text:
 02/ 2
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 263
 21986A0517(02)
 L 131/50
 ОФИЦИАЛЕН ВЕСТНИК НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ
 ДОПЪЛНИТЕЛЕН ПРОТОКОЛ
 към Споразумението относно временен безмитен внос на медицинско, хирургично и лабораторно оборудване за безвъзмездно отдаване с цел използване в болници и други медицински институции за диагноза или лечение
 ДЪРЖАВИТЕ-ЧЛЕНКИ НА СЪВЕТА НА ЕВРОПА, договарящи се страни по Споразумението от 28 април 1960 г. относно временен безмитен внос на медицинско, хирургично и лабораторно оборудване за безвъзмездно отдаване с цел използване в болници и други медицински институции за диагноза или лечение (наричано по-долу „Споразумението“),
 КАТО ВЗЕХА ПРЕДВИД разпоредбите на членове 1 и 2 от Споразумението, според които посочените съоръжения, при известни условия, ще се възползват от системата на временен безмитен внос,
 КАТО ИМАТ ПРЕДВИД, че досега, доколкото се отнася до държавите-членки на Европейската икономическа общност, предоставянето на такова освобождаване трябва непременно да бъде съобразено със съществуващата Обща митническа тарифа, съставена от същите тези държави, и че всяка дерогация от Общата митническа тарифа попада в компетенцията на Европейската икономическа общност, която притежава необходимите правомощия в това отношение по силата на Договора, с който е създадена,
 КАТО ИМАТ ПРЕДВИД, че по тази причина, че с цел прилагане на членове 1 и 2 от Споразумението, за Европейската икономическа общност се оказва необходимо да стане договаряща се страна по Споразумението,
 СЕ СПОРАЗУМЯХА ЗА СЛЕДНОТО:
 Член 1
 Европейската икономическа общност може да стане договаряща се страна по Споразумението чрез подписването му. По отношение на Общността Споразумението влиза в сила на първия ден от месеца след датата на неговото подписване.
 Член 2
 1. Настоящият Допълнителен протокол се открива за одобрение от договарящите се страни по Споразумението. Той влиза в сила на първия ден от месеца след датата, когато последната от договарящите се страни е депозирала инструмента по присъединяване при Генералния секретар на Съвета на Европа.
 2. Допълнителният протокол обаче влиза в сила след изтичане на период от две години след датата, когато е бил открит за одобрение, освен ако една от договарящите се страни не е нотифицирала възражение на влизането му в сила. Ако подобно възражение бъде нотифицирано, тогава се прилага параграф 1 от настоящия член.
 Член 3
 От датата на влизането си в сила настоящият Допълнителен протокол става неразделна част от Споразумението. От тази дата нито една държава не може да се нарича „договоряща се страна“ по Споразумението, ако същевременно не е станала „договаряща се страна“ по Допълнителния протокол.
 Член 4
 Генералният секретар на Съвета на Европа нотифицира държавите-членки на Съвета на Европа или всяка държава, присъединила се към Споразумението, а така също и Европейската икономическа общност, за всяко получено одобрение или възражение съгласно член 2 и за датата на влизане в сила на настоящия Допълнителен протокол в съответствие с член 2.
 Генералният секретар нотифицира също Европейската икономическа общност за всеки акт, нотификация или съобщение, отнасящо се до Споразумението.
 Съставено в Страсбург на 29-ия ден от месец септември 1982 година на английски и френски език, открит за одобрение на 1 януари 1983 година Двата текста имат еднаква сила и един екземпляр се депозира в арxива на Съвета


text:
 27.3.2014
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 L 92/36
 РЕШЕНИЕ НА СЪВМЕСТНИЯ КОМИТЕТ НА ЕИП
 No 210/2013
 от 8 ноември 2013 година
 за изменение на приложение XXI (Статистика) към Споразумението за ЕИП
 СЪВМЕСТНИЯТ КОМИТЕТ НА ЕИП,
 като взе предвид Споразумението за Европейското икономическо пространство (Споразумението за ЕИП), и по-специално член 98 от него,
 като има предвид, че:
 (1)
 Регламент (ЕС) No 557/2013 на Комисията от 17 юни 2013 г. за изпълнение на Регламент (ЕО) No 223/2009 на Европейския парламент и на Съвета относно европейската статистика по отношение на достъпа до поверителни данни за научни цели и за отмяна на Регламент (ЕО) No 831/2002 на Комисията (1) следва да бъде включен в Споразумението за ЕИП.
 (2)
 Регламент (ЕС) No 557/2013 отменя Регламент (ЕО) No 831/2002 на Комисията (2), който е включен в Споразумението за ЕИП и който следва съответно да бъде заличен от Споразумението за ЕИП.
 (3)
 Ето защо приложение XXI към Споразумението за ЕИП следва да бъде съответно изменено,
 ПРИЕ НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ:
 Член 1
 Текстът на точка 17б (Регламент (ЕО) No 831/2002 на Комисията) от приложение XXI към Споразумението за ЕИП се заменя със следното:
 „32013 R 0557: Регламент (ЕС) No 557/2013 на Комисията от 17 юни 2013 г. за изпълнение на Регламент (ЕО) No 223/2009 на Европейския парламент и на Съвета относно европейската статистика по отношение на достъпа до поверителни данни за научни цели и за отмяна на Регламент (ЕО) No 831/2002 на Комисията (ОВ L 164, 18.6.2013 г., стр. 16).“
 Член 2
 Текстовете на Регламент (ЕС) No 557/2013 на исландски и норвежки език, които ще бъдат публикувани в притурката за ЕИП към Официален вестник на Европейския съюз, са автентични.
 Член 3
 Настоящото решение влиза в сила на 9 ноември 2013 г., при условие че са внесени всички нотификации, предвидени в член 103, параграф 1 от Споразумението за ЕИП (3).
 Член 4
 Настоящото решение се публикува в раздела за ЕИП и в притурката за ЕИП към Официален вестник на Европейския съюз.
 Съставено в Брюксел на 8 ноември 2013 година.
 За Съвместния комитет на ЕИП
 Председател
 Thórir IBSEN
 (1) ОВ L 164, 18.6.2013 г., стр. 16.
 (2) ОВ L 133, 18.5.2002 г., стр. 7.
 (3) Без отбелязани конституционни изисквания.

type: contracts

jurisdiction: EU


text:
 Важна правна забележка
 |
 22003D0166
 Официален вестник n° L 088 , 25/03/2004 стр. 0032 - 0034 специално чешко издание глава 11 том 08 стр. 509 - 511 специално испанско издание глава 11 том 08 стр. 509 - 511 специално унгарско издание глава 11 том 08 стр. 509 - 511 специално литвийско издание глава 11 том 08 стр. 509 - 511 LV.ES глава 11 том 08 стр. 509 - 511 MT.ES глава 11 том 08 стр. 509 - 511 PL.ES глава 11 том 08 стр. 509 - 511 SK.ES глава 11 том 08 стр. 509 - 511 специално словенско издание глава 11 том 08 стр. 509 - 511
 Решение на Съвместния комитет на ЕИПNo 166/2003от 5 декември 2003 годиназа изменение на приложение I (Ветеринарни и фитосанитарни въпроси) към Споразумението за ЕИПСЪВМЕСТНИЯТ КОМИТЕТ НА ЕИП,като взе предвид Споразумението за Европейското икономическо пространство, изменено с Протокол за адаптиране на Споразумението за Европейското икономическо пространство, по-нататък наричано "споразумението", и по-специално член 98 от него,като има предвид, че:(1) Приложение I към споразумението беше изменено с Решение No 140/2003 на Съвместния комитет на ЕИП от 7 ноември 2003 г. [1].(2) Директива 2002/99/ЕО на Съвета от 16 юни 2002 г. относно установяване на ветеринарносанитарни правила, регулиращи производството, преработката, разпространението и пускането на пазара на продукти от животински произход за консумация от човека [2] следва да се включи към споразумението.(3) Правилата за здравето на животните, които са определени в директиви 72/461/ЕИО [3], 80/215/ЕИО [4], 91/494/ЕИО [5], 91/495/ЕИО [6], 92/45/ЕИО [7], 92/46/ЕИО [8] и 94/65/ЕО [9] на Съвета, които са включени в споразумението, не се прилагат след 1 януари 2005 г.(4) Настоящото решение не се прилага по отношение на Исландия и Лихтенщайн,РЕШИ:Член 1Глава I от приложение I към споразумението се изменя, както следва:1. Следното се добавя след точка 6 (Директива 92/45/ЕИО на Съвета) в част 5.1:"Продукти от животински произход за човешка консумация6а. 32002 L 0099: Директива 2002/99/ЕО от 16 декември 2002 г. относно установяване на ветеринарносанитарни правила, регулиращи производството, преработката, разпространението и пускането на пазара на продукти от животински произход за консумация от човек (ОВ L 18, 23.1.2003 г., стр. 11)."2. Заглавието "Продукти от други животни" пред точка 7 (Директива 92/118/ЕИО на Съвета) в част 5.1 се заличава и се замества със следното:"Други продукти от животински произход"3. Следното тире се добавя в точки 1 (Директива 72/461/ЕИО на Съвета), 2 (Директива 91/494/ЕИО на Съвета), 3 (Директива 80/215/ЕИО на Съвета), 4 (Директива 92/46/ЕИО на Съвета), 5 (Директива 91/495/ЕИО на Съвета) и 6 (Директива 92/45/ЕИО на Съвета) в част 5.1:- "— 32002 L 0099: Директива 2002/99/ЕО на Съвета от 16 декември 2002 г. (ОВ L 18, 23.1.2003 г., стр. 11)."4. Следното се добавя в точка 6 (Директива 94/65/ЕО на Съвета) в част 6.1:"изменено с:- 32002 L 0099: Директива 2002/99/ЕО на Съвета от 16 декември 2002 г. (ОВ L 18, 23.1.2003 г., стр. 11)."5. Следното тире се добавя в точки 11 (Директива 92/46/ЕИО на Съвета), 13 (Директива 91/495/ЕИО на Съвета) и 14 (Директива 92/45/ЕИО на Съвета) в част 6.1:- "— 32002 L 0099: Директива 2002/99/ЕО на Съвета от 16 декември 2002 г.


text: (ОВ L 18, 23.1.2003 г., стр. 11)."6. Следното се добавя в точка 10 (Директива 94/65/ЕО на Съвета) в част 8.1:"изменено с:- 32002 L 0099: Директива 2002/99/ЕО на Съвета от 16 декември 2002 г. (ОВ L 18, 23.1.2003 г., стр. 11)."7. Следното тире се добавя в точки 9 (Директива 91/494/ЕИО на Съвета), 13 (Директива 92/46/ЕИО на Съвета) и 14 (Директива 92/45/ЕИО на Съвета) в част 8.1:- "— 32002 L 0099: Директива 2002/99/ЕО на Съвета от 16 декември 2002 г. (ОВ L 18, 23.1.2003 г., стр. 11)."Член 2Текстовете на Директива 2002/99/ЕО на норвежки език, които предстои да бъдат публикувани в притурката за ЕИП към Официален вестник на Европейския съюз, са автентични.Член 3Настоящото решение влиза в сила на 6 декември 2003 г., при условие че всички нотификации до Съвместния комитет на ЕИП съгласно член 103, параграф 1 от споразумението са направени [].Член 4Настоящото решение се публикува в раздела за ЕИП и в притурката за ЕИП в Официален вестник на Европейския съюз.Съставено в Брюксел на 5 декември 2003 година.За Съвместния комитет на ЕИППредседателН. С. Принц Nikolaus von Liechtenstein[1] ОВ L 41, 12.2.2004 г., стр. 9.[2] ОВ L 18, 23.1.2003 г., стр. 11.[3] ОВ L 302, 31.12.1972 г., стр. 24.[4] ОВ L 47, 21.2.1980 г., стр. 4.[5] ОВ L 268, 24.9.1991 г., стр. 35.[6] ОВ L 268, 24.9.1991 г., стр. 41.[7] ОВ L 268, 14.9.1992 г., стр. 35.[8] ОВ L 268, 14.9.1992 г., стр. 1.[9] ОВ L 368, 31.12.1994 г., стр. 10.[] Не са посочени конституционни изисквания.--------------------------------------------------


text:
 27.6.2019
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 L 174/3
 РЕШЕНИЕ НА СЪВМЕСТНИЯ КОМИТЕТ НА ЕИП
 No 151/2017
 от 22 септември 2017 година
 за изменение на приложение I (Ветеринарни и фитосанитарни въпроси) към Споразумението за ЕИП [2019/1039]
 СЪВМЕСТНИЯТ КОМИТЕТ НА ЕИП,
 като взе предвид Споразумението за Европейското икономическо пространство („Споразумението за ЕИП“), и по-специално член 98 от него,
 като има предвид, че:
 (1)
 Решение за изпълнение (ЕС) No 2017/800 на Комисията от 8 май 2017 г. за изменение на Решение 2009/821/ЕО по отношение на списъците на граничните инспекционни пунктове и на ветеринарните единици в системата Traces (1) следва да бъде включено в Споразумението за ЕИП.
 (2)
 Настоящото решение се отнася до законодателството по ветеринарните въпроси. Законодателството по ветеринарните въпроси не се прилага по отношение на Лихтенщайн, докато прилагането на Споразумението между Европейската общност и Конфедерация Швейцария относно търговията със селскостопански продукти включва Лихтенщайн, както е посочено в секторните адаптации на приложение I към Споразумението за ЕИП. Поради това настоящото решение не се прилага по отношение на Лихтенщайн.
 (3)
 Поради това приложение I към Споразумението за ЕИП следва да бъде съответно изменено,
 ПРИЕ НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ:
 Член 1
 В точка 39 (Решение 2009/821/ЕО на Комисията) от част 1.2 от глава I от приложение I към Споразумението за ЕИП се добавя следното тире:
 „—
 32017 D 0800: Решение за изпълнение (ЕС) 2017/800 на Комисията от 8 май 2017 г. (ОВ L 120, 11.5.2017 г., стр. 22).“
 Член 2
 Текстът на Решение за изпълнение (ЕС) 2017/800 на исландски и норвежки език, който ще бъде публикуван в притурката за ЕИП към Официален вестник на Европейския съюз, е автентичен.
 Член 3
 Настоящото решение влиза в сила на 23 септември 2017 г., при условие че са внесени всички нотификации, предвидени в член 103, параграф 1 от Споразумението за ЕИП (*1).
 Член 4
 Настоящото решение се публикува в раздела за ЕИП и в притурката за ЕИП към Официален вестник на Европейския съюз.
 Съставено в Брюксел на 22 септември 2017 година.
 За Съвместния комитет на ЕИП
 Председател
 Sabine MONAUNI
 (1) ОВ L 120, 11.5.2017 г., стр. 22.
 (*1) Без отбелязани конституционни изисквания.


text:
 2.3.2011
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 L 57/54
 Само оригиналните текстове на ИКЕ на ООН имат правна сила съгласно международното публично право. Статутът и датата на влизане в сила на настоящото правило следва да бъдат проверени в последната версия на документа на ИКЕ на ООН относно статута TRANS/WP.29/343, който е на разположение на следния електронен адрес:
 http://www.unece.org/trans/main/wp29/wp29wgs/wp29gen/wp29fdocstts.html
 Правило No 100 на Икономическата комисия за Европа на Организацията на обединените нации (ИКЕ/ООН) — Единни предписания относно одобрението на превозни средства по отношение на специфичните изисквания за електрическото силово предаване
 Включващо всички текстове в сила до:
 серия изменения 01— дата на влизане в сила: 4 декември 2010 г.
 СЪДЪРЖАНИЕ
 ПРАВИЛО
 1.
 Обхват
 2.
 Определения
 3.
 Заявление за одобрение
 4.
 Одобрение
 5.
 Спецификации и изпитвания
 6.
 Промяна и разширение на одобрението на типа за тип превозно средство
 7.
 Съответствие на производството
 8.
 Санкции при несъответствие на производството
 9.
 Окончателно прекратяване на производството
 10.
 Наименования и адреси на техническите служби, отговарящи за провеждането на изпитвания с цел одобрение, както и на административните отдели
 11.
 Преходни разпоредби
 ПРИЛОЖЕНИЯ
 Приложение 1
 Съобщение
 Приложение 2
 Оформление на маркировките за одобрение
 Приложение 3
 Защита срещу пряк допир до части под напрежение
 Приложение 4
 Метод за измерване на изолационното съпротивление
 Приложение 5
 Метод за потвърждаване на работата на бордовата система за следене на изолационното съпротивление
 Приложение 6
 Основни характеристики на пътни превозни средства и системи
 Приложение 7
 Определяне на водородните емисии по време на процедурите за зареждане на тяговата акумулаторна батерия
 1. ОБХВАТ
 Настоящите предписания се прилагат за изискванията за безопасност по отношение на електрическото силово предаване на пътните превозни средства от категории M и N, чиято максимална проектна скорост надвишава 25 km/h, оборудвани с един или няколко тягови двигателя, които сe задвижват с електрическа енергия и не са непрекъснато свързани към електрическата мрежа, както и техните компоненти и системи с високо напрежение, които са галванично свързани с шината с високо напрежение на електрическото силово предаване.
 Настоящото правило не обхваща изискванията за безопасност на пътните превозни средства след катастрофа.
 2. ОПРЕДЕЛЕНИЯ
 За целта на настоящото правило се прилагат следните определения:
 2.1.
 „Режим на разрешено движение“ означава режимът, при който натискане на педала на газта (или на еквивалентен орган за управление) или освобождаването на спирачната уредба води до задвижване на превозното средство от тяговата система.
 2.2.
 „Преграда“ означава част, която осигурява във всички посоки защита срещу пряк допир до части под напрежение.
 2.3.
 „Проводяща връзка“ означава връзка, използваща съединители към външен източник на захранване при зараждането на презаредимата система за натрупване на енергия (ПСНЕ).
 2.4.
 „Свързващо устройство за зареждане на презаредимата система за натрупване на енергия (ПСНЕ)“ означава електрическата верига, използвана за зареждане на ПСНЕ от външен източник на захранване с електрическа енергия, включително щепсела на превозното средство.
 2.5.
 „Пряк допир“ означава допирането на лица до части под напрежение.
 2.6.
 „Електрическо шаси“ означава съвкупността от електрически свързани тоководещи части, чийто потенциал се приема за базов.
 2.7.
 „Електрическа верига“ означава съвкупността от свързани тоководещи части, предназначени за осигуряване протичането на електрически ток при нормални условия на работа.
 2.8.
 „Система


text:
за преобразуване на електрическата енергия“ означава система за генериране и подаване на електрическа енергия за електрическо задвижване.
 2.9.
 „Електрическо силово предаване“ означава електрическата верига, включваща тяговия(те) двигател(и) и която може да включва системата за преобразуване на електрическата енергия, електронните преобразуватели, съответните кабелни снопове и съединители и свързващото устройство за зареждане на ПСНЕ.
 2.10.
 „Електронен преобразувател“ означава устройство, което позволява управлението и/или преобразуването на електрическата енергия за електрическо задвижване.
 2.11.
 „Обвивка“ означава част, в която са поместени вътрешните блокове, като тя осигурява защита срещу пряк допир от всички посоки.
 2.12.
 „Открита тоководеща част“ означава открита тоководеща част, която може да се докосне в съответствие с предписанията за степен на защита IPXXB, но която попада под напрежение в случай на неизправност на изолацията.
 2.13.
 „Външен източник на захранване“ означава източник на захранване с променлив ток (AC) или постоянен ток (DC), разположен извън превозното средство.
 2.14.
 „Високо напрежение“ означава класификацията на електрически компонент или верига, ако ефективната стойност на неговото/нейното работно напрежение е > 60 V и ≤ 1 500 V– или > 30 V и ≤ 1 000 V~.
 2.15.
 „Шина с високо напрежение“ означава електрическата верига, включително свързващото устройство за зареждане на ПСНЕ, която работи с високо напрежение.
 2.16.
 „Непряк допир“ означава допирането на лица до открити тоководещи части.
 2.17.
 „Тоководещи части под напрежение“ означава всеки тоководещ елемент, предназначен да бъде захранван електрически при условия на нормална експлоатация.
 2.18.
 „Отделение за багаж“ означава пространството в превозното средство, предназначено за багажа и ограничено между покрива, капака на двигателя, пода, страничните стени, преградата и обвивката, предвидени за защитата срещу пряк допир до части под напрежение на силовото предаване, отделено от отделението за пътници чрез предната или задната преграда на двигателя.
 2.19.
 „Бордова система за следене на изолационното съпротивление“ означава устройство, което следи изолационното съпротивление между шините за високо напрежение и електрическото шаси.
 2.20.
 „Нехерметична тягова акумулаторна батерия“ означава електролитна акумулаторна батерия, която изисква доливане на вода и отделя водород, изпускан в атмосферата.
 2.21.
 „Отделение за пътници“ означава пространството, предназначено за пътуващите и ограничено между покрива, пода, страничните стени, стъклата на прозорците, предната и задната преграда на двигателя или задната врата, както и преградите и обвивките, предвидени за защитата срещу пряк допир до части под напрежение.
 2.22.
 „Степен на защита“ означава защитата, осигурена от преградата/обвивката във връзка с допир до части под напрежение чрез изпитвателна сонда, като например изпитвателен щифт (IPXXB) или изпитвателен проводник (IPXXD), определени в приложение 3.
 2.23.
 „Презаредима система за натрупване на енергия (ПСНЕ)“ означава презаредимата система за натрупване на енергия, която осигурява електрическа енергия за електрическо задвижване.
 2.24.
 „Устройство за сервизно прекъсване“ означава устройството за изключване на електрическата верига при извършването на проверки и поддръжка на ПСНЕ, на пакета горивни елементи и т.н.
 2.25.
 „Твърд изолатор“ означава изолационната обвивка на кабелните снопове, предвидена да покрива и защитава срещу пряк допир от всички посоки до частите под напрежение; капаци за изолиране на частите под напрежение на съединителите, както и лак или боя, които служат за изолация.
 2.26.
 „Тип превозно средство“ означава превозни средства, които не се различават по отношение на такива


text:
основни аспекти, като:
 а)
 монтирането на електрическото силово предаване и на галванично свързаната шина с високо напрежение;
 б)
 основни качества и тип на електрическото силово предаване и на галванично свързаната шина с високо напрежение.
 2.27.
 „Работно напрежение“ означава най-високата ефективна стойност на напрежението в електрическа верига, посочена от производителя, която може да се окаже приложена към дадена изолация в условия на отворена верига или в нормални условия на функциониране. Ако електрическата верига е разделена с галванична изолация, работното напрежение се определя съответно за всяка част на разделената верига.
 3. ЗАЯВЛЕНИЕ ЗА ОДОБРЕНИЕ
 3.1. Заявлението за одобрение на типа превозно средство по отношение на специфичните изисквания за електрическото силово предаване се подава от производителя на превозното средство или от негов надлежно упълномощен представител.
 3.2. То се придружава от споменатите по-долу документи в три екземпляра и съдържа следните сведения:
 3.2.1.
 подробно описание на типа превозно средство по отношение на електрическото силово предаване и галванично свързаната шина с високо напрежение.
 3.3. На техническата служба, отговаряща за провеждането на изпитвания с цел одобрение, се предоставя превозно средство, представително за подлежащия на одобрение тип превозно средство.
 3.4. Компетентният орган трябва да удостовери наличието на задоволителни мерки за осигуряване на ефективен контрол за съответствие на производството преди издаването на типово одобрение.
 4. ОДОБРЕНИЕ
 4.1. Ако превозното средство, предоставено за одобрение съгласно настоящото правило, отговаря на изискванията от точка 5 по-долу и приложения 3, 4, 5 и 7 към настоящото правило, за съответния тип превозно средство се издава одобрение.
 4.2. На всеки одобрен тип се присвоява номер на одобрението. Първите му две цифри (понастоящем 01 за правилото във вида му) указват серията от изменения, включващи най-новите основни технически изменения, направени по правилото към момента на издаване на одобрение. Една и съща страна по договора не може да присвоява същия номер на друг тип превозно средство.
 4.3. Страните по Спогодбата, прилагащи настоящото правило, биват уведомявани за всяко одобрение, разширение на одобрение или отказ за издаване на одобрение на тип превозно средство съгласно настоящото правило посредством формуляр, който съответства на образеца от приложение 1 към настоящото правило.
 4.4. На всяко превозно средство, което съответства на одобрен съгласно настоящото правило тип превозно средство, на видно и леснодостъпно място, определено във формуляра за одобрение, се поставя международна маркировка за одобрението, състояща се от:
 4.4.1.
 оградена с окръжност буква „E“, следвана от отличителния номер на държавата, издала одобрението (1);
 4.4.2.
 номера на настоящото правило, следван от буквата „R“, тире и номера на одобрението отдясно на окръжността, описана в параграф 4.4.1.
 4.5. Ако превозното средство съответства на тип превозно средство, одобрен по едно или няколко правила, приложени към Спогодбата, в държавата, издала одобрението по настоящото правило, не е необходимо да се повтаря символът, указан в точка 4.4.1; в такъв случай номерата на правилото и одобрението, както и допълнителните символи на всички правила, съгласно които одобрението е било издадено в държавата, издала одобрение съгласно настоящото правило, трябва да се поставят във вертикални колони отдясно на символа, описан в точка 4.4.1.
 4.6. Маркировката за одобрение трябва да бъде ясна, четлива и незаличима.
 4.7. Маркировката за


text:
одобрение се поставя в близост до или на табелката с данни за превозното средство, поставена от производителя.
 4.8. Приложение 2 към настоящото правило дава примери за оформлението на маркировки за одобрение.
 5. СПЕЦИФИКАЦИИ И ИЗПИТВАНИЯ
 5.1. Защита срещу поражение от електрически ток
 Тези изисквания за електрическата безопасност се прилагат за шините с високо напрежение при условия, в които те не са свързани с външни захранващи източници с високо напрежение.
 5.1.1. Защита срещу пряк допир
 Защитата срещу пряк допир до части под напрежение трябва да съответства на точки 5.1.1.1 и 5.1.1.2. Тези защити (твърд изолатор, преграда, обвивка и т.н.) не трябва да могат да бъдат отваряни, демонтирани или сваляни без използване на инструменти.
 5.1.1.1. За защитата срещу пряк допир до части под напрежение вътре в отделението за пътници и отделението за багаж трябва да бъде предвидена степен на защита IPXXD.
 5.1.1.2. Защитата срещу пряк допир до части под напрежение в зони, различни от отделението за пътници и отделението за багаж, трябва да отговаря на степен на защита IPXXB.
 5.1.1.3. Съединители
 Счита се, че съединителите (включително щепселът на превозното средство) отговарят на това изискване, когато:
 а)
 съответстват на точки 5.1.1.1 и 5.1.1.2, в случай че са отделени без използване на инструменти; или
 б)
 са разположени под пода и са снабдени със заключващ механизъм;
 в)
 са снабдени със заключващ механизъм и други компоненти трябва да бъдат сваляни с помощта на инструменти с цел отделяне на съединителя; или
 г)
 напрежението на частите под напрежение е равно или по-ниско от ефективна стойност на 60V– или равно или по-ниско от ефективна стойност на 30V~ в рамките на 1 секунда след отделянето на съединителя.
 5.1.1.4. Сервизно прекъсване
 За устройство за сервизно прекъсване, което може да бъде отворено, демонтирано или свалено без използване на инструменти, се допуска степен на защита IPXXB, при условие че е отворено, демонтирано или свалено без използване на инструменти.
 5.1.1.5. Маркировка
 5.1.1.5.1. Показаният на фиг. 1 символ трябва да бъде поставен върху или в близост до ПСНЕ. Очертанията и стрелката на символа трябва да бъдат черни на жълт фон.
 Фиг. 1
 Маркировка на оборудване с високо напрежение
 5.1.1.5.2. Символът трябва да бъде поставен също на обвивки и прегради, чието отстраняване прави достъпни частите под напрежение на веригите с високо напрежение. Това предписание не е задължително за съединителите на шините за високо напрежение. Това предписание не се прилага в нито един от следните случаи:
 а)
 когато преградите или обвивките не могат да бъдат физически отваряни, демонтирани или сваляни, освен ако други компоненти на превозното средство не са свалени с използването на инструменти;
 б)
 когато преградите или обвивките са разположени под пода на превозното средство.
 5.1.1.5.3. Кабелите на шините за високо напрежение, които не са в обвивка, трябва да бъдат обозначени, като външният им капак е оцветен в оранжево.
 5.1.2. Защита срещу непряк допир
 5.1.2.1. За защита от поражение от електрически ток, което може да възникне при непряк допир, откритите тоководещи части, като тоководещата преграда и обвивка, трябва да бъдат надеждно свързани галванично с електрическото шаси, като връзката е електрически проводник или заземителен проводник, или чрез


text:
заваряване или болтове и т.н., така че да не възникват опасни потенциали.
 5.1.2.2. Съпротивлението между всички открити тоководещи части и електрическото шаси трябва да бъде по-малко от 0,1 Ω, когато е измерено при големина на тока най-малко 0,2 ампера.
 Това изискване е удовлетворено, ако галваничната връзка е постигната чрез заваряване.
 5.1.2.3. В случай на моторни превозни средства, които са предназначени за свързване към заземен външен захранващ източник чрез проводяща връзка, трябва да бъде предвидено устройство, което прави възможно галваничната връзка на електрическото шаси със защитното заземление.
 Устройството трябва да позволява свързването със защитното заземление, преди напрежението на външния източник да бъде подадено към превозното средство, като връзката се запазва, докато напрежението на външния източник не бъде снето от превозното средство.
 Съответствието на това изискване може да бъде доказано чрез използването на съединителя, посочен от производителя на превозното средство, или чрез технически анализ.
 5.1.3. Изолационно съпротивление
 5.1.3.1. Електрическо силово предаване, съставено от отделни шини за постоянен ток и шини за променлив ток
 Ако шините за променлив ток с високо напрежение и шините за постоянен ток с високо напрежение са галванично разделени една от друга, изолационното съпротивление между шината с високо напрежение и електрическото шаси трябва да бъде минимум 100 Ω на всеки волт от работното напрежение за шините за постоянен ток и минимум 500 Ω на всеки волт от работното напрежение за шините за променлив ток.
 Измерването трябва да бъде извършено съгласно метода за измерване на изолационното съпротивление, изложен в приложение 4.
 5.1.3.2. Електрическо силово предаване, съставено от комбинирани шини за постоянен ток и шини за променлив ток
 Ако шините за променлив ток с високо напрежение и шините за постоянен ток с високо напрежение са галванично свързани, изолационното съпротивление между шината с високо напрежение и електрическото шаси трябва да бъде минимум 500 Ω на всеки волт от работното напрежение.
 Все пак, ако шините за променлив ток с високо напрежение са защитени по един от следните два начина, изолационното съпротивление между шината с високо напрежение и електрическото шаси трябва да бъде минимум 100 Ω на всеки волт от работното напрежение:
 а)
 два или повече слоя твърди изолатори, прегради или обвивки, които поотделно отговарят на изискването в точка 5.1.1, например кабелни снопове на инсталацията;
 б)
 механично здрава защита с достатъчна издръжливост през срока на експлоатация на превозното средство, като корпус на двигателя, корпуси на електронния преобразувател или съединителите.
 Изолационното съпротивление между шината с високо напрежение и електрическото шаси може да бъде доказано с изчисляване, измерване или комбинация от двете.
 Измерването трябва да бъде извършено съгласно метода за измерване на изолационното съпротивление, изложен в приложение 4.
 5.1.3.3. Превозни средства с горивни елементи
 Ако изискването за минимално изолационно съпротивление не може да бъде постоянно спазвано, защитата трябва да се постига по един от следните начини:
 а)
 два или повече слоеве твърди изолатори, прегради или обвивки, които поотделно отговарят на изискването в точка 5.1.1;
 б)
 бордовата система за следене на изолационното съпротивление заедно с предупреждение за водача, ако изолационното съпротивление спадне под изискваната минимална стойност. Изолационното съпротивление между шината с високо напрежение на свързващото устройство за


text:
зареждане на ПСНЕ, която не трябва да се захранва, освен при зареждането на ПСНЕ, и електрическото шаси не трябва да бъде следено. Работата на бордовата система за следене на изолационното съпротивление се потвърждава, както е описано в приложение 5.
 5.1.3.4. Изискване за изолационното съпротивление на свързващото устройство за зареждане на ПСНЕ
 За щепсела на превозното средство, предназначен да бъде свързан чрез проводяща връзка към заземен външен източник на променлив ток, и за електрическата верига, която е галванично свързана с щепсела на превозното средство по време на зареждане на ПСНЕ, изолационното съпротивление между шината с високо напрежение и електрическото шаси трябва да бъде най-малко 1 ΜΩ, когато съединителят на зарядното устройство е отделен. По време на измерването връзката с тяговата акумулаторна батерия може да бъде прекъсната.
 5.2. Презаредима система за натрупване на енергия (ПСНЕ)
 5.2.1. Защита срещу прекалено голям ток
 ПСНЕ не трябва да прегрява.
 Ако ПСНЕ може да е застрашена от прегряване поради прекалено голям ток, тя трябва да бъде оборудвана със защитно устройство, като стопяеми предпазители, мощностни прекъсвачи или главни контактори.
 Това изискване обаче може да не се прилага, ако производителят предостави данни, които гарантират, че прегряването от прекалено голям ток се предотвратява без защитно устройство.
 5.2.2. Натрупване на газ
 Местата за поставяне на нехерметична тягова акумулаторна батерия, която може да изпуска водород, трябва да бъдат снабдени с вентилатор или вентилационна тръба, за да се предотврати натрупването на водород.
 5.3. Безопасност при работа
 На водача трябва да бъде дадено поне моментно указание, когато превозното средство е в „режим на разрешено движение“.
 Това предписание обаче не се прилага при условия, в които двигател с вътрешно горене осигурява пряко или непряко силата за задвижване на превозното средство.
 При напускане на превозното средство водачът трябва да бъде предупреден с ясен сигнал (напр. зрителен или звуков), че превозното средство продължава да се намира в режим на разрешено движение.
 Ако бордовата ПСНЕ може да бъде зареждана външно от ползвателя, движението на превозното средство чрез собствената система за задвижване трябва да бъде невъзможно, докато съединителят на външния източник на захранване с електрическа енергия е физически свързан с щепсела на превозното средство.
 За доказване на спазването на това изискване трябва да се използва съединителят, посочен от производителя на превозното средство.
 Положението на органа за управление на посоката на движение трябва да бъде ясно указано на водача.
 5.4. Определяне на водородните емисии
 5.4.1. Това изпитване се извършва на всички превозни средства, оборудвани с нехерметични тягови акумулаторни батерии.
 5.4.2. Изпитването се провежда съобразно метода, описан в приложение 7 към настоящото правило. Начините на вземане на проба от водорода и анализирането му трябва да отговарят на предписаните. Могат да бъдат одобрени и други методи, ако се установи, че те дават еквивалентни резултати.
 5.4.3. По време на нормална процедура на зареждане при условията, указани в приложение 7, водородните емисии трябва да бъдат по-ниски от 125 g за срок от 5 h, или под 25 × t2 g за период от време t2 (в часове).
 5.4.4. По време на зареждане с неизправно бордово зарядно устройство (при условията, дадени в приложение 7)


text:
предизвиканите от тяговата акумулаторна батерия водородни емисии трябва да са по-малко от 42 g. Също така в бордовото зарядно устройство трябва да бъде предвидена възможност за ограничаване на тази евентуална неизправност до 30 минути.
 5.4.5. Всички операции, свързани със зареждането на тяговата акумулаторна батерия, трябва да се управляват автоматично, включително прекратяването на зареждането.
 5.4.6. Не трябва да е възможно поемането на ръчно управление на етапите на зареждане.
 5.4.7. Нормалните операции по свързване със и изключване от мрежата или прекъсванията на захранването на мрежата не трябва да предизвикват смущения във функционирането на системата за управление на етапите на зареждане.
 5.4.8. Значителните неизправности относно зареждането трябва да бъдат указвани постоянно на водача. Под значителна неизправност се има предвид неизправност, която е в състояние да предизвиква лошо функциониране на бордовото зарядно устройство по време на последващо зареждане.
 5.4.9. Производителят трябва да укаже в упътването за употреба доколко превозното средство съответства на тези изисквания.
 5.4.10. Издаденото одобрение на тип превозно средство по отношение на водородните емисии може да бъде разширено за други типове превозни средства, принадлежащи към същата фамилия, в съответствие с определението за фамилия, дадено в приложение 7, допълнение 2.
 6. ПРОМЯНА И РАЗШИРЕНИЕ НА ОДОБРЕНИЕТО НА ТИПА ЗА ТИП ПРЕВОЗНО СРЕДСТВО
 6.1. Административният отдел, одобрил типа превозно средство, се уведомява за всяка промяна на типа превозно средство. Тогава отделът може:
 6.1.1.
 да прецени, че е малко вероятно направените промени да оказват съществено неблагоприятно въздействие и че при всички положения превозното средство продължава да съответства на изискванията; или
 6.1.2.
 да изиска допълнителен изпитвателен протокол от техническата служба, отговаряща за провеждането на изпитванията.
 6.2. Потвърждаването или отказът за одобрение, в което се посочва изменението, се съобщава съгласно процедурата, посочена в точка 4.3 по-горе, на страните по Спогодбата, прилагащи настоящото правило.
 6.3. Компетентният орган, който издава разширение на одобрението, му присвоява сериен номер и уведомява за издаването му останалите страни по Спогодбата от 1958 г., прилагащи настоящото правило, посредством формуляр за съобщение, отговарящ на образеца в приложение 1 към настоящото правило.
 7. СЪОТВЕТСТВИЕ НА ПРОИЗВОДСТВОТО
 7.1. Всяко превозно средство, получило одобрение по настоящото правило, трябва да бъде произведено така, че да съответства на одобрения тип, като отговаря на изискванията, определени в точка 5 по-горе.
 7.2. С цел проверка на спазването на изискванията на точка 7.1 се провеждат подходящи проверки на производството.
 7.3. По-конкретно титулярят на одобрението трябва:
 7.3.1.
 да осигури наличието на процедури за ефективен контрол на качеството на превозните средства;
 7.3.2.
 да има достъп до необходимото контролно оборудване за проверка за съответствие на всеки одобрен тип;
 7.3.3.
 да гарантира, че резултатите от изпитванията се записват и че приложените документи остават на разположение в продължение на срок, който се определя съвместно с административната служба;
 7.3.4.
 да анализира резултатите от всеки вид изпитване, с цел проверка и гарантиране на постоянството на техническите характеристики на превозното средство, като се вземат предвид допустимите отклонения при промишленото производство;
 7.3.5.
 да гарантира, че за всеки тип превозно средство са проведени най-малко изпитванията, предписани в точка 5 от настоящото правило;
 7.3.6.
 да гарантира, че всеки набор от проби или изпитвателни образци,


text:
които по време на въпросното изпитване показват несъответствие с типа, водят до допълнителни проби и изпитвания. Предприемат се всички необходими стъпки, за да се възстанови съответствието на съответното производство.
 7.4. Компетентният орган, издал типовото одобрение, може по всяко време да проверява методите за контрол на съответствието, прилагани във всяка производствена единица.
 7.4.1. При всяка проверка данните от изпитванията и производствените данни се представят на проверяващия инспектор.
 7.4.2. Инспекторът може да подбира случайни образци за изпитване в лабораторията на производителя. Минималният брой образци може да се определя според резултатите от собствените проверки на производителя.
 7.4.3. Когато нивото на качеството изглежда незадоволително или когато е необходимо да се провери валидността на изпитванията, проведени при прилагане на точка 7.4.2, инспекторът избира образците, които да се изпратят на техническата служба, провела изпитванията за типово одобрение.
 7.4.4. Компетентният орган може да извършва всяко изпитване, предписано в настоящото правило.
 7.4.5. Нормалната честота на тези проверки е веднъж годишно. Ако се регистрират незадоволителни резултати по време на едно от тези посещения, компетентният орган трябва да гарантира, че са предприети всички необходими стъпки, за да се възстанови съответствието на производството колкото може по-бързо.
 8. САНКЦИИ ПРИ НЕСЪОТВЕТСТВИЕ НА ПРОИЗВОДСТВОТО
 8.1. Одобрението, издадено по отношение на тип превозно средство съгласно настоящото правило, може да бъде отменено, ако не са спазени изискванията, изложени в точка 7, или ако превозното средство или неговите компоненти не преминат успешно изпитванията, предвидени в точка 7.3.5 по-горе.
 8.2. Ако страна по Спогодбата, прилагаща настоящото правило, отмени дадено от нея одобрение, тя уведомява незабавно останалите страни по договора, прилагащи настоящото правило, посредством формуляр за съобщение, отговарящ на образеца, даден в приложение 1 към настоящото правило.
 9. ОКОНЧАТЕЛНО ПРЕКРАТЯВАНЕ НА ПРОИЗВОДСТВОТО
 Ако титулярят на одобрението прекрати напълно производството на тип превозно средство, одобрен в съответствие с настоящото правило, той уведомява за това органа, издал одобрението. След получаване на съответното съобщение този орган трябва да информира за него другите страни по Спогодбата от 1958 г., които прилагат настоящото правило, чрез формуляр на съобщение, съответстващ на образеца от приложение 1 към настоящото правило.
 10. НАИМЕНОВАНИЯ И АДРЕСИ НА ТЕХНИЧЕСКИТЕ СЛУЖБИ, ОТГОВАРЯЩИ ЗА ПРОВЕЖДАНЕТО НА ИЗПИТВАНИЯ С ЦЕЛ ОДОБРЕНИЕ, КАКТО И НА АДМИНИСТРАТИВНИТЕ ОТДЕЛИ
 Страните по Спогодбата, прилагащи настоящото правило, съобщават на секретариата на Организацията на обединените нации имената и адресите на техническите служби, отговарящи за провеждане на изпитвания с цел одобрение, както и на административните отдели, издаващи одобрение и на които следва да се изпращат формулярите, удостоверяващи одобрение, разширение, отказ за издаване или отмяна на одобрение, издадени в други държави.
 11. ПРЕХОДНИ РАЗПОРЕДБИ
 11.1. Считано от официалната дата на влизане в сила на серия от изменения 01, никоя страна по договора, която прилага настоящото правило, не трябва да отказва да издава одобрение на типа по настоящото правило, изменено със серия от изменения 01.
 11.2. Считано от 24 месеца след датата на влизане в сила, страните по договора, прилагащи настоящото правило, трябва да издават одобрения, само ако подлежащият на одобрение тип превозно средство отговаря на изискванията на настоящото правило, изменено със серия от изменения 01.
 11.3. Страните по договора, прилагащи


text:
настоящото правило, не могат да отказват да издават разширения на одобрения в съответствие с предходни серии от изменения на настоящото правило.
 11.4. Страните по договора, прилагащи настоящото правило, трябва да продължат да издават одобрения на тези типове превозни средства, които съответстват на изискванията на настоящото правило, изменено с предходните серии от изменения през 24-месечния период, следващ датата на влизане в сила на серия от изменения 01.
 11.5. Без да се засягат гореспоменатите преходни разпоредби, страните по договора, в които настоящото правило влиза в сила след датата на влизане в сила на най-новата серия от изменения, не са длъжни да приемат одобрения, издадени в съответствие с предходна серия от изменения на настоящото правило
 (1) 1 — Германия, 2 — Франция, 3 — Италия, 4 — Нидерландия, 5 — Швеция, 6 — Белгия, 7 — Унгария, 8 — Чешка република, 9 — Испания, 10 — Сърбия, 11 — Обединено кралство, 12 — Австрия, 13 — Люксембург, 14 — Швейцария, 15 (не е присвоен), 16 — Норвегия, 17 — Финландия, 18 — Дания, 19 — Румъния, 20 — Полша, 21 — Португалия, 22 — Русия, 23 — Гърция, 24 — Ирландия, 25 — Хърватия, 26 — Словения, 27 — Словакия, 28 — Беларус, 29 — Естония, 30 (не е присвоен), 31 — Босна и Херцеговина, 32 — Латвия, 33 (не е присвоен), 34 — България, 35 (не е присвоен), 36 — Литва, 37 — Турция, 38 (не е присвоен), 39 — Азербайджан, 40 — бившата югославска република Македония, 41 (не е присвоен), 42 — Европейска общност (официалните одобрения се предоставят от държавите-членки, които използват техния съответен ИКЕ символ), 43 — Япония, 44 (не е присвоен), 45 — Австралия, 46 — Украйна, 47 — Южна Африка, 48 — Нова Зеландия, 49 — Кипър, 50 — Малта, 51 — Република Корея, 52 — Малайзия, 53 — Тайланд, 54 и 55 (не са присвоени), 56 — Черна гора, 57 (не е присвоен), 58 — Тунис. Следващите номера се присвояват на други държави в хронологичния ред, по който ратифицират или се присъединяват към Спогодбата за приемане на еднакви технически предписания за колесни превозни средства, оборудване и части, които могат да бъдат монтирани и/или използвани на колесни превозни средства, и на условия за взаимно признаване на одобрения, издавани на основата на тези предписания, като така присвоените номера се съобщават от генералния секретар на Организацията на обединените нации на страните по Спогодбата.
 ПРИЛОЖЕНИЕ 1
 СЪОБЩЕНИЕ
 (максимален формат: A4 (210 × 297 mm)
 ПРИЛОЖЕНИЕ 2
 ОФОРМЛЕНИЕ НА МАРКИРОВКИТЕ ЗА ОДОБРЕНИЕ
 ОБРАЗЕЦ А
 (вж. точка 4.4 от настоящото правило)
 ОБРАЗЕЦ Б
 (вж. точка 4.5 от настоящото правило)
 (1) Последният номер е даден само като пример.
 ПРИЛОЖЕНИЕ 3
 ЗАЩИТА СРЕЩУ ПРЯК ДОПИР ДО ЧАСТИ ПОД НАПРЕЖЕНИЕ
 1. СОНДИ ЗА ИЗПИТВАНЕ НА СТЕПЕНТА НА ДОСТЪПНОСТ
 Сондите за изпитване на степента на достъпност, предназначени за изпитване на защитата на хора срещу достъп до части под напрежение, са посочени в таблица 1.
 2. УСЛОВИЯ НА ИЗПИТВАНЕ
 Сондата за изпитване на степента на достъпност се прилага към всички отвори на предпазната обвивка с определената в таблица


text:
1 сила. Ако сондата проникне частично или напълно, тя се поставя във всички възможни положения; в никакъв случай не трябва да се допуска пълно проникване на ограничителната плочка през отвора.
 Счита се, че вътрешните прегради са част от обвивката.
 Ако е необходимо, захранващ източник с понижено напрежение (в границите между 40 и 50 V), съединен последователно с подходяща лампа, следва да бъде свързан между сондата и частите под напрежение във вътрешността на преградата или обвивката.
 Методът на сигнализационната верига е също подходящ за прилагане при изпитване на движещите се части под напрежение на оборудването за високо напрежение.
 Разрешено е подвижните вътрешни част да бъдат задвижвани бавно, когато това е възможно.
 3. УСЛОВИЯ ЗА ДОПУСКАНЕ
 Сондата за изпитване на степента на достъпност не трябва да докосва части под напрежение.
 Когато се извършва проверка за наличие на достатъчно разстояние с помощта на сигнализационна верига между сондата и части под напрежение, лампата не трябва да светва.
 При провеждане на изпитване за IPXXB шарнирният изпитвателен щифт може да проникне по дължината си до 80 mm, но ограничителната плочка (Ø 50 mm × 20 mm) не трябва да преминава през отвора. От напълно изправено изходно положение всяко рамо на шарнирния изпитвателен щифт трябва да бъде последователно сгъвано до образуване на ъгъл от 90 градуса спрямо оста на прилежащата част на щифта и трябва да бъде поставяно във всички възможни положения.
 При провеждане на изпитвания за IPXXD сондата за изпитване на степента на достъпност може да проникне по цялата си дължина, но ограничителната плочка не трябва да преминава напълно през отвора.
 Таблица 1
 Сонди за достъпност, използвани при изпитванията за защита срещу достъпа до опасни части
 Фиг. 1
 Шарнирен изпитвателен щифт
 Материал: метал, освен ако е посочено друго.
 Линейни размери в mm.
 Допустимо отклонение в размерите, за които не е указан толеранс:
 а)
 за ъгли: 0/– 10°
 б)
 за линейните размери: до 25 mm: 0/– 0,05 mm над 25 mm: ± 0,2 mm
 Двете шарнирни съединения трябва да позволяват движение от 90 в една и съща равнина и в една и съща посока с допустимо отклонение от 0 до + 10°.
 ПРИЛОЖЕНИЕ 4
 МЕТОД ЗА ИЗМЕРВАНЕ НА ИЗОЛАЦИОННОТО СЪПРОТИВЛЕНИЕ
 1. ОБЩИ ПОЛОЖЕНИЯ
 Изолационното съпротивление на всяка шина с високо напрежение се измерва или се определя чрез изчисляване, като се използват стойностите за измерване, получени за всяка част или блок на шината с високо напрежение (наричано по-долу „разделно измерване“).
 2. МЕТОД НА ИЗМЕРВАНЕ
 Измерването на изолационното съпротивление се извършва, като се избира съответният метод на измерване сред методите, изброени в точки 2.1—2.2, в зависимост от електрическия заряд на частите под напрежение или на изолационното съпротивление и т.н.
 Обхватът на електрическата верига, която подлежи на измерване, трябва да бъде установен предварително, като се използват електрически схеми и т.н.
 Освен това могат да се извършат промени, необходими за измерването на изолационното съпротивление, като например отстраняване на капака с цел достъп до частите под напрежение, пускане на кабели за измерване, промяна на софтуера и т.н.
 В случаите, в които измерваните стойности не са стабилни поради работата на бордовата система за


text:
следене на изолационното съпротивление и т.н., могат да бъдат извършени промени, необходими за измерването, като спиране работата на съответното устройство или отстраняването му. Освен това, когато устройството е отстранено, трябва да се докаже, като се използват схеми и т.н., че това няма да промени изолационното съпротивление между частите под напрежение и електрическото шаси.
 Трябва да се работи с повишено внимание, за да се избегнат късо съединение, поражение от електрически ток и т.н., ако се използва този метод за потвърждаване, който може да изисква пряка работа на веригата за високо напрежение.
 2.1. Метод на измерване с използване на външни източници на постоянно напрежение
 2.1.1. Измервателен уред
 Трябва да се използва измервателен уред за изпитване на изолационното съпротивление, който може да подава постоянно напрежение, по-високо от работното напрежение на шината с високо напрежение.
 2.1.2. Метод на измерване
 Уредът за изпитване на изолационното съпротивление трябва да бъде свързан между частите под напрежение и електрическото шаси. След това изолационното съпротивление се измерва чрез подаване на постоянно напрежение, равно на поне половината от работното напрежение на шината с високо напрежение.
 Ако системата има няколко обхвата на напрежение (напр. поради повишаващ преобразувател) в галванично свързаната верига и някои компоненти не могат да издържат работното напрежение на цялата верига, изолационното съпротивление между тези компоненти и електрическото шаси може да бъде измерено отделно, като се прилага поне половината от собственото им работно напрежение, а посочените компоненти са изключени.
 2.2. Метод на измерване с използване на ПСНЕ на превозното средство като източник на постоянно напрежение
 2.2.1. Условия на изпитвателното превозно средство
 Шината с високо напрежение трябва да се захранва от ПСНЕ на превозното средство и/или системата за преобразуване на енергия, като големината на напрежението на ПСНЕ и/или системата за преобразуване на енергия по време на цялото изпитване трябва да бъде поне равна на номиналното работно напрежение, посочено от производителя на превозното средство.
 2.2.2. Измервателен уред
 Използваният за това измерване волтметър трябва да измерва постоянни напрежения и да има вътрешно съпротивление, не по-малко от 10 ΜΩ.
 2.2.3. Метод на измерване
 2.2.3.1. Първи етап
 Напрежението се измерва, както е показано на фиг. 1, и се записва напрежението на шината с високо напрежение (Vb). Vb трябва да бъде по-голямо или равно на номиналното работно напрежение на ПСНЕ и/или системата за преобразуване на енергия, посочено от производителя на превозното средство.
 Фиг. 1
 Измерване на Vb, V1, V2
 2.2.3.2. Втори етап
 Измерва се и се записва напрежението (V1) между отрицателния полюс на шината с високо напрежение и електрическото шаси (вж. фиг. 1).
 2.2.3.3. Трети етап
 Измерва се и се записва напрежението (V2) между положителния полюс на шината с високо напрежение и електрическото шаси (вж. фиг. 1).
 2.2.3.4. Четвърти етап
 Ако V1 е по-голямо или равно на V2, между отрицателния полюс на шината с високо напрежение и електрическото шаси трябва да се свърже стандартно известно съпротивление (Ro). След свързването на Ro се измерва и се записва напрежението (V1) между отрицателния полюс на шината с високо напрежение и електрическото шаси (вж. фиг. 2).
 Изолационното съпротивление (Ri) се изчислява съгласно следната формула:
 Ri = Ro * (Vb


text:
/ V1’ – Vb / V1) или Ri = Ro * Vb * (1 / V1’ – 1 / V1)
 Фиг. 2
 Измерване на V1’
 Ако V2 е по-голямо от V1, между положителния полюс на шината с високо напрежение и електрическото шаси трябва да се свърже стандартно известно съпротивление (Ro). След свързването на Ro се измерва и се записва напрежението (V2’) между положителния полюс на шината с високо напрежение и електрическото шаси (виж фигура 3). Изолационното съпротивление (Ri) се изчислява съгласно показаната формула. Тази стойност на изолационното съпротивление (Ω) се разделя на номиналното работно напрежение (V) на шината с високо напрежение.
 Изолационното съпротивление(Ri) се изчислява по следната формула:
 Ri = Ro * (Vb / V2’ – Vb / V2) или Ri = Ro * Vb * (1 / V2’ – 1 / V2)
 Фиг. 3
 Измерване на V2’
 2.2.3.5. Пети етап
 От стойността на изолационното съпротивление Ri (Ω), разделена на номиналното работно напрежение (V) на шината с високо напрежение, се получава отнесеното към напрежението изолационно съпротивление (Ω/V).
 Забележка 1:
 Стандартното известно съпротивление Ro [Ω] трябва да бъде минималното необходимо отнесено към напрежението изолационно съпротивление (Ω/V), умножено по работното напрежение на превозното средство ± 20 % [V]. Не се изисква Ro да има точно тази стойност, тъй като формулите са валидни за всяка стойност на Ro; стойността за Ro обаче в този обхват следва да осигури добра разделителна способност за измерване на напрежението.
 ПРИЛОЖЕНИЕ 5
 МЕТОД ЗА ПОТВЪРЖДАВАНЕ НА РАБОТАТА НА БОРДОВАТА СИСТЕМА ЗА СЛЕДЕНЕ НА ИЗОЛАЦИОННОТО СЪПРОТИВЛЕНИЕ
 Работата на бордовата система за следене на изолационното съпротивление се потвърждава посредством следния метод:
 Свързва се резистор, който не причинява спадане на изолационното напрежение между клемата, която се следи, и електрическото шаси, под стойността на минималното необходимо изолационно съпротивление. Предупреждението трябва да се задейства.
 ПРИЛОЖЕНИЕ 6
 ОСНОВНИ ХАРАКТЕРИСТИКИ НА ПЪТНИ ПРЕВОЗНИ СРЕДСТВА И СИСТЕМИ
 1. ОБЩИ
 1.1.
 Марка (търговско наименование на производителя): ...
 1.2.
 Тип: ...
 1.3.
 Категория превозно средство: ...
 1.4.
 Търговско наименование (наименования), ако има такова(такива): ...
 1.5.
 Наименование и адрес на производителя: ...
 1.6.
 Наименование и адрес на представителя на производителя, ако има такъв: ...
 1.7.
 Чертеж и/или снимка на превозното средство: ...
 2. ЕЛЕКТРИЧЕСКИ ДВИГАТЕЛ (ТЯГОВ ДВИГАТЕЛ)
 2.1.
 Тип (намотка, възбуждане): ...
 2.2.
 Максимална часова мощност (kW): ...
 3. АКУМУЛАТОРНА БАТЕРИЯ (АКО ПСНЕ Е АКУМУЛАТОРНА БАТЕРИЯ)
 3.1.
 Фабрична или търговска марка на акумулатора: ...
 3.2.
 Указване на всички използвани типове електрохимични елементи: ...
 3.3.
 Номинално напрежение (V): ...
 3.4.
 Брой на акумулаторните електрохимични елементи: ...
 3.5.
 Степен на рекомбинация на газовете (в проценти): ...
 3.6.
 Тип(ове) система(и) на вентилация на акумулаторния модул или на батерийния комплект: ...
 3.7.
 Тип система на охлаждане (ако има такава): ...
 3.8.
 Капацитет (Ah): ...
 4. ГОРИВЕН ЕЛЕМЕНТ (АКО ИМА ТАКЪВ)
 4.1.
 Фабрична или търговска марка на горивния елемент: ...
 4.2.
 Типове горивен елемент: ...
 4.3.
 Номинално напрежение (V): ...
 4.4.
 Брой на елементите: ...
 4.5.
 Тип система на охлаждане (ако има такава): ...
 4.6.
 Максимална мощност (kW): ...
 5. СТОПЯЕМ ПРЕДПАЗИТЕЛ И/ИЛИ ИЗКЛЮЧВАТЕЛ
 5.1.
 Тип: ...
 5.2.
 Схема, указваща работния диапазон: ...
 6.


text:
ЕЛЕКТРИЧЕСКА ИНСТАЛАЦИЯ (КАБЕЛНИ СНОПОВЕ)
 6.1.
 Тип: ...
 7. ЗАЩИТА СРЕЩУ ПОРАЖЕНИЕ ОТ ЕЛЕКТРИЧЕСКИ ТОК
 7.1.
 Описание на принципа на защитата: ...
 8. ДОПЪЛНИТЕЛНИ ДАННИ
 8.1.
 Кратко описание на начина на монтажа на елементите на електрическите вериги или чертежи/схеми, показващи мястото на тези елементи: ...
 8.2.
 Схема на всички електрически функции, включени в силовата верига: ...
 8.3.
 Работно напрежение (V): ...
 ПРИЛОЖЕНИЕ 7
 ОПРЕДЕЛЯНЕ НА ВОДОРОДНИТЕ ЕМИСИИ ПО ВРЕМЕ НА ПРОЦЕДУРИТЕ ЗА ЗАРЕЖДАНЕ НА ТЯГОВАТА АКУМУЛАТОРНА БАТЕРИЯ
 1. ВЪВЕДЕНИЕ
 Настоящото приложение описва процедурата за определяне на водородните емисии по време на процедурите за зареждане на тяговата акумулаторна батерия на всички видове пътни превозни средства съгласно точка 5.4 от настоящото правило.
 2. ОПИСАНИЕ НА ИЗПИТВАНЕТО
 Изпитването за определяне на водородните емисии (фиг. 7.1) се провежда за определяне на водородните емисии по време на процедурите по зареждане на тяговата акумулаторна батерия с бордово зарядно устройство. Изпитването се състои от следните етапи:
 а)
 подготовка на превозното средство;
 б)
 разреждане на тяговата акумулаторна батерия;
 в)
 определяне на водородните емисии по време на нормално зареждане;
 г)
 определяне на водородните емисии по време на зареждане, извършено с неизправното бордово зарядно устройство.
 3. ПРЕВОЗНО СРЕДСТВО
 3.1. Превозното средство трябва да бъде в добро състояние от механична гледна точка и да е изминало 300 km през седемте дена, предхождащи изпитването. През този период превозното средство трябва да бъде оборудвано с тяговата акумулаторна батерия, която ще се подлага на изпитването за определяне на водородните емисии.
 3.2. Ако батерията се използва при температура, която е по-висока от околната, ползвателят трябва да спазва препоръчаната от производителя процедура за поддържане на температурата на тяговата акумулаторна батерия в нормалния работен диапазон.
 Представителят на производителя трябва да бъде в състояние да удостовери, че системата за регулиране температурата на тяговата акумулаторна батерия не е нито повредена, нито е с недостатъчен капацитет.
 Фиг. 7.1
 Определяне на водородните емисии по време на процедурите за зареждане на тяговата акумулаторна батерия
 4. ОБОРУДВАНЕ ЗА ИЗПИТВАНЕТО ЗА ОПРЕДЕЛЯНЕ НА ВОДОРОДНИТЕ ЕМИСИИ
 4.1. Динамометричен стенд (бегови барабан)
 Беговият барабан трябва да отговаря на изискванията на 05 серия от изменения на Правило No 83.
 4.2. Камера за измерване на водородните емисии
 Камерата за измерване на водородните емисии трябва да бъде съставена от обвивка, която е газонепроницаема и може да побира изпитваното превозно средство. До превозното средство трябва да има достъп от всички страни и когато камерата е херметично затворена, тя не трябва да пропуска газове в съответствие с допълнение 1 към настоящото приложение. Вътрешната повърхност на камерата трябва да е непропусклива и да не взаимодейства с водорода. Системата за регулиране на температурата трябва да позволява регулирането на температурата на въздуха във вътрешността на камерата, така че през цялото изпитване да се поддържа предвидената температура с допустимо отклонение от ± 2 K.
 За да се реши проблемът с промените на обема, дължащи се на изпускането на водород във вътрешността на камерата, може да се използва камера с променлив обем или друго оборудване. Камерата с променлив обем се разширява и свива според водородните емисии в нея. Двете възможни средства за промяна на вътрешния обем са


text:
използване на подвижни плоскости или на система от гофрирани мехове, в които непропускливи торбички, поставени във вътрешността на камерата, се разширяват и свиват в резултат на промените във вътрешното налягане, чрез обмен на въздух от външната страна на камерата. Всяка система за промяна на обема трябва да запазва целостта на камерата, както е посочено в допълнение 1 към настоящото приложение.
 Всеки метод за промяна на обема трябва да ограничава разликата между налягането вътре в камерата и барометричното налягане до максимум ± 5 hPa.
 Камерата трябва да може да се блокира до определен обем. Обемът на камерата с променлив обем трябва да може да се мени спрямо „номиналния обем“ (вж. приложение 7, допълнение 1, точка 2.1.1), така че да бъде в съответствие с обема на водородните емисии по време на изпитването.
 4.3. Системи за извършване на анализ
 4.3.1. Анализатор на водород
 4.3.1.1.
 Атмосферата вътре в камерата се контролира с анализатор на водород (от вида с електрохимичен детектор) или с хроматограф със следене на топлопроводността (катарометричен детектор). Газовата проба трябва да се взема от центъра на една от страничните стени или на капака на камерата и всяко обходно изтичане трябва да се връща в нея, по възможност в точка, разположена непосредствено след смесващия вентилатор.
 4.3.1.2.
 Анализаторът на водород трябва да има инертност под 10 секунди за 90 % от крайния отчет. Неговата стабилност трябва да бъде по-добра от 2 % от пълната скала при нула и при 80 ± 20 % от пълната скала в продължение на 15 минути на всички работни обхвати.
 4.3.1.3.
 Отклонението при повторни измервания на анализатора, изразена като средноквадратично отклонение, трябва да бъде по-добро от 1 % от пълната скала при нула и при 80 ± 20 % от пълната скала на всички използвани измервателни обхвати.
 4.3.1.4.
 Работните измервателни обхвати на анализатора трябва да бъдат избирани така, че да дадат най-добра разделителна способност за цялата съвкупност от процедури по измерване, калибриране и проверка на утечките.
 4.3.2. Записваща система, свързана с анализатора на водород
 Анализаторът на водород трябва да бъде снабден с устройство, което да записва изходния електрически сигнал с честота най-малко веднъж в минута. Записващата система трябва да има работни характеристики, които са най-малко еквивалентни на записвания сигнал, и трябва да позволява непрекъснато записване на резултатите. Записването трябва да указва ясно началото и края на изпитванията в режим на нормално зареждане и в режим на зареждане с неизправно бордово зарядно устройство.
 4.4. Записване на температурите
 4.4.1. Температурата в камерата се измерва на две места с температурни датчици, които са свързани така, че да дават средна стойност. Точките на измерване трябва да са във вътрешността на камерата на приблизително 0,1 m от вертикалната осева линия на всяка от страничните стени, на височина 0,9 ± 0,2 m.
 4.4.2. Температурите на акумулаторните модули трябва да бъдат записвани чрез датчици.
 4.4.3. При всички измервания на водородните емисии температурите трябва да бъдат записвани с честота най-малко веднъж в минута.
 4.4.4. Допустимата грешка при използването на системата за записване на температурата трябва да бъде в рамките на ± 1,0 K и разделителната способност на


text:
това оборудване трябва да бъде ± 0,1 K.
 4.4.5. Записите на системата за обработка на данни трябва да позволяват разделителна способност по време ± 15 секунди.
 4.5. Регистриране на налягането
 4.5.1. При всички измервания на водородните емисии разликата Δp между барометричното налягане в зоната на провеждане на изпитването и налягането във вътрешността на камерата трябва да бъде записвана с честота най-малко веднъж в минута.
 4.5.2. Допустимата грешка при използването на системата за регистриране на налягането трябва да бъде в рамките на ± 2 hPa, а разделителната способност при отчитане на това оборудване трябва да бъде равна на ± 0,2 hPa.
 4.5.3. Записите на системата за обработка на данни трябва да позволяват разделителна способност по време ± 15 секунди.
 4.6. Записване на напрежението и на големината на тока
 4.6.1. При всички измервания на водородните емисии напрежението на бордовото зарядно устройство и големината на тока (през акумулаторната батерия) трябва да бъдат записвани с честота най-малко веднъж в минута.
 4.6.2. Допустимата грешка при използването на системата за записване на напрежението трябва да бъде в рамките на ± 1 V и разделителната способност на това оборудване трябва да бъде ± 0,1 V.
 4.6.3. Допустимата грешка при използването на системата за записване на големината на тока трябва да бъде в рамките на ± 0,5 A, а разделителната способност на това оборудване трябва да бъде равна на ± 0,05 A.
 4.6.4. Записите на системата за обработка на данни трябва да позволяват разделителна способност по време ± 15 секунди.
 4.7. Вентилатори
 Камерата трябва да е оборудвана с един или няколко вентилатора или въздуходувки с евентуален дебит от 0,1 до 0,5 m3/s, които да осигуряват пълно размесване на атмосферата в камерата. Необходимо е да се постигне еднаква температура и концентрация на водород в камерата по време на измерванията. Поставеното в камерата превозно средство не трябва да бъде подлагано на действието на въздушна струя, идваща от вентилаторите или от въздуходувките.
 4.8. Газове
 4.8.1. Необходимо е да се разполага с посочените по-долу чисти газове, използвани за калибриране и за функциониране на инсталацията:
 а)
 пречистен синтетичен въздух (примеси < 1 ppm еквивалент на въглеводороди C1; < 1 ppm CO; < 400 ppm CO2; < 0,1 ppm NO); съдържание на кислород между 18 и 21 обемни %;
 б)
 водород (H2) с 99,5 % минимална чистота.
 4.8.2. Газовете, използвани за калибриране и измерванията, трябва да бъдат съставени от смес на водород (H2) и пречистен синтетичен въздух. Действителните концентрации на даден калибриращ газ трябва да съответстват на номиналната стойност с допустимо отклонение от ± 2 %. Допустимата грешка за разредените газове, получени чрез използването на смесител-дозатор за газове, трябва да бъде в рамките на ± 2 % от номиналната стойност. Стойностите на концентрациите, определени в допълнение 1, могат също да бъдат получени чрез използването на смесител-дозатор за газове, като за газ за разреждане се използва синтетичен въздух.
 5. ПРОЦЕДУРА НА ИЗПИТВАНЕ
 Изпитването се състои от следните пет етапа:
 а)
 подготовка на превозното средство;
 б)
 разреждане на тяговата акумулаторна батерия;
 в)
 определяне на водородните емисии по време на нормално зареждане;
 г)
 разреждане на тяговата акумулаторна


text:
батерия;
 д)
 определяне на водородните емисии по време на зареждане, извършено с неизправното бордово зарядно устройство.
 Ако превозното средство трябва да бъде премествано между различните етапи, то трябва да бъде тикано до зоната на следващото изпитване.
 5.1. Подготовка на превозното средство
 Трябва да бъде проверено стареенето на тяговата акумулаторна батерия, като се докаже, че превозното средство е изминало най-малко 300 km през седемте дена, предхождащи изпитването. През този период превозното средство трябва да бъде оборудвано с тяговатата акумулаторна батерия, която се подлага на изпитването за определяне на водородните емисии. Ако не е възможно това да бъде доказано, се прилага описаната по-долу процедура.
 5.1.1. Разреждания и начални зареждания на акумулаторната батерия
 Процедурата започва с разреждане на тяговата акумулаторна батерия на превозното средство, като то се кара на писта или на бегови барабан с постоянна скорост, представляваща 70 % ± 5 % от максималната скорост на превозното средство, в продължение на тридесет минути.
 Разреждането се прекратява:
 а)
 когато превозното средство не е в състояние да се движи с 65 % от максималната скорост в продължение на тридесет минути; или
 б)
 когато монтираните серийни бордови уреди указват на водача да спре превозното средство; или
 в)
 след изминаване на разстояние от 100 km.
 5.1.2. Начално зареждане на акумулаторната батерия
 Зареждането се извършва:
 а)
 с бордовото зарядно устройство;
 б)
 при околна температура в интервала между 293 и 303 K.
 Процедурата изключва използването на всякакви видове външни зарядни устройства.
 Критерият за край на зареждането на тяговата акумулаторна батерия се определя от автоматичното му прекратяване, предизвикано от бордовото зарядно устройство.
 Тази процедура може да включва всички видове специални режими на зареждане, които биха могли да се задействат автоматично или ръчно, като например изравнителни или сервизни зареждания.
 5.1.3. Процедурата от точки 5.1.1 до 5.1.2 трябва да се повтори два пъти.
 5.2. Разреждане на батерията
 Тяговата акумулаторна батерия се разрежда, като превозното средство се кара на писта или на бегови барабан с постоянна скорост, представляваща 70 % ± 5 % от максималната скорост на превозното средство, в продължение на тридесет минути.
 Разреждането се прекратява:
 а)
 когато монтираните серийни бордови уреди указват на водача да спре превозното средство; или
 б)
 когато максималната скорост, достигната от превозното средство, спадне под 20 km/h.
 5.3. Привеждане към определената температура
 В рамките на петнадесет минути след завършване на операцията по разреждане на батерията, описана в точка 5.2, превозното средство се поставя в зоната за привеждане към определена температура. Превозното средство се оставя там за най-малко 12 часа и най-много 36 часа между края на операцията по разреждане на тяговата акумулаторна батерия и началото на изпитването за определяне на водородните емисии по време на нормално зареждане. За този период превозното средство трябва да бъде приведено чрез престой към температура 293 ± 2 K.
 5.4. Изпитване за определяне на водородните емисии по време на нормално зареждане
 5.4.1. Преди завършване на етапа на привеждане към определена температура измервателната камера трябва да бъде промита в продължение на няколко минути до получаването на остатъчна концентрация на водород в стабилно състояние. Смесителният(те) вентилатор(и) на камерата по това време трябва също


text:
да работи(ят).
 5.4.2. Анализаторът на водород се нулира и калибрира непосредствено преди изпитването.
 5.4.3. В края на етапа на привеждане към определена температура изпитваното превозно средство с изключен двигател и отворени прозорци и багажник се вкарва в измервателната камера.
 5.4.4. Превозното средство се свързва със силовата електрическа мрежа. Акумулаторната батерия се подлага на процедурата за нормално зареждане, описана в точка 5.4.7 по-долу.
 5.4.5. Вратите на камерата се затварят по начин, при който газовете не се пропускат, в рамките на две минути след започването на етапа на нормално зареждане.
 5.4.6. Периодът на изпитване за определяне на водородните емисии по време на нормално зареждане започва от момента, в който камерата бъде затворена така, че да не пропуска газовете. След това се измерват концентрацията на водорода, температурата и барометричното налягане, за да се определят съответните начални стойности на CH2i, Ti и Pi за провеждане на изпитването в режим на нормално зареждане.
 Тези стойности се използват при изчисляване на емисиите на водорода (точка 6). Температурата Т във вътрешността на камерата не трябва да е по-ниска от 291 K, нито по-висока от 295 K по време периода на нормално зареждане.
 5.4.7. Процедура по нормално зареждане
 Нормалното зареждане се извършва с бордовото зарядно устройство и се състои от следните етапи:
 а)
 етап на зареждане при постоянна мощност с времетраене t1;
 б)
 етап на презареждане със стабилен ток с времетраене t2; токът на презареждането се указва от производителя и съответства на използваната по време на изравнителното зареждане.
 Критерият за края на зареждането на тяговата акумулаторна батерия се определя от автоматичното му прекратяване, предизвикано от бордовото зарядно устройство, при време на зареждане t1 + t2. Времето на зареждане се ограничава до t1 + 5 h, дори ако серийно монтираните уреди указват ясно на водача, че батерията все още не е напълно заредена.
 5.4.8. Анализаторът на водород се нулира и калибрира непосредствено преди края на изпитването.
 5.4.9. Краят на интервала на вземане на проби от емисиите настъпва t1 + t2 или t1 + 5 h след началните измервания, описани в точка 5.4.6. Записват се различните изминали интервали от време. Измерват се концентрацията на водород, температурата и барометричното налягане, за да се получат съответните крайни стойности на CH2f, Tf и Pf за изпитването в режим на нормално зареждане, необходими за изчисленията от точка 6.
 5.5. Изпитване за определяне на водородните емисии по време на режим на зареждане с неизправно бордово зарядно устройство
 5.5.1. В рамките на максимум седем дни след завършване на предходното изпитване се започва с разреждане на тяговата акумулаторна батерия съгласно условията в точка 5.2.
 5.5.2. Повтарят се етапите на процедурата от точка 5.3.
 5.5.3. Преди завършване на етапа на привеждане към определена температура измервателната камера трябва да бъде промита в продължение на няколко минути до получаването на остатъчна концентрация на водород в стабилно състояние. Смесителният вентилатор(и) на камерата по това време трябва също да работи.
 5.5.4. Анализаторът на водород се нулира и калибрира непосредствено преди изпитването.
 5.5.5. В края на етапа на привеждане към определена температура изпитваното превозно средство с изключен двигател и отворени прозорци и багажник


text:
се вкарва в измервателната камера.
 5.5.6. Превозното средство се свързва със силовата електрическа мрежа. Акумулаторната батерия се подлага на процедурата за зареждане с неизправно бордово зарядно устройство, описана в точка 5.5.9 по-долу.
 5.5.7. Вратите на камерата се затварят по начин, при който газовете не се пропускат, в рамките на две минути след блокирането в режим на зареждане с неизправно бордово зарядно устройство.
 5.5.8. Периодът на изпитване за определяне на водородните емисии по време на зареждане с неизправно бордово зарядно устройство започва от момента, в който камерата бъде затворена така, че да не пропуска газовете. След това се измерват концентрацията на водорода, температурата и барометричното налягане, за да се определят съответните начални стойности на CH2i, Ti и Pi за провеждане на изпитването в режим на зареждане с неизправно бордово зарядно устройство.
 Тези стойности се използват при изчисляване на емисиите на водорода (точка 6). Температурата Т във вътрешността на камерата не трябва да е по-ниска от 291 K, нито по-висока от 295 K по време периода на зареждане с неизправно бордово зарядно устройство.
 5.5.9. Процедура за зареждане с неизправно бордово зарядно устройство
 Зареждането в режим на неизправно бордово зарядно устройство се извършва с бордовото зарядно устройство и се състои от следните етапи:
 а)
 етап на зареждане с постоянна мощност с времетраене t’1;
 б)
 етап на зареждане с ток с максимална стойност с времетраене 30 минути; по време на този етап бордовото зарядно устройство се блокира в позицията на ток с максимална стойност.
 5.5.10. Анализаторът на водород се нулира и калибрира непосредствено преди края на изпитването.
 5.5.11. Краят на периода на изпитване настъпва t’1 + 30 минути след началните измервания, описани в точка 5.5.8. Записват се различните изминали периоди от време. Измерват се концентрацията на водород, температурата и барометричното налягане, за да се получат съответните крайни стойности на CH2f, Tf и Pf за провеждане на изпитването в режим на зареждане с неизправно бордово зарядно устройство, необходими за изчисленията от точка 6.
 6. ИЗЧИСЛЕНИЯ
 Изпитванията за определяне на водородните емисии, описани в точка 5, позволяват изчисляването на водородните емисии по време на етапите на нормално зареждане и на зареждане с неизправно бордово зарядно устройство. За всеки от тези етапи се изчисляват водородните емисии в зависимост от началната и крайната концентрация на водорода, температурата и налягането в камерата и от нетната стойност на обема на камерата.
 Използва се формулата, дадена по-долу:
 където:
 MH2
 =
 маса на водорода (в грамове);
 CH2
 =
 измерената стойност на концентрацията на водорода в камерата в обемни милионни части (ppm);
 V
 =
 нетният обем на камерата в кубически метри (m3), като се приспада обемът на превозното средство с отворени прозорци и багажник; ако обемът на превозното средство не е определен, се приспада обем от 1,42 m3;
 Vout
 =
 компенсаторен обем в m3 при температурата и налягането, прилагани по време на изпитването;
 T
 =
 температура във вътрешността на камерата (K);
 P
 =
 абсолютно налягане в камерата (kPa);
 k
 =
 2,42
 i е индекс, указващ началната стойност;
 f е индекс, указващ крайната стойност.
 6.1. Резултати от изпитването
 Масата на водородните емисии на превозното


text:
средство е равна на:
 MN
 =
 маса на водородни емисии за изпитването при нормално зареждане (грамове);
 MD
 =
 маса на водородни емисии за изпитването при зареждане с неизправно бордово зарядно устройство (грамове).
 Допълнение 1
 КАЛИБРИРАНЕ НА ОБОРУДВАНЕТО, ИЗПОЛЗВАНО ЗА ИЗПИТВАНИЯТА ЗА ОПРЕДЕЛЯНЕ НА ВОДОРОДНИТЕ ЕМИСИИ
 1. ЧЕСТОТА И МЕТОДИ НА КАЛИБРИРАНЕ
 Цялото оборудване трябва да бъде калибрирано преди първото му използване, а след това трябва да се калибрира толкова често, колкото е необходимо, като при всички положения това трябва да става в месеца, предхождащ изпитване за типово одобрение. Методите на калибриране, които следва да се използват, са описани в настоящото допълнение.
 2. КАЛИБРИРАНЕ НА КАМЕРАТА
 2.1. Първоначално определяне на вътрешния обем на камерата
 2.1.1.
 Преди първото използване на камерата се определя нейният вътрешен обем, както следва. Измерват се грижливо вътрешните размери на камерата, като се взема предвид всяка неравност, като например укрепващите опори. Въз основа на тези измервания се определя вътрешният обем на камерата.
 Камерата се блокира при определен обем и се поддържа при температура от 293 K. Номиналният обем трябва да e възпроизводим до ± 0,5 % от отчетената стойност.
 2.1.2.
 Нетният вътрешен обем се определя чрез приспадане на 1,42 m3 от вътрешния обем на камерата. Вместо да се приспада 1,42 m3 може да се приспадне обемът на превозното средство с отворен багажник и прозорци.
 2.1.3.
 След това се проверява непропускливостта на камерата, както е посочено в точка 2.3. Ако получената стойност за масата на водорода не съответства на вкараната маса в рамките на ± 2 %, е необходимо да се вземат съответни мерки, за да се отстрани този дефект.
 2.2. Определяне на остатъчните емисии в камерата
 С тази операция се определя дали камерата не съдържа някакви материали, които отделят значителни количества водород. Проверката трябва да бъде извършена при пускането на камерата в експлоатация, както и след всяка извършвана в нея дейност, която може да предизвика наличието на остатъчни емисии, като се провежда най-малко веднъж годишно.
 2.2.1.
 Както е описано в точка 2.1.1, камерата с променлив обем може да бъде използвана в блокирано или неблокирано положение. Температурата в нея трябва да се поддържа на ниво 293 ± 2 K в продължение на указания по-долу период от 4 часа.
 2.2.2.
 Камерата може да бъде затворена, така че да не пропуска газовете, и смесителният вентилатор може да функционира по време на период, достигащ 12 часа преди началото на 4-часовия интервал на вземане на проби от фона.
 2.2.3.
 Анализаторът трябва да се калибрира (ако е необходимо), а след това да се нулира и да се настрои обхватът му.
 2.2.4.
 Камерата се промива до получаване на стабилна стойност за измерването на концентрацията на водород, а смесителният вентилатор се пуска в действие, ако това вече не е направено.
 2.2.5.
 Камерата се затваря по начин, при който газовете не се пропускат, и се измерват стойностите на остатъчната концентрация на водород, както и температурата и барометричното налягане. Така се получават началните стойности на CH2i, Ti и Pi, които трябва да се използват за изчисляване на остатъчните концентрации в камерата.
 2.2.6.
 Камерата се оставя в продължение на


text:
четири часа в покой с работещ смесителен вентилатор.
 2.2.7.
 В края на този период се използва същият анализатор за измерване на концентрацията на водород в камерата. Измерват се също температурата и барометричното налягане. По този начин се получават крайните стойности за CH2f, Tf и Pf.
 2.2.8.
 След това трябва да изчисли промяната на масата на водорода в камерата по време на изпитването, в съответствие с точка 2.4. Тази промяна не трябва да надвишава 0,5 g.
 2.3. Изпитване за калибриране и за задържане на водорода в камерата
 Изпитването за калибриране и за задържане на водорода в камерата позволява да се провери изчислената стойност на обема (точка 2.1) и служи също така за измерване на степента на евентуалните утечки. Степента на утечка от камерата трябва да бъде определена при пускането на камерата в експлоатация, както и след всяка извършвана в нея дейност, която може да засегне нейната цялост, а след това най-малко веднъж месечно. Ако бъдат проведени шест последователни месечни проверки за задържане, без да се налага извършването на някаква корекция, степента на утечка на камерата впоследствие може да бъде определяна на всяко тримесечие, при условие че не се налага извършването на някаква корекция.
 2.3.1.
 Камерата се промива до получаване на стабилна стойност за измерването на концентрацията на водород. Смесителният вентилатор се включва, ако вече не е бил включен. Водородният анализатор се нулира, калибрира, ако е необходимо, и се настройва обхватът му.
 2.3.2.
 Камерата с променлив обем се блокира на номиналната конфигурация на обема.
 2.3.3.
 Пуска се в действие системата за регулиране на температурата във вътрешността на камерата (ако вече не е направено) и тя се регулира да работи при начална температура от 293 K.
 2.3.4.
 Когато температурата на камерата се стабилизира на 293 ± 2 K (40 ± 1 °C), тя се затваря по начин, при който газовете не се пропускат, и се измерват стойностите на остатъчната концентрация на водород, както и температурата и барометричното налягане. Така се получават началните стойности на CH2i, Ti и Pi, които трябва да се използват за калибрирането на камерата.
 2.3.5.
 Камерата се разблокира от номиналната конфигурация на обема.
 2.3.6.
 В камерата се вкарват около 100 g водород. Масата на водорода трябва да бъде измерена с точност от ± 2 % от отчетената стойност.
 2.3.7.
 Атмосферата в камерата трябва да се остави да се размесва в продължение на пет минути и след това се измерват концентрацията на водорода, температурата и барометричното налягане. Така се получават крайните стойности на CH2f, Tf и Pf, които трябва да се използват за калибрирането на камерата, както и началните стойности на CH2i, Ti и Pi, използвани за изпитването на задържане на водорода.
 2.3.8.
 Въз основа на стойностите, измерени в точки 2.3.4 и 2.3.7, и на формулата в точка 2.4 се изчислява масата на водорода в камерата. Тя трябва да бъде в рамките на ± 2 % от масата на водорода, измерена в точка 2.3.6.
 2.3.9.
 Атмосферата в камерата трябва да се остави да се размесва в продължение на най-малко 10 часа. В края на този период се измерват и записват крайната


text:
концентрация на водорода, температурата и барометричното налягане. Така се получават началните стойности на CH2f, Tf и Pf, които трябва да се използват за изпитването на задържане на водорода.
 2.3.10.
 С помощта на формулата в точка 2.4 се изчислява масата на водорода в зависимост от стойностите, измерени в точки 2.3.7 и 2.3.9. Масата не трябва да се различава с повече от 4 % от масата на водорода, получена в точка 2.3.8.
 2.4. Изчисления
 Изчисляването на нетната стойност на промяната на масата на съдържащия се в камерата водород служи за определяне на остатъчното количество водород в камерата и на степента на утечка. Началните и крайните стойности на концентрацията на водорода, температурата и барометричното налягане се използват в следната формула за изчисляване на промяната на масата.
 където:
 MH2
 =
 маса на водорода (в грамове);
 CH2
 =
 измерената стойност на концентрацията на водорода в камерата в обемни милионни части (ppm);
 V
 =
 обем на камерата в кубически метри (m3), измерен съгласно точка 2.1.1;
 Vout
 =
 компенсаторен обем в m3 при температурата и налягането, прилагани по време на изпитването;
 T
 =
 температура във вътрешността на камерата (K);
 P
 =
 абсолютно налягане в камерата (kPa);
 k
 =
 2,42
 i е индекс, указващ началната стойност;
 f е индекс, указващ крайната стойност.
 3. КАЛИБРИРАНЕ НА АНАЛИЗАТОРА НА ВОДОРОДА
 Анализаторът трябва да бъде калибриран, като се използва водород, разтворен във въздух, и пречистен синтетичен въздух (вж. точка 4.8.2 от приложение 7).
 Всеки от нормално използваните работни обхвати се калибрира съгласно следната процедура:
 3.1.
 Начертава се кривата на калибровъчната характеристика, като тя свързва поне пет точки на калибриране, разстоянието между които е възможно най-равномерно разпределено. Номиналната концентрация на газа за калибриране с най-висока концентрация следва да бъде равна на най-малко 80 % от пълната скала.
 3.2.
 Калибровъчната характеристика се изчислява с помощта на метода на най-малките квадрати. Ако редът на резултантния полином е по-висок от 3, броят на точките на калибриране трябва да бъде най-малко равен на реда на полинома плюс 2.
 3.3.
 Кривата на калибриране не трябва да се отклонява с повече от 2 % от номиналната стойност на всеки газ за калибриране.
 3.4.
 Като се използват коефициентите на полинома, получени в точка 3.2 по-горе, се съставя таблица с истинските стойности на концентрацията спрямо отчетените от анализатора стойности на концентрацията през интервали, които не надвишават 1 % от пълната скала. Тази таблица се съставя за всеки калибриран измервателен обхват на анализатора.
 Таблицата трябва също да съдържа и други данни от значение, като:
 а)
 дата на калибриране;
 б)
 стойности, показани от потенциометъра в положение нула и при задаване на обхват (при необходимост);
 в)
 номинална измервателна скала;
 г)
 базови данни за всеки използван калибриращ газ;
 д)
 указаната и действителната стойност на всеки използван калибриращ газ, като се посочват разликите в проценти;
 е)
 налягане при калибриране на анализатора.
 3.5.
 Ако на техническата служба може да се докаже, че друго оборудване (напр. компютър, електронен превключвател на диапазони) може да постигне еквивалентна степен на точност, то също може да бъде използвано.
 Допълнение 2
 ОСНОВНИ ХАРАКТЕРИСТИКИ НА ФАМИЛИЯТА ПРЕВОЗНИ СРЕДСТВА
 1. Параметри, определящи фамилията по


text:
отношение на водородните емисии
 Фамилията може да бъде определена от базовите конструктивни параметри, които трябва да бъдат общи за превозните средства, принадлежащи на тази фамилия. В някои случаи може да съществува взаимодействие на няколко от тези параметри. Тези обстоятелства също трябва да бъдат взети предвид, за да се гарантира, че единствено превозните средства със сходни характеристики по отношение на водородните емисиите са включени в определена фамилия.
 2. За целта се счита, че типовете превозни средства, чиито описани по-долу параметри са еднакви, притежават едни същи характеристики по отношение на водородните емисии.
 Тягова акумулаторна батерия:
 а)
 фабрична или търговска марка на батерията;
 б)
 указване на всички използвани типове електрохимични двойки;
 в)
 брой на акумулаторните електрохимични елементи;
 г)
 брой на акумулаторните модули;
 д)
 номинално напрежение на акумулаторната батерия (V);
 е)
 енергия на батерията (kWh);
 ж)
 степен на рекомбинация на газовете (в проценти);
 з)
 тип(ове) система на вентилация на акумулаторния(те) модул(и) или на батерийния комплект;
 и)
 тип система на охлаждане (ако има такава).
 Бордово зарядно устройство:
 а)
 марка и тип на различните елементи, съставящи зарядното устройство;
 б)
 номинална изходна мощност (kW);
 в)
 максимално зарядно напрежение (V);
 г)
 максимална големина на тока при зареждане (А);
 д)
 марка и тип на блока за управление (ако има такъв);
 е)
 схема на работата, органите за управление и защитите;
 ж)
 характеристики на етапите на зареждането(ията).


text:
 12.12.2019
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 L 321/168
 РЕШЕНИЕ НА СЪВМЕСТНИЯ КОМИТЕТ НА ЕИП
 No 256/2018
 от 5 декември 2018 година
 за изменение на приложение IX (Финансови услуги) към Споразумението за ЕИП [2019/2132]
 СЪВМЕСТНИЯТ КОМИТЕТ НА ЕИП,
 като взе предвид Споразумението за Европейското икономическо пространство („Споразумението за ЕИП“), и по-специално член 98 от него,
 като има предвид, че:
 (1)
 Делегиран регламент (ЕС) 2017/1800 на Комисията от 29 юни 2017 г. за изменение на Делегиран регламент (ЕС) No 151/2013 за допълване на Регламент (ЕС) No 648/2012 на Европейския парламент и на Съвета (1) следва да бъде включен в Споразумението за ЕИП.
 (2)
 Решение за изпълнение (ЕС) 2016/1073 на Комисията от 1 юли 2016 г. относно еквивалентността на определени пазари на договори в Съединените американски щати в съответствие с Регламент (ЕС) No 648/2012 на Европейския парламент и на Съвета (2) следва да бъде включено в Споразумението за ЕИП.
 (3)
 Решение за изпълнение (ЕС) 2016/2270 на Комисията от 15 декември 2016 г. относно еквивалентността на одобрените борси в Сингапур в съответствие с Регламент (ЕС) No 648/2012 на Европейския парламент и на Съвета (3) следва да бъде включено в Споразумението за ЕИП.
 (4)
 Решение за изпълнение (ЕС) 2016/2271 на Комисията от 15 декември 2016 г. относно еквивалентността на борсите на финансови инструменти и стоковите борси в Япония в съответствие с Регламент (ЕС) No 648/2012 на Европейския парламент и на Съвета (4) следва да бъде включено в Споразумението за ЕИП.
 (5)
 Решение за изпълнение (ЕС) 2016/2272 на Комисията от 15 декември 2016 г. относно еквивалентността на финансовите пазари в Австралия в съответствие с Регламент (ЕС) No 648/2012 на Европейския парламент и на Съвета (5) следва да бъде включено в Споразумението за ЕИП.
 (6)
 Решение за изпълнение (ЕС) 2016/2273 на Комисията от 15 декември 2016 г. относно еквивалентността на признатите борси в Канада в съответствие с Регламент (ЕС) No 648/2012 на Европейския парламент и на Съвета (6) следва да бъде включено в Споразумението за ЕИП.
 (7)
 Поради това приложение IX към Споразумението за ЕИП следва да бъде съответно изменено,
 ПРИЕ НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ:
 Член 1
 Приложение IХ към Споразумението за ЕИП се изменя, както следва:
 1.
 След точка 31бваи (Решение за изпълнение (ЕС) 2015/2042 на Комисията) се вмъква следната точка:
 „31бвай.
 32016 D 1073: Решение за изпълнение (ЕС) 2016/1073 на Комисията от 1 юли 2016 г. относно еквивалентността на определени пазари на договори в Съединените американски щати в съответствие с Регламент (ЕС) No 648/2012 на Европейския парламент и на Съвета (OВ L 178, 2.7.2016 г., стр. 24).
 31бвак.
 32016 D 2270: Решение за изпълнение (ЕС) 2016/2270 на Комисията от 15 декември 2016 г. относно еквивалентността на одобрените борси в Сингапур в съответствие с Регламент (ЕС) No 648/2012 на Европейския парламент и на Съвета (ОВ L 342, 16.12.2016 г., стр. 42).
 31бвал.
 32016 D 2271: Решение за изпълнение (ЕС) 2016/2271 на Комисията от 15 декември 2016 г. относно еквивалентността на борсите на финансови инструменти и стоковите борси в Япония в съответствие с Регламент (ЕС) No 648/2012 на Европейския парламент и на Съвета (ОВ L 342, 16.12.2016


text:
г., стр. 45).
 31бвам.
 32016 D 2272: Решение за изпълнение (ЕС) 2016/2272 на Комисията от 15 декември 2016 г. относно еквивалентността на финансовите пазари в Австралия в съответствие с Регламент (ЕС) No 648/2012 на Европейския парламент и на Съвета (ОВ L 342, 16.12.2016 г., стр. 48).
 31бван.
 32016 D 2273: Решение за изпълнение (ЕС) 2016/2273 на Комисията от 15 декември 2016 г. относно еквивалентността на признатите борси в Канада в съответствие с Регламент (ЕС) No 648/2012 на Европейския парламент и на Съвета (ОВ L 342, 16.12.2016 г., стр. 51).“
 2.
 В точка 31бвз (Делегиран регламент (ЕС) No 151/2013 на Комисията) се добавя следното:
 „ , изменен със:
 —
 32017 R 1800: Делегиран регламент (ЕС) 2017/1800 на Комисията от 29 юни 2017 г. (ОВ L 259, 7.10.2017 г., стр. 14)“.
 Член 2
 Текстовете на Делегиран регламент (ЕС) 2017/1800 и решения за изпълнение (ЕС) 2016/1073, (ЕС) 2016/2270, (ЕС) 2016/2271, (ЕС) 2016/2272 и (ЕС) 2016/2273 на исландски и на норвежки език, които следва да се публикуват в притурката за ЕИП към Официален вестник на Европейския съюз, са автентични.
 Член 3
 Настоящото решение влиза в сила на 6 декември 2018 г., при условие че са внесени всички нотификации, предвидени в член 103, параграф 1 от Споразумението за ЕИП (7).
 Член 4
 Настоящото решение се публикува в раздела за ЕИП и в притурката за ЕИП към Официален вестник на Европейския съюз.
 Съставено в Брюксел на 5 декември 2018 година.
 За Съвместния комитет на ЕИП
 Председател
 Oda HELEN SLETNES
 (1) OВ L 259, 7.10.2017 г., стр. 14.
 (2) OВ L 178, 2.7.2016 г., стр. 24.
 (3) OВ L 342, 16.12.2016 г., стр. 42.
 (4) OВ L 342, 16.12.2016 г., стр. 45.
 (5) OВ L 342, 16.12.2016 г., стр. 48.
 (6) OВ L 342, 16.12.2016 г., стр. 51.
 (7) Без отбелязани конституционни изисквания.


text:
 3.3.2011
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 L 58/77
 РЕШЕНИЕ НА СЪВМЕСТНИЯ КОМИТЕТ НА ЕИП
 No 120/2010
 от 10 ноември 2010 година
 за изменение на приложение IX (Финансови услуги) към Споразумението за ЕИП
 СЪВМЕСТНИЯТ КОМИТЕТ НА ЕИП,
 като взе предвид Споразумението за Европейското икономическо пространство, изменено с Протокола за адаптиране на Споразумението за Европейското икономическо пространство, наричано по-нататък „Споразумението“, и по-специално член 98 от него,
 като има предвид, че:
 (1)
 Приложение IX към Споразумението бе изменено с Решение на Съвместния комитет на ЕИП No 85/2010 от 2 юли 2010 г. (1)
 (2)
 Директива 2009/65/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 13 юли 2009 г. относно координирането на законовите, подзаконовите и административните разпоредби относно предприятията за колективно инвестиране в прехвърлими ценни книжа (ПКИПЦК) (преработена версия) (2) следва да бъде включена в Споразумението.
 (3)
 Директива 2009/83/ЕО на Комисията от 27 юли 2009 г. за изменение на някои приложения към Директива 2006/48/ЕО на Европейския парламент и на Съвета по отношение на техническите разпоредби относно управлението на риска (3) следва да бъде включена в Споразумението.
 (4)
 Директива 2009/110/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 16 септември 2009 г. относно предприемането, упражняването и пруденциалния надзор на дейността на институциите за електронни пари и за изменение на директиви 2005/60/ЕО и 2006/48/ЕО, и за отмяна на Директива 2000/46/ЕО (4) следва да бъде включена в Споразумението.
 (5)
 Препоръка 2009/384/ЕО на Комисията от 30 април 2009 г. относно политиката на възнаграждения в сектора на финансовите услуги (5) следва да бъде включена в Споразумението.
 (6)
 Считано от 1 юли 2011 г., Директива 2009/65/ЕО отменя Директива 85/611/ЕИО на Съвета (6), която е включена в Споразумението и съответно следва да отпадне от Споразумението, считано от 1 юли 2011 г.
 (7)
 Считано от 30 април 2011 г., Директива 2009/110/ЕО отменя Директива 2000/46/ЕО на Европейския парламент и на Съвета (7), която е включена в Споразумението и съответно следва да отпадне от Споразумението, считано от 30 април 2011 г.
 (8)
 Директива 2002/92/ЕО на Европейския парламент и на Съвета (8), която беше включена в Споразумението с Решение на Съвместния комитет на ЕИП No 115/2003 (9) от 26 септември 2003 г., отмени Директива 77/92/ЕИО на Съвета (10), която е включена в Споразумението и съответно следва да отпадне от Споразумението,
 РЕШИ:
 Член 1
 Приложение IX към Споразумението се изменя, както следва:
 1.
 Точки 30 (Директива 85/611/ЕИО на Съвета) и 30а (Директива 2007/16/ЕО на Комисията) се преномерират съответно на точки 30а и 30б.
 2.
 Преди новата точка 30а (Директива 85/611/ЕИО на Съвета) се вмъква следната точка:
 „30.
 32009 L 0065: Директива 2009/65/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 13 юли 2009 г. относно координирането на законовите, подзаконовите и административните разпоредби относно предприятията за колективно инвестиране в прехвърлими ценни книжа (ПКИПЦК) (преработена версия) (ОВ L 302, 17.11.2009 г., стр. 32).“
 3.
 Текстът на новата точка 30a (Директива 85/611/ЕИО на Съвета) се заличава, считано от 1 юли 2011 г.
 4.
 Точка 15 (Директива 2000/46/ЕО на Европейския парламент и на Съвета) се преномерира на точка 15а.
 5.
 Преди новата точка 15а (Директива 2000/46/ЕО на Европейския парламент и на


text:
Съвета) се вмъква следната точка:
 „15.
 32009 L 0110: Директива 2009/110/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 16 септември 2009 г. относно предприемането, упражняването и пруденциалния надзор на дейността на институциите за електронни пари, за изменение на директиви 2005/60/ЕО и 2006/48/ЕО, и за отмяна на Директива 2000/46/ЕО (ОВ L 267, 10.10.2009 г., стр. 7).“
 6.
 Текстът на новата точка 15а (Директива 2000/46/ЕО на Европейския парламент и на Съвета) се заличава, считано от 30 април 2011 г.
 7.
 В точка 14 (Директива 2006/48/ЕО на Европейския парламент и на Съвета) се добавят следните тирета:
 „—
 32009 L 0083: Директива 2009/83/ЕО на Комисията от 27 юли 2009 г. (ОВ L 196, 28.7.2009 г., стр. 14),
 —
 32009 L 0110: Директива 2009/110/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 16 септември 2009 г. (ОВ L 267, 10.10.2009 г., стр. 7).“
 8.
 В точка 23б (Директива 2005/60/ЕО на Европейския парламент и на Съвета) се добавя следното тире:
 „—
 32009 L 0110: Директива 2009/110/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 16 септември 2009 г. (ОВ L 267, 10.10.2009 г., стр. 7).“
 9.
 След точка 43 (Препоръка 2007/657/ЕО на Комисията) се вмъква следната точка:
 „44.
 32009 H 0384: Препоръка 2009/384/ЕО на Комисията от 30 април 2009 г. относно политиката на възнаграждения в сектора на финансовите услуги (ОВ L 120, 15.5.2009 г., стр. 22).“
 10.
 Текстът на точка 13 (Директива 77/92/ЕИО на Съвета) се заличава.
 11.
 Точки 29е (Директива 2004/72/ЕО на Комисията) и 29ж (Директива 2004/109/ЕО на Европейския парламент и на Съвета) се преномерират съответно на точки 29в и 29г.
 12.
 Точка 29жа (Директива 2007/14/ЕО на Комисията) се преномерира на точка 29га.
 13.
 Точка 29з (Регламент (ЕО) No 1569/2007 на Комисията) се преномерира на точка 29д.
 Член 2
 Текстовете на директиви 2009/65/ЕО, 2009/83/ЕО и 2009/110/ЕО и на Препоръка 2009/384/ЕО на исландски и норвежки език, които ще бъдат публикувани в притурката за ЕИП към Официален вестник на Европейския съюз, са автентични.
 Член 3
 Настоящото решение влиза в сила на 11 ноември 2010 г., при условие че всички нотификации, предвидени в член 103, параграф 1 от Споразумението, са внесени в Съвместния комитет на ЕИП (11).
 Член 4
 Настоящото решение се публикува в раздела за ЕИП и в притурката за ЕИП към Официален вестник на Европейския съюз.
 Съставено в Брюксел на 10 ноември 2010 година.
 За Съвместния комитет на ЕИП
 Председател
 Stefán Haukur JÓHANNESSON
 (1) ОВ L 277, 21.10.2010 г., стр. 39.
 (2) ОВ L 302, 17.11.2009 г., стр. 32.
 (3) ОВ L 196, 28.7.2009 г., стр. 14.
 (4) ОВ L 267, 10.10.2009 г., стр. 7.
 (5) ОВ L 120, 15.5.2009 г., стр. 22.
 (6) ОВ L 375, 31.12.1985 г., стр. 3.
 (7) ОВ L 267, 10.10.2009 г., стр. 7.
 (8) ОВ L 9, 15.1.2003 г., стр. 3.
 (9) ОВ L 331, 18.12.2003 г., стр. 34.
 (10) ОВ L 26, 31.1.1977 г., стр. 14.
 (11) С отбелязани конституционни изисквания.


text:
 4.8.2016
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 L 211/66
 РЕШЕНИЕ НА СЪВМЕСТНИЯ КОМИТЕТ НА ЕИП
 No 109/2015
 от 30 април 2015 година
 за изменение на приложение XIII (Транспорт) към Споразумението за ЕИП [2016/1292]
 СЪВМЕСТНИЯТ КОМИТЕТ НА ЕИП,
 като взе предвид Споразумението за Европейското икономическо пространство („Споразумението за ЕИП“), и по-специално член 98 от него,
 като има предвид, че:
 (1)
 Директива 2014/106/ЕС на Комисията от 5 декември 2014 г. за изменение на приложения V и VI към Директива 2008/57/ЕО на Европейския парламент и на Съвета относно оперативната съвместимост на железопътната система в рамките на Общността (1) следва да бъде включена в Споразумението за ЕИП.
 (2)
 Поради това приложение XIII към Споразумението за ЕИП следва да бъде съответно изменено,
 ПРИЕ НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ:
 Член 1
 В точка 37г (Директива 2008/57/ЕО на Европейския парламент и на Съвета) от приложение XIII към Споразумението за ЕИП се добавя следното тире:
 „—
 32014 L 0106: Директива 2014/106/ЕС на Комисията от 5 декември 2014 г. (ОВ L 355, 12.12.2014 г., стр. 42).“
 Член 2
 Текстовете на Директива 2014/106/ЕС на исландски и норвежки език, които ще бъдат публикувани в притурката за ЕИП към Официален вестник на Европейския съюз, са автентични.
 Член 3
 Настоящото решение влиза в сила на 1 май 2015 г., при условие че са внесени всички нотификации, предвидени в член 103, параграф 1 от Споразумението за ЕИП (*).
 Член 4
 Настоящото решение се публикува в раздела за ЕИП и в притурката за ЕИП към Официален вестник на Европейския съюз.
 Съставено в Брюксел на 30 април 2015 година.
 За Съвместния комитет на ЕИП
 Председател
 Gianluca GRIPPA
 (1) ОВ L 355, 12.12.2014 г., стр. 42.
 (*) Без отбелязани конституционни изисквания.