 ПЧ
 БПЧ
 Емисии
 CO (g/kWh)
 HC (g/kWh)
 NOX (g/kWh)
 HC+ NOX (g/kWh)
 ПЧ (g/kWh)
 БПЧ #/kWh
 Резултат от изпитването със/без регенериране
 k
 ru/k
 rd
 мулт./кум.()
 Резултат от изпитването с IRAF
 Краен резултат от изпитването с DF
 10.4.1.
 CO2 за цикъла (g/kWh):
 10.4.2.
 NH3, средна стойност за цикъла (ppm):
 10.4.3.
 Работа, извършена през цикъла (kWh):
 10.4.4.
 CO2 за цикъла (g):
 10.5.
 Система за вземане на проби, използвана при изпитването с преходни режими
 10.5.1.
 Емисии


text:
на газове:
 10.5.2.
 ПЧ:
 10.5.3.
 БПЧ:
 11. КРАЙНИ РЕЗУЛТАТИ ЗА ЕМИСИИТЕ
 11.1.
 Резултатите за емисиите през цикъла се посочват в таблица 11.
 Таблица 11
 Крайни резултати за емисиите
 Емисии
 CO
 (g/kWh)
 HC
 (g/kWh)
 NOX
 (g/kWh)
 HC+ NOX
 (g/kWh)
 ПЧ
 (g/kWh)
 БПЧ
 #/kWh
 Изпитване Цикъл
 (2)
 Краен резултат от NRSC изпитването с DF (3).
 Краен резултат от изпитване с преходни режими с DF (4)
 11.2.
 Резултат CO2 (5):
 11.3.
 Еталонни стойности в случай че страната по Спогодбата поиска да проведе изпитвания за наблюдение в експлоатация
 11.3.1.
 Еталонна работа (kWh) (6):
 11.3.2.
 Еталонна стойност за СО2 (g) при NRTC (7):
 Обяснителни бележки към образеца на протокола от изпитването
 (Номерата на бележки под линия, самите бележки под линия и обяснителните бележки не се включват в протокола от изпитването)
 (*1) Зачеркнете това, което не е приложимо.
 (1) Регулирането на динамометъра се извършва, като се използва процедурата, определена в точка 7.7.1.3 от приложение 4 към настоящото правило. Мощността на спомагателното оборудване в тази точка трябва да се определи, като се използват общите стойности, установени в таблици 1 и 2 от настоящото допълнение.
 (2) За NRSC да се отбележи цикълът, посочен в точка 9.1; за цикъл на изпитване с преходни режими да се отбележи цикълът, посочен в точка 10.1.
 (3) Копират се резултатите от таблица 6
 (4) Копират се резултатите от таблица 9 или 10 (което е приложимо).
 (5) За тип двигател или фамилия двигатели, които се изпитват за NRSC и цикъл с преходни режими, се посочват стойностите на емисиите на CO2 за цикъла с пускане при горещ двигател NRTC, отбелязани в точка 10.2.3, или стойностите на емисиите на CO2 за LSI-NRTC, посочени в точка 10.3.3. За двигател, изпитван само при NRSC, се посочват стойностите на емисиите на CO2, дадени в този цикъл от точка 9.3.3.
 (6) При изпитване на двигател при NRTC, да се посочи стойността от 10.3.3, в противен случай да се остави празно
 (7) При изпитване на двигател при NRTC, да се посочи стойността от 10.3.4, в противен случай да се остави празно
 ПРИЛОЖЕНИЕ 3
 ПОДРЕДБИ НА МАРКИРОВКИТЕ ЗА ОДОБРЕНИЕ
 ОБРАЗЕЦ A
 (Вж. точка 3.3.4 от настоящото правило)
 a = 8 mm (минимум)
 Горепосочената маркировка за одобрение, поставена на двигател, показва, че съответният тип двигател е бил одобрен в Нидерландия (E 4) съгласно Правило No 96 на ООН (на ниво етап V за подкатегория NRE-v6 с променлива скорост от 130 kW до 560 kW, с дизелово гориво) и с одобрение No 051857. Първите две цифри от номера на одобрението указват, че когато е било издадено одобрението, Правило No 96 на ООН вече е било изменено (със серия от изменения 05).
 ОБРАЗЕЦ Б
 (вж. точка 4.4.3.4 от настоящото правило)
 a = 8 mm (минимум)
 Горепосочената маркировка за одобрение, поставена на двигател, показва, че съответният тип двигател е бил одобрен в Нидерландия (E 4) съгласно правило No 96 на ООН (съгласно равнището, съответстващо на подкатегория NRE с постоянна честота на въртене от 56 kW до 130 kW, както указва кодът EC4, с бензин (E10), както указва кодът P) и правило No 120 на ООН. Първите


text:
две цифри от номера на одобрението указват, че когато са били издадени съответните одобрения, Правило No 96 на ООН вече е било изменено със серия от изменения 05, а Правило No 120 на ООН — със серия от изменения 01.
 ДОПЪЛНЕНИЕ А.1
 ИДЕНТИФИКАЦИОНЕН КОД НА КАТЕГОРИЯТА ДВИГАТЕЛ ЗА МАРКИРОВКАТА НА ОДОБРЯВАНЕТО НА ТИПА
 Таблица 1
 Идентификационен код на категорията двигател за маркировката на одобряването на типа
 Категория на двигателя
 (графа 1)
 Подкатегория на двигателя
 (графа 2)
 Категория на EDP(ако е приложимо)
 (графа 3)
 Идентификационен код на категорията двигател
 (графа 4)
 NRE
 NRE-v-1
 EV1
 NRE-v-2
 EV2
 NRE-v-3
 EV3
 NRE-v-4
 EV4
 NRE-v-5
 EV5
 NRE-v-6
 EV6
 NRE-v-7
 EV7
 NRE-c-1
 EC1
 NRE-c-2
 EC2
 NRE-c-3
 EC3
 NRE-c-4
 EC4
 NRE-c-5
 EC5
 NRE-c-6
 EC6
 NRE-c-7
 EC7
 NRG
 NRG-v-1
 GV1
 NRG-c-1
 GC1
 NRSh
 NRSh-v-1a
 Категория (1)
 SHA1
 Категория (2)
 SHA2
 Категория (3)
 SHA3
 NRSh-v-1b
 Категория (1)
 SHB1
 Категория (2)
 SHB2
 Категория (3)
 SHB3
 SMB
 SMB-v-1
 SM1
 ОВД
 ATS-v-1
 AT1
 NRS
 NRS-vr-1a
 Категория (1)
 SRA1
 Категория (2)
 SRA2
 Категория (3)
 SRA3
 NRS-vr-1b
 Категория (1)
 SRB1
 Категория (2)
 SRB2
 Категория (3)
 SRB3
 NRS-vi-1a
 Категория (1)
 SYA1
 Категория (2)
 SYA2
 Категория (3)
 SYA3
 NRS-vi-1b
 Категория (1)
 SYB1
 Категория (2)
 SYB2
 Категория (3)
 SYB3
 NRS-v-2a
 Категория (1)
 SVA1
 Категория (2)
 SVA2
 Категория (3)
 SVA3
 NRS-v-2b
 Категория (1)
 SVB1
 Категория (2)
 SVB2
 Категория (3)
 SVB3
 NRS-v-3
 Категория (1)
 SV31
 Категория (2)
 SV32
 Категория (3)
 SV33
 Таблица 2
 Кодове за вида на горивото за маркировката на одобряването
 Вид на горивото на двигателя
 (графа 1)
 Подвид, когато е приложимо
 (графа 2)
 Код на вида гориво
 (графа 3)
 CI двигател, работещ с дизелово гориво (газьол за извънпътна техника)
 D
 CI двигател, използващ като гориво специален етанол (ED95)
 ED
 SI двигател, използващ като гориво етанол (E85)
 E85
 SI двигател, използващ като гориво бензин (E10)
 P
 SI двигател, използващ като гориво ВНГ
 Q
 SI двигател, използващ като гориво природен газ/биометан
 Двигател, одобрен и калибриран за гамата на Н-газове
 H
 Двигател, одобрен и калибриран за гамата на L-газове
 L
 Двигател, одобрен и калибриран за гамата на H-газове и гамата на L-газове
 HL
 Двигател, одобрен и калибриран за газ със специфичен състав в гамата на H-газове, който може да премине към използване на друг специфичен газ в гамата на H-газове посредством фина настройка на горивоподаването на двигателя
 HT
 Двигател, одобрен и калибриран за газ със специфичен състав в гамата на L-газове, който може да премине към използване на друг специфичен газ в гамата на L-газове след фина настройка на горивоподаването на двигателя
 LT
 Двигател, одобрен и калибриран за газ със специфичен състав в гамата на H-газове или в гамата на L-газове, който може да премине към използване на друг специфичен газ в гамата на H-газове или в гамата на L-газове посредством фина настройка на горивоподаването на двигателя
 HLT
 Двигател, одобрен и калибриран за специфичен състав от втечнен природен газ/втечнен биометан, при което се получава коефициент на коригиране λ, който не се различава с повече от 3 % от коефициента на коригиране λ на газ G20, посочен в допълнение 4 към настоящото правило, и съдържание на етан, което не надвишава 1,5


text:
%
 LN2
 Двигател, одобрен и калибриран за всеки друг (различен от горния) състав от втечнен природен газ/втечнен биометан
 ЕЗК
 Двигатели, работещи с два вида гориво
 за двигатели, работещи с два вида гориво от тип 1А
 1A# (*1)
 за двигатели, работещи с два вида гориво от тип 1Б
 1Б# (*1)
 за двигатели, работещи с два вида гориво, от тип 2А
 2A# (*1)
 за двигатели, работещи с два вида гориво от тип 2Б
 2Б# (*1)
 за двигатели, работещи с два вида гориво от тип 3Б
 3Б# (*1)
 Таблица 3
 Наставка за два вида гориво
 Спецификация на одобрения газ
 Наставка за два вида гориво
 (графа 2)
 Двигател, работещ с два вида гориво, одобрен и калибриран за гамата на H-газове като газообразен компонент на горивото
 1
 Двигател, работещ с два вида гориво, одобрен и калибриран за гамата на L-газове като газообразен компонент на горивото
 2
 Двигател, работещ с два вида гориво, одобрен и калибриран за гамата на H-газове и за гамата на L-газове като газообразен компонент на горивото
 3
 Двигател, работещ с два вида гориво, одобрен и калибриран за газ със специфичен състав в гамата на H-газове, който може да премине към използване на друг специфичен газ в гамата на H-газове като газообразен компонент на горивото посредством фина настройка на горивоподаването на двигателя
 4
 Двигател, работещ с два вида гориво, одобрен и калибриран за газ със специфичен състав в гамата на L-газове, който може да премине към използване на друг специфичен газ в гамата на L-газове като газообразен компонент на горивото след фина настройка на горивоподаването на двигателя
 5
 Двигател, работещ с два вида гориво, одобрен и калибриран за газ със специфичен състав в гамата на H-газове или в гамата на L-газове, който може да премине към използване на друг специфичен газ в гамата на H-газове или в гамата на L-газове като газообразен компонент на горивото посредством фина настройка на горивоподаването на двигателя
 6
 Двигател, работещ с два вида гориво, одобрен и калибриран за специфичен състав от втечнен природен газ / втечнен биометан, при което се получава коефициент на коригиране λ, който не се различава с повече от 3 % от коефициента на коригиране λ на газ G20, посочен в допълнение 4 към настоящото правило, и съдържание на етан, което не надвишава 1,5 % като газообразен компонент на горивото
 7
 Двигател, работещ с два вида гориво, одобрен и калибриран за всеки друг (различен от горния) състав от втечнен природен газ / втечнен биометан като газообразен компонент на горивото
 8
 Двигател, работещ с два вида гориво, одобрен за работа с ВНГ като газообразен компонент на горивото
 9
 (*1) Знакът „#“се заменя със спецификацията на одобрения газ от таблица 3.
 ПРИЛОЖЕНИЕ 4
 ПРОЦЕДУРА ЗА ИЗПИТВАНЕ
 1. ВЪВЕДЕНИЕ
 В настоящото приложение се описва методът за определяне на емисиите на газообразни и прахови замърсители от двигателя, който е обект на изпитване, и спецификациите, свързани с измервателното оборудване.
 2. ОБЩ ПРЕГЛЕД
 2.1.
 Настоящото приложение съдържа техническите разпоредби, необходими за провеждането на изпитване за определяне на емисиите.
 3. ОПРЕДЕЛЕНИЯ, ОЗНАЧЕНИЯ И СЪКРАЩЕНИЯ
 3.1. Определения
 Вж. точка 2.1 от настоящото правило


text:
3.2. Общи означения (1)
 Символ
 Единица
 Термин
 a
 0
 —
 Пресечна точка на линията на регресия с y
 a
 1
 —
 Наклон на регресионната права
 α
 sp
 rad/s2
 Производна на честотата на въртене в зададената точка
 A/Fst
 —
 Стехиометрично отношение въздух—гориво
 c
 ppm, об. %
 Концентрация (също в μmol/mol = ppm)
 D
 —
 Коефициент на разреждане
 d
 m
 Диаметър
 E
 %
 ефективност на преобразуването
 e
 g/kWh
 База на специфичните емисии при изпитване на стенд
 e
 gas
 g/kWh
 Специфични емисии на газообразни компоненти
 e
 PM
 g/kWh
 Специфични емисии на прахови частици
 e
 w
 g/kWh
 Претеглени специфични емисии
 F
 Статистически данни от изпитването F
 F
 —
 Периодичност на регенериране, изразена като части от изпитването, по време на които се извършва регенериране
 f
 a
 —
 Атмосферен коефициент на лабораторията
 k
 r
 —
 Корекционен множител за регенерирането
 k
 Dr
 —
 Коефициентза коригиране към по-ниска стойност
 k
 Ur
 —
 Коефициентза коригиране към по-висока стойност
 λ
 —
 Коефициент на излишък на въздух
 L
 —
 % от стойността на въртящия момент
 M
 a
 g/mol
 Моларна маса на всмуквания въздух
 M
 e
 g/mol
 Моларна маса на отработилите газове
 M
 gas
 g/mol
 Моларна маса на газообразни компоненти
 m
 kg
 Маса
 m
 gas
 g
 Маса нa газовите емисии за изпитвателния цикъл
 m
 PM
 g
 Маса на емисиите на прахови частици за изпитвателния цикъл
 n
 min-1
 Честота на въртене на двигателя
 n
 hi
 min-1
 Висока честота на въртене на двигателя
 n
 lo
 min-1
 Ниска честота на въртене на двигателя
 P
 kW
 Мощност
 P
 max
 kW
 Максимална регистрирана или обявена мощност при честотата на въртене на изпитването при условията на изпитването (посочена от производителя)
 P
 AUX
 kW
 Обща обявена мощност, консумирана от спомагателните устройства, монтирани за изпитването
 p
 kРа
 Налягане
 p
 a
 kРа
 Атмосферно налягане на сухия въздух
 PF
 %
 преминаваща част
 q
 maw
 kg/s
 Масов дебит на входящия въздух за влажен въздух
 q
 mdw
 kg/s
 Масов дебит на въздуха за разреждане за влажен въздух.
 q
 mdew
 kg/s
 Масов дебит на разредените отработили газове за влажен въздух
 q
 mew
 kg/s
 Масов дебит на отработилите газове за влажен въздух
 q
 mf
 kg/s
 Масов дебит на горивото
 q
 mp
 kg/s
 Проба от потока на отработилите газове в системата за разреждане на част от потока
 q
 V
 m3/s
 Обемен дебит
 RF
 —
 Коефициент на реакция
 r
 d
 —
 Коефициент на разреждане
 r
 2
 —
 Коефициент на смесена корелация
 r
 kg/m3
 Плътност
 s
 -
 Стандартно отклонение
 S
 kW
 Регулиране на динамометричен стенд
 SEE
 —
 Стандартна грешка на оценяването на y спрямо x
 T
 °C
 Температура
 T
 a
 K
 Абсолютна температура
 T
 N·m
 Въртящ момент на двигателя
 T
 sp
 N·m
 Необходим въртящ момент със зададена точка „sp“
 u
 —
 Съотношение между плътностите на газовия компонент и отработилите газове
 t
 s
 Време
 Dt
 s
 Период
 t
 10
 s
 Време между подаване на сигнал и 10 % от крайното показание
 t
 50
 s
 Време между подаване на сигнал и 50 % от крайното показание
 t
 90
 s
 Време между подаване на сигнал и 90 % от крайното показание
 V
 m3
 Обем
 W
 kWh
 Работа
 y
 Обща променлива
 Средноаритметично
 3.3.


text:
Индекси
 abs
 Абсолютно количество
 act
 Действително количество
 air
 Количество въздух
 amb
 Количество в околната среда
 atm
 Атмосферно количество
 cor
 Коригирано количество
 CFV
 Тръба нa Вентури с критична (свръхзвукова) скорост на флуида
 denorm
 Денормирано количество
 dry
 Сухо количество
 exp
 Очаквано количество
 filter
 Филтър за пробата от прахови частици
 i
 Моментно измерване (напр. 1 Hz)
 i
 Член от последователност
 idle
 Състояние при условията на празен ход
 in
 Количество на входа
 leak
 Изтекло количество
 max
 Максимална (пикова) стойност
 meas
 Измерено количество
 min
 Минимална стойност
 mix
 Моларна маса на въздух
 out
 Количество на изхода
 PDP
 Обемна помпа
 ref
 Референтно количество
 SSV
 Тръба на Вентури с дозвукова скорост на флуида
 total
 Общ брой
 uncor
 Некоригирано количество
 vac
 Количество във вакуум
 weight
 Тежест за калибриране
 wet
 Мокро количество
 3.4. Означения и съкращения за химичните компоненти (използвани също и като индекси)
 Вж. точка 2.2.2 от настоящото правило
 3.5. Съкращения
 Вж. точка 2.2.3 от настоящото правило
 4. ОБЩИ ИЗИСКВАНИЯ
 Подлежащите на изпитване двигатели, когато се изпитват в съответствие с условията на изпитване, посочени в точка 6, с прилагане на процедурите за изпитване, посочени в точка 7, трябва да отговарят на изискванията за експлоатационните характеристики от точка 5
 5. ИЗИСКВАНИЯ ЗА ПОКАЗАТЕЛИТЕ
 5.1. Общи изисквания
 5.1.1. Резервирана (2)
 5.1.2. Емисии на газообразни и прахови замърсители от двигателя
 Замърсителите се представени от:
 а)
 Азотни окиси (NOХ);
 б)
 въглеводороди, изразени като общи въглеводороди, HC (или THC);
 в)
 прахови частици, ПЧ;
 г)
 брой на праховите частици, БПЧ;
 д)
 въглероден оксид, СО.
 Измерените стойности на газообразните замърсители и праховите частици, изхвърлени от двигателя, се отнасят до специфичните емисии при изпитване на стенд, изразени в грамове на киловатчас (g/kWh), докато за броя на праховите частици измерените стойности се отнасят за специфичните емисии при изпитване на стенд, изразени като брой частици на киловатчас (#/kWh). Могат да се използват и други системи мерни единици, като се използва подходящо преобразуване.
 Измерваните газообразни и прахови замърсители са тези, за които към подкатегорията на изпитвания двигател се прилагат граничните стойности, посочени в допълнение 2 към настоящото правило.
 Резултатите, получени според посоченото в точка 5.1 от настоящото правило, не трябва да надвишават приложимите гранични стойности.
 Стойностите на емисиите на CO2 се измерват и докладват за всички подкатегории двигатели, както се изисква в точка 6.1.4 от настоящото правило.
 Средната стойност на емисията на амоняк (NH3) се измерва допълнително, съгласно изискванията в съответствие с точка 3.4 от приложение 9, когато мерките за контрол на NOХ, които са част от системата за контрол на емисиите на двигателя, включват употребата на реагент, като тя не трябва да надвишава указаните в посочената точка стойности.
 Емисиите се определят въз основа на работните цикли (със стабилни състояния и/или преходни), описани в точка 7 от настоящото приложение. Системите за измерване трябва да отговарят на условията за калибриране и проверка на експлоатационните показатели, посочени в раздел 8, извършени с измервателното оборудване, описано в точка 9 от настпящото приложение.
 Органът по одобряването на типа може да одобри други системи или анализатори, ако се установи, че те дават еквивалентни резултати в съответствие с точка 5.3.1 от настоящото приложение.
 5.1.3. Еквивалентност
 Определянето


text:
на еквивалентността на системата се основава на изследването на съпоставимостта между 7 (или повече) двойки проби на разглежданата система и една от еталонните системи от настоящото приложение.
 „Резултати“означава претеглената стойност на емисиите за конкретен цикъл. Изпитванията за съпоставимост се извършват в една и съща лаборатория, изпитвателна камера и с един и същи двигател, и е желателно да протичат едновременно. Еквивалентността на усреднените стойности на пробна двойка двигатели се определя чрез статистиката на F-изпитване и t-изпитване, както е посочено в приложение 5, допълнение А.3, получена при условията за лабораторна изпитвателна камера и двигател, описани по-горе. Резултатите извън средните се определят в съответствие с ISO 5725 и се изключват от базата данни. Системите, които ще се използват за изпитването за съпоставяне, подлежат на одобряване от органа по одобряването на типа.
 5.2. Общи изисквания относно циклите на изпитване
 5.2.1. Изпитването за одобряване на типа се провежда, като се използва съответният цикъл (NRSC) и, когато е приложимо, с цикъл с преходни режими за извънпътна техника (NRTC или LSI-NRTC), посочен в допълнение А.6 към настоящото приложение.
 5.2.2. Техническите спецификации и характеристиките на циклите NRSC са посочени в допълнение А.6. По избор на производителя изпитването NRSC със стабилни състояния може да се осъществи като цикъл с дискретни режими или, когато е възможно, като цикъл със стабилни състояния и линейни преходи между тях (RMC), както е посочено в точка 7.4.1.
 5.2.3. Техническите спецификации и характеристиките на циклите NRTC и LSI-NRTC са посочени в допълнение А.6 към настоящото приложение.
 5.2.4. Циклите на изпитване, посочени в точка 7.4 и в допълнение А.6 към настоящото приложение, са проектирани с оглед на процентни стойности на максималния въртящ момент или мощността и честотите на въртене при изпитването, които трябва да бъдат определени за правилното провеждане на циклите на изпитване:
 а)
 100 % от честотата на въртене (максимална честота на въртене при изпитването (MTS) или номинална честота на въртене)
 б)
 междинна(и) честота(и) на въртене, както е посочено в точка 5.2.5.4;
 в)
 честота на въртене на празен ход, както е посочено в точка 5.2.5.5.
 Определянето на честотите на въртене при изпитването е посочено в точка 5.2.5, а използването на въртящия момент и мощността — в точкwа 5.2.6.
 5.2.5. Скорости на изпитване
 5.2.5.1 Максимална честота на въртене при изпитването (MTS)
 MTS се изчислява в съответствие с точка 5.2.5.1.1 или с точка 5.2.5.1.3.
 5.2.5.1.1. Изчисляване на MTS
 За да се изчисли MTS, процедурата по съставяне на графична характеристика при преходни режими се провежда в съответствие с точка 7.4. След това MTS се определя въз основа на стойностите от графичната характеристика на честотата на въртене на двигателя спрямо мощността. MTS се изчислява по един от следните начини:
 а)
 Изчисляване въз основа на ниските и високите стойности на честотата на въртене
 (A.4-1)
 където:
 nhi
 е високата честота на въртене, определена в точка 2.1.43,
 nlo
 е ниската честота на въртене, определена в точка 2.1.50,
 б)
 Изчисляване по метода на най-дългия вектор
 (A.4-2)
 със:
 е средното аритметично от най-ниската и най-високата честоти на въртене, при които (n
 2
 normi
 + P
 2
 normi
 ) е равно на 98 % от


text:
максималната стойност на (n
 2
 normi
 + P
 2
 normi
 )
 Ако има само една честота на въртене, при която (n
 2
 normi
 + P
 2
 normi
 ) е равно на 98 % от максималната стойност на (n
 2
 normi
 + P
 2
 normi
 ):
 (A.4-3)
 със:
 ni
 е честотата на въртене, при която се достига максималната стойност на (n
 2
 normi
 + P
 2
 normi
 ) occurs.
 където:
 n
 е честотата на въртене на двигателя
 i
 е индексираща променлива, която обозначава отделна записана стойност от графичната характеристика на двигателя
 nnormi
 е честота на въртене на двигателя, нормирана чрез разделяне с nPmax
 Pnormi
 е мощност на двигателя, нормирана чрез разделяне с Pmax
 nPmax
 е средната стойност от най-ниската и най-високата честота на въртене, при която мощността е равна на 98 % от P
 max.
 Трябва да се използва линейна интерполация между стойностите от графичната характеристика за определяне на:
 i)
 честотите на въртене, при които мощността е равна на 98 % от P
 max. Ако има само една честота на въртене, при която мощността е равна на 98 % от Pmax, nPmax трябва да е честотата на въртене, при която се наблюдава Pmax;
 ii)
 честотите на въртене, при които (n
 2
 normi
 + P
 2
 normi
 ) е равно на 98 % от максималната стойност на (n
 2
 normi
 + P
 2
 normi
 ).
 5.2.5.1.2. Използване на обявена MTS
 Ако изчислената в съответствие с точка 5.2.5.1.1 или 5.2.5.1.3 MTS е в рамките на ± 3 % от обявената от производителя MTS, обявената MTS може да бъде използвана за изпитването за определяне на емисиите. Ако допустимото отклонение е надвишено, в изпитването за определяне на емисиите се използва измерената MTS.
 5.2.5.1.3. Използване на коригирана MTS
 Ако спадащата част на кривата на пълно натоварване е с твърде стръмен фронт, това може да предизвика проблеми с безпрепятственото провеждане на увеличаването на честотата на въртене до 105 % при изпитване NRTC. В този случай се разрешава, с предварителното съгласие на техническата служба, да се използва алтернативна стойност на MTS, която се определя, като се използва един от следните методи:
 а)
 MTS може да бъде леко намалена (най-много с 3 %), за да се направи възможно правилното провеждане на цикъла NRTC.
 б)
 Изчислява се алтернативна MTS с помощта на уравнение (А.4-4):
 (A.4-4)
 където:
 nmax
 =
 е честотата на въртене на двигателя, която регулаторът на двигателя поддържа, когато заданието от оператора е за максимална стойност и приложеното натоварване е равно на нула („максимална честота на въртене без натоварване“)
 nidle
 =
 е честотата на въртене на празен ход
 5.2.5.2. Номинална честота на въртене
 Номиналната честота на въртене е дефинирана в точка 2.1.72. Номиналната честота на въртене при двигателите с променлива честота на въртене, които подлежат на изпитване за определяне на емисиите, различни от тези, които се изпитват с NRSC при постоянна честота на въртене съгласно точка 2.1.12, се определя въз основа на приложимата процедура за съставяне на графична характеристика, посочена в точка 7.6. Номиналната честота на въртене при двигатели с променлива честота на въртене, изпитвани с NRSC при постоянна


text:
честота на въртене, трябва да бъде обявена от производителя в съответствие с характеристиките на двигателя. Номиналната честота на въртене при двигателите с постоянна честота на въртене трябва да бъде обявена от производителя в съответствие с характеристиките на регулатора. Когато даден тип двигател, който има възможност да работи на алтернативни честоти на въртене, както това е позволено от точка 2.1.11 от настоящото правило, подлежи на изпитване за определяне на емисиите, всяка от алтернативните честоти на въртене трябва да бъде обявена и подложена на изпитване.
 Ако номиналната честота на въртене, определена въз основа на посочената в точка 7.6 процедура за съставяне на графична характеристика, е в рамките на ± 150 об./мин. от стойността, обявена от производителя за двигателите от категория NRS, оборудвани с регулатор, или в рамките на 350 об./мин. или ± 4 % за двигателите от категория NRS, без регулатор, като се взема по-ниската от двете стойности, или в рамките на ± 100 об./мин. за всички други категории двигатели, обявената стойност може да бъде използвана. Ако допустимото отклонение е надвишено, трябва да се използва номиналната честота на въртене, определена въз основа на процедурата за съставяне на графична характеристика.
 За двигателите от категория NRSh стойността за 100 % от честотата на въртене при изпитването трябва да бъде в рамките на ± 350 об./мин. от номиналната честота на въртене, обявена от производителя.
 Като вариант вместо номиналната честота на въртене може да се използва MTS при всеки цикъл на изпитване със стабилни състояния.
 5.2.5.3. Честота на въртене при максимален въртящ момент при двигатели с променлива честота на въртене
 Когато е необходимо, честотата на въртене при максимален въртящ момент, която се определя въз основа на кривата на максималния въртящ момент, установена от приложимата процедура за съставяне на графичната характеристика на двигателя, посочена в точка 7.6.1 или 7.6.2, трябва да бъде една от следните стойности:
 а)
 честотата на въртене, при която се отчита най-висок въртящ момент; или
 б)
 средната стойност от най-ниската и най-високата честота на въртене, при която въртящият момент е равен на 98 % от максималния въртящ момент. Ако е необходимо, трябва да се използва линейна интерполация за определяне на честотите на въртене, при които въртящият момент е равен на 98 % от максималния въртящ момент.
 Ако честотата на въртене при максимален въртящ момент, която се определя въз основа на кривата на максималния въртящ момент, е в рамките на ± 4 % от честотата на въртене при максимален въртящ момент, обявена от производителя за двигателите от категория NRS, или в рамките на ± 2,5 % от честотата на въртене при максимален въртящ момент, обявена от производителя за всички други категории двигатели, обявената стойност може да бъде използвана за целите на настоящото правило. Ако допустимото отклонение е надвишено, трябва да се използва честотата на въртене при максимален въртящ момент, определена въз основа на кривата на максималния въртящ момент.
 5.2.5.4. Междинен режим
 Междинната честота на въртене трябва да отговаря на едно от следните изисквания:
 а)
 за двигателите, които са проектирани да работят в обхват от честоти на въртене, отговарящи на крива на въртящ момент на пълно


text:
натоварване, междинната честота на въртене е честотата на въртене за максималния въртящ момент, ако той се наблюдава в граници от 60 до 75 % от номиналната честота на въртене;
 б)
 ако честотата на въртене за максималния въртящ момент е по-ниска от 60 % от номиналната честота на въртене, междинната честота на въртене трябва да бъде 60 % от номиналната честота на въртене;
 в)
 ако честотата на въртене за максималния въртящ момент е по-висока от 75 % от номиналната, междинната честота на въртене трябва да бъде равна на 75 % от номиналната честота на въртене; Когато двигателят може да работи само при честоти на въртене, по-високи от 75 % от номиналната честота на въртене, междинната честота на въртене е най-ниската честота на въртене, при която двигателят може да работи;
 г)
 за двигателите, които не са проектирани да работят в обхват от честоти на въртене, отговарящи на крива на въртящия момент при пълно натоварване при стабилни условия, междинната честота на въртене е в границите от 60 % до 70 % от номиналната честота на въртене;
 д)
 за двигателите, които трябва да преминат цикъл на изпитване G1, с изключение на двигателите от категория ATS, междинната честота на въртене трябва да бъде равна на 85 % от номиналната честота на въртене.
 е)
 за двигателите от категория ATS, преминаващи цикъл на изпитване G1, междинната честота на въртене трябва да бъде равна на 60 % или 85 % от номиналната честота на въртене, в зависимост от това коя стойност е по-близка до действителната честота на въртене при максимален въртящ момент.
 Когато като 100 % честота на въртене при изпитването вместо номиналната честота на въртене се използва MTS, MTS заменя също така номиналната честота на въртене при определянето на междинната честота на въртене.
 5.2.5.5. Честота на въртене на празен ход
 Честотата на въртене на празен ход е най-ниската честота на въртене на двигателя с минимално натоварване (по-голямо или равно на нула), при която регулаторът на двигателя управлява честотата на въртене на двигателя. За двигатели без регулатор, който управлява честотата на въртене, честотата на въртене на празен ход означава най-ниската възможна честота на въртене на двигателя с минимален товар. Трябва да се отбележи, че честотата на въртене на празен ход на горещ двигател е честотата на въртене на празен ход, когато двигателят е загрял.
 5.2.5.6. Честота на въртене при изпитването при двигатели с постоянна честота на въртене
 Регулаторът на двигателите с постоянна честота на въртене не винаги може да поддържа напълно постоянна тази честота. Като правило честотата на въртене може да се понижи с 0,1 — 10 % от честотата на въртене без товар, така че минималната честотата на въртене се регистрира близо до точката на максимална мощност. Честотата на въртене при изпитването при двигатели с постоянна честота на въртене може да бъде управлявана посредством монтирания на двигателя регулатор или посредством команден сигнал на изпитвателния стенд за управление на честотата на въртене, когато той представлява регулатора на двигателя.
 Когато се използва монтираният на двигателя регулатор, стойността, представляваща 100 % от честотата на въртене, трябва да бъде регулираната честота


text:
на въртене на двигателя, както е определена в точка 2.1.28 от настоящото правило.
 Когато за симулиране на регулатора се използва команден сигнал на изпитвателния стенд за управление на честотата на въртене, стойността, представляваща 100 % от честотата на въртене при нулево натоварване, трябва да бъде указаната от производителя за тази настройка на регулатора честота на въртене без товар, а стойността, представляваща 100 % от честотата на въртене при пълно натоварване, трябва да бъде номиналната честота на въртене за тази настройка на регулатора. Трябва да се използва интерполация за определяне на честотата на въртене за другите режими на изпитване.
 Когато регулаторът има настройка за синхронен режим на работа, или ако обявените от производителя номинални честота на въртене и честота на въртене без натоварване се различават с не повече от 3 %, за стойността, представляваща 100 % от честотата на въртене във всички точки на натоварване, може да бъде използвана обявена от производителя една-единствена стойност.
 5.2.6. Въртящ момент
 5.2.6.1. Стойностите за въртящия момент за циклите на изпитване са процентни стойности, които за даден режим на изпитване представляват една от следните стойности:
 а)
 съотношението между изисквания въртящ момент и максималния възможен въртящ момент при указаната честота на въртене при изпитването (всички цикли с изключение на D2);
 б)
 съотношението между изисквания въртящ момент и въртящия момент, съответстващ на обявената от производителя номинална полезна (ефективна) мощност (цикъл D2).
 6. УСЛОВИЯ НА ИЗПИТВАНЕ
 6.1. Условия на изпитването
 Измерват се абсолютната температура (Ta) на въздуха на входа на двигателя, изразена в градуси по Келвин, и атмосферното налягане в суха среда (ps), изразено в kPa, а параметърът f
 a се определя в съответствие с посочените по-долу разпоредби и с помощта на уравнение (А.4-5) или (А.4-6). Ако атмосферното налягане се измерва в тръба, трябва да се гарантира, че загубите на налягане между атмосферата и мястото на измерване са незначителни и че се вземат предвид измененията в статичното налягане в тръбата, дължащи се на потока. В многоцилиндрови двигатели, които имат отделни групи смукателни колектори, например „V“-образни, се взема средната температура на отделните групи. Параметърът fa се докладва заедно с резултатите от изпитването. Двигатели с атмосферно пълнене и такива с принудително пълнене с механичен компресор:
 (A.4-5)
 Двигатели с турбокомпресор със или без охлаждане на всмуквания въздух:
 (A.4-6)
 6.1.1. За да бъде счетено изпитването за валидно, трябва да се изпълнени и двете посочени по-долу условия:
 а)
 f
 a трябва да е в обхвата 0,93 £ f
 a £ 1,07, с изключение на разрешеното в точки 6.1.2 и 6.1.4;
 б)
 температурата на входящия въздух трябва да се поддържа равна на 298 ± 5 K (25 ± 5 °C), измерена преди всякакъв компонент на двигателя, с изключение на разрешеното в точки 6.1.3 и 6.1.4 и в съответствие с изискванията в точки 6.1.5 и 6.1.6.
 6.1.2. Когато надморската височина на лабораторията, в която се изпитва двигателят, надвишава 600 m, със съгласието на производителя f
 a може да надвишава 1,07, при условие че стойността на p
 s е не по-ниска от 80 kPa.
 6.1.3. Когато мощността на двигателя, който се изпитва, е по-голяма от 560 kW,


text:
със съгласието на производителя максималната стойност на температурата на входящия въздух може да надвишава 303 К (30 °С), при условие че не надвишава 308 К (35 °С).
 6.1.4. Когато надморската височина на лабораторията, в която се изпитва двигателят, надвишава 300 m, и мощността на двигателя, който се изпитва, е по-голяма от 560 kW, със съгласието на производителя f
 a може да надвишава 1,07, при условие че стойността на p
 s е не по-ниска от 80 kPa, и максималната стойност на температурата на входящия въздух може да надвишава 303 К (30 °С), при условие че не надвишава 308 К (35 °С).
 6.1.5. В случай на фамилия двигатели от категория NRS с мощност до 19 kW, състояща се изключително от типове двигатели, използвани в снегорини, температурата на входящия въздух трябва да се поддържа между 273 K и 268 K (0 °C и -5 °C).
 6.1.6. За двигатели от категория SMB температурата на входящия въздух трябва да се поддържа равна на 263 ± 5 K (-10 ± 5 °С), с изключение на разрешеното в точка 6.1.6.1.
 6.1.6.1. За двигатели от категория SMB, оборудвани със система за впръскване на гориво с електронен контрол, която коригира потока на горивото според температурата на входящия въздух, по избор на производителя като алтернатива температурата на входящия въздух може да се поддържа равна на 298 ± 5 K (25 ± 5 °C).
 6.1.7. Позволено е да се използва:
 а)
 уред за измерване на атмосферното налягане, чиито показания за атмосферното налягане се използват за цялото изпитвателно съоръжение, което има повече от една изпитвателна камера с динамометър, при условие че оборудването за входящия въздух поддържа околното налягане по време на изпитването на двигателя в границите на ± 1 kPa от общото атмосферно налягане;
 б)
 уред за измерване на влажността на входящия въздух за цялото изпитвателно съоръжение, което има повече от една изпитвателна камера с динамометър, при условие че оборудването за входящия въздух поддържа температурата на оросяване по време на изпитването на двигателя в рамките на ± 0,5 K от измерената обща стойност на влажността.
 6.2. Двигатели с охлаждане на въздуха за принудително пълнене
 а)
 Трябва да се използва система за охлаждане на въздуха за принудително пълнене с капацитет, който е представителен за уредбите, използвани в серийно произвежданите двигатели. Всяка лабораторна система за охлаждане на въздуха за принудително пълнене трябва да бъде проектирана така, че да намалява до минимум натрупването на кондензат. Преди изпитването за емисии натрупаният кондензат трябва да се отстрани и всички отвори за изпразване да бъдат напълно затворени. Отворите за изпразване трябва да останат затворени през цялото времетраене на изпитването. Трябва да бъдат гарантирани следните условия по отношение на охлаждането:
 i)
 през цялото времетраене на изпитването на входа на охладителя на въздуха за принудително пълнене трябва да се поддържа температура на охлаждащия топлоносител най-малко 293 K (20 °C);
 ii)
 при номинална честота на въртене и пълно натоварване дебитът на охлаждащия топлоносител трябва да бъде такъв, че да се осигури температура на въздуха в рамките на ± 5 K от посочената от производителя стойност на изхода от охладителя на въздуха


text:
за принудително пълнене. Температурата на въздуха на изхода на устройството се измерва в мястото, указано от производителя. Тази определена точка за дебита на охлаждащия топлоносител се използва в цялото изпитване. Ако производителят на двигателя не е определил условията на работа на двигателя или съответната им температура на въздуха на изхода на охладителя, дебитът на охлаждащия топлоносител трябва да се настрои да отговаря на максималната мощност на двигателя, така че да температурата на въздуха на изхода на охладителя да е представителна за работата на двигателя;
 iii)
 Ако производителят на двигателя е посочил ограничения на спада на налягането в охладителя на въздуха за принудително пълнене, трябва да се гарантира, че спадът на налягането на въздуха за принудително пълнене в охладителя при работните условия на двигателя е в границите на посочените от производителя ограничения. Спадът на налягането трябва да се измерва на определените от производителя места.
 б)
 Когато за провеждане на цикъла на изпитване вместо номиналната честота на въртене се използва MTS, определена в точка 5.2.5.1, при определянето на температурата на въздуха за принудително пълнене тази честота на въртене може да бъде използвана вместо номиналната честота на въртене.
 в)
 Целта е да се получат резултати за емисиите, които са представителни за функционирането на двигателя в условията на експлоатация. Ако според добрата техническа преценка спецификациите, представени в настоящата точка, могат да доведат до непредставително изпитване (например твърде силно охлаждане на входящия въздух), могат да се използват по-внимателно подбрани зададени стойности и средства за контрол на спада на налягането на въздуха за принудително пълнене, на температурата на охлаждащия топлоносител и на дебита, така че да се получат по-представителни резултати.
 6.3. Мощност на двигателя
 6.3.1. База за измерването на емисиите
 Измерването на специфичните емисии се основава на полезната (ефективната) мощност, както е определена в точка 2.1.56. от настоящото правило.
 6.3.2. Спомагателни устройства, които трябва да се монтират
 По време на изпитването в съответствие с допълнение А.2 на изпитвателния стенд се монтира спомагателното оборудване, необходимо за работата на двигателя.
 Когато необходимите спомагателни устройства не могат да бъдат монтирани за изпитването, консумираната от тях мощност се определя и се изважда от измерената мощност на двигателя.
 6.3.3. Спомагателни устройства, които трябва да се демонтират
 Някои спомагателни устройства, чието предназначение е свързано с работата на техниката и които могат да бъдат монтирани върху двигателя, се демонтират за провеждане на изпитването.
 Когато спомагателните устройства не могат да бъдат демонтирани, консумираната от тях мощност при ненатоварено състояние може да се определи и да се прибави към измерената мощност на двигателя (вж. бележка ж) от допълнение А.2). Ако тази стойност е по-голяма от 3 % от максималната изпитвателна честота на въртене, тя може да бъде проверена от теническата служба. Мощността, консумирана от спомагателните устройства, трябва да се използва за коригиране на зададените стойности и за изчисляване на работата, извършена от двигателя по време на цикъла на изпитване, в съответствие с точка 7.7.1.3 или 7.7.2.3, буква б) от настоящото приложение.
 6.3.4. Определяне на спомагателната мощност
 Когато е приложимо, стойностите на мощността, консумирана от спомагателните устройства/оборудване, и методът за измерване/изчисляване, служещ за нейното определяне, трябва


text:
да се предоставят от производителя на двигателя за цялата работна област на приложимите цикли на изпитване и да бъдат одобрени от органа по одобряването на типа.
 6.3.5. Работа при цикъла на двигателя
 Изчисляването на еталонната и действителната работа по време на цикъла (вж. точка 7.8.3.4) трябва да се основава на мощността на двигателя в съответствие с точка 6.3.1. В този случай Pf и Pr от уравнение (А.4-7) са равни на нула, а P е равно на Pm.
 Ако са монтирани спомагателни устройства/оборудване в съответствие с точка 6.3.2 и/или 6.3.3, мощността, която те консумират, се използва за коригиране на всяка моментна стойност на мощността за цикъла Pm,i с помощта на уравнение (А.4-8):
 Pi = Pm,i - Pf,i + Pr,i
 (A.4-7)
 PAUX = Pr,i – Pf,i
 (A.4-8)
 където:
 Pm,i
 е измерената мощност на двигателя, kW;
 Pf,i
 е мощността, консумирана от спомагателните устройства/оборудване, които трябва да бъдат монтирани за изпитването, но които не са били монтирани, в kW
 Pr,i
 е мощността, консумирана от спомагателните устройства/оборудване, които трябва да бъдат демонтирани за изпитването, но които са били монтирани, в kW.
 6.4. Въздух, всмукван от двигателя
 6.4.1. Въведение
 Трябва да се използва всмукателната система, монтирана на двигателя, или система, която представлява типична работна конфигурация. Тя включва устройството за охлаждане на въздуха за принудително пълнене и системата за рециркулация на отработилите газове.
 6.4.2. Ограничаване на налягането на входящия въздух
 Използва се система на двигателя за засмукване на въздух или система на изпитвателната лаборатория, която представлява система за ограничаване на налягането на входящия въздух в рамките на ±300 Pa от максималната стойност, указана от производителя за чист въздушен филтър при номинална честота на въртене и пълно натоварване. Когато това не е възможно поради конструкцията на системата за подаване на въздух на изпитвателната лаборатория, се разрешава прилагане на ограничаване на налягането, като не се надвишава стойността, указана от производителя за замърсен филтър, при условие че бъде дадено предварително одобрение от техническата служба. Разликата в статичното налягане на системата за ограничаване на всмукването на въздух се измерва в мястото, указано от производителя, и при зададените точки за честотата на въртене и въртящия момент. Ако производителят не е посочил място, налягането се измерва преди мястото на съединяване на всякакъв турбокомпресор или система за рециркулация на отработилите газове към системата за пълнене с въздух. Когато за провеждане на цикъла на изпитване вместо номиналната честота на въртене се използва MTS, определена в точка 5.2.5.1, при определянето на ограничаването на налягането на входящия въздух тази честота на въртене може да бъде използвана вместо номиналната честота на въртене.
 6.5. Система за отвеждане на отработилите газове от двигателя
 Трябва да се използва изпускателната уредба , монтирана на двигателя, или уредба, която представлява типична работна конфигурация. Изпускателната уредба трябва да е съобразена с изискванията за вземане на проби от емисиите на отработили газове, както е посочено в точка 9.3. Използва се изпускателна уредба или система на изпитвателната лаборатория, която има статично противоналягане на отработилите газове в рамките на 80 до 100 % от максималното ограничаване на налягането на отработилите газове, при номиналната честота на въртене и


text:
пълно натоварване. Ограничаването на налягането на отработилите газове може да бъде зададено с помощта на клапан. Ако ограничаването на максималното налягане на отработилите газове е 5 kPa или по-малко, зададената стойност на налягането не трябва да бъде по-ниска с повече от 1,0 kPa спрямо максимума. Когато за провеждане на цикъла на изпитване вместо номиналната честота на въртене се използва MTS при определянето на ограничаването на налягането на отработилите газове, тази честота на въртене може да бъде използвана вместо номиналната честота на въртене.
 6.6. Двигател със система за последваща обработка
 Ако двигателят е оборудван със система за последваща обработка на отработилите газове, която не е директно монтирана върху двигателя, изпускателната тръба трябва да има същия диаметър като тръбата, използвана в условия на експлоатация, за разстояние, равно на най-малко четири диаметъра преди разширителната част, където се намира устройството за последваща обработка. Разстоянието от фланеца на изпускателния колектор или изхода на турбокомпресора до системата за последваща обработка на отработилите газове трябва да е същото като указаното в конфигурацията на извънпътната подвижна техника или да е в рамките на спецификациите на производителя за това разстояние. Когато е указано от производителя, тръбата трябва да бъде изолирана с цел постигане на температура при входа за последваща обработка, която е в рамките на спецификацията на производителя. Когато от производителя са указани други изисквания относно монтажа, те също трябва да бъдат спазени при изпитвателната конфигурация. Падът на налягане на отработилите газове в изпускателната уредба или ограничаването на налягането на отработилите газове трябва да бъде зададено в съответствие с точка 6.5. При устройства за последваща обработка на отработилите газове с регулируемо ограничаване на налягането на отработилите газове използваното в точка 6.5 максимално ограничаване на налягането на отработилите газове се определя при условията на последващата обработка (степен на износване/стареене и регенериране/зареждане), посочени от производителя. Контейнерът за последваща обработка може да се отстранява по време на пробните изпитвания и по време на съставянето на графичната характеристика на двигателя и да се замества с еквивалентен контейнер с неактивен катализатор.
 Емисиите, измерени при изпитвателния цикъл, са представителни за съответните емисии в действителни работни условия. Емисиите, измерени при изпитвателния цикъл, са представителни за съответните емисии в действителни работни условия.
 За двигатели, чиито системи за последваща обработка на отработилите газове рядко (периодично) се регенерират, както е описано в точка 6.6.2, резултатите от емисиите се коригират, за да отчетат регенерирането. В този случай средните емисии зависят от честотата на регенерирането, що се отнася до частта от изпитванията, през които се извършва регенерирането. За системите за последваща обработка на отработилите газове с процес на регенериране, който се осъществява или непрекъснато, или настъпва най-малко един път през приложимия цикъл на изпитване с преходни режими или цикъл със стабилни състояния и линейни преходи между тях („непрекъснато регенериране“) в съответствие с точка 6.6.1, не се изисква специална процедура за изпитване.
 6.6.1. Непрекъснато регенериране
 За система за последваща обработка на отработилите газове, която се основава на процес на непрекъснато регенериране, емисиите се измерват при система за последваща обработка, която е така стабилизирана, че да е в режим на повторяеми емисии. Процесът


text:
на регенериране настъпва най-малко веднъж по време на изпитването NRTC с пускане при горещ двигател, LSI-NRTC или NRSC и производителят обявява нормалните условия, при които настъпва регенерирането (количество натрупани сажди, температура, противоналягане на отработилите газове в изпускателната уредба и т.н.). За да се докаже, че процесът на регенериране е непрекъснат, се провеждат най-малко три изпитвания NRTC с пускане при горещ двигател, LSI-NRTC или NRSC. В случая на изпитване NRTC с пускане при горещ двигател, двигателят трябва да се подготви в съответствие с точка 7.8.2.1, след което да загрее съгласно точка 7.4.2.1, буква б) и да се проведе първото изпитване NRTC с пускане при горещ двигател.
 Последващите изпитвания NRTC с пускане при горещ двигател трябва да започват след период на престой съгласно точка 7.4.2.1, буква б). По време на изпитванията се записват температурите и наляганията на отработилите газове (температурите преди и след системата за последваща обработка, пад на налягане на отработилите газове в изпускателната уредба и т.н.). Системата за последваща обработка се счита за удовлетворителна, ако условията, обявени от производителя, могат да бъдат констатирани по време на изпитването за достатъчно дълъг период от време и резултатите от емисиите не се разсейват с повече от ± 25 % от средната стойност или с 0,005 g/kWh, като се взема по-високата от двете стойности.
 6.6.2. Нечесто регенериране
 Настоящата разпоредба се прилага само за двигатели, оборудвани със система за последваща обработка на отработилите газове, при която регенерирането настъпва нечесто, обичайно на по-малко от 100 часа нормална работа на двигателя. За тези двигатели се определят кумулативни или мултипликативни коефициенти за коригиране към по-висока или по-ниска стойност, както е посочено в точка 6.6.2.4. („коефициент за коригиране“).
 Изпитването и изготвянето на коефициенти за коригиране се изисква само за един приложим цикъл на изпитване с преходни режими (NRTC или LSI-NRTC) или цикъл на изпитване NRSC при RMC. Коефициентите, които са изготвени, могат да се прилагат към резултатите от другите приложими цикли на изпитване, включително към цикъла NRSC с дискретни режими.
 В случай че не са налице подходящи коефициенти за коригиране при изпитване с използване на цикъл на изпитване с преходни режими или цикъл на изпитване NRSC при RMC, коефициентите за коригиране се определят с използване на приложимото изпитване с дискретни режими. Коефициентите, изготвени с използване на цикъл на изпитване с дискретни режими, се прилагат само по отношение на цикли на изпитване с дискретни режими.
 Не се изисква да се провеждат изпитвания и да се изготвят коефициенти за коригиране за цикъл RMC и цикли NRSC с дискретни режими.
 6.6.2.1. Изискване за установяване на коефициенти за коригиране с използване на цикъл за изпитване NRTC, LSI-NRTC или NRSC при RMC.
 Емисиите се измерват в рамките на поне три изпитвания NRTC с пускане при горещ двигател, LSI-NRTC или на изпитвания със стабилни състояния и линейни преходи между тях (RMC) NRSC, едно с регенериране, а две без регенериране на стабилизирана система за последваща обработка. Процесът на регенериране настъпва най-малко веднъж по време на цикъл на изпитване NRTC, LSI-NRTC или NRSC при RMC с регенериране. Ако регенерирането продължава по-дълго от един цикъл NRTC, LSI-NRTC или


text:
NRSC при RMC, трябва да се провеждат последователни цикли NRTC, LSI-NRTC или NRSC при RMC, като продължава измерването на емисиите, без да се спира двигателят, докато не завърши регенерирането и не се изчисли средната стойност на резултатите от изпитванията. Ако регенерирането завърши по време на някое от изпитванията, последното се завършва, като се спазва предвидената му продължителност.
 Трябва да се определи подходящ коефициент за коригиране за целия приложим цикъл с помощта на уравнения от (А.4-10) до (А.4-13).
 6.6.2.2. Изискване за установяване на коефициенти за коригиране с използване на изпитване NRSC с дискретни режими
 Изпитването започва със стабилизирана система за последваща обработка, като емисиите се измерват при най-малко три провеждания на всеки режим на изпитване от приложимия цикъл NRSC с дискретни режими, при които условията за регенериране могат да бъдат изпълнени, като едно е с регенериране, а две са без регенериране. Измерването на праховите частици трябва да се извърши, като се използва многофилтърният метод, описан в точка 7.8.1.2, буква в). Ако регенерирането е започнало, но не е завършило в края на периода на вземане на проби за конкретен режим на изпитване, времетраенето на периода на вземане на проби се удължава, докато регенерирането завърши. Когато за един и същ режим се извършва многократно провеждане на изпитването, се изчислява един среден резултат. Този процес се повтаря за всеки режим на изпитване.
 Определя се подходящ коефициент за коригиране с помощта на уравнения от (А.4-10) до (А.4-13) за тези режими на приложимия цикъл, при които настъпва регенериране.
 6.6.2.3. Обща процедура за изготвяне на коефициенти за коригиране при нечесто регенериране (IRAF)
 Производителят обявява условията на нормалните параметри, при които настъпва процесът на регенериране (количество натрупани сажди, температура, противоналягане на отработилите газове в изпускателната уредба и т.н.). Производителят предоставя също информация за честотата на регенерирането, под формата на данни за броя изпитвания, през които се извършва регенериране. Точната процедура за определяне на това време се одобрява от органа по одобрение на типа въз основа на добрата техническа преценка.
 За целите на изпитването за регенериране производителят предоставя система за последваща обработка, която е достигнала състояние за регенериране. По време на фазата на подготовка на двигателя не се извършва регенериране. Съществува и възможността производителят да провежда последователни изпитвания от приложимия цикъл, докато системата за последваща обработка достигне състоянието за регенериране. При всички изпитвания не се налага измерване на емисиите.
 Средните емисии между фазите на регенериране се определят от средното аритметично на няколко приблизително равноотстоящи изпитвания от приложимия цикъл. Препоръчва се да се извърши най-малко един приложим цикъл, възможно най-близо преди изпитването за регенериране, и един приложим цикъл непосредствено след изпитването за регенериране.
 По време на изпитването за регенериране всички данни, необходими за откриване на регенериране, се записват (емисии на CO или на NOХ, температура преди и след системата за последваща обработка, противоналягане на отработилите газове в изпускателната уредба и т.н.). По време на процеса на регенериране могат да се превишат приложимите пределни стойности на емисиите. Процедурата на изпитването е изобразена схематично на фиг. А.4-1.
 Фигура A.4-1
 Схема на нечесто (периодично) регенериране с n брой измервания и n
 r брой


text:
измервания по време на рег енерирането
 Емисии [g/kWh]
 Емисии по време на регенериране er
 Средни емисии по време на вземане на проби e1 ... n
 Претеглени емисии при вземане на проби и регенериране ew
 Брой цикли
 Стойността на средната специфична интензивност на емисиите, свързани с проведените съгласно точки 6.6.2.1 или 6.6.2.2 изпитвания [g/kWh или #/kWh], се претегля с помощта на уравнение (А.4-9) (вж. фигура 1):
 (A.4-9)
 където:
 n
 =
 брой на изпитванията без регенериране
 nr
 =
 брой на изпитванията с регенериране (най-малко едно изпитване),
 =
 средната специфична емисия от изпитване, при което не настъпва регенериране [g/kWh или #/kWh]
 =
 средната специфична емисия от изпитване, при което настъпва регенериране [g/kWh или #/kWh]
 По избор на производителя и с оглед на добрата техническа преценка коефициентът за коригиране за регенерирането kr, който изразява средната интензивност на емисиите, може да бъде изчислен както по кумулативен, така и по мултипликативен начин за всички газообразни замърсители и, когато има приложимо ограничение, за праховите частици и броя на праховите частици с помощта на уравнения от (А.4-10) до (А.4-13):
 Мултипликативен
 (коефициент за корекция към по-висока стойност)
 (A.4-10)
 (коефициент за корекция към по-ниска стойност)
 (A.4-11)
 Кумулативен
 (коефициент за корекция към по-висока стойност)
 (A.4-12)
 (коефициент за корекция към по-ниска стойност)
 (A.4-13)
 6.6.2.4. Прилагане на коефициентите за коригиране
 С коефициентите за корекция към по-висока стойност се коригира чрез умножаване или събиране измерената интензивност на емисиите за всички изпитвания, в които не е настъпило регенериране. С коефициентите за корекция към по-ниска стойност се коригира чрез умножаване или събиране измерената интензивност на емисиите за всички изпитвания, в които е настъпило регенериране. Настъпването на регенериране трябва да се означи по начин, който е лесно разпознаваем при всички изпитвания. Когато не е регистрирано регенериране, прилага се коефициентът за корекция към по-висока стойност.
 Във връзка с приложение 5, допълнения А.1 и А.2 относно изчисляването на специфичните емисии при изпитване на стенд, коефициентите за корекция на регенерирането:
 а)
 когато се определя за претеглената стойност за целия цикъл, се прилага към резултатите от претеглените стойности за приложимите цикли на изпитване NRTC, LSI-NRTC и NRSC;
 б)
 когато се определя специално за отделните режими на приложимото изпитване с дискретни режими, се прилага към резултатите от тези режими на приложимия цикъл на изпитване NRSC с дискретни режими, при които настъпва регенериране, преди да се изчисли претегленият резултат за емисиите от цикъла. В този случай се използва многофилтърният метод за измерване на праховите частици;
 в)
 действието му може да бъде разширено и за други членове на същото семейство двигатели;
 г)
 приложението му може да бъде разширено и за други фамилии двигатели, оборудвани със система за последваща обработка от същата фамилия, както е определено в приложение 1, с предварителното одобрение на органа по одобряването на типа, въз основа на предоставени от производителя технически доказателства за сходството на емисиите.
 Прилагат се следните варианти:
 а)
 даден производител може да избере да не прилага коефициентите за коригиране за една или повече от своите фамилии (или конфигурации) двигатели, поради това че въздействието на регенерирането е слабо или поради това че от практическа гледна точка е трудно да


text:
се определи кога настъпва регенерирането. В тези случаи не се използува корекционен коефициент и производителят е отговорен за осигуряването на съответствието на пределните стойности на емисиите във всички изпитвания, независимо дали се извършва регенериране или не;
 б)
 при поискване от страна на производител, органът по одобряването на типа може да използва различни от посочените в буква а) начини за регистриране на регенерирането. Тази възможност обаче се прилага само за регенериране, което настъпва извънредно рядко и което практически не може да бъде регистрирано с използването на коефициентите за коригиране, описани в точка 6.6.2.3 от настоящото приложение.
 6.7. Охладителна уредба
 Трябва да се използва охладителна уредба на двигателя, която има достатъчен капацитет да поддържа двигателя и температурата на всмуквания въздух, маслото, охлаждащата течност, цилиндровия блок и главата на цилиндрите на двигателя в нормалните работни температури, предписани от производителя. Могат да се използват лабораторни спомагателни охладители и вентилатори.
 6.8. Смазочно масло
 Смазочното масло се указва от производителя и е представително за смазочното масло, предлагано на пазара; Характеристиките на използваното смазочно масло за изпитването трябва да бъдат вписани и представени заедно с резултатите от изпитването.
 6.9. Спецификации на еталонните горива
 Еталонните горива са посочени в приложение 6.
 Температурата на горивото трябва да е в съответствие с препоръките на производителя. Температурата на горивото трябва да бъде измерена на входа на помпата за впръскване на гориво или в зависимост от инструкциите на производителя, а мястото на извършване на това измерване трябва да бъде записано.
 6.10. Емисии на картерни газове
 Емисиите на картерни газове, които се изхвърлят директно в околната атмосфера, се добавят към емисиите на отработилите газове (физически или математически) по време на всички изпитвания за определяне на емисиите.
 Производителите, които се възползват от това изключение, трябва да монтират двигателите така, че всички картерни газове да могат да бъдат въведени в системата за вземане на проби от емисиите. За целите на настоящата точка картерните газове, които са насочени към изпускателната система, разположена преди системата за последваща обработка на отработилите газове, не се считат за отделяни директно в околната атмосфера.
 За измерване на емисиите картерните газове се насочват към изпускателната уредба, която трябва да отговаря на следните изисквания:
 а)
 материалите на тръбопровода трябва да бъдат с гладки стени, електропроводящи и да не реагират с картерните газове. Тръбите трябва да бъдат възможно най-къси;
 б)
 броят на извивките на лабораторния тръбопровод за картерните газове трябва да е сведен до минимум, като радиусът на всяка неизбежна извивка да е възможно най-голям;
 в)
 изпускателният тръбопровод за отвеждане на картерните газове трябва да отговаря на спецификациите на производителя на двигателя за противоналягането на картера;
 г)
 изпускателният тръбопровод за отвеждане на картерните газове се свързва към неразредените отработили газове след системата за последваща обработка на отработилите газове, след ограничителя на потока на отработилите газове, ако е монтиран такъв, и на достатъчно разстояние преди сондите за вземане на проби, за да се осигури пълно смесване на отработилите газове в изпускателната уредба на двигателя преди вземането на проби. Изпускателната тръба за картерните газове трябва да достига до свободния поток отработили газове, за да се избегне


text:
влиянието на граничния слой и да се улесни смесването. Изходът на изпускателната тръба за газове от картера може да бъде ориентиран във всяка посока по отношение на потока на неразредените отработили газове.
 7. ПРОЦЕДУРИ ЗА ПРОВЕРКА НА ЧУВАЕМОСТТА
 7.1. Въведение
 В настоящата точка се описва определянето на специфичните емисии на замърсяващи газове и прахови частици на двигателя, който е обект на изпитване. Изпитваният двигател трябва да бъде в базова конфигурация за семейството двигатели, както е посочено в приложение 10.
 Лабораторното изпитване се състои в измерване на емисиите и други параметри в рамките на изпитвателните цикли, посочени в настоящото приложение. Разглеждат се следните аспекти в настоящото приложение 4:
 а)
 лабораторни конфигурации за измерване на специфичните емисии (точка 7.2);
 б)
 процедури за проверка преди и след изпитването (точка 7.3);
 в)
 изпитвателни цикли (точка 7.4);
 г)
 обща последователност на изпитването (точка 7.5);
 д)
 съставяне на графичната характеристика на двигателя (точка 7.6);
 е)
 съставяне на изпитвателни цикли (точка 7.7);
 ж)
 изпълняване на конкретни изпитвателни цикли (точка 7.8).
 7.2. Принципи на измерване на емисиите
 За измерването на специфичните емисии двигателят трябва да премине през изпитвателните цикли, определени в точки 7.4., както е приложимо. Измерването на специфичните емисии при изпитване на стенд изисква определяне на масата на замърсителите в емисиите на отработилите газове (т.е. на HC, CO, NOХ и праховите частици), на броя на праховите замърсители в емисиите на отработилите газове (т.е. БПЧ), на масата на CO2 в емисиите на отработилите газове и на съответната работа, извършена от двигателя.
 7.2.1. Маса на съставките
 Общата маса на всяка съставка се определя за целия приложим изпитвателен цикъл, като се използват следните методи:
 7.2.1.1. Непрекъснато вземане на проби
 При непрекъснато вземане на проби концентрацията на съответната съставка се измерва непрекъснато в неразредените или разредените отработили газове. Тази концентрация се умножава по постоянния дебит на (разредените или неразредените) отработили газове при мястото на вземане на проби, за да се определи масовият дебит на съставката. Емисиите на съставката се сумират за целия период на изпитвателния цикъл. Този сбор е общата маса на изпускания компонент.
 7.2.1.2. Серийно вземане на проби
 При серийното вземане на проби непрекъснато се извличат проби от неразредени или разредени отработили газове и се съхраняват за последващо измерване. Извлечените проби трябва да бъдат пропорционални на дебита на неразредените или разредените отработили газове. Примери за серийно вземане на проби са събирането на разредени газообразни компоненти в торбичка и събирането на прахови частици (ПЧ) върху филтър. По принцип, емисиите се изчисляват по следния начин: концентрациите във взетата серийна проба се умножават по общата маса на отработилите газове или масовия дебит на отработилите газове (разредени или неразредени), от които е извлечена партидата. Полученото произведение е общата маса или масовият дебит на изпускания компонент. За изчисляване на концентрацията на прахови частици, отложените върху филтър прахови частици от пропорционално извлечени отработили газове се разделят на количеството филтрирани отработили газове.
 7.2.1.3. Комбинирано вземане на проби
 Позволява се комбиниране на непрекъснато и серийно вземане на проби (напр., вземане на проби от прахови частици с помощта на серийно вземане на проби и от газови емисии с непрекъснато


text:
вземане).
 Следната фигура А.4-2 илюстрира двата аспекта на процедурите за измерване на емисиите: оборудването с тръбопроводите за вземане на проби от неразредените и от разредените отработили газове и операциите, необходими за изчисляване на емисиите от замърсители при цикли на изпитване със стабилни състояния и с преходни режими.
 Фигура A.4-2
 Изпитвателна процедура за измерване на емисиите
 Емисии [g/kWh]
 Емисии по време на регенериране er
 Средни емисии по време на вземане на проби e1 ... n
 Претеглени емисии при вземане на проби и регенериране ew
 Брой цикли
 Бележка към фигура A.4-2: Терминът „вземане на проби за прахови частици от част от потока“включва разреждането на част от потока, за да се извличат само брутни отработили газове с постоянно или променливо съотношение на разреждане.
 7.2.2. Определяне на работата
 По време на изпитвателния цикъл работата се определя, като стойностите на честотата на въртене и въртящия момент се умножават синхронно за изчисляване на моментните стойности на мощността на двигателя. Мощността на двигателя се интегрира (сумира) за целия цикъл на изпитване, за да се определи общата работа (виж също точка 6.3.5).
 7.3. Проверки и калибриране
 7.3.1. Процедури преди изпитването
 7.3.1.1. Общи изисквания относно предварителната подготовка на системата за вземане на проби и на двигателя
 За да се осигурят стабилни условия, системата за вземане на проби и двигателят трябва да се подложат на предварителна подготовка преди започването на дадена последователност на изпитването, както е посочено в настоящата точка.
 Целта на предварителната подготовка на двигателя е да се контролира представителността на емисиите и мерките за контрол на емисиите по време на работния цикъл и да се намали изкривяването, с цел да се осигурят устойчиви условия за посоченото по-долу изпитване за определяне на емисиите.
 Двигателите, оборудвани със система за последваща обработка, може да се експлоатират преди извършването на специфичната за цикъла предварителна подготовка, определена в точки 7.3.1.1.1 — 7.3.1.1.4 от настоящото приложение, така че системата за последваща обработка да се регенерира и, когато е приложимо, количеството натрупани сажди в системата за последваща обработка на праховите замърсители да се възстановява.
 Емисиите могат да бъдат измервани по време на циклите на предварителна подготовка, при положение че се извършват предварително определен брой такива цикли и системата за измерване е пусната в действие в съответствие с изискванията в точка 7.3.1.4. от настоящото приложение. Обемът на дейностите по предварителната подготовка трябва да бъде посочен от производителя на двигателя преди започването на предварителната подготовка. Предварителната подготовка се извършва, както следва, като се има предвид, че специфичните цикли за предварителна подготовка са същите като прилаганите за изпитването за определяне на емисиите.
 7.3.1.1.1. Предварителна подготовка за провеждане на цикъл с преходни режими с пускане при студен двигател (NRTC)
 Двигателят се подлага на предварителна подготовка чрез провеждане на най-малко един цикъл с преходни режими с пускане при горещ двигател. Непосредствено след завършването на всеки цикъл на предварителна подготовка двигателят се спира и се провежда период на загряване при престой при изключен двигател. Непосредствено след завършването на последния цикъл на предварителна подготовка двигателят се спира и започва охлаждането на двигателя, описано в точка 7.3.1.2 от настоящото приложение.
 7.3.1.1.2. Предварителна подготовка


text:
за провеждане на цикъл с преходни режими с пускане при горещ двигател (NRTC или LSI-NRTC с пускане при горещ двигател)
 В настоящата точка се описва предварителната подготовка, която се прилага, когато се възнамерява да се вземат проби от емисиите от цикъл NRTC с пускане при горещ двигател, без да се провежда цикъл NRTC с пускане при студен двигател, или от цикъл LSI-NRTC. Двигателят се подлага на предварителна подготовка чрез провеждане на най-малко един цикъл NRTC с пускане при горещ двигател или един цикъл LSI-NRTC, в зависимост от това, кое е приложимо. Непосредствено след завършването на всеки цикъл на предварителна подготовка двигателят се спира и след това възможно най-бързо започва провеждането на следващия цикъл. Препоръчително е следващият цикъл на предварителна подготовка да започне в рамките на 60 секунди след завършването на последния цикъл на предварителна подготовка. Когато е приложимо, след последния цикъл на предварителна подготовка се провежда подходящият период на загряване при престой (цикъл NRTC с пускане при горещ двигател) или на охлаждане (LSI-NRTC) преди пускането на двигателя за изпитването за определяне на емисиите. В случаите когато не се провежда период на загряване при престой или на охлаждане, се препоръчва изпитването за определяне на емисиите да започне в рамките на 60 секунди след завършването на последния цикъл на предварителна подготовка.
 7.3.1.1.3. Предварителна подготовка за цикъл NRSC с дискретни режими
 За двигателите от категории, различни от NRS и NRSh, двигателят се загрява и се пуска да работи, докато температурите (на охлаждащата вода и смазочното масло) се стабилизират при 50 % честота на въртене и 50 % въртящ момент за всеки цикъл на изпитване NRSC с дискретни режими, различен от тип D2 или G, или при номинална честота на въртене на двигателя и 50 % въртящ момент за всеки цикъл на изпитване NRSC с дискретни режими от тип D2 или G. Стойността за 50 % честота на въртене трябва да се изчислява в съответствие с точка 5.2.5.1, в случай на двигател, при който се използва MTS за постигането на използваните при изпитването честоти на въртене, и трябва да се изчислява в съответствие с точка 7.7.1.3 във всички останали случаи. Стойността за 50 % въртящ момент се определя като 50 % от максималния наличен въртящ момент при тази честота на въртене. Изпитването за определяне на емисиите трябва да започне, без двигателят да бъде спиран.
 За двигателите от категория NRS и NRSh загряването на двигателя трябва да се осъществи в съответствие с препоръките на производителя и добрата техническа преценка. Преди да започне вземането на проби от емисиите, двигателят трябва да работи в режим 1 на съответния цикъл на изпитване, докато температурите на двигателя бъдат стабилизирани. Изпитването за определяне на емисиите трябва да започне, без двигателят да бъде спиран.
 7.3.1.1.4. Предварителна подготовка за цикъл NRSC при RMC
 Производителят на двигателя трябва да избере една от следните последователности за предварителна подготовка а) или б). Двигателят трябва да се подложи на предварителна подготовка в съответствие с избраната последователност.
 а)
 двигателят се подлага на предварителна подготовка чрез провеждане най-малко на втората половина от цикъла със стабилни състояния и линейни


text:
преходи между тях, въз основа на броя режими на изпитване. Двигателят не трябва да бъде спиран между отделните цикли. Непосредствено след завършването на всеки цикъл на предварителна подготовка възможно най-бързо започва провеждането на следващия цикъл (включително на изпитването за определяне на емисиите). Когато е възможно, е препоръчително следващият цикъл да започне в рамките на 60 секунди след завършването на последния цикъл на предварителна подготовка;
 б)
 Двигателят се загрява и се пуска да работи, докато температурите (на охлаждащата вода и смазочното масло) се стабилизират при 50 % честота на въртене и 50 % въртящ момент за всеки цикъл на изпитване RMC, различен от тип D2 или G, или при номинална честота на въртене на двигателя и 50 % въртящ момент за всеки цикъл на изпитване RMC от тип D2 или G. Стойността за 50 % честота на въртене трябва да се изчислява в съответствие с точка 5.2.5.1 от настоящото приложение, в случай на двигател, при който се използва MTS за постигането на използваните при изпитването честоти на въртене, и трябва да се изчислява в съответствие с точка 7.7.1.3 от настоящото приложение във всички останали случаи. Стойността за 50 % въртящ момент се определя като 50 % от максималния наличен въртящ момент при тази честота на въртене.
 7.3.1.2. Охлаждане на двигателя (NRTC)
 Може да се приложи процедура на естествено или принудително охлаждане. При принудително охлаждане се използва добрата инженерна преценка за конструиране на системи, които да изпращат охлаждащ въздух през двигателя, студено масло през мазилната уредба на двигателя, да отнемат топлината от топлоносителя през охладителната система на двигателя и да отнемат топлината от системата за последваща обработка на отработилите газове. В случай на принудително охлаждане на системата за последваща обработка на отработилите газове, охлаждащият въздух не се пуска в действие преди системата за последваща обработка на отработилите газове да се е охладила под температурата за задействане на каталитичния преобразувател. Не се допуска процедура на охлаждане, която има за последица непредставителни емисии.
 7.3.1.3. Проверка за замърсяване с въглеводороди
 Ако се предполага, че има замърсяване с въглеводороди на системата за измерване на отработилите газове, трябва да се провери дали това наистина е така с помощта на нулев газ и съмнението да се премахне. Ако трябва да се провери степента на замърсяване на системата за измерване и на резервната система за въглеводороди, това трябва да се направи в рамките на 8 часа преди започването на всеки цикъл на изпитване. Стойностите се записват с цел последваща корекция. Преди извършването на тази проверка, трябва да се провери системата за пропуски и да се калибрира пламъчнойонизационният детектор.
 7.3.1.4. Подготовка на измервателното оборудване за вземане на проби
 Преди започване на вземането на проби на емисии се предприемат следните стъпки:
 а)
 не по-късно от 8 часа преди вземането на проби на емисии се извършват проверки за пропуски в системата съгласно точка 8.1.8.7 по-долу;
 б)
 при серийно вземане на проби се свързват чисти средства за съхранение, като например празни торбички, или претеглени филтри с известна тара;
 в)
 всички измервателни уреди се включват съгласно инструкциите на производителя на уредите и добрата техническа


text:
преценка;
 г)
 включват се системите за разреждане, помпите за вземане на проби, охлаждащите вентилатори и системите за събиране на данни;
 д)
 дебитите на пробите се регулират до желаните нива, като при желание се използват потоците на системата с деривация;
 е)
 топлообменниците на системата за вземане на проби се загряват и охлаждат предварително до температура в обхвата на тяхната работна температура за изпитване;
 ж)
 загретите или охладените компоненти като тръбопроводите за вземане на проби, филтрите, охладителите и помпите се оставят да се стабилизират при работните си температури;
 з)
 системата за разреждане на потока отработили газове се включва поне 10 минути преди последователността на изпитването;
 i)
 калибрирането на газовите анализатори и нулирането на анализаторите с непрекъснато действие трябва да се изпълни според процедурата от следващата точка 7.3.1.5;
 й)
 преди началото на всеки период от изпитването всички електронни устройства за интегриране се нулират или се нулират отново.
 7.3.1.5. Калибриране на газовите анализатори
 Избират се подходящи обхвати на газовите анализатори. Допускат се анализатори на емисии с автоматично или ръчно превключване на обхватите. Не може да се превключват обхватите на анализаторите на емисии по време на изпитвателния цикъл със стабилни състояния и линейни преходи между тях или на изпитването NRTC, както и по време на период на вземане на проби от газови емисии и в края на всеки режим при изпитване с дискретни режими. Също така коефициентите на усилване на аналоговите операционни усилватели на анализатора не се превключват по време на цикъл на изпитване.
 Всички анализатори с непрекъснато действие се нулират и обхватът им се калибрира като се използват проследими към международни еталонни газове, които отговарят на спецификациите от точка 9.5.1 от настоящото приложение. Обхватът на анализаторите с пламъчно-йонизационен детектор се калибрира на основата на въглеродно число единица (C
 1).
 7.3.1.6. Предварителна подготовкана филтрите за прахови частици и претегляне на тарата
 Трябва да се следват процедурите за предварителна подготовка на филтрите за прахови частици и претегляне на тарата, описани в точка 8.2.3 от настоящото приложение.
 7.3.2. Следизпитвателни процедури
 След завършване на вземането на проби на емисии се предприемат следните стъпки:
 7.3.2.1. Проверка за пропорционално вземане на проби
 За всяко пропорционално вземане на серийни проби като вземане на газови проби в торбичка или вземане на проби на прахови частици трябва да се удостовери, че пропорционалното вземане на проби се поддържа съгласно точка 8.2.1. При метода с един филтър и изпитвателния цикъл със стабилни състояния и линейни преходи между тях трябва да се изчисли действителният коефициент на претегляне на праховите частици. Всяка проба, която не изпълнява изискванията на точка 8.2.1 от настоящото приложение, се анулира.
 7.3.2.2. Подготовка и претегляне на филтрите за прахови частици след изпитването
 Използваният филтър за прахови частици се поставя в покрити или запечатани контейнери или филтъродържателите трябва да бъдат затворени с цел филтрите за вземане на проби да се предпазят от замърсяване от околната среда. Предпазени по този начин, филтрите с отложени по тях частици се връщат в камерата или помещението за подготовка на филтри за прахови частици. След това филтрите за вземане на проби от прахови частици се подготвят и претеглят в


text:
съответствие с точка 8.2.4 от настоящото приложение (процедури за подготовка след изпитването и общо претегляне на филтрите за прахови частици).
 7.3.2.3. Анализиране на серийно взетите газови проби
 Възможно най-бързо се извършва следното:
 а)
 всички анализатори на серии проби се нулират и калибрират не по-късно от 30 минути след завършване на изпитвателния цикъл или по време на периода на загряване, ако е практически възможно, с цел да се провери дали газовите анализатори са все още в стабилно състояние;
 б)
 всички обикновени серии газови проби се анализират не по-късно от 30 минути след края на изпитвателния цикъл с пускане при горещ двигател или по време на периода на загряване;
 в)
 фоновите проби се анализират не по-късно от 60 минути след приключване на изпитвателния цикъл на пускане при горещ двигател.
 7.3.2.4. Проверка за дрейф
 След определяне на количеството отработили газове се определя дрейфът по следния начин:
 а)
 при анализатори на партиди проби и анализатори с непрекъснато действие се записва средната отчетена от анализатора стойност след подаване на нулев газ към анализатора и след стабилизиране на този газ. Стабилизирането може да включва времето за изчистване на анализатора от всякакъв газ от пробата, плюс допълнително време за отчитане на реакцията на анализатора;
 б)
 средната стойност на анализатора следва да се запише след стабилизиране на газа за калибриране на обхвата в анализатора. Стабилизирането може да включва времето за изчистване на анализатора от всякакъв газ от пробата, плюс допълнително време за отчитане на реакцията на анализатора;
 в)
 тези данни трябва да се използват да потвърждаване и коригиране на дрейфа, както е описано в точка 8.2.2 от настоящото приложение.
 7.4. Изпитвателни цикли
 Изпитването за одобряване на типа се провежда, като се използва съответният цикъл (NRSC) и, когато е приложимо, с цикъл с преходни режими за извънпътна техника (NRTC или LSI-NRTC), посочен в допълнение А.6 към настоящото приложение. Методът за определяне на настройките за въртящия момент и честотата на въртене за тези цикли на изпитване са определени в точка 7.7 от настоящото приложение.
 7.4.1. Изпитвателни цикли със стабилни състояния
 Изпитвателните цикли със стабилни състояния са посочени в допълнение A.6 към настоящото приложение като списък дискретни режими (работни точки), в които всяка работна точка има една стойност за честотата на въртене и една стойност за въртящия момент. При изпитвателните цикли със стабилни състояния измерванията се извършват при горещ и работещ двигател в съответствие със спецификацията на производителя. По избор на производителя изпитвателният цикъл със стабилни състояния може да се проведе като цикъл на изпитване с дискретни режими или като цикъл на изпитване със стабилни състояния и линейни преходи между тях, както е обяснено в точки 7.4.1.1 и 7.4.1.2 от настоящото приложение. От него не се изисква да проведе изпитване за определяне на емисиите съгласно точки 7.4.1.1 и 7.4.1.2 от настоящото приложение.
 7.4.1.1. Изпитвателен цикъл със стабилни състояния и дискретни режими
 Изпитвателните цикли със стабилни състояния и дискретни режими са цикли, които се провеждат при горещ двигател и при които измерването на емисиите започва след като двигателят е пуснат в ход, загрял е и работи, както е посочено в точка 7.8.1.2


text:
от настоящото приложение. Всеки цикъл се състои от определен брой режими на честота на въртене и натоварване (със съответните тегловни коефициенти за всеки режим), които обхващат типичните работни условия на съответната категория двигатели.
 7.4.1.2. Изпитвателни цикли със стабилни състояния и линейни преходи между тях
 Циклите със стабилни състояния и линейни преходи между тях (RMC) са цикли, които се провеждат при горещ двигател, и при които измерването на емисиите започва след като двигателят е пуснат в ход, загрял е и работи, както е посочено в точка 7.8.2.1 от настоящото приложение. Двигателят трябва да се контролира непрекъснато от блока за управление на изпитвателния стенд по време на изпитвателния цикъл. При изпитвателните цикли със стабилни състояния и линейни преходи между тях емисиите от замърсяващи газове и частици се измерват и от тях се вземат проби непрекъснато, както това се прави и при преходните цикли.
 Цикълът RMC е предназначен да предостави метод за провеждане на изпитване със стабилни състояния по начин, имитиращ изпитването с преходни режими. Всеки цикъл RMC се състои от поредица от режими със стабилни състояния с линеен преход между тях. Относителното общо време на всеки режим и на предшестващия го преход съответства на относителното тегло на циклите със стабилни състояния с дискретни режими. Изменението на честотата на въртене на двигателя и на натоварването от един режим към следващия трябва да се контролира линейно в продължение на 20 ± 1 секунди. Времето за изменение на режима е част от новия режим (включително и първият режим). В някои случаи режимите не се провеждат в същата последователност като циклите със стабилни състояния с дискретни режими или се разделят, за да се избегнат прекомерно големи промени на температурата.
 7.4.2. Цикли на изпитване с преходни режими (NRTC и LSI-NRTC)
 Изпитвателният цикъл с преходни режими за извънпътна техника (NRTC) и цикълът с преходни режими за извънпътна техника с искрово запалване с голям работен обем (Large Spark Ignition LSI-NRTC) са описани в допълнение А.6 към приложение 4 като последователност от посочени секунда по секунда нормирани стойности на честотата на въртене и въртящия момент. За да може изпитването да се проведе на изпитвателен стенд за двигатели, нормираните стойности трябва да се преобразуват в еквивалентните им еталонни стойности за конкретния двигател, подложен на изпитване, въз основа на специфични стойности на честотата на въртене и въртящия момент, определяни с помощта на кривата на графичната характеристика на двигателя. Това преобразуване се нарича „денормиране“, а така полученият цикъл на изпитване се приема за еталонен цикъл на изпитване NRTC или LSI-NRTC на двигателя, подлежащ на изпитване (вж. точка 7.7.2 от настоящото приложение).
 7.4.2.1. Последователност на изпитването за цикъла NRTC
 В приложение 5 е показано графично представяне на графика нормираното динамометрично изпитване NRTC.
 Изпитвателният цикъл с преходни режими трябва да бъде проведен два пъти след завършване на предварителната подготовка (вж. точка 7.3.1.1.1 от настоящото приложение) в съответствие със следната процедура:
 а)
 пускането при студен двигател започва, след като двигателят и системите за последваща обработка са достигнали температурата на околната среда след нормално изстиване на двигателя, или като пускане при студен двигател след принудително охлаждане на


text:
двигателя, когато температурите на двигателя, охлаждащата течност, маслото, системите за последваща обработка и всички системи за контрол на двигателя са се стабилизирали между 293 K и 303 K (20°C и 30°C). Измерването на емисиите от студен двигател трябва да започне още с пускането при студен двигател;
 б)
 периодът на загряване при престой започва непосредствено след завършване на фазата на пускане при студен двигател. Двигателят се спира и се подготвя за пускане при горещ двигател чрез престой в продължение на 20 минути ± 1 минута;
 в)
 провеждането с пускане при горещ двигател започва непосредствено след периода на престой на двигателя с развъртането на двигателя. Газоанализаторите трябва да се включат поне 10 s преди края на периода на загряване, за да се избегнат пиковите сигнали, дължащи се на комутацията. Измерването на емисиите трябва да започне успоредно с началото на фазата на пускане при горещ двигател, в която е включено развъртането на двигателя.
 Специфичните емисии, изразени в (g/kWh), а за БПЧ — в (#/kWh), се определят, като се използват процедурите, описани в настоящата точка за циклите на пускане при студен и при горещ двигател. Претеглените съставни емисии се изчисляват, като резултатите от пускане при студен двигател имат тежест 10 %, а резултатите от пускане при горещ двигател — 90 %, както подробно е описано в приложение 5, допълнения А.1 и А.2.
 7.4.2.2. Последователност на изпитването за цикъла LSI-NRTC
 Изпитвателният цикъл с преходни режими трябва да бъде проведен веднъж при горещ двигател след завършване на предварителната подготовка (вж. точка 7.3.1.1.2 от настоящото приложение) в съответствие със следната процедура:
 а)
 двигателят се пуска и работи през първите 180 секунди от работния цикъл, след това работи на празен ход без натоварване в продължение на 30 секунди. Емисиите не трябва да се измерват по време на тази последователност на загряване;
 б)
 след края на 30-секундния период на работа на празен ход двигателят трябва да работи през целия работен цикъл от самото начало (от време 0 s) и измерването на емисиите започва.
 Определят се специфичните емисии при изпитване на стенд, изразени в g/kWh, като се използват процедурите, описани в приложение 5, допълнения А.1 и А.2.
 Ако двигателят вече е работил преди изпитването, се използва добрата техническа преценка, за да се остави двигателят да се охлади достатъчно, така че измерените емисии да отразяват точно емисиите при пускането на двигателя при стайна температура. Например ако двигател, който се пуска при стайна температура, се загрява достатъчно за три минути, за да започне работа при затворен контур и да се постигне пълно действие на катализатора, е необходимо да се извърши минимално охлаждане на двигателя преди началото на следващото изпитване.
 С предварителното съгласие на техническата служба процедурата по загряване на двигателя може да включва до 15 минути работа по време на работния цикъл.
 7.5. Обща последователност на изпитването
 За измерване на емисиите на двигателя се изпълняват следните действия:
 а)
 трябва да се определят честотата на въртене и въртящият момент на изпитвания двигател, като се измери максималният въртящ момент (за двигателите с постоянна честота на въртене) или кривата на максималния въртящи момент (за двигателите