text:
за вземане на проби за НС, съгласно точка 8.1.8.7 от настоящото приложение;
 iii)
 проверката за лошо смесване трябва да се извърши в съответствие с точка 9.2.2 от настоящото приложение;
 iv)
 проверката за замърсяване с въглеводороди в системата за вземане на проби трябва да се извърши, както е описано в точка 7.3.1.3 от настоящото приложение;
 v)
 промяна в калибрирането на CVS. Трябва да извърши калибриране на място на дебитомера на CVS, както е описано в точка 8.1.8.4 от настоящото приложение;
 vi)
 други проблеми с CVS, оборудването за проверка на пробите или програмното осигуряване. Трябва да се проверят за наличие на дефекти системата CVS, оборудването за проверка на CVS, както и програмното осигуряване;
 б)
 при проверката с пропан се използва еталонна маса или еталонен дебит на C3H8 като индикаторен газ в CVS. Ако се използва еталонен дебит, трябва да се отчита всяко поведение на C3H8 в еталонния дебитомер, което е различно от това на идеалния газ. Вж. допълнение A.1 към приложение 5 (подход, основан на масата) или допълнение A.2 към приложение 5 (моларен подход), в които е описано как да се калибрират и използват някои дебитомери. В точка 8.1.8.5 и в приложение 5 не може да се използва допускане за идеален газ. При проверката с пропан изчислената маса на въведения C3H8 се сравнява с еталонната стойност, като се използват измерванията на HC и на дебита в CVS.
 8.1.8.5.2. Метод на въвеждане на известно количество пропан в системата CVS
 Общата точност на системата CVS и на аналитичната система се определя с въвеждането в системата, когато тя работи нормално, с подаване на известна маса замърсяващ газ. Замърсителят се анализира и масата се изчислява в съответствие с приложение 5. Използва се една от следните две технологии.
 а)
 измерване с гравиметрична техника, което се извършва, както следва: масата на малка бутилка, напълнена с въглероден оксид или пропан, се определя с точност до ± 0,01 g. В продължение на около 5 до 10 минути системата с CVS работи като при нормално изпитване за определяне на емисиите на отработили газове, като през това време в системата се подава въглероден оксид или пропан. Количеството отделен чист газ се определя посредством разликово претегляне. Проба от газа се анализира с обичайното оборудване (метод с торбичка за пробата или метод с интегриране) и се изчислява масата на газа;
 б)
 измерване с бленда за критична скорост на флуида, което се извършва, както следва: Известно количество чист газ (пропан) се вкарва в системата с взимане на проби при постоянен обем през калибрирана бленда за критична скорост на флуида. Ако входящото налягане е достатъчно високо, дебитът, който се регулира с калибрирана бленда за критична скорост на флуида, е независим от налягането на изхода на блендата (критична скорост на флуида). В продължение на приблизително от 5 до 10 минути системата с взимане на проби при постоянен обем работи както по време на нормално изпитване за измерване на емисиите на отработили газове. Проба от газа се анализира с обичайното оборудване (метод с торбичка за пробата или метод с интегриране) и се изчислява масата на газа.
 8.1.8.5.3. Подготовка


text:
на проверката с пропан
 Проверката с пропан се подготвя както следва:
 а)
 ако се използва еталонна маса C3H8, а не еталонен дебит, трябва да се набави бутилка, заредена с C3H8 . Масата на еталонната бутилка с C3H8 трябва да се определи с точност от ±0,5 % от количеството C3H8, което се предвижда да се използва;
 б)
 трябва да се изберат подходящи дебити за CVS и за C3H8;
 в)
 в CVS се избира точка за вдухване на C3H8. Точката за вдухване трябва да се избере да бъде толкова близо до мястото на въвеждане на отработилите газове в системата за вземане на проби при постоянен обем, колкото е практически възможно. Бутилката с C3H8 се свързва към системата за вдухване;
 г)
 CVS се задейства и стабилизира;
 д)
 всички топлообменници в системата за вземане на проби трябва да предварително загрети или охладени;
 е)
 загретите и охладените компоненти, като тръбопроводите за вземане на проби, филтрите, охладителите и помпите, се оставят да се стабилизират при работната си температура;
 ж)
 ако е приложимо, се извършва проверка за пропуски в частта, в която се създава вакуум, на системата за вземане на проби за НС по описания в точка 8.1.8.7 начин.
 8.1.8.5.4. Подготовка на системата за вземане на проби за HC за проверката с пропан
 Проверката за пропуски на частта, в която се създава вакуум, на системата за вземане на проби за НС може да се извърши в съответствие с буква ж) от настоящата точка. Ако се използва тази процедура, може да се използва процедурата за замърсяване с НС от точка 7.3.1.3. Ако проверката за пропуски на частта, в която се създава вакуум, не е извършена в съответствие с буква ж), тогава системата за вземане на проби за НС трябва да се нулира, калибрира и провери за замърсяване по следния начин:
 а)
 трябва да се избере най-ниският обхват на анализатора на НС, при който може да се измерват очакваните в системата за вземане на проби при постоянен обем концентрации на C3H8, както и дебитите на C3H8;
 б)
 анализаторът за НС трябва да се нулира, като се използва чист въздух, служещ за нулев газ, който се въвежда във входа на анализатора;
 в)
 анализаторът за НС трябва да се калибрира с газ за калибриране на обхвата C3H8 който се въвежда във входа на анализатора;
 г)
 в сондата за НС или във връзката между сондата за НС и преносната тръба се въвежда силен поток чист въздух, служещ за нулев газ;
 д)
 постоянната концентрация на НС в системата за вземане на проби за НС трябва да се измерва, докато се подава силният поток чист въздух, служещ за нулев газ. За серийно вземане на проби за НС, трябва да се пълни контейнер за съхраняване на серии проби (напр. торбичка) и да се измерва концентрацията на НС, отговаряща на високия въздушен дебит;
 е)
 ако концентрацията на НС, отговаряща на високия въздушен дебит, надвишава 2 μmol/mol, процедурата трябва да се преустанови, докато не се отстрани замърсяването. Трябва да се определи източникът на замърсяването и да се предприемат мерки за отстраняването му, напр. почистване на системата или

type: contracts

jurisdiction: EU


text:
замяна на замърсените участъци;
 ж)
 когато концентрацията на НС, отговаряща на високия въздушен дебит, не надвишава 2 μmol/mol, тази стойност се записва като x
 HCinit и се използва за коригиране на замърсяването с НС, както е описано в приложение 5, допълнение А.1 (метод с използване на масата) или приложение 5, допълнение А.2 (моларен метод).
 8.1.8.5.5. Извършване на проверка с пропан
 а)
 Проверката с пропан се извършва както следва:
 i)
 за серийно вземане на проби за НС, се свързват чисти контейнери за съхранение, напр. торбички, от които е изпомпан въздухът;
 ii)
 уредите за измерване на НС трябва да бъдат експлоатирани съгласно инструкциите на производителя;
 iii)
 ако се предвижда корекция за фоновите концентрации на НС във въздуха за разреждане, трябва да се измери и запише фоновата концентрация на НС във въздуха за разреждане;
 iv)
 нулират се всички интегриращи устройства;
 v)
 започва се вземането на проби и се включват интегриращите устройства;
 vi)
 започва освобождаването на C3H8 при избрания дебит. Ако се използва еталонен дебит на C3H8, се задейства и интегрирането на този дебит;
 vii)
 продължава освобождаването на C3H8, докато не бъде освободен поне толкова C3H8, че да е достатъчно за се гарантира точното количествено определяне на еталонния C3H8 и на измерения C3H8;
 viii)
 Бутилката с C3H8 се затваря и вземането на проби се продължава докато не се отчетат времезакъсненията, дължащи се на преноса на пробата и реакцията на анализатора;
 ix)
 спира се вземането на проби и се изключват интегриращите устройства;
 б)
 при измерване с бленда за критична скорост на флуида може да се използва следната процедура за проверката с пропан вместо метода от предходната буква;
 i)
 за серийно вземане на проби за НС, се свързват чисти контейнери за съхранение, напр. торбички, от които е изпомпан въздухът;
 ii)
 уредите за измерване на НС трябва да бъдат експлоатирани съгласно инструкциите на производителя;
 iii)
 ако се предвижда корекция за фоновите концентрации на НС във въздуха за разреждане, трябва да се измери и запише фоновата концентрация на НС във въздуха за разреждане;
 iv)
 нулират се всички интегриращи устройства;
 v)
 съдържанието на еталонната бутилка с C3H8 трябва да бъде освобождавано с избрания дебит;
 vi)
 започват се измерванията и се задействат интеграторите на потока, след като се потвърди, че концентрацията на НС е стабилна;
 vii)
 продължава освобождаването на съдържанието на бутилката, докато не бъде освободен поне толкова C3H8, че да е достатъчно за се гарантира точното количествено определяне на еталонния C3H8 и на измерения C3H8;
 viii)
 спират се всички интегриращи устройства;
 ix)
 затваря се еталонната бутилка с C3H8.
 8.1.8.5.6. Оценка на проверката с пропан
 Процедурата след приключване на изпитването трябва да бъде изпълнена кактоследва:
 а)
 ако е използвано серийно вземане на проби, пробите от серията се анализират колкото възможно по-бързо;
 б)
 след като се анализира HC, се извършва корекция за замърсяването и фона;
 в)
 трябва да се изчисли общата маса на C3H8 въз основа на данните от CVS и HC, както е описано в приложение 5, като се използва моларната маса на C3H8 — М
 C3H8, вместо действителната моларна маса на HC — M
 HC;
 г)
 ако се използва


text:
еталонна маса (гравиметрична техника), масата на пропана в бутилката трябва да се определи с точност до ±0,5 %, а еталонната маса на C3H8 трябва да се определи, като от масата на пълната бутилка с пропан се извади масата на празната бутилка. Ако се използва бленда за критична скорост на флуида (измерване с бленда за критична скорост на флуида), масата на пропана се определя, като дебитът се умножи по времето на изпитването;
 д)
 еталонната маса на C3H8 се изважда от изчислената маса. Ако разликата е в рамките на ±3,0 % от еталонната маса, трябва да се приеме, че CVS е преминала проверката.
 8.1.8.5.7. Проверка на системата за вторично разреждане на прахови частици
 Когато проверката с пропан трябва да се повтори за проверка на системата за вторично разреждане на прахови частици, за целта се използва следната процедура, описана в букви а) — г):
 а)
 системата за вземане на проби за НС трябва да се конфигурира така, че да се извлича проба от място в близост до средството за съхранение на устройството за серийно вземане на проби (напр. филтъра за прахови частици). Ако абсолютното налягане на това място е твърде ниско за извличане на проба за НС, проби за НС могат да бъдат взети от изхода на помпата на устройството за серийно вземане на проби. Необходимо е да се подхожда предпазливо, когато се вземат проби от изхода на помпата, тъй като иначе приемливи пропуски на помпата след дебитомера на устройството за серийно вземане на проби ще доведат до фалшив провал на проверката с пропан;
 б)
 проверката с пропан се повтаря, както е описано в настоящата точка, но проби за НС трябва да бъдат взети с устройството за серийно вземане на проби;
 в)
 масата на C3H8 се изчислява, като се взема предвид всякакво вторично разреждане, причинено от устройството за серийно вземане на проби;
 г)
 еталонната маса на C3H8 се изважда от изчислената маса. Ако разликата е в рамките на ±5,0 % от еталонната маса, трябва да се приеме, че устройството за серийно вземане на проби е преминало проверката. Ако разликата е по-голяма, трябва да се предприемат подходящи действия.
 8.1.8.5.8. Проверка на изсушителя на пробата
 Ако се използва датчик за влажност за непрекъснато наблюдение на температурата на росата на изхода на изсушителя на пробата, тази проверка не се прилага, при условие че се гарантира, че на изхода на изсушителя влажността е под минималните стойности, използвани при контрола на намалението на показанията, смущенията и компенсацията.
 а)
 ако се използва изсушител на пробата, както е разрешено в съответствие с точка 9.3.2.3.1 от настоящото приложение, за отстраняване на водата от газовата проба, работните параметри на охладителя се проверяват при инсталирането и след основен ремонт. При изсушители с осмотична мембрана работните параметри се проверяват при монтирането, след основен ремонт и в рамките на 35 дни преди изпитването;
 б)
 водата може да намали способността на анализатора да измерва правилно съставката на отработилите газове, която е предмет на интерес, и поради това понякога се отстранява, преди газът от пробата да достигне до анализатора. Водата може например да повлияе отрицателно на реакцията


text:
спрямо NOХ на CLD чрез потискане поради контакта, докато може да повлияе и положително на анализатор с детектор NDIR, като предизвиква реакция, сходна с реакцията спрямо CO;
 в)
 изсушителят на пробата трябва да отговаря на спецификациите, посочени в точка 9.3.2.3.1 от настоящото приложение за температурата на росата T
 dew и абсолютното налягане p
 total след изсушителя с осмотична мембрана или топлинния охладител;
 г)
 трябва да се използват следните методи за проверка на изсушителя на пробата, за да се определят работните параметри на последния, или въз основа на добрата техническа оценка да се разработи друг протокол:
 i)
 за изработване на необходимите връзки трябва да се използват тръби от неръждаема стомана или от политетрафлуороетилен (PTFE);
 ii)
 N2 или пречистен въздух се овлажняват чрез барботиране през дестилирана вода в херметично затворен съд, в който газът се овлажнява до най-високата температура на оросяване, която се предполага по време на вземането на проби за емисиите;
 iii)
 овлажненият газ се въвежда преди изсушителя на проби;
 iv)
 температурата на овлажнения газ след съда за овлажняване трябва да се поддържа най-малко с 5 K (5 °C) над температура на оросяване на газа;
 v)
 температурата на оросяване T
 dew и налягането p
 total на овлажнения газ трябва да се измерват възможно най-близо до входа на изсушителя на пробата, за да се гарантира, че температурата на оросяване е най-високата, която се предполага при вземането на проби за емисиите;
 vi)
 температурата на оросяване T
 dew и налягането p
 total на овлажнения газ трябва да се измерват възможно най-близо до изхода на изсушителя на пробата;
 vii)
 изсушителят на проби преминава проверката, ако резултатът от измерването, описано в буква г), точка vi) от настоящата точка, е по-нисък от температурата на росата, която отговаря на спецификациите на изсушителя на проби, определени в точка 9.3.2.3.1 от настоящото приложение, увеличени с 2 K (+2 °C), или ако моларната част, определна в условията от буква г), точка vi), е по-малка от съответните спецификации на изсушителя на проби, увеличени с 0,002 mol/mol или 0,2 обемни %. Трябва да се отбележи, че при настоящата проверка температурата на росата на пробите е изразена като абсолютна температура (Келвин).
 8.1.8.6. Периодично калибриране на системи за измерване на прахови частици в част от потока и съответните системи за измерване на брутни отработили газове
 8.1.8.6.1. Спецификации за диференциално измерване на дебита
 За да се вземе пропорционална проба от неразредените отработили газове при системите с разреждане на част от потока, специално внимание трябва да бъде обърнато на точността на потока на пробата q
 mp, ако той не се измерва пряко, а се определя с диференциално измерване на дебита, както е посочено в уравнение (A.4-20):
 q
 mp = q
 mdew – q
 mdw (A.4-20)
 (A.4-20)
 където:
 qmp
 =
 масов дебит на пробата от отработил газ в системата с разреждане на част от потока
 qmdw
 =
 масов дебит на въздуха за разреждане (за влажен въздух)
 qmdew
 =
 масов дебит на влажните разредени отработили газове
 В този случай максималната грешка на разликата е такава, че точността на q
 mp е в рамките на ±5 %, когато коефициентът на


text:
разреждане е по-малък от 15. Тя може да бъде изчислена чрез вземане на средната квадратична стойност на грешките на всеки уред.
 Приемливи стойности на точността на q
 mp могат да бъдат получени по един от следните методи:
 а)
 абсолютните точности на q
 mdew и q
 mdw са ±0,2 %, което гарантира точност на q
 mp £5 % в съотношение на разреждане 15. При по-високи съотношения на разреждане обаче ще се срещнат по-големи грешки;
 б)
 калибрирането на q
 mdw спрямо q
 mdew се извършва така, че да се получат същите стойности за точността на q
 mp, както в буква a). За подробности виж точка 8.1.8.6.2 от настоящото приложение;
 в)
 точността на q
 mp се определя непряко от точността на съотношението на разреждане, както е определено от индикаторния газ, например CO2. Отново се изискват точности, еквивалентни на метод a) за q
 mp;
 г)
 абсолютната стойност на точността на q
 mdew и q
 mdw е в рамките ±2 % от пълния обхват на скалата, максималната грешка на разликата между q
 mdew и q
 mdw е в рамките 0,2 %, а линейната грешка е в рамките на ±0,2 % от най-високата стойност на q
 mdew, наблюдавана по време на изпитването.
 8.1.8.6.2. Калибриране на диференциалното измерване на дебитите
 Системата с разреждане на част от потока за вземане на пропорционална проба от брутните отработили газове трябва да бъде периодично калибрирана с точен дебитомер, който е в съответствие с националните и/или международните стандарти Дебитомерът или контролно-измервателната апаратура се калиброват по една от следните процедури, така че потокът на сондата q
 mp в тунела да изпълнява изискванията за точност от точка 8.1.8.6.1 от настоящото приложение.
 а)
 дебитомерът за q
 mdw се свързва последователно към дебитомера за q
 mdew, разликата между двата дебитомера се калиброва за поне 5 зададени точки със стойности на потока, равноотдалечни между най-ниската стойност на q
 mdw, използвана по време на изпитването, и стойността на q
 mdew, използвана по време на изпитването. Тръбата за разреждане може да е с деривация;
 б)
 калибрираното устройство за потока се свързва последователно към дебитомера за q
 mdew и точността се проверява за стойността, използвана при изпитването. Тогава калибрираното устройство за поток се свързва последователно към дебитомера за q
 mdw и точността се проверява за поне 5 задания, отговарящи на съотношение на разреждане между 3 и 15, относно q
 mdew, използвано по време на изпитването;
 в)
 преносната тръба TL (вж. фигура A.4-5) се отделя от изпускателната уредба и към нея се свързва калибрирано устройство за измерване на потока с подходящ обхват за измерване на q
 mp. На q
 mdew се дава стойността, използвана по време на изпитването, а на q
 mdw последователно се задават най-малко 5 стойности, отговарящи на съотношение на разреждане между 3 и 15. Като алтернатива може да се осигури специален маршрут за потока за калибриране, в който тръбата да се обхожда, но общият поток и потокът на въздуха за разреждане се насочват през съответните измервателни уреди както в действителното изпитване;
 г)
 в преносната тръба TL за отработилите газове се вдухва индикаторен газ. Той може да бъде съставка


text:
на отработилите газове, като например CO2 или NOХ. След разреждане в тръбата се измерва съставката индикаторен газ. Това се извършва за 5 съотношения на разреждане между 3 и 15. Точността на потока на пробата се определя от коефициента на разреждане r
 d с помощта на уравнение (A.4-21):
 q
 mp = q
 mdew / r
 d (A.4-21)
 (A.4-21)
 Взема се под внимание точността на газоанализаторите, за да се гарантира точността на q
 mp.
 8.1.8.6.3. Специални изисквания за диференциалното измерване на дебитите
 За установяване на проблеми на измерването и регулирането, както и проверка на правилното действие на системата за разреждане на част от потока се препоръчва проверка на въглеродния поток с използване на действителни отработили газове. Проверка на въглеродния поток се прави най-малкото всеки път, когато се монтира нов двигател, или нещо значително е променено в конфигурацията на изпитвателната камера.
 Двигателят трябва да работи при натоварване на максимален въртящ момент и честота на въртене или какъвто и да е друг устойчив режим, който произвежда 5 % или повече CO2. Системата за вземане на проби от част от потока трябва да работи с коефициент на разреждане приблизително 15 към 1.
 Ако се извършва проверка на въглеродния поток, се прилага процедурата, дадена в приложение 4, допълнение А.4. Въглеродните дебити се изчисляват по формулите в приложение 4, допълнение А.4. Всички въглеродни дебити трябва да си съответстват в границите на 5 % един към друг.
 8.1.8.6.3.1. Проверка преди изпитването
 Такава проверка се прави в рамките на 2 часа преди провеждане на изпитването по следния начин.
 Точността на дебитомерите се проверява по същия метод, който се използва за калибровка (вж. точка 8.1.8.6.2 от настоящото приложение), за най-малко две точки, включително стойности на q
 mdw, които отговарят на съотношения на разреждане между 5 и 15 за стойностите на q
 mdew, използвани по време на изпитването.
 Ако може да се докаже чрез отчети за калибровъчната процедура съгласно точка 8.1.8.6.2, че калибровката на дебитомера е стабилна за по-дълъг период на време, проверката преди изпитването може да се пропусне.
 8.1.8.6.3.2. Определяне на времето за преобразуване
 Параметрите на системата за оценка на времето за преобразуване трябва да са същите както за измерването при провеждане на изпитване. Времето за преобразуване, определено на фиг. A.5-1, се определя по следния метод:
 Един независим еталонен дебитомер с измервателен обхват, подходящ за потока през сондата, се поставя последователно и близко свързан със сондата. Този дебитомер трябва да има време за преобразуване по-малко от 100 ms за размера на стъпката на промяна на дебита, използван при измерването на времето за реакция, с ограничаване на потока, което е достатъчно ниско, за да не въздейства върху динамичните характеристики на системата с разреждане на част от потока, в съответствие с добрата техническа преценка. Дебитът на отработилите газове на входа на системата с разреждане на част от потока (или въздушният дебит, ако е изчислен дебитът на отработилите газове), се увеличава на степени от слаб дебит до около 90 % от обхвата на скалата. Механизмът на задействане на това стъпково изменение е същият, както при прогнозния контрол в действителното изпитване. Промяната в потока


text:
отработили газове и отчетът на дебитомера се записват при честота на вземане на проби минимум 10 Hz.
 От тези данни се определя времето за преобразуване за системата за разреждане на част от потока, което е времето от началото на стъпковото управляващо въздействие до 50 % от реакцията на дебитомера. По подобен начин се определят времената за преобразуване на сигнала q
 mp (т.е. дебитът на пробата от отработилите газове към системата с разреждане на част от потока) и на сигнала q
 mew,i (т.е. масовият дебит на отработилите газове на база влажен газ, отчетен от дебитомера за отработилите газове). Тези сигнали се използват в регресивните проверки, извършвани след всяко изпитване (вж. точка 8.2.1.2. от настоящото приложение);
 Изчислението се повтаря за поне 5 стъпки на нарастване и намаляване и резултатите се усредняват. Времето за вътрешно преобразуване (< 100 ms) на еталонния дебитомер се изважда от тази стойност. Когато се изисква осъществяване на прогнозен контрол, прогнозната стойност на системата с разреждане на част от потока се прилага в съответствие с точка 8.2.1.2 от настоящото приложение.
 8.1.8.7. Проверка за пропуски в частта, в която се създава вакуум
 8.1.8.7.1. Обхват и контекст
 При първоначално монтиране на системата за вземане на проби, след основен ремонт, като например смяна на предварителните филтри, и в рамките на 8 часа преди всяка последователност на работен цикъл трябва да се установи чрез проверка, че не са налице съществени пропуски в частта, в която се създава вакуум, като се използва едно от изпитванията за херметичност, описани в настоящата точка. Тази проверка не се прилага за частите на системата за разреждане на системата за вземане на проби при постоянен обем, които работят с разреждане на целия поток.
 8.1.8.7.2. Принцип на измерване
 Пропуски могат да се открият, ако се измерва слаб дебит, когато дебитът би трябвало да е равен на нула, чрез измерване на разреждането на известна концентрация на газа за калибриране на обхвата, когато газът преминава през частта, в която се създава вакуум, на системата за вземане на проби, или чрез измерване на увеличаването на налягането в система, в която е създаден вакуум.
 8.1.8.7.3. Изпитване за пропуски със слаб дебит
 Системата за вземане на проби трябва да се изпитва за пропуски със слаб поток както следва:
 а)
 системата от страната на сондата се затваря херметично, като се използва един от следните начини:
 i)
 краят на сондата за вземане на проби се затваря със запушалка или тапа;
 ii)
 преносната тръба се откача от сондата и се затваря със запушалка или тапа;
 iii)
 херметичният клапан, свързан последователно между сондата и преносната тръба се затваря;
 б)
 всички вакуумпомпи се задействат. След стабилизиране трябва да се удостовери, че потокът през частта, в която се създава вакуум, на системата за вземане на проби е по-малък от 0,5 % от обичайния работен дебит. Типичните дебити на анализатора и на системата за деривация могат да бъдат приети като приближение на обичайния дебит на системата.
 8.1.8.7.4. Изпитване за пропуски с разреждане на газа за калибриране на обхвата
 За това изпитване могат да се използват всякакви газоанализатори. Ако за настоящото изпитване се


text:
използва анализатор с пламъчнойонизационен детектор, всяко замърсяване с НС на системата за вземане на проби трябва да се коригира съгласно допълнения А.1 и А.2 към приложение 5 за определяне на НС. Трябва да се избягва получаването на заблуждаващи резултати, като се използват само анализатори, които имат повтаряемост от 0,5 % или по-добра при концентрацията на използвания за настоящото изпитване газ за калибриране на обхвата. Проверката за пропуски на частта, в която се създава вакуум, се извършва както следва:
 а)
 газоанализаторът трябва да е подготвен като за изпитване за емисии;
 б)
 към входа на анализатора се подава газ за калибриране на обхвата и се удостоверява, че концентрацията на газа за калибриране на обхвата се измерва в рамките на очакваните точност на измерване и повтаряемост;
 в)
 към едно от следните места в системата за вземане на проби трябва да се подаде обилно количество газ за калибриране на обхвата:
 i)
 края на сондата за проби;
 ii)
 преносната тръба трябва да се откачи от сондата в мястото на свързването им, и към отворения край на преносната тръба да се подаде силен поток газ за калибриране на обхвата;
 iii)
 между сондата и преносната тръба се монтира последователно трипътен клапан;
 г)
 трябва да се удостовери, че измерената концентрация на потока газ за калибриране на обхвата е в рамките на ± 0,5 % от концентрацията на газа за калибриране на обхвата. Измерена стойност, по-ниска от очакваната, означава пропуски, докато стойност, по-висока от очакваното, може да означава, че има проблем с газа за калибриране на обхвата или със самия анализатор. Измерена стойност, по-висока от очакваното, не показва наличие на пропуск.
 8.1.8.7.5. Изпитване за пропуски с намаляване на подналягането
 За провеждането на изпитването се създава подналягане в обема от системата за вземане на проби, в който се създава вакуум, а наличието на пропуски се наблюдава като намаляване на създаденото подналягане. За провеждането на изпитването обемът на частта от системата за вземане на проби, в която се създава вакуум, трябва да е известен с точност до ± 10 % от истинския му обем. Измервателните уреди, които се използват в настоящото изпитване, трябва да отговарят на спецификациите от точки 8.1 и 9.4.
 Изпитването за пропуски с намаляване на подналягането се извършва както следва:
 а)
 системата от страната на сондата се затваря херметично, колкото е възможно по-близо до отвора на сондата, като се използва един от следните начини:
 i)
 краят на сондата за вземане на проби се затваря със запушалка или тапа;
 ii)
 преносната тръба от страната на сондата се откача и се затваря със запушалка или тапа;
 iii)
 херметичният клапан, свързан последователно между сондата и преносната тръба се затваря;
 б)
 всички вакуумпомпи се задействат. Трябва да се осигури подналягане, представително за нормалните експлоатационни условия. Ако се използват торбички за проби, се препоръчва нормалната процедура за изпомпване на въздуха от торбичките да се повтори два пъти, за да се сведе до минимум задържаният обем;
 в)
 помпите за взимане на проби трябва да бъдат изключени и системата запечатана. Абсолютното налягане на уловените газове и, по избор, абсолютната температура на системата се измерват и


text:
записват. Трябва да се изчака достатъчно време, така че да могат да приключат всички преходни процеси, пропуски от 0,5 % да доведат до изменение на налягането от най-малко 10 пъти разделителната способност на датчика на налягане. Налягането и, по избор, температурата трябва да се регистрират още веднъж;
 г)
 трябва да се изчислят дебитът на пропуските, като се предполага стойност нула за обема на торбичките за проби, от които е изпомпан въздухът, като се вземат за основа известните стойности на обема на системата за вземане на проби, началното и крайното налягане, незадължително измерваните температури, както и изминалото време. Трябва да се провери дали дебитът на пропуските с намаляване на подналягането е по-нисък от 0,5 % от нормалния дебит на системата при работни условия с помощта на уравнение (A.4-22):
 (A.4-22)
 където:
 qVleak
 =
 дебит на пропуските при намаляването на подналягането [mol/s]
 Vvac
 =
 геометричен обем на частта, в която се създава вакуум, на системата за вземане на проби [m3]
 R
 =
 моларна газова константа [J/(mol·К)]
 p2
 =
 абсолютно налягане в частта, в която се създава вакуум в момент t
 2 [Pa]
 T2
 =
 абсолютна температура в частта, в която се създава вакуум в момент t
 2 [K]
 p1
 =
 абсолютно налягане в частта, в която се създава вакуум в момент t
 1 [Pa]
 T1
 =
 абсолютна температура в частта, в която се създава вакуум в момент t
 1 [K]
 t2
 =
 момент на завършване на изпитването за пропуски с намаляване на подналягането [s]
 t1
 =
 момент на започване на изпитването за пропуски с намаляване на подналягането [s]
 8.1.9. RО-SQ 15.9 Предмет: Измерване на CO и CO2
 8.1.9.1. Проверка за влияние от H2O и CO2 върху анализатори на CO с детектор NDIR
 8.1.9.1.1. Обхват и контекст
 Ако CO се измерва с помощта на анализатор с детектор NDIR, трябва да се провери влиянието на H2O и CO2 след първоначалната инсталация и след основен ремонт.
 8.1.9.1.2. Принцип на измерване
 H2O може да повлияе на реакцията на анализатор с детектор NDIR спрямо CO2. Ако NDIR анализаторът използва алгоритми за компенсиране, които за целите на проверката за влияние осъществяват измерване и на други газове, другите измервания трябва да се извършват едновременно, за да се изпитат алгоритмите за компенсиране по време на проверката за влияние върху анализатора.
 8.1.9.1.3. Изисквания към системата
 Анализаторът за CO2 с детектор NDIR трябва да има влияние от H2O в рамките на (0,0 ± 0,4) mmol/mol (от очакваната средна концентрация на CO2).
 8.1.9.1.4. Процедура
 Проверката за влияние се извършва, както следва:
 а)
 анализаторът за CO2 с детектор NDIR се задейства, функционира, нулира и калибрира по обхват, както преди изпитване за определяне на емисиите;
 б)
 приготвя се овлажнен газ за изпитване чрез пропускане на нулев въздух, отговарящ на спецификациите на точка 9.5.1 от настоящото приложение, през дестилирана вода в затворен съд. Ако пробата не преминава през изсушител, температурата на съда трябва да се контролира, за да се постигне концентрация на H2O в газа за изпитване най-малко равна на максимално очакваната по време на изпитването. Ако пробата преминава през изсушител по време на изпитването, температурата на


text:
съда трябва да се контролира, за да се постигне концентрация на H2O в газа за изпитване най-малко равна на максимално очакваната по време на изпитването на изхода на изсушителя, в съответствие с изискванията в точка 9.3.2.3.1.1 от настоящото приложение;
 в)
 температурата на овлажнения газ за изпитване след съда за овлажняване трябва да се поддържа с най-малко 5 K (5°C) над неговата температура на оросяване;
 г)
 овлажненият газ трябва да се въведе в системата за вземане на проби. Овлажненият газ за изпитване може да въведе след всички изсушители на проби, ако такива се използват при изпитването;
 д)
 моларната част на водата x
 H2O в овлажнения газ за изпитване трябва да се измерва колкото е възможно по-близо до входа на анализатора. Например трябва да се измерят температурата на оросяване T
 dew и абсолютното налягане p
 total, за да се изчисли x
 H2O;
 е)
 трябва да се използва добрата инженерна преценка, за да се предотврати кондензацията в преносните тръби, арматурата или клапаните, от точката на измерване на x
 H2O до анализатора;
 ж)
 трябва да се предвиди време за стабилизиране на показанието на анализатора. Времето за стабилизиране трябва да включва време за продухване на преносната тръба и за реакция на анализатора;
 з)
 докато анализаторът измерва концентрацията на пробата, в продължение на 30 s се записват данни за пробата. Изчислява се средно аритметично от данните. Анализаторът преминава проверката, ако получената стойност е в рамките на (0,0 ± 0,4) mmol/mol.
 8.1.9.2. Проверка за влияние от H2O и CO2 върху анализатори на CO с детектор NDIR
 8.1.9.2.1. Обхват и контекст
 Ако CO се измерва с помощта на анализатор с детектор NDIR, трябва да се провери влиянието на H2O и CO2 след първоначалната инсталация и след основен ремонт.
 8.1.9.2.2. Принцип на измерване
 H2O и CO2 могат да повлияят положително на анализатор с детектор NDIR, като причинят реакция, сходна с реакцията спрямо СО. Ако анализаторът с детектор NDIR използва алгоритми за компенсиране, които за целите на проверката за влияние осъществяват измерване и на други газове, другите измервания трябва едновременно да се използват за изпитване на алгоритмите за компенсиране по време на проверката за влияние върху анализатора.
 8.1.9.2.3. Изисквания към системата
 Комбинираното влияние на H2O и CO2 върху анализатор с детектор NDIR трябва да бъде в рамките на ±2 % от очакваната средна концентрация на CO.
 8.1.9.2.4. Процедура
 Проверката за влияние се извършва, както следва:
 а)
 анализаторът за CO с детектор NDIR се задейства, функционира, нулира и калибрира по обхват, както преди изпитване за определяне на емисиите;
 б)
 приготвя се овлажнен газ за изпитване CO2 чрез барботиране на газ CO2 за калибриране на обхвата през дестилирана вода в херметично затворен съд. Ако пробата не се прокарва през изсушител, температурата на съда трябва да се контролира, за да се създаде ниво на H2O най-малко равно на максимално очакваното по време на изпитването. Ако пробата се прокарва през изсушител по време на изпитването, температурата на съда трябва да се контролира, за да се създаде ниво на H2O най-малко равно на нивото, изисквано в точка 9.3.2.3.1.1 от настоящото приложение. Използваната концентрация на газа


text:
CO2 за калибриране на обхвата трябва да е най-малко толкова висока, колкото е максимално очакваната по време на изпитването;
 в)
 овлажненият газ за изпитване СO2 трябва да се въведе в системата за вземане на проби. Овлажненият газ за изпитване CO2 може да бъде въведен след всички изсушители на проби, ако такива се използват по време на изпитването;
 г)
 моларната част на водата x
 H2O в овлажнения газ за изпитване трябва да се измерва колкото е възможно по-близо до входа на анализатора. Например трябва да се измерят температурата на оросяване T
 dew и абсолютното налягане p
 total, за да се изчисли x
 H2O;
 д)
 трябва да се използва добрата инженерна преценка, за да се предотврати кондензацията в преносните тръби, арматурата или клапаните, от точката на измерване на x
 H2O до анализатора;
 е)
 трябва да се предвиди време за стабилизиране на показанието на анализатора;
 ж)
 докато анализаторът измерва концентрацията на пробата, в продължение на 30 s се записват данни за пробата. Изчислява се средното аритметично от тези данни;
 з)
 анализаторът преминава проверката за влияние, ако резултатът, получен по процедурата от буква ж) от настоящия раздел е в рамките на допустимия обхват, посочен в точка 8.1.9.2.3 от настоящото приложение;
 и)
 процедурите за определяне на влиянието от CO2 и H2O могат да се провеждат и поотделно. Ако използваните нива на CO2 и H2O са по-високи от очакваните максимални нива по време на изпитването, всяка установена стойност за влияние трябва да се намали, като се умножи с отношението между максималната очаквана стойност за концентрацията и действителната стойност, използвана по време на тази процедура. Могат да бъдат провеждани отделни процедури за определяне на влиянието за концентрациите на H2O (за стойности, намаляващи до 0,025 mol/mol съдържание на H2O), които са по-ниски от максималните очаквани нива по време на изпитването, но наблюдаваното влияние от H2O трябва да се увеличи, като се умножи с отношението между максималната очаквана стойност за концентрацията на H2O и действителната стойност, използвана по време на тази процедура. Сумата от двете коригирани стойности за смущенията трябва да съответства на допустимото отклонение, посочено в точка 8.1.9.2.3 от настоящото приложение.
 8.1.10. Измерване на въглеводороди
 8.1.10.1. Оптимизиране и проверка на пламъчнойонизационен детектор
 8.1.10.1.1. Обхват и контекст
 При всички анализатори с пламъчнойонизационен детектор, последният трябва да бъде калибриран при въвеждането в експлоатация. Калибрирането трябва да се повтори при необходимост, като се използва добрата техническа преценка. По отношение на пламъчнойонизационен детектор, с който се измерват въглеводороди (НС), се предприемат следните действия:
 а)
 трябва да се оптимизира реакцията на пламъчнойонизационния детектор по отношение на различни въглеводороди след пускането в експлоатация и след основен ремонт. Реакцията на пламъчнойонизационния детектор спрямо пропилен и толуол трябва да бъде между 0,9 и 1,1 от тази по отношение на пропан;
 б)
 коефициентът на реакция на пламъчнойонизационния детектор спрямо (CH4) трябва да се определи след пускането в еексплоатация и след основен ремонт, както е описано в точка 8.1.10.1.4. от настоящото приложение;
 в)
 реакцията спрямо метан (CH4) се проверява в рамките на 185 дни преди изпитването.
 8.1.10.1.2. Калибриране
 Трябва да се използва добрата техническа преценка, за да се


text:
разработи процедура за калибриране, напр. такава, каквато се основава на указанията на производителя и на препоръките му по отношение на честотата на калибриране на пламъчнойонизационния детектор. Пламъчнойонизационният детектор трябва да бъде калибриран с използване на газове за калибриране C3H8, които отговарят на спецификациите от точка 9.5.1 от настоящото приложение. Калибрирането на уреда се извършва въз основа на въглеродно число единица (C1).
 8.1.10.1.3. Оптимизиране на реакцията на пламъчнойонизационен детектор за измерване на НС
 Тази процедура е предназначена само за анализатори с пламъчнойонизационен детектор, с които се измерват НС.
 а)
 трябва да се вземат предвид указанията на производителя на уреда и добрата техническа преценка за първоначалното пускане в действие и основната настройка на уреда, като се използват гориво за пламъчнойонизационния детектор и нулев въздух. пламъчнойонизационните детектори с подгряване трябва да се загреят до обхвата на работната им температура. Реакцията на пламъчнойонизационния детектор трябва да се оптимизира така, че да отговаря на изискванията за коефициента на реакция спрямо въглеводороди и проверките за влиянието от кислород съгласно буква а) от точка 8.1.10.1.1 и точка 8.1.10.2 от настоящото приложение за най-използвания обхват на характеристиките на анализатора, очакван по време на изпитванията за определяне на емисиите. Може да бъде използван по-висок обхват на анализатора в съответствие с препоръките на производителя на уреда и добрата техническа преценка, с цел точно оптимизиране на пламъчнойонизационния детектор, ако използваният обхват на анализатора е по-нисък от минималния обхват за оптимизация, определени от производителя на уреда;
 б)
 пламъчнойонизационните детектори с подгряване трябва да се загреят до обхвата на работната им температура. Реакцията на пламъчнойонизационния детектор трябва да бъде оптимизирана в най-използваният обхват на анализатора, очакван по време на изпитване за определяне на емисии. След регулиране на дебита на горивото и на въздуха за пламъчнойонизационния детектор според препоръките на производителя, в анализатора се въвежда газ за калибриране на обхвата;
 в)
 оптимизирането се извършва, като се следват стъпки i) — iv) или процедурата, указана от производителя на уреда. Като друга възможност за извършване на оптимизирането могат да се следват процедурите, описани в документ No 770 141 на SAE;
 i)
 реакцията при даден дебит на горивото за пламъчнойонизационния детектор се определя като разликата между показанието за газа за калибриране на обхвата и показанието за нулевия газ;
 ii)
 дебитът на горивото за пламъчнойонизационния детектор се регулира постъпково над и под предписаната от производителя стойност. Записва се реакцията спрямо газа за калибриране на обхвата и тази спрямо нулевия газ при тези дебити на горивото за пламъчнойонизационния детектор;
 iii)
 начертава се крива на разликата между двете реакции и дебитът на горивото се регулира в зависимост от най-високата част на кривата. Тази процедура представлява началното регулиране на дебита и впоследствие може да се наложи оптимизиране в зависимост от стойностите на коефициента на реакция спрямо въглеводородите и на резултатите от проверката на влиянието от кислород, в съответствие с точка 8.1.10.1.1, буква а) и точка 8.1.10.2 от настоящото приложение;
 iv)
 ако влиянието от кислород или коефициентите на реакция спрямо въглеводороди не отговарят на следните изисквания, дебитът на въздуха трябва да се регулира постъпково над и под указаните от производителя стойности и


text:
да се повторят процедурите от точка 8.1.10.1.1, буква а) и точка 8.1.10.2 от настоящото приложение за всеки дебит;
 г)
 определят се оптималните дебит и/или налягане на горивото за пламъчнойонизационния детектор и въздуха за горелката, от които се вземат проби и се записват за бъдещи справки.
 8.1.10.1.4. Определяне на коефициента на реакция RF на пламъчнойонизационен детектор за измерване на HC спрямо CH4
 Тъй като реакцията на анализаторите с пламъчнойонизационен детектор спрямо CH4 обичайно се различава от реакцията им спрямо C3H8, след оптимизация на пламъчнойонизационния детектор коефициентът на реакция на всеки анализатор на общи въглеводороди (ТНС) с пламъчнойонизационен детектор трябва да бъде определен спрямо CH4 — RF
 CH4[THC-FID]. Най-последната стойност на RF
 CH4[THC-FID] измерена съгласно настоящата точка трябва да се използва при изчисленията за определяне на НС, описано в приложение 5, допълнение А.2 (моларен подход) или приложение 5, допълнение А.1 (подход, основан на масата), за да се компенсира реакцията спрямо CH4. RF
 CH4[THC-FID] се определя, както следва:
 а)
 преди изпитването за определяне на емисиите трябва да се избере концентрацията на газа C3H8 за калибриране на обхвата, за да се калибрира обхватът на анализатора. Трябва да се избират само газове за калибриране на обхвата, които отговарят на спецификациите в точка 9.5.1 от настоящото приложение, а концентрацията на C3H8 в газа трябва да се записва;
 б)
 трябва се избере газ CH4 за калибриране на обхвата, който отговаря на спецификациите в точка 9.5.1 от настоящото приложение, а концентрацията на CH4 в газа трябва да се записва;
 в)
 анализаторът с пламъчнойонизационен детектор трябва да бъде експлоатиран съгласно инструкциите на производителя;
 г)
 трябва да се потвърди, че анализаторът с пламъчнойонизационен детектор е бил калибриран с използване на C3H8. Калибрирането се извършва въз основа на въглеродно число единица (C1);
 д)
 пламъчнойонизационният детектор трябва да бъде нулиран с нулев газ, който се използва в изпитванията за определяне на емисиите;
 е)
 обхватът на пламъчнойонизационния детектор се калибрира с избрания газ C3H8 за калибриране на обхвата;
 ж)
 газът CH4 за калибриране на обхвата, избран съгласно буква б) от настоящата точка, се въвежда във входа за проби на анализатора с пламъчнойонизационен детектор;
 з)
 изчаква се стабилизирането на реакцията на анализатора. Времето за стабилизиране може да включва времето за изчистване и времето за реагиране на анализатора;
 и)
 когато анализаторът измерва концентрацията на CH4 се прави 30-секунден запис на данните за пробата и се изчисляват средноаритметичните стойности на показаният;
 й)
 измерената средна концентрация се разделя на записаната концентрация на газа CH4 за калибриране на обхвата. Полученият резултат е коефициентът на реакция CH4, RF
 CH4[THC-FID] на анализатора с пламъчнойонизационен детектор.
 8.1.10.1.5. Проверка на реакцията спрямо метан (CH4) на пламъчнойонизационен детектор за измерване на НС
 Ако стойността на RF
 CH4[THC-FID], получена съгласно точка 8.1.10.1.4 от настоящото приложение, е в рамките на ±5,0 % от най-последната стойност, определена по-рано, пламъчнойонизационният детектор, предназначен за измерване на НС, отговаря на условията на проверката за реакция спрямо метан.
 а)
 трябва първо да се провери дали наляганията и/или дебитите на горивото за пламъчнойонизационния детектор, въздухът за горелката и пробата са в рамките на ± 5,0 % от най-последните стойности, определени по-рано,


text:
както е описано в точка 8.1.10.1.3 от настоящото приложение. Ако се налага дебитите да се коригират, трябва да се определи нов RF
 CH4[THC-FID], както е описано в точка 8.1.10.1.4 от настоящото приложение. трябва да се провери дали определената стойност на RF
 CH4[THC-FID] е в рамките на допустимите отклонения, посочени в точка 8.1.10.1.5 от настоящото приложение;
 б)
 ако RF
 CH4[THC-FID] е в рамките на допустимите отклонения, посочени в точка 8.1.10.1.5 от настоящото приложение, реакцията на пламъчнойонизационния детектор трябва да се оптимизира повторно, както е описано в точка 8.1.10.1.3 от настоящото приложение;
 в)
 трябва да се определи нов RF
 CH4[THC-FID], както е описано в точка 8.1.10.1.4 от настоящото приложение. В изчисленията за определяне на НС, описано в приложение 5, допълнение А.2 (моларен подход) или приложение 5, допълнение А.1 (подход, основан на масата), трябва да се използва тази нова стойност на RF
 CH4[THC-FID].
 8.1.10.2. Нестехиометрична проверка за влияние от O2 върху измерването на неразредените отработили газове с пламъчнойонизационен детектор
 8.1.10.2.1. Обхват и контекст
 Ако за измерването на неразредените отработили газове се използват анализатори с пламъчнойонизационен детектор, степента на влияние на O2 върху този детектор трябва да бъде проверявана при пускане в експлоатация и след основна техническа поддръжка.
 8.1.10.2.2. Принцип на измерване
 Измененията в концентрацията на O2 в брутните отработили газове могат да повлияят върху реакцията на пламъчнойонизационния детектор, като изменят температурата на пламъка му. Горивото на пламъчнойонизационния детектор, въздухът за горелката и потокът на пробата трябва да се оптимизират, за да отговарят на изискванията на тази проверка. Експлоатационните показатели на пламъчнойонизационния детектор трябва да се проверяват, като се използват алгоритми за компенсиране на влиянието от O2 върху детектора, което се проявява при изпитване за определяне на емисиите.
 8.1.10.2.3. Изисквания към системата
 Всеки анализатор с пламъчнойонизационен детектор, използван при изпитванията трябва да отговаря на изискванията на проверката за влияние от O2 върху пламъчнойонизационния детектор, в съответствие с процедурата от настоящата точка.
 8.1.10.2.4. Процедура
 Влиянието от O2 върху пламъчнойонизационния детектор трябва да се определи както следва, като се има предвид, че могат да се използват един или повече газови сепаратори, за да се осигурят еталонните газови концентрации, необходими за извършването на тази проверка:
 а)
 трябва да се изберат три газа за калибриране на обхвата, отговарящи на спецификациите от точка 9.5.1, които съдържат C3H8 в концентрацията, използвана за калибриране на обхвата на анализаторите преди изпитванията за определяне на емисиите. Трите концентрации на балансиращите газове трябва да бъдат избрани така, че концентрациите на O2 и N2 да представляват най-ниските, най-високите и средните концентрации на O2, очаквани по време на изпитването. Изискването за използване на средната концентрация на O2 може да се пренебрегне, ако пламъчнойонизационният детектор е калибриран с газ за калибриране на обхвата, балансиран със средната очаквана концентрация на кислород;
 б)
 трябва да бъде потвърдено, че анализаторът с пламъчнойонизационен детектор отговаря на всички изисквания от точка 8.1.10.1 от настоящото приложение;
 в)
 анализаторът с пламъчнойонизационен детектор се задейства и функционира, както преди изпитване за определяне на емисиите. Какъвто и източник да се използва за въздуха за горелката на пламъчнойонизационния детектор по време на изпитването, за тази проверка като


text:
източник за въздуха за горелката на пламъчнойонизационния детектор трябва да се използва чист въздух, служещ за нулев газ;
 г)
 анализаторът се нулира;
 д)
 анализаторът трябва да бъде калибриран с газ за калибриране на обхвата, който се използва в изпитванията за определяне на емисиите;
 е)
 реакцията на нулев газ трябва да се провери, като се използва нулевият газ, използван при изпитването за определяне на емисиите. Трябва да се пристъпи към следващата стъпка, ако средната реакция на нулев газ за 30 s вземане на данни от пробата е в рамките на ± 0,5 % от еталонната стойност на калибриране, използвана в буква д) от настоящата точка, като в противен случай процедурата се започва повторно, като се започва от буква г) от настоящата точка;
 ж)
 реакцията на анализатора трябва да се провери, като се използва газ за калибриране на обхвата с най-ниската концентрация на O2, очаквана по време на изпитването. Средната реакция за 30 s вземане на стабилизирани данни от пробата трябва да се запише като x
 O2minHC;
 з)
 реакцията на нулев газ на анализатора с пламъчнойонизационен детектор трябва да се провери, като се използва нулевият газ, използван при изпитването за определяне на емисиите. Трябва да се пристъпи към следващата стъпка, ако средната реакция на нулев газ за 30 s вземане на стабилизирани данни от пробата е в рамките на ± 0,5 % от еталонната стойност на калибриране, използвана в буква д) от настоящата точка, като в противен случай процедурата се стартира повторно, като се започва от буква г) от настоящата точка;
 и)
 реакцията на анализатора трябва да се провери, като се използва газ за калибриране на обхвата със средната концентрация на O2, очаквана по време на изпитването. Средната реакция за 30 s вземане на стабилизирани данни от пробата трябва да се запише като x
 O2avgHC;
 й)
 реакцията на нулев газ на анализатора с пламъчнойонизационен детектор трябва да се провери, като се използва нулевият газ, използван при изпитването за определяне на емисиите. Трябва да се пристъпи към следващата стъпка, ако средната реакция на нулев газ за 30 s вземане на стабилизирани данни от пробата е в рамките на ± 0,5 % от еталонната стойност на калибриране, използвана в буква д) от настоящата точка, като в противен случай процедурата се стартира повторно, като се започва от буква г) от настоящата точка;
 к)
 реакцията на анализатора трябва да се провери, като се използва газ за калибриране на обхвата със най-високата концентрация на O2, очаквана по време на изпитването. Средната реакция за 30 s вземане на стабилизирани данни от пробата трябва да се запише като x
 O2maxHC;
 л)
 реакцията на нулев газ на анализатора с пламъчнойонизационен детектор трябва да се провери, като се използва нулевият газ, използван при изпитването за определяне на емисиите. Трябва да се пристъпи към следващата стъпка, ако средната реакция на нулев газ за 30 s вземане на стабилизирани данни от пробата е в рамките на ±0,5 % от еталонната стойност на калибриране, използвана в буква д) от настоящата точка, като в противен случай процедурата се стартира повторно, като се започва от буква


text:
г) от настоящата точка;
 м)
 трябва да се изчисли разликата в проценти между x
 O2maxHC и концентрацията на еталонния газ за тази величина. Трябва да се изчисли разликата в проценти между x
 O2avgHC и концентрацията на еталонния газ за тази величина. Трябва да се изчисли разликата в проценти между x
 O2minHC и концентрацията на еталонния газ за тази величина. Трябва да се определи най-голямата разлика в проценти между трите параметъра. Получената стойност е влиянието от O2;
 н)
 ако влиянието от O2 е в рамките на ±3 %, пламъчнойонизационният детектор преминава проверката за влияние от O2; в противен случай трябва да се предприеме едно или повече от посочените по-долу действия за преодоляване на недостатъка:
 i)
 трябва да се повтори проверката, за да се определи дали при изпълнението на процедурата не е допусната грешка;
 ii)
 за изпитването за определяне на емисиите трябва да се изберат нулев газ и газ за калибриране на обхвата, които съдържат по-ниски или по-високи концентрации на O2, и проверката трябва да се повтори;
 iii)
 трябва да се коригира дебитът на въздуха за горелката на пламъчнойонизационния детектор, горивото и пробата. Трябва да се отбележи, че ако посочените дебити се коригират на пламъчнойонизационен детектор за измерване на HC с цел съобразяване с изискванията на проверката за влиянието от O2, RF
 CH4 трябва да бъде нулиран за следващата проверка на RF
 CH4. След извършване на корекциите трябва да се повтори проверката за влиянието от O2 и да се определи RF
 CH4;
 iv)
 пламъчнойонизационният детектор трябва да се поправи или замени и да се повтори проверката за влиянието от O2.
 8.1.11. Измерване на NOX
 8.1.11.1. Изчисления за проверка на намаляването на показанията на CO2 и H2O в анализатори с детектор CLD
 8.1.11.1.1. Обхват и контекст
 Ако за измерването на NOХ се използва анализатор с хемилуминесцентен детектор, степента на намаляване на показанията, предизвикано от H2O и CO2 трябва да се провери след пускане в експлоатация на анализатора с хемилуминесцентен детектор и след основен ремонт.
 8.1.11.1.2. Принцип на измерване
 H2O и CO2 могат да повлияят отрицателно върху реакцията на хемилуминесцентния детектор спрямо NOХ чрез потискане поради контакта, което забавя хемилуминесцентната реакция, която се използва в хемилуминесцентния детектор за откриване на NOХ. С помощта на описаната процедура и представените в точка 8.1.11.2.3 от настоящото приложение изчисления се определя намаляването на показанията и се екстраполират резултатите за него до максималната моларна част H2O и максималната концентрация на CO2, очаквани по време на изпитването за определяне на емисиите. Ако в анализатора с хемилуминесцентен детектор се използват алгоритми за компенсиране на намалението на показанията, които използват уреди за измерване на H2O и/или CO2, при оценката на намалението на показанията, тези уреди следва да са включени и да се прилагат алгоритмите за компенсиране.
 8.1.11.1.3. Изисквания към системата
 При изпитвания с разредени отработили газове анализаторът с хемилуминесцентен детектор не трябва да показва сумарно намаляване на показанията, дължащо се общо на H2O и CO2, по-голямо от ± 2 %. При изпитвания с брутни отработили газове анализаторът с хемилуминесцентен детектор не трябва да показва сумарно намаляване на показанията, дължащо се общо на


text:
H2O и CO2, по-голямо от ± 2,5 %. Сумарното намаляване на показанията е сумата от намаляването на показанията, дължащо се на CO2, което е определено, както е описано в точка 8.1.11.1.4 от настоящото приложение, и намаляването на показанията, дължащо се на H2O, определено, както е описано в точка 8.1.11.1.5 от настоящото приложение. Ако не са изпълнени тези изисквания, трябва да се предприемат мерки за корекция, напр. поправка или замяна на анализатора. Преди да се проведат изпитванията за определяне на емисиите, трябва да се гарантира, че мерките за корекция са довели успешно до връщане на правилното функциониране на анализатора.
 8.1.11.1.4. Процедура за проверка на намаляването на показанията, дължащо се на CO2
 За определяне на намаляването на показанията, дължащо се на CO2, могат да се използват описаните по-долу методи или методът, препоръчан от производителя, като се използва газов сепаратор, смесващ двукомпонентни газове за калибриране на обхвата с нулев газ като разредител, който отговаря на спецификациите в точка 9.4.5.6 от настоящото приложение, а за разработването на различен протокол трябва да се използва добрата техническа преценка:
 а)
 за изработване на необходимите връзки трябва да се използват тръби от неръждаема стомана или PTFE;
 б)
 газовият сепаратор трябва да се конфигурира така, че да се смесват почти еднакви количества от газа за калибриране на обхвата и разредителя;
 в)
 ако анализаторът с хемилуминесцентен детектор има работен режим, в който се открива само NO, вместо общо NOХ, той трябва да се включи в режим на откриване само на NO;
 г)
 трябва да се използва газ CO2 за калибриране на обхвата, който отговаря на спецификациите на точка 9.5.1 от настоящото приложение, в концентрация приблизително два пъти по-висока от максималната концентрация на CO2, очаквана по време на изпитванията за определяне на емисиите;
 д)
 трябва да се използва газ NO за калибриране на обхвата, който отговаря на спецификациите на точка 9.5.1 от настоящото приложение, в концентрация приблизително два пъти по-висока от максималната концентрация на NO, очаквана по време на изпитванията за определяне на емисиите. Може да бъде използвана по-висока концентрация в съответствие с препоръките на производителя на уреда и добрата техническа преценка, с цел да се постигне точна проверка, ако очакваната концентрация на NO е по-ниска от минималния обхват на проверка, определен от производителя на уреда;
 е)
 анализаторът с хемилуминесцентен детектор трябва да се нулира и обхватът му да се калибрира. Обхватът на анализатора с хемилуминесцентен детектор трябва да се калибрира с газ NO за калибриране на обхвата, посочен в буква д) от настоящата точка, който се подава през газовия сепаратор. Газът NO за калибриране на обхвата трябва да се подава към входа за калибриране на газовия сепаратор; към входа за газа, използван като разредител, на газовия разделител трябва да се подава нулев газ; трябва да се използва същото номинално съотношение на сместа, като използваното в буква б) от настоящата точка, а концентрацията на NO на изхода от газовия сепаратор трябва да се използва за калибриране на обхвата на анализатора с хемилуминесцентен детектор. За постигане на прецизно разделяне на газовете трябва да се прилагат корекции с оглед на свойствата на газовете;


text:
ж)
 газът CO2 за калибриране на обхвата трябва да се подава към входа за калибриране на газовия сепаратор;
 з)
 газът NO за калибриране на обхвата трябва да се подава към входа за газове за разреждане на газовия разделител;
 и)
 в момента на преминаването на NO и CO2 през газовия сепаратор, неговият изходен дебит трябва да бъде постоянен. Концентрацията на CO2 на изхода на газовия сепаратор се определя, като се прилага корекцията за свойствата на газа, когато е необходимо, за да се осигури точно разделяне на газа. Тази концентрация x
 CO2act трябва да се записва и да се използва в изчисленията за определяне на намаляване на показанията, описани в точка 8.1.11.2.3 от настоящото приложение. Вместо да се използва газов сепаратор, може да се използва друго просто устройство за смесване на газове. В този случай трябва да се използва газоанализатор за определяне на концентрацията на CO2. Ако с простото устройство за смесване на газове се използва анализатор с детектор NDIR, той трябва да отговаря на изискванията на настоящата точка, а обхватът му трябва да се калибрира с посочения в буква г) от настоящата точка газ за калибриране на обхвата CO2. Преди използване на анализатора с детектор NDIR, линейността му трябва да се провери за целия обхват, включващ стойности до 2 пъти по-големи от очакваната по време на изпитването максимална концентрация на CO2;
 й)
 концентрацията на NO се измерва след газовия сепаратор с анализатор с хемилуминесцентен детектор. Трябва да се предвиди време за стабилизиране на показанието на анализатора. Времето за стабилизиране трябва да включва време за продухване на преносната газова линия и за реагиране на анализатора. Докато анализаторът измерва концентрацията на пробата, изходните данни от анализатора се записват в продължение на 30 s. Средноаритметичната стойност на концентрацията x
 NOmeas се изчислява въз основа на тези данни. x
 NOmeas трябва да се записва и да се използва в изчисленията за определяне на намаляване на показанията, описани в точка 8.1.11.2.3 от настоящото приложение;
 к)
 действителната концентрация на NO x
 NOact се изчислява на изхода от газовия сепаратор на основата на стойностите на концентрацията на газа за калибриране на обхвата x
 CO2act в съответствие с формула (A.4-24). Изчислената стойност се използва в изчисленията за проверка на намаляването на показанията във формула (A.4-23);
 л)
 стойностите, записани в съответствие с точки 8.1.11.1.4 и 8.1.11.1.5 от настоящото приложение, трябва да бъдат използвани за изчисляване на намаляването на показанията, както е описано в точка 8.1.11.2.3 от настоящото приложение.
 8.1.11.1.5. Процедура за проверка на намаляването на показанията, дължащо се на Н2О
 За определяне на намаляването на показанията, дължащо се на H2O, може да се използва следният метод или методът, предписан от производителя на уреда, или да се прибегне до добрата техническа преценка за разработване на различен протокол:
 а)
 за изработване на необходимите връзки трябва да се използват тръби от неръждаема стомана или PTFE;
 б)
 ако анализаторът с хемилуминесцентен детектор има работен режим, в който се открива само NO, вместо общо NOХ, той трябва да се включи в режим на откриване само на NO;
 в)
 трябва да се използва газ NO за


text:
калибриране на обхвата, който отговаря на спецификациите на точка 9.5.1 от настоящото приложение, в концентрация близка до максималната концентрация, очаквана по време на изпитванията за определяне на емисиите. Може да бъде използвана по-висока концентрация в съответствие с препоръките на производителя на уреда и добрата техническа преценка, с цел да се постигне точна проверка, ако очакваната концентрация на NO е по-ниска от минималния обхват на проверка, определен от производителя на уреда;
 г)
 анализаторът с хемилуминесцентен детектор трябва да се нулира и обхватът му да се калибрира. Обхватът на анализатора с хемилуминесцентен детектор трябва да бъде калибриран с газ NO, посочен в точка в) от настоящата точка, като концентрацията на газа за определяне обхват трябва да се запише като х
 NOdry и да се използва за изчисляване на намаляването на показанията от точка 8.1.11.2.3 от настоящото приложение;
 д)
 газът за калибриране на обхвата NO трябва да се овлажни чрез барботиране през дестилирана вода в затворен съд. Ако при това изпитване за проверка пробата от овлажнения газ NO за калибриране на обхвата не преминава през изсушител на пробата, температурата на съда трябва да се контролира така, че полученото съдържание на H2O в газа за калибриране да бъде приблизително еднакво с максималната моларна част на H2O, очаквана по време на изпитването за определяне на емисиите. Ако пробата от овлажнения газ NO за калибриране на обхвата не преминава през изсушител на проби, изчисленията за проверка на намаляването на показанията от точка 8.1.11.2.3 от настоящото приложение позволяват да се съгласува измереното намаляване на показанията от H2O с най-високата моларна част H2O, очаквана по време на изпитванията за определяне на емисиите. Ако за това изпитване овлажненият газ NO за калибриране на обхвата преминава през изсушител, температурата на съда трябва да се регулира така, че постигнатата концентрация на H2O в газа за калибриране да е най-малко равна на максимално очакваната по време на изпитването на изхода на изсушителя, в съответствие с изискванията в точка 9.3.2.3.1.1 от настоящото приложение. В този случай изчисленията за проверка на намаляването на показанията, посочени в точка 8.1.11.2.3 от настоящото приложение, не дават възможност да се оцени измереното намаляване на показанията, дължащо се на H2O;
 е)
 овлажненият газ NO трябва да се въведе в системата за вземане на проби. Газът може да се въвежда преди или след изсушителя на проби, използван по време на изпитванията за определяне на емисиите. В зависимост от мястото на въвеждане се избира съответният метод за изчисляване от буква д). За отбелязване е, че изсушителят на проби трябва да е преминал проверката за изсушители на проби, описана в точка 8.1.8.5.8 от настоящото приложение;
 ж)
 моларната част на H2O в овлажнения газ NO за калибриране на обхвата трябва да бъде измерена. В случай че се използва изсушител на проби, моларната част на H2O в овлажнения газ NO за калибриране на обхвата — x
 H2Omeas — трябва да се измерва след изсушителя на проби. Препоръчва се x
 H2Omeas да се измерва възможно най-близо до входа на анализатора с хемилуминесцентен детектор. x
 H2Omeas може да се изчисли въз основа на измерените стойности на


text:
температурата на оросяване T
 dew и на абсолютното налягане p
 total;
 з)
 трябва да се използва добрата инженерна преценка, за да се предотврати кондензацията в преносните тръби, арматурата или клапаните, от точката на измерване на x
 H2Omeas до анализатора. Препоръчва се системата да се проектира така, че температура на стената на преносните тръби, арматурата и клапаните от точката, където се измерва x
 H2Omeas, до анализатора, е с поне 5 K (5°C) над температурата на росата на газа в тази точка;
 и)
 концентрацията на овлажнения газ NO за калибриране на обхвата трябва да се измерва с анализатор с хемилуминесцентен детектор. Трябва да се предвиди време за стабилизиране на показанието на анализатора. Времето за стабилизиране трябва да включва време за продухване на преносната газова линия и за реагиране на анализатора. Докато анализаторът измерва концентрацията на пробата, изходните резултати трябва да се записват в продължение на 30 секунди. Средноаритметичната стойност x
 NOwet се изчислява въз основа на тези данни. x
 NOwet трябва да се записва и да се използва в изчисленията за определяне на намаляване на показанията, описани в точка 8.1.11.2.3 от настоящото приложение.
 8.1.11.2. Изчисления за проверка на намаляването на показанията на хемилуминесцентния детектор
 Изчисленията за проверка на намаляването на показанията на хемилуминесцентния детектор трябва да се провеждат както е описано в настоящата точка.
 8.1.11.2.1. Количество на очакваната по време на изпитванията вода
 Необходимо е да се направи предварителна оценка на очакваната максимална моларна част на водата x
 H2Oexp по време на изпитванията за определяне на емисиите. В оценката трябва да се визира мястото на въвеждане на овлажнения газ NO за калибриране на обхвата в съответствие с буква е) от точка 8.1.11.1.5 от настоящото приложение. Когато се оценява очакваната максимална моларна част на водата се взимат под внимание максималното очаквано съдържание на вода във въздуха за поддържане на горенето, продуктите на горенето на горивото и въздуха за разреждане (ако е приложимо). Ако овлажненият газ NO за калибриране на обхвата се въвежда в системата за вземане на проби преди изсушителя на проби по време на изпитването за проверка, не е необходимо да се оценява максималната очаквана моларна част на водата, а x
 H2Oexp се определя така, че да е равна на x
 H2Omeas.
 8.1.11.2.2. Количество на очаквания по време на изпитванията CO2
 Необходимо е да се направи предварителна оценка на очакваната концентрация на CO2 — x
 CO2exp по време на провеждането на изпитванията за определяне на емисиите. Оценката трябва да се направи в точка на системата за вземане на проби, където смесените газове за калибриране на обхвата NO и CO2 се въвеждат в съответствие с буква й) от точка 8.1.11.1.4 от настоящото приложение. Когато се оценява очакваната максимална концентрация на CO2, се вземат под внимание максималното очаквано съдържание на CO2 в продуктите от изгарянето на горивото и въздуха за разреждане.
 8.1.11.2.3. Изчисляване на комбинираното намаляване на показанията от H2O и CO2
 Комбинираното намаляване на показанията от H2O и CO2 се изчислява с помощта на уравнение (A.4-23):
 (A.4-23)
 където:
 намаляването на показанията
 =
 стойност на намаляването на показанията на хемилуминесцентния детектор.
 xNOdry
 =
 измерена


text:
концентрация на NO преди съда за барботиране, в съответствие с буква г) от точка 8.1.11.1.5 от настоящото приложение
 xNOwet
 =
 измерена концентрация на NO след съда за барботиране, в съответствие с буква и) от точка 8.1.11.1.5 от настоящото приложение.
 xH2Oexp
 =
 очакваната максимална моларна част на водата по време на провеждане на изпитванията за определяне на емисиите, в съответствие с точка 8.1.11.2.1 от настоящото приложение
 xH2Omeas
 =
 измерена моларна част на водата по време на проверката за намаляване на показанията в съответствие с буква ж) от точка 8.1.11.1.5 от настоящото приложение
 xNOmeas
 =
 измерена концентрация на NO, когато газът за калибриране на обхвата NO се смесва с газ за калибриране на обхвата CO2 в съответствие с точка 8.1.11.1.4, буква й) от настоящото приложение
 xNOact
 =
 действителна концентрация на NO, когато газът за калибриране на обхвата NO се смесва с газ за калибриране на обхвата CO2 в съответствие с буква к) от точка 8.1.11.1.4 от настоящото приложение, изчислена в съответствие с формула (A.4-24).
 xCO2exp
 =
 очакваната максимална концентрация на CO2 по време на провеждане на изпитванията за определяне на емисиите, в съответствие с точка 8.1.11.2.2 от настоящото приложение
 xCO2act
 =
 действителна концентрация на CO2 когато газът за калибриране на обхвата NO се смесва с газ за калибриране на обхвата CO2 в съответствие с буква и) от точка 8.1.11.1.4 от настоящото приложение.
 (A.4-24)
 където:
 xNOspan
 =
 концентрация на газа за калибриране на обхвата NO, подаван във входа на газовия сепаратор, в съответствие с точка 8.1.11.1.4, буква д) от настоящото приложение.
 xCO2span
 =
 концентрация на газа за калибриране на обхвата CO2, подаван във входа на газовия сепаратор, в съответствие с точка 8.1.11.1.4, буква г) от настоящото приложение.
 8.1.11.3. Проверка за влияние от HC и H2O върху недисперсен ултравиолетов анализатор (NDUV)
 8.1.11.3.1. Обхват и контекст
 Ако NOХ се измерват с недисперсен ултравиолетов анализатор, степента на влияние от H2O и въглеводороди трябва да се провери след началното пускане в експлоатация на анализатора и след основен ремонт.
 8.1.11.3.2. Принцип на измерване
 Въглеводородите и H2O могат да внесат смущение в недисперсния ултравиолетов анализатор, като предизвикват реакция, сходна на реакцията спрямо NOХ. Ако недисперсният ултравиолетов анализатор използва алгоритми за компенсиране на ефекта на намаляване на показанията, които за осъществяването на тази проверка за смущения използват измервания на други газове, тези измервания трябва да се извършват едновременно с цел проверка на алгоритмите по време на проверката на анализатора за смущения.
 8.1.11.3.3. Изисквания към системата
 Недисперсният ултравиолетов анализатор за NOХ трябва да има комбинирано влияние от H2O и HC в рамките на ± 2 % от средната концентрация на NOХ.
 8.1.11.3.4. Процедура
 Проверката за влияние се извършва както следва:
 а)
 Недисперсният ултравиолетов анализатор за NOХ се включва, задейства, нулира и еталонира съгласно инструкциите на производителя на уреда;
 б)
 за извършването на тази проверка се препоръчва да се извлекат отработилите газове на двигателя. За количествено определяне на NOХ в отработилите газове трябва да се използва хемилуминесцентен детектор, който отговаря на спецификациите от точка 9.4. Реакцията на хемилуминесцентния детектор се използва като еталонна стойност. Въглеводородите в отработилите газове също трябва да се


text:
измерят с анализатор с пламъчнойонизационен детектор, който отговаря на спецификациите на точка 9.4. Показанието на пламъчнойонизационния детектор се използва като еталонна стойност за въглеводороди;
 в)
 ако при изпитването се използва изсушител на пробата, преди него отработилите газове на двигателя се въвеждат в недисперсния ултравиолетов анализатор;
 г)
 Трябва да се предвиди време за стабилизиране на показанието на анализатора. Времето за стабилизиране трябва да включва време за продухване на преносната газова линия и за реагиране на анализатора;
 д)
 в момент, когато всички анализатори измерват концентрацията на пробата, се прави 30-секунден запис на данните за пробата и се изчисляват средноаритметичните стойности на показанията на всеки от трите анализатора;
 е)
 средната стойност за хемилуминисцентния детектор се изважда от средната стойност за недисперсния ултравиолетов анализатор;
 ж)
 тази разлика се умножава по отношението между очакваната средна концентрация на въглеводороди и концентрацията на въглеводороди, измерена при проверката. Анализаторът преминава проверката за влияние от настоящата точка, ако полученият резултат е в рамките на ± 2 % от концентрацията на NOХ, очаквана при граничната стойност за емисиите, както е посочено в уравнение (A.4-25):
 (A.4-25)
 където:
 =
 средна концентрация на NOХ, измерена от хемилуминесцентен детектор [μmol/mol] или [ppm]
 =
 средна концентрация на NOХ, измерена от недисперсния ултравиолетов анализатор [μmol/mol] или [ppm]
 =
 средна измерена концентрация на въглеводороди [μmol/mol] или [ppm]
 =
 средна измерена концентрация на въглеводороди, очаквана за еталона [μmol/mol] или [ppm]
 =
 средна измерена концентрация на NOХ, очаквана за еталона [μmol/mol] или [ppm]
 8.1.11.4. Насищане с NO2 на изсушителя на пробата
 8.1.11.4.1. Обхват и контекст
 Ако за изсушаване на пробата се използва изсушител на пробата, разположен преди измервателния уред за NOХ, но преди него няма преобразувател на NO2 в NO, трябва да се извърши проверка за проникване на NO2 в изсушителя на пробата. Проверката се извършва след началното пускане в експлоатация и след основен ремонт.
 8.1.11.4.2. Принцип на измерване
 Изсушителят на пробата отстранява водата, която иначе може да окаже влияние при измерването на NOХ. Наличието обаче на вода в течна форма в неправилно конструиран изсушител на пробата може да доведе до отстраняването на NO2 от пробата. Ако се използва изсушител на пробата без разположен преди него преобразувател на NO2 в NO, той може да отстрани NO2 от пробата преди измерването на NOХ.
 8.1.11.4.3. Изисквания към системата
 Изсушителят на пробата трябва да допуска измерването на поне 95 % от общото количество NO2 при очакваната максимална концентрация на NO2.
 8.1.11.4.4. Процедура
 За проверка на експлоатационните показатели на изсушителя на пробата трябва да се използва следната процедура:
 а)
 инсталиране на уредите. Следват се инструкциите за пускане в действие и ползване на производителите на анализатора и изсушителя на пробата. Трябва да бъдат направени необходимите настройки на анализатора и изсушителя, за да се оптимизират експлоатационните показатели;
 б)
 инсталиране на оборудването и събиране на данни;
 i)
 анализаторът(ите) за общи NOХ трябва да се нулира(т), обхватът му(им) в съответствие с обичайната процедура преди изпитване за определяне на емисиите;
 ii)
 трябва да се избере калибриращ газ NO2 (балансиращ газ, състоящ се от сух въздух) с концентрация на NO2, близка до максималната концентрация, очаквана по време на изпитванията.


text:
Може да бъде използвана по-висока концентрация, в съответствие с препоръките на производителя на уреда и добрата техническа преценка, с цел да се извърши точна проверка, ако очакваната концентрация на NO2 е по-ниска от минималния обхват на проверката, определен от производителя на уреда;
 iii)
 газът за калибриране трябва да се подава с излишък към сондата на системата за вземане на проби или съединенията за препълване. Трябва да се остави време за стабилизиране на реакцията спрямо общите NOХ, като се взема предвид само времето за пренос и времето за реакция на уреда;
 iv)
 изчислява се средната стойност за 30 s от записаните данни за общите NOХ и тази стойност се записва като x
 NOxref;
 v)
 спира се подаването на газа за калибриране NO2;
 vi)
 след това системата за вземане на проби трябва да бъде наситена чрез насочване на излишните газове от изхода на генератора на температура на оросяване, регулиран при температура на оросяване от 323 K (50 °C), към сондата на системата за вземане на проби или към съединенията за препълване. От изхода на генератора на температура на росата трябва да бъдат вземани проби с помощта на системата за вземане на проби и охладителя в продължение на най-малко 10 минути, докато охладителят не започне да отстранява постоянно количество вода;
 vii)
 след това веднага се осъществява преход обратно към подаване с излишък на калибриращ газ NO2, който се използва за установяване на x
 NOxref. Трябва да се остави време за стабилизиране на реакцията спрямо общите NOХ, като се взема предвид само времето за пренос и времето за реакция на уреда. Изчислява се средната стойност за 30 s от записаните данни за общите NOХ и тази стойност се записва като x
 NOxmeas;
 viii)
 x
 NOxmeas се коригира до x
 NOxdry въз основа на остатъчната водна пара, преминала през изсушителя на проби при температурата и налягането на изхода на изсушителя на проби;
 в)
 оценка на експлоатационните показатели.
 Ако x
 NOxdry е по-нисък от 95 % от x
 NOxref, изсушителят на проби трябва да се поправи или замени.
 8.1.11.5. Проверка на преобразуването на NO2 в NO от преобразувател
 8.1.11.5.1. Обхват и контекст
 Ако се използва анализатор, който за измерване на NOХ измерва само NO, преди анализатора трябва да се използва преобразувател на NO2 в NO. Проверката трябва да се извърши след монтирането на преобразувателя, след основен ремонт и до 35 дни преди изпитване за определяне на емисиите. Тази проверка трябва да се повтаря със същата периодичност, за да се проверява дали каталитичната активност на преобразувателя на NO2 в NO не се е влошила.
 8.1.11.5.2. Принцип на измерване
 преобразувателят на NO2 в NO дава възможност да се определя NOХ с помощта на анализатор, който измерва само NO, като преобразува NO2 в отработилите газове в NO.
 8.1.11.5.3. Изисквания към системата
 преобразувателят на NO2 в NO трябва да позволява измерване на най-малко 95 % от общия NO2 при максималната очаквана концентрация на NO2.
 8.1.11.5.4. Процедура
 Трябва да се използва следната процедура, за да се проверят експлоатационните показатели на преобразувател на NO2 в NO:
 а)
 за пускането в експлоатация на


text:
уреда трябва да се следват указанията за пускане в действие и използване на производителите на анализатора и преобразувателя на NO2 в NO. Трябва да бъдат направени необходимите настройки на преобразувателя, за да се достигнат най-добрите характеристики;
 б)
 входът на озонатор трябва да се свърже към източник на нулев въздух или кислород, а изходът му — към единия отвор на Т-образно съединение. Към другия отвор на Т-образното съединение трябва да се свърже източник на газ за калибриране на обхвата NO, а входът на преобразувателя на NO2 в NO трябва да се свърже към последния отвор;
 в)
 при извършване на проверката се предприемат следните стъпки:
 i)
 подаването на въздух към озонатора се прекъсва и озонаторът се изключва, а преобразувателят на NO2 в NO се поставя в режим на деривация (обхождане) (т.е. в режим NO). Дава се възможност за стабилизиране, като се отчита само закъснението от преминаването през тръбите и времето на реакция на уреда;
 ii)
 потоците на NO и нулевия газ трябва да се регулират така, че концентрацията на NO при анализатора да бъде близка до пиковата концентрация на общите азотни оксиди NOХ, очаквана по време на изпитването. Съдържанието на NO2 в газовата смес трябва да бъде по-малко от 5 % от концентрацията на NO. Концентрацията на NO трябва да се регистрира въз основа на изчисляване на средната стойност за 30 s на данните за пробата от анализатора и тази стойност се съхранява като x
 NOref. Може да бъде използвана по-висока концентрация в съответствие с препоръките на производителя на уреда и добрата техническа преценка, с цел да се постигне точна проверка, ако очакваната концентрация на NO е по-ниска от минималния обхват на проверка, определен от производителя на уреда.
 iii)
 включва се източникът на O2 на озонатора и се регулира дебитът на O2 така, че показваната от анализатора стойност на NO да бъде около 10 % по-ниска от x
 NOref. Концентрацията на NO трябва да се регистрира въз основа на изчисляване на средната стойност на данните за пробата от анализатора в продължение на 30 s и тази стойност да се съхранява като x
 NO+O2mix;
 iv)
 озонаторът трябва да се включи и дебитът на получавания озон да се регулира така, че стойността на измерения от анализатора NO да бъде приблизително равна на 20 % x
 NOref, като същевременно остава най-малко 10 % нереагирал NO. Концентрацията на NO се регистрира въз основа на изчисляване на средната стойност на данните за пробата от анализатора в продължение на 30 s и тази стойност да се съхранява като x
 NOmeas;
 v)
 анализаторът за NOХ трябва да бъде превключен в режим за измерване на NOХ и да се измерва общото количество NOХ. Концентрацията на NOХ трябва да се регистрира въз основа на изчисляване на средната стойност за 30 s на данните за пробата от анализатора и тази стойност се съхранява като x
 NOxmeas;
 vi)
 озонаторът трябва да се изключи, но да се продължи подаването на газ през системата. Анализаторът за NOХ ще показва съдържанието на NOX в сместа NO + O2. Концентрацията на NOX трябва да се регистрира въз


text:
основа на изчисляване на средната стойност на данните за пробата от анализатора в продължение на 30 s и тази стойност да се съхранява като x
 NOx+O2mix;
 vii)
 изключва се подаването на O2. Анализаторът за NOX ще показва съдържанието на NOX в първоначалната смес NO в N2. Концентрацията на NOX трябва да се регистрира въз основа на изчисляване на средната стойност за 30 s на данните за пробата от анализатора и тази стойност се съхранява като x
 NOxref. Тази стойност не трябва да превишава с повече от 5 % стойността на x
 NOref;
 г)
 оценка на експлоатационните показатели. Ефективността на преобразувателя на NOХ трябва да бъде изчислена, като измерените концентрации се заместят в следното уравнение (A.4-26):
 (A.4-26)
 д)
 ако резултатът е по-нисък от 95 %, преобразувателят на NO2 в NO трябва да се поправи или замени.
 8.1.12. Измерване на прахови частици
 8.1.12.1. Проверка на везните за прахови частици и проверка на процеса на претегляне
 8.1.12.1.1. Обхват и контекст
 В настоящата точка за описани три проверки
 а)
 независима проверка на работата на везните за прахови частици в рамките на 370 дни преди претегляне на какъвто и да е филтър;
 б)
 нулиране на везните и калибриране на обхвата им в рамките на 12 h преди претегляне на какъвто и да е филтър;
 в)
 проверка дали определянето на масата на еталонните филтри преди и след сесия на претегляне на филтри е в рамките на определения допуск.
 8.1.12.1.2. Независима проверка
 Производителят на везните (или одобрен от производителя представител) трябва да провери работата им в рамките на 370 дни преди изпитване в съответствие с процедурите за вътрешен одит.
 8.1.12.1.3. Нулиране и калибриране на обхвата
 Работата на везните трябва да се провери чрез тяхното нулиране и калибриране на обхвата с най-малко една тежест за калибриране, като за извършването на проверката всички използвани тежести трябва да отговарят на спецификациите от точка 9.5.2 от настоящото приложение. Трябва да се използва ръчна или автоматизирана процедура:
 а)
 при ръчната процедура се изисква да се използват везни, които са били нулирани и калибрирани с поне една тежест за калибриране. Ако са получени нормални средни стойности чрез повтаряне на претеглянето за подобряване на точността и разделителната способност за целите на измерването на праховите частици, същият процес трябва да се използва за проверка на работата на везните;
 б)
 автоматизираната процедура се извършва с вътрешни тежести за калибриране, използвани автоматично за проверка на работата на везните. За извършване на проверката вътрешните тежести за калибриране трябва да отговарят на спецификациите от точка 9.5.2 от настоящото приложение.
 8.1.12.1.4. Претегляне на еталонна проба
 Всички показания за масите, получени при сесия на претегляне, трябва да бъдат проверени чрез претегляне на еталонните среди (т.е., филтри) преди и след сесията на претегляне. Няма задължителна най-малка продължителност на сесията на претегляне, но тя не може да бъде по-дълга от 80 часа, като в нея може да се включва отчитането на масата както преди, така и след изпитването. Последователното определяне на масата на всяка еталонна среда за проби от прахови частици трябва да дава една и съща стойност в рамките на ± 10


text:
μg или ± 10 % от очакваната обща маса на праховите частици, като се взема по-високата от двете стойности. Ако при последователно претегляне на филтрите за проби от прахови частици този критерий не бъде изпълнен, всички отделни резултати за масата на филтрите за изпитване, получени между последователните определяния на масата на еталонните филтри, трябва да се обявят за недействителни. Филтрите могат да се претеглят повторно в друга сесия на претегляне. Ако след изпитване даден филтър бъде обявен за неотговарящ на критерия, тогава интервалът на изпитването се смята за недействителен. Проверката се извършва както следва:
 а)
 най-малко два образеца от неизползвана среда за събиране на проби от прахови частици трябва да се държи в среда за стабилизиране на праховите частици, Те трябва да се използват като еталон. Трябва да се изберат неизползвани филтри със същия размер, изработени от същия материал, които да бъдат използвани като еталон;
 б)
 еталоните трябва да се стабилизират в средата за стабилизиране на прахови частици. Еталоните трябва да се смятат за стабилизирани, ако са били в среда за стабилизиране на прахови частици най-малко 30 min, а средата за стабилизиране на прахови частици е имала спецификациите, посочени в точка 9.3.4.4 от настоящото приложение, в продължение на най-малко 60 min;
 в)
 везните трябва да се изпробват няколко пъти с еталонни проби без записване на стойностите;
 г)
 везните трябва да се нулират и калибрират по обхват. На везните се поставя и сваля изпитвателна маса (напр. тежест за калибриране), като се гарантира, че везните се връщат в приемливо показание нула в рамките на нормалното време за стабилизация;
 д)
 всяка от еталонните среди (т.е., филтрите) се претегля и масата ѝ се записва. Ако обичайно средни стойности се получават чрез повтаряне на претеглянето с цел повишаване на точността и разделителната способност на измерването на масата на еталонната среда (т.е. филтрите), същият процес трябва да се използва за измерване на средните стойности на масата на средата за проби (т.е., филтрите);
 е)
 трябва да се записват стойностите на температурата на росата, околната температура и атмосферното налягане в близост до везните;
 ж)
 записаните стойности за околните условия трябва да се използват за коригиране на архимедовата сила, описана в точка 8.1.12.2 от настоящото приложение. Записва се масата, коригирана с оглед на архимедовата сила, на всеки еталон;
 з)
 всяка от коригираните с оглед на архимедовата сила маси на еталонната среда (т.е., на филтъра) се изважда от нейната измерена по-рано и записана коригирана с оглед на архимедовата сила маса;
 и)
 ако наблюдаваната маса на някой от еталонните филтри се измени с повече от допустимото съгласно настоящата точка, всички резултати от определянето на масата на прахови частици, получени след последното успешно потвърждаване на масата на еталонната среда (т.е., филтъра) се обявяват за недействителни. Еталонните филтри за прахови частици могат да се пренебрегнат, ако само една от масите на филтрите се е изменила с повече от допустимата стойност и може да се намери конкретна причина за изменението на масата на дадения филтър, която да не е повлияла на масата на другите използвани филтри. По този начин потвърждаването може да се смята


text:
за успешно. В този случай замърсените еталонни среди не трябва да се използват при определяне на съответствието с буква й) от настоящата точка, но съответният еталонен филтър трябва да се отстрани и замени;
 й)
 ако някоя от еталонните маси се измени с повече от от допустимото съгласно настоящата точка 8.1.12.1.4 от настоящото приложение, всички резултати от определянето на масата на прахови частици, получени между две определяния на масата на еталонната среда, се обявяват за недействителни. Ако еталонна среда за вземане на проби от прахови частици бъде отстранена в съответствие с буква и) от настоящата точка 8.1.12.1.4 от настоящото приложение, трябва да е налична поне една разлика между маси на еталонни среди, която отговаря на критериите в настоящата точка. В противен случай резултатите за прахови частици, определени между две определяния на масата на еталонната среда, се обявяват за недействителни.
 8.1.12.2. Корекция за архимедовата сила на филтъра за вземане на проби от прахови частици
 8.1.12.2.1. Общи положения
 Извършва се корекция с оглед на архимедовата сила във въздух на филтъра за вземане на проби от прахови частици. Корекцията за архимедовата сила зависи от плътността на средата на филтъра за вземане на проби, плътността на въздуха и плътността на калибровъчната тежест, използвана за калибриране на везните. Корекцията за архимедовата не зависи от архимедовата сила, действаща върху самите прахови частици, тъй като масата им обикновено съставлява само 0,01 — 0,1 % от общото тегло. Корекцията за толкова малка част от масата би била най-много 0,010 %. Коригираните с оглед на архимедовата сила стойности са стойности на масата на тарата на пробите от прахови частици. Коригираните с оглед на архимедовата сила стойности, получени при претегляне преди изпитването, след това се изваждат от коригираните с оглед на архимедовата сила стойности, получени при измерване след изпитването на съответния филтър, за да се определи масата на праховите частици, отделени при изпитването.
 8.1.12.2.2. Плътност на филтъра за пробата от прахови частици
 Различните филтри за пробата от прахови частици имат различна плътност. Трябва да се използва известната плътност на средата за проби, или да се използва една от стойностите за плътността на някои често срещани среди, като напр. една от следните:
 а)
 при боросиликатно стъкло с покритие от PTFE трябва да се използва стойност за плътността на средата за вземане на проби от 2 300 kg/m3;
 б)
 при мембранна среда от PTFE с общ филтъродържателен пръстен от полиметилпентен, на който се падат 95% от масата на средата, трябва да се използва плътност на средата за пробата от 920 kg/m3;
 в)
 при мембранна среда (фолио) от PTFE с общ филтъродържателен пръстен от PTFE, трябва да се използва плътност на средата за вземане на проби от 2 144 kg/m3.
 8.1.12.2.3. Плътност на въздуха
 Тъй като средата, в която се намират везните за прахови частици, трябва да се контролира стриктно по отношение на температурата на околната среда, която трябва да бъде равна на 295 ± 1 K (22 ± 1 °C), и на температурата на оросяване, която трябва да е равна на 282,5 ± 1 K (9,5 ± 1 °C), плътността на въздуха е


text:
функция предимно от атмосферното налягане. Поради това, посочената корекция за архимедовата сила е функция само от атмосферното налягане.
 8.1.12.2.4. Плътност на тежестта за калибриране
 Трябва да се използва посочената плътност на материала на металната тежест за калибриране.
 8.1.12.2.5. Изчисляване на корекцията
 Филтърът за вземане на проби от прахови частици се коригира с оглед на архимедовата сила, с помощта на уравнение (A.4-27):
 (A.4-27)
 където:
 mcor
 =
 коригирана с оглед на архимедовата сила маса на филтъра за прахови частици
 muncor
 =
 некоригирана с оглед на архимедовата сила маса на филтъра за прахови частици
 ρair
 =
 плътност на въздуха в средата, в която се намира везната,
 ρweight
 =
 плътност на калибровъчната тежест, използвана за калибриране на везната,
 ρmedia
 =
 плътност на филтъра за прахови частици
 със
 (A.4-28)
 където:
 pabs
 =
 абсолютно налягане в средата, в която се намират везните
 Mmix
 =
 моларна маса на въздуха в средата, в която се намират везните
 R
 =
 моларна газова константа
 Tamb
 =
 абсолютна температура на средата, в която се намират везните.
 8.2. Потвърждаване на валидността на уреда за изпитването
 8.2.1. Потвърждаване на валидността на контрола на пропорционалния поток за серийното вземане на проби и минимално съотношение на разреждане за серийно вземане на проби от прахови частици
 8.2.1.1. Критерии за пропорционалност на системата с пробовземане при постоянен обем
 8.2.1.1.1. Пропорционални потоци
 За всяка двойка дебитомери в статистическите изчисления в допълнение А.3 към приложение 5 се използват записаният дебит на потока от проби и общият дебит на потока или средните им стойности, записани с честота 1 Hz. Трябва да се определи стандартната грешка на оценяването (SEE) на дебита на пробите по отношение на общия дебит. За всеки интервал от изпитването трябва да се докаже, че SEE е по-малко или равно на 3,5 % от средната стойност на дебита на пробите.
 8.2.1.1.2. Постоянни потоци
 За всяка двойка дебитомери трябва да се използват записаният дебит на потока от проби и общият дебит на потока или средните им стойности от 1 Hz, за да се докаже, че всеки дебит е бил постоянен в рамките на ± 2,5 % от съответната му средна или целева стойност. Вместо да се записва съответният дебит за всеки тип дебитомер, могат да се използват следните възможности:
 а)
 вариант с тръба на Вентури с критична скорост на потока. За тръба на Вентури с критична скорост на потока трябва да се използват записаните данни за условията на входа им, или средните стойности, записани с честота 1 Hz. Трябва да се докаже, че плътността на потока на входа на тръбата на Вентури е била постоянна в рамките на ± 2,5 % от средната или целевата плътност за всеки изпитвателен интервал. В случая на тръба на Вентури от система с пробовземане при постоянен обем това може да се докаже, като се покаже, че абсолютната температура на входа на тръбата на Вентури е била постоянна в рамките на ± 4 % от средната или целевата абсолютна температура за всеки изпитвателен интервал;
 б)
 вариант с обемна помпа. Трябва да се използват записаните данни за условията на входа на помпата, или средните стойности,


text:
записани с честота 1 Hz. Трябва да се докаже, че плътността на потока на входа на помпата е била постоянна в рамките на ± 2,5 % от средната или целевата плътност за всеки изпитвателен интервал. В случая на помпа от система с пробовземане при постоянен обем това може да се докаже, като се покаже, че абсолютната температура на входа на обемната помпа е била постоянна в рамките на ± 2 % от средната или целевата абсолютна температура за всеки изпитвателен интервал.
 8.2.1.1.3. Доказване на пропорционално вземане на проби
 За всяко средство за серийно вземане на проби, напр. торбичка или филтър за прахови частици, трябва да се докаже, че е било поддържано пропорционално пробовземане с използване на един от следните начини, като се отбелязва, че до 5 % от общия брой точки за данни могат да се изпуснат като излизащи извън обхвата.
 Като се използва добра техническа преценка, трябва да се докаже с инженерен анализ, че по своята същност системата за регулиране с пропорционален поток осигурява пропорционално вземане на проби при всички обстоятелства, очаквани по време на изпитване. Например, системите за пробовземане при постоянен обем могат да се използват за потока на пробата и за общия поток, ако бъде доказано, че те имат винаги еднакви налягания и температури на входа и че винаги работят в условия на критична скорост на флуида.
 Трябва да се използват измерени или изчислени потоци и/или концентрации на индикаторния газ (например CO2), за да се определи минималното съотношение на разреждане за серийно вземане на проби от прахови частици по време на изпитвателния интервал.
 8.2.1.2. Потвърждаване на валидността при система с разреждане на част от потока
 За регулиране на системата с частично разреждане на потока с цел вземане на пропорционална проба от неразредени отработили газове е необходима система с бърза реакция; такава система се разпознава по бързината на системата с разреждане на част от потока. Времето за преобразуване на системата се определя чрез процедурата в точка 8.1.8.6.3.2. Действителният контрол на системата с разреждане на част от потока трябва да се основава на текущо измерваните условия. Ако комбинираното време за преобразуване при измерването на потока отработили газове и системата за разреждане на част от потока е по-малко от 0,3 s, трябва да се използва контрол в реално време Ако времето за преобразуване превишава 0,3 s, трябва да се използва предварителен контрол въз основа на предварително записана изпитвателна последователност. В този случай времето за нарастване трябва да бъде ≤ 1 s, а комбинираното времезакъснение ≤ 10 s. Общата реакция на системата се проектира така, че да осигури представителна проба от прахови частици, q
 mp,i
 (проба от потока на отработилите газове в системата за разреждане на част от потока), пропорционална на масовия дебит на отработилите газове. За определяне на пропорционалността се извършва регресионен анализ на q
 mp,i
 спрямо q
 mew,i
 (масов дебит на отработилите газове на база влажен газ) при честота на снемане на данни най-малко 5 Hz, като трябва да са изпълнени следните критерии:
 а)
 корелационният коефициент r на линейната регресия между q
 mp,i и q
 mew,i
 не трябва да