text:
диагностичните уреди, необходими за обмен на данни със СБД, трябва да съответстват или надхвърлят функционалните спецификации, посочени в стандарта ISO DIS 15031-4 „Пътни превозни средства — Обмен на данни между превозно средство и външна апаратура за диагностика относно емисиите — Част 4: Външна апаратура за изпитване“, от 1 ноември 2001 г.
 6.5.3.3. Основните диагностични данни (определени в точка 6.5.1.) и информацията за контрол в двете посоки се предават съгласно формата и мерните единици, описани в стандарта ISO DIS 15031-5 „Пътни превозни средства — Обмен на данни между превозно средство и външна апаратура за диагностика относно емисиите — Част 5: Диагностични услуги относно емисиите“ от 1 ноември 2001 г. и трябва да са достъпни при използване на диагностичен уред, съответстващ на изискванията на ISO DIS 15031-4.
 Производителят на превозното средство следва да предостави на националния орган за стандартизация в подробен вид всички диагностични данни, свързани с емисии, например данни за идентификация на параметър (PID), данни за идентификация на уреда за следене на СБД, данни за идентификация на изпитване, които не са посочени в ISO 150315, но са свързани с настоящото правило.
 6.5.3.4. При регистриране на неизправно функциониране, производителят трябва да я идентифицира като използва подходящ код за неизправност, съответстващ на кодовете, посочени в точка 6.3. на стандарта ISO DIS 15031-6 „Пътни превозни средства — Обмен на данни между превозно средство и външна апаратура за диагностика относно емисиите — Част 6: Определения за диагностични кодове за неизправност“, отнасящи се за „свързани с емисиите кодове за неизправност на диагностичната система“. Ако такова идентифициране е невъзможно, производителят може да използва диагностичните кодове за неизправност, посочени в точки 5.3. и 5.6. на стандарта ISO DIS 15031-6. Трябва да има пълен достъп до кодовете за неизправност с помощта на стандартно диагностично оборудване, което отговаря на изискванията по точка 6.5.3.2. от настоящото приложение.
 Производителят на превозното средство следва да предостави на националния орган за стандартизация в подробен вид всички диагностични данни, свързани с емисии, например данни за идентификация на параметър (PID), данни за идентификация на уреда за следене на СБД, данни за идентификация на изпитване, които не са посочени в ISO 15031-5, но са свързани с настоящото правило.
 6.5.3.5. Интерфейсът за свързване между превозното средство и стенда за диагностика трябва да е стандартизиран и да спазва всички изисквания на стандарта ISO DIS 15031-3 „Пътни превозни средства — Обмен на данни между превозно средство и външна апаратура за диагностика относно емисиите — Част 3: Съединител за диагностика и свързаните с него електрически вериги: спецификация и употреба“ от 1 ноември 2001 г. Мястото за неговото инсталиране трябва да е съгласувано с административната служба — той трябва е лесно достъпен за обслужващия персонал, но да е защитен от вмешателство на неквалифициран персонал.
 6.5.3.6. Производителят предоставя също така на разположение, когато е необходимо срещу заплащане, техническата информация, необходима за ремонта или обслужването на моторните превозни средства, освен ако тази информацията не е предмет на авторско право или представлява съществено, тайно ноу-хау, което е определено в подходяща форма; в такъв случай, необходимата техническа информация не трябва да се отказва неправомерно.
 Право на


text:
такава информация има всяко лице, заето с професионално обслужване или ремонт, пътна помощ, проверка или изпитване на превозни средства, или в производството или продажба на части за подмяна или ремонт, диагностични уреди и изпитвателно оборудване.
 Допълнение 2
 Основни характеристики на фамилия превозни средства
 1. ПАРАМЕТРИ, ОПРЕДЕЛЯЩИ ФАМИЛИЯТА СПОРЕД СБД
 Фамилията според СБД може да се определи чрез основните конструктивни параметри, които са общи за превозните средства, принадлежащи към тази фамилия. В някои случаи може да съществува взаимодействие на параметрите. Тези ефекти също трябва да се вземат предвид, за да се гарантира, че само превозните средства със сходни характеристики по отношение на емисиите в изходящите газове са включени в дадена фамилия според СБД.
 2. За тази цел онези типове превозни средства, чиито описани по-долу параметри са еднакви или остават в определените пределни стойности, се считат за принадлежащи към една и съща комбинация двигател/система за контрол на емисиите/СБД.
 Двигател:
 а)
 според горивния процес (т.е. принудително запалване, запалване чрез сгъстяване, двутактов, четиритактов),
 б)
 метод на подаване на гориво в двигателя (т.е. с карбуратор или с инжекционна система),
 в)
 вид гориво (т.е. бензин, дизелово гориво, природен газ, пропан-бутан, двугоривна система бензин/природен газ, двугоривна система бензин/пропан-бутан).
 Система за контрол на емисиите:
 а)
 тип каталитичен преобразувател (т.е. окислителен, трипътен, подгреваем, друг),
 б)
 тип на филтъра за прахови частици,
 в)
 впръскване на вторичен въздух (т.е. със или без),
 г)
 рециркулация на отработилите газове (т.е. със или без);
 Части и функциониране на СБД:
 Методите за функционално следене на СБД, за установяване на неизправности и за сигнализиране за неизправности на водача на превозното средство.
 ПРИЛОЖЕНИЕ 12
 Издаване на типово одобрение на ике на превозно средство, работещо с втечнен нефтен газ (ВНГ) или с природен газ (ПГ)
 1. ВЪВЕДЕНИЕ
 Настоящото приложение определя специалните изисквания, които се прилагат при типовото одобрение на превозно средство, което работи с ВНГ или с природен газ (ПГ), или което може да работи с безоловен бензин, ВНГ или природен газ, по отношение на изпитванията за работа с ВНГ или с природен газ.
 Съществува голямо разнообразие от предлагани на пазара горива с различен състав, на базата на ВНГ и природен газ, което изисква от системата за захранване да адаптира своя дебит в зависимост от състава на горивото. За да се провери тази способност, превозното средство трябва да бъде подложено на изпитване от тип I с две еталонни горива от двата края на гамата на горивата за да се демонстрира способността на системата за захранване с гориво за самонастройване. След като бъде доказана способността за самонастройване на системата за захранване с гориво на дадено превозно средство, то може да бъде прието за базов представител на фамилия от превозни средства. Превозните средства, които отговарят на изискванията за членове на тази фамилия, при положение, че са оборудвани със същата система на захранване с гориво, могат да бъдат изпитвани само с едно гориво.
 2. ОПРЕДЕЛЕНИЯ
 За целите на настоящото приложение:
 2.1. „Базово превозно средство“ е превозно средство, избрано за демонстриране на способността на системата за захранване с гориво за самонастройване, с което се съпоставят принадлежащите към дадена фамилия превозни средства. Една

type: contracts

jurisdiction: EU


text:
фамилия може да има повече от едно базово превозно средство.
 Член на фамилия
 2.2.1. „Член на фамилия превозни средства“ е превозно средство, което притежава следните основни характеристики на своето базово(и) превозно(и) средство(а):
 a)
 произведено е от същия производител;
 б)
 за него важат същите пределни стойности на емисиите;
 в)
 ако системата за газово захранване на двигателя е с централно дозиране:
 то притежава сертифицирана мощност от 0,7 до 1,15 пъти тази на базовото превозно средство;
 ако системата за газово захранване е с индивидуално дозиране за всеки цилиндър:
 то притежава сертифицирана мощност на цилиндър от 0,7 до 1,15 пъти тази на базовото превозно средство.
 г)
 ако превозното средство е оборудвано с катализатор, той трябва да бъде от същия тип, т.е. трипътен, с окисление, с NOx;
 д)
 превозното средство има система за захранване с газ (включително регулатор на налягането) от същия производител на уредби и от същия тип: чрез всмукване, впръскване на горивото във вид на пари (едноточково, многоточково), впръскване в течно състояние (едноточково, многоточково);
 е)
 тази газова уредба се управлява от електронен блок за управление от същия тип и със същата техническа спецификация, използващ същите принципи на софтуера и същата стратегия за управление.
 2.2.2. Относно точка в): когато е доказано чрез демонстрация, че характеристиките на две работещи с газ превозни средства биха ги причислили към една и съща фамилия, с изключение на техните номинални мощности, съответно P1 и P2 (P1 < P2), и когато двете са били изпитвани като базови превозни средства, то принадлежността към фамилията е налична за всяко превозно средство със сертифицирана мощност между 0,7 P1 и 1,15 P2.
 3. ПРЕДОСТАВЯНЕ НА ТИПОВО ОДОБРЕНИЕ
 Предоставянето на одобрение подлежи на следните изисквания:
 3.1. Одобрение за емисиите от изпускателната тръба на базовото превозно средство
 Базовото превозно средство трябва да докаже способността си да се адаптира към всяка горивна смес, която може да се срещне на пазара. При ВНГ съществуват разлики в отношението С3/С4. При природния газ обикновено се срещат два типа гориво — висококалорично (Н-gas) и нискокалорично (L-gas), но със значителен брой разновидности и за двата типа; те се различават значително по стойностите на показателя на Wobbe. Тези вариации са отразени при подбора на еталонните горива.
 Базовото превозното средство трябва да бъде подложено на изпитване от тип I с две от посочените в приложение 10а еталонни горива от двата края на гамата на горивата.
 3.1.1.1. Ако превключването от едното гориво към другото се подпомага в ежедневната практика от превключвател, този превключвател не може да се използва по време на изпитването. В такъв случай по заявка на производителя и със съгласието на техническата служба, споменатият в точка 5.3.1. от приложение 4 цикъл за предварителна подготовка може да бъде удължен.
 3.1.2. Счита се, че превозното(ите) средство(а) отговаря(т) на изискванията, ако при използването и на двете еталонни горива пределните стойности на емисиите не са превишени.
 3.1.3. Съотношението „r“ на резултатите за емисиите се определя за всеки един замърсител, както е указано по-долу:
 Вид(ове) гориво:
 Еталонни горива
 Изчисляване на „r“
 ВНГ и дизел (Одобрение B)
 Гориво А
 или само ВНГ (Одобрение D)
 Гориво B
 ПГ и дизел


text:
(Одобрение B)
 Гориво G20
 или само ПГ (Одобрение D)
 Гориво G25
 3.2. Емисии от изпускателната тръба на превозно средство, принадлежащо към фамилията:
 Принадлежащо към фамилията превозно средство се подлага на изпитване от тип I с едно еталонно гориво. Това може да бъде произволно еталонно гориво. Счита се, че превозното средство отговаря на изискванията, ако са изпълнени следните условия:
 3.2.1. Превозното средство отговаря на определението за член на фамилия, дадено в точка 2.2. по-горе.
 3.2.2. Ако изпитването се провежда с еталонно гориво А за ВНГ или с еталонно гориво G20 за ПГ, стойностите на емисиите се умножават по съответния коефициент „r“, ако r > 1; не е необходима корекция, ако r < 1.
 Ако изпитването се провежда с еталонно гориво B за ВНГ или с еталонно гориво G25 за ПГ, стойностите на емисиите се делят на съответния коефициент „r“, ако r < 1; не е необходима корекция, ако r > 1.
 3.2.3. Превозното средство трябва да отговоря на изискванията по отношение на пределните стойности на емисиите за съответната категория както за измерените, така и за изчислените емисии.
 3.2.4. Ако са проведени многократни изпитвания на един и същ двигател с еталонно гориво G20 или A и съответно G25 или B, първо се изчисляват средните стойности на получените резултати, а след това и коефициентът „r“ въз основа на тези средни резултати.
 4. ОБЩИ УСЛОВИЯ
 4.1. Изпитванията за проверка на съответствието на продукцията могат да се извършват с гориво от търговската мрежа, за което отношението C3/C4 се намира в границите на отношенията на еталонните горива — за ВНГ, или чийто индекс на Wobbe се намира между стойностите на индексите на крайните еталонни горива — за ПГ. В този случай трябва да се приложи анализ на горивото.
 ПРИЛОЖЕНИЕ 13
 Изпитвателна методика за измерване на емисиите на превозно средство, оборудвано със система с периодично регенериране
 1. ВЪВЕДЕНИЕ
 Настоящото приложение определя специалните разпоредби по отношение на типовото одобрение на превозно средство, оборудвано със система с периодично регенериране, както е определено в точка 2.20. от настоящото правило.
 2. ОБХВАТ И РАЗШИРЯВАНЕ НА ТИПОВОТО ОДОБРЕНИЕ
 2.1. Фамилии от превозни средства, оборудвани със система с периодично регенериране
 Методиката се прилага за превозни средства, оборудвани със система с периодично регенериране, както е определено точка 2.20. от настоящото правило. За целите на настоящото приложение могат да бъдат определени фамилии превозни средства. Следователно тези типове превозни средства с регенериращи системи, чиито долуописани параметри са идентични или са в рамките на допустимите отклонения, трябва да се считат за членове на една и съща фамилия по отношение на специфичните измервания за дефинираните системи с периодично регенериране.
 2.1.1. Еднаквите параметри са:
 Двигател:
 a)
 горивен процес.
 Система с периодично регенериране (т.е. катализатор, филтър за частици):
 a)
 конструкция (т.е. тип корпус, тип благороден метал, тип субстрат, гъстота на клетките),
 б)
 тип и принцип на работа,
 в)
 система за дозиране и добавяне,
 г)
 обем ±10 процента,
 д)
 местоположение (температура ±50 °C при 120 km/h или 5 % разлика спрямо максималната температура/налягане).
 2.2. Типове превозни средства с различни референтни маси
 Коефициентите Ki, получени по методиките на настоящото приложение за типово


text:
одобрение на тип превозно средство със система с периодично регенериране, както е определено в точка 2.20. от настоящото правило, могат да бъдат приложени и спрямо други превозни средства от фамилията с референтна маса в рамките на следващите два по-високи еквивалентни инерционни класа или на някой от по-ниските еквивалентни инерционни класове.
 3. МЕТОДИКА ЗА ИЗПИТВАНЕ
 Превозното средство трябва да бъде оборудвано с превключвател, способен да изключва или включва процеса на регенериране, при условие че тази операция не променя първоначалното калибриране на двигателя. Използването на този превключвател трябва да е разрешено, само когато трябва да се предотврати регенериране по време на насищането на регенериращата система и по време на циклите за предварителна подготовка. Превключвателят обаче не бива да се използва по време на измерванията на емисиите във фазата на регенериране; напротив, проверката на емисиите трябва да бъде извършена с непроменен управляващ блок на производителя.
 3.1. Измерване на емисиите от изпускателната тръба между два цикъла, в които има фази на регенериране
 3.1.1. Средната стойност на емисиите между фази на регенериране и по време на насищането на регенериращото устройство се определя от средноаритметичната стойност на няколко приблизително равноотстоящи (ако са повече от 2) работни цикъла от тип I или еквивалентни цикли върху двигателен стенд. Като алтернатива, производителят може да осигури данни, показващи, че емисиите остават непроменени (±15 %) между регенерационните фази. В такъв случай могат да се използват емисиите, измерени по време на стандартно изпитване от тип I. Във всички други случаи трябва да се извърши измерване на емисиите поне за два работни цикъла от тип I или за еквивалентни цикли върху двигателен стенд: един непосредствено след регенерирането (при чист филтър) и един възможно най-късно преди фаза на регенериране. Всички измервания и изчисления на емисиите се извършат съгласно приложение 4, точки 5., 6., 7. и 8.
 3.1.2. Процесът на насищане и определянето на Ki трябва да се извършат по време на работния цикъл от тип I, върху бегови барабан или върху двигателен стенд с помощта на еквивалентен цикъл на изпитване. Тези цикли могат да се провеждат без прекъсване (т.е. без необходимост от спиране на двигателя между циклите). След произволен брой приключили цикли, превозното средство може да се свали от беговия барабан и изпитването да продължи по-късно.
 3.1.3. Броят на циклите (D) между два цикъла, в които има фаза на регенериране, броят на циклите, по време на които се извършват измерванията (n) и всяко измерване на емисиите (M’sij) трябва да се отчетат в приложение 1, точки 4.2.11.2.1.10.1. до 4.2.11.2.1.10.4. или 4.2.11.2.5.4.1. до 4.2.11.2.5.4.4., в зависимост от случая.
 3.2. Измервания на емисии по време на регенериране
 3.2.1. Подготовката на превозното средство, ако се налага такава във връзка с изпитванията за емисиите по време на фаза на регенериране, може да се извърши с помощта на подготвителните цикли в точка 5.3. от приложение 4 или еквивалентни изпитвателни цикли на двигателен стенд, в зависимост от избраната процедура на насищане от точка 3.1.2. по-горе.
 3.2.2. Условията за провеждане на изпитванията и изискванията към превозното средство за изпитвания от тип I, описани в приложение 4, трябва да бъдат изпълнени преди извършването


text:
на първото валидно измерване на емисии.
 По време на подготовката на превозното средство не трябва да има регенериране. Това може да се осигури по един от следните начини:
 3.2.3.1. За предварителните подготвителни цикли може да се монтира фиктивна регенерираща система или частична система.
 3.2.3.2. Чрез други методи, съгласувани между производителя и издаващия типово одобрение орган.
 3.2.4. Трябва да се извърши измерване на емисиите от изпускателната тръба при пускане на студен двигател, включващо процес на регенериране, съгласно работния цикъл от тип I или еквивалентен цикъл на изпитване на двигателен стенд. Ако изпитванията за емисии между два цикъла, в които има фаза на регенериране, се извършват върху двигателен стенд, изпитването за емисиите, включващо фаза на регенериране, също трябва да се извърши върху двигателен стенд.
 3.2.5. Ако процесът на регенериране изисква повече от един работен цикъл, следващият изпитателен цикъл (цикли) трябва да започне незабавно, без изключване на двигателя, до постигане на пълно регенериране (всеки цикъл трябва да бъде завършен). Времето, необходимо за подготвяне на ново изпитване, трябва да бъде възможно най-кратко (напр. смяна на филтъра за прахови частици). През този период двигателят трябва да е загасен.
 3.2.6. Стойностите (Mri) на емисиите по време на регенерация се изчисляват в съответствие с приложение 4, точка 8. Записва се броят (d) на работните цикли, отчетен при пълно регенериране.
 3.3. Изчисление на комбинираните емисии от изпускателната тръба
 n ≥ 2;
 където за всеки замърсител (i) важи:
 M’sij
 =
 тегловни емисии на замърсител (i) в g/km за един работен цикъл от тип I (или еквивалентен изпитателен цикъл на двигателен стенд) без регенериране
 M’rij
 =
 тегловни емисии на замърсител (i) в g/km за един работен цикъл от тип I (или еквивалентен изпитателен цикъл на двигателен стенд) по време на регенериране (когато n > 1, първото изпитване от тип I се провежда в студено състояние, а следващите са в загрято състояние)
 Msi
 =
 средни тегловни емисии на замърсител (i) в g/km без регенериране
 Mri
 =
 средни тегловни емисии на замърсител (i) в g/km по време на регенериране
 Mpi
 =
 средни тегловни емисии на замърсител (i) в g/km
 n
 =
 брой контролни точки, в които се извършва измерване на емисиите (работен цикъл от тип I или еквивалентни изпитателни цикли на двигателен стенд) между два цикъла, в които има фаза на регенериране, ≥ 2
 d
 =
 брой работни цикли, необходими за регенериране
 D
 =
 брой работни цикли между два цикъла, при които има фази на регенериране
 Фигура 8/1 дава примерна илюстрация на параметрите на измерването.
 Фигура 8/1
 Параметри, измерени в рамките на изпитване за емисии по време на и между цикли, в които има регенериране (схематичен пример, емисиите във фазата на „D“ могат да се увеличават или да намаляват)
 3.4. Изчисляване на коефициента на регенериране K за всеки разглеждан замърсител (i)
 Ki = Mpi / Msi
 Резултатите за Msi, Mpi и Ki трябва да се запишат в протокола от изпитването, издаден от техническата служба.
 Ki може да се определи след приключването на всяка една последователност.
 ПРИЛОЖЕНИЕ 14
 Изпитвателна методика за измерване на емисиите на хибридни електрически превозни средства (ХЕПС)
 1. ВЪВЕДЕНИЕ
 1.1.


text:
Това приложение определя специфичните разпоредби по отношение на типовото одобрение на хибридни електрически превозни средства (ХЕПС) според определението в точка 2.12.2. от настоящото правило.
 1.2. По принцип, за изпитванията от тип I, II, III, IV, V, VI и СБД хибридните електрически превозни средства се изпитват съгласно съответното приложение 4, 5, 6, 7, 9, 8 и 11, освен ако няма изменение с настоящото приложение.
 1.3. Само за изпитването от тип I, превозните средства с външно зареждане (OVC, както са категоризирани в точка 2. от настоящото приложение), се изпитват в съответствие с условиe А и условие Б. Резултатите от изпитванията, получени за двете условия А и Б, както и претеглените стойности се отчитат в уведомителния формуляр.
 1.4. Резултатите от изпитването за емисии трябва да бъдат в допустимите граници за всички изпитвателни условия, посочени в настоящото правило.
 2. КАТЕГОРИИ ХИБРИДНИ ЕЛЕКТРИЧЕСКИ ПРЕВОЗНИ СРЕДСТВА
 Зареждане на превозното средство
 Зареждане на превозното средство отвън (1)
 (OVC)
 Без зареждане на превозното средство отвън (2)
 (NOVC)
 Превключвател на работния режим
 Без превкл.
 С превкл.
 Без превкл.
 С превкл.
 3. ИЗПИТВАНЕ ОТ ТИП I
 3.1. С външно зареждане (OVC ХЕПС) без превключвател на работния режим
 3.1.1. Провеждат се две изпитвания при следните условия:
 Условие A:
 извършва се изпитване при напълно заредено устройство за съхраняване на електроенергия/мощност.
 Условие Б:
 извършва се изпитване при минимално заредено устройство за съхраняване на електроенергия/мощност (максимално разреден акумулатор).
 Кривата на степента на зареждане (SOC) на устройството за съхраняване на електроенергия/мощност по време на различните етапи от изпитването от тип I е дадена в допълнение 1.
 Условие A
 3.1.2.1. Процедурата започва с разреждане на устройството за съхраняване на електроенергия/мощност на превозното средство по време на движение (на изпитвателно трасе или на динамометричен стенд и т.н.):
 —
 с постоянна скорост от 50 km/h, докато не се включи консумиращият гориво двигател,
 —
 или, ако превозното средство не може да достигне постоянна скорост от 50 km/h без включване на консумиращия гориво двигател, скоростта се намалява, докато превозното средство започне да се движи с по-ниска постоянна скорост, при която консумиращият гориво двигател остава изключен в продължение на определено време/разстояние (обект на съгласуване между техническата служба и производителя),
 —
 или според препоръките на производителя.
 Консумиращият гориво двигател трябва да се спре в рамките на 10 секунди, след като се е включил автоматично.
 Подготовка на превозното средство
 3.1.2.2.1. За превозните средства, оборудвани с двигатели със запалване на горивовъздушната смес чрез сгъстяване, се използва цикъла от част втора, описан в допълнение 1 към приложение 4. Провеждат се три последователни цикъла съгласно точка 3.1.2.5.3. по-долу.
 3.1.2.2.2. Превозни средства, оборудвани с двигатели с принудително запалване, трябва да се подготвят с един цикъл от част първа и два цикъла от част втора съгласно точка 3.1.2.5.3. по-долу.
 3.1.2.3. След тази предварителна подготовка и преди изпитването, превозното средство трябва да се съхранява в помещение, в което се поддържа относително постоянна температура между 293 и 303 K (20 °C и 30 °C). Тази подготовка трябва да трае поне шест часа и да продължи, докато температурата на двигателното масло и охладителната течност, ако има такава, не достигне температурата на


text:
помещението ±2 K и устройството за съхраняване на електроенергия/мощност не се зареди напълно в резултат на зареждането, предписано в точка 3.1.2.4. по-долу.
 3.1.2.4. По време на естественото охлаждане устройството за съхраняване на електроенергия/мощност трябва да се зареди:
 a)
 с бордовото зарядно устройство, ако е монтирано такова; или
 б)
 с външно зарядно устройство, предписано от производителя, като се прилага стандартната процедура за нощно зареждане.
 Тази процедура изключва всички видове специални режими на зареждане, които могат да бъдат пускани автоматично или ръчно, като например изравнителни зареждания (контролирани презареждания за изравняване заряда в отделните елементи на батерията) или сервизни зареждания.
 Производителят трябва да декларира, че по време на изпитването не се извършва специална процедура за зареждане.
 Методика на изпитване
 3.1.2.5.1. Пускането на превозното средство трябва да се осъществи с помощта на средствата, осигурени на водача за нормална експлоатация. Първият цикъл започва с началото на процедурата за пуск на превозното средство.
 3.1.2.5.2. Измерванията трябва да започнат (BS) преди или по време на началото на пуска на превозното средство и да завършат с приключването на финалния период на празен ход по време на извънградския цикъл (част втора, край на измерванията (ES)).
 3.1.2.5.3. Превозното средство трябва да се управлява съгласно приложение 4 или, в случай на специален режим на превключване на предавките, според инструкциите на производителя, както са описани в ръководството за експлоатация на превозните средства и както е посочено на органа за превключване на предавките (за информация на водача). За тези превозни средства моментите за превключване на предавките, които са предписани в допълнение 1 към приложение 4, не се прилагат. За вида на изпитвателната крива се прилага описанието съгласно точка 2.3.3. от приложение 4.
 3.1.2.5.4. Отработените газове се анализират съобразно приложение 4.
 3.1.2.6. Изпитвателните резултати се сравняват с пределните стойности, предписани в точка 5.3.1.4. от настоящото правило, и се изчислява средната емисия за всеки замърсител за условие А (M1i).
 Условие Б
 Кондициониране на превозното средство
 3.1.3.1.1. За превозните средства, оборудвани с двигатели със запалване на горивовъздушната смес чрез сгъстяване, се използва цикъла от част втора, описан в допълнение 1 към приложение 4. Провеждат се три последователни цикъла съгласно точка 3.1.3.4.3. по-долу.
 3.1.3.1.2. Превозни средства с двигатели с принудително запалване трябва да се подготвят с един цикъл от част първа и два цикъла от част втора съгласно точка 3.1.3.4.3. по-долу.
 3.1.3.2. Устройството за съхраняване на електроенергия/мощност на превозното средство се разрежда по време на движение (на изпитвателното трасе, върху динамометричен стенд и т.н.):
 —
 при постоянна скорост от 50 km/h, докато не се включи консумиращият гориво двигател на ХЕПС,
 —
 или, ако превозното средство не може да достигне постоянна скорост от 50 km/h без включване на консумиращия гориво двигател, скоростта трябва да се намали, докато превозното средство започне да се движи с по-ниска постоянна скорост, при която консумиращият гориво двигател остава изключен в продължение на определено време/разстояние (предмет на съгласуване между техническата служба и производителя),
 —
 или според препоръките на производителя.
 Консумиращият гориво двигател трябва да се изгаси в рамките на 10 секунди, след като се е включил автоматично.
 3.1.3.3. След тази предварителна подготовка и преди


text:
изпитването, превозното средство трябва да се съхранява в помещение, в което се поддържа относително постоянна температура между 293 и 303 K (20 °C и 30 °C). Това изравняване на температурата на превозното средство с околната температура се провежда в продължение на най-малко шест часа и продължава, докато температурата на двигателното масло и на охлаждащата течност, ако има такава, не достигне температурата на помещението ±2 K.
 Методика на изпитване
 3.1.3.4.1. Пускането на превозното средство трябва да се осъществи с помощта на средствата, осигурени на водача за нормална експлоатация. Първият цикъл започва с началото на процедурата за пускане на превозното средство.
 3.1.3.4.2. Измерванията трябва да започнат (BS) преди или по време на началото на пуска на превозното средство и да завършат с приключването на финалния период на празен ход по време на извънградския цикъл (част втора, край на измерванията (ES)).
 3.1.3.4.3. Превозното средство трябва да се управлява съгласно приложение 4 или, в случай на специален режим на превключване на предавките, според инструкциите на производителя, както са описани в ръководството за експлоатация на превозните средства и както е посочено на органа за превключване на предавките (за информация на водача). За тези превозни средства моментите за превключване на предавките, които са предписани в допълнение 1 към приложение 4, не се прилагат. За вида на изпитвателната крива се прилага описанието съгласно точка 2.3.3. от приложение 4.
 3.1.3.4.4. Отработените газове се анализират съобразно приложение 4.
 3.1.3.5. Изпитвателните резултати се сравняват с пределните стойности, предписани в точка 5.3.1.4. от настоящото правило, и се изчислява средната емисия за всеки замърсител за условие Б (M2i).
 Резултати от изпитванията
 3.1.4.1. Отчитаните в уведомителния формуляр претеглени стойности се изчисляват, както следва:
 Mi = (De · M1i + Dav · M2i) / (De + Dav)
 където:
 Mi
 =
 тегловната емисия на замърсителя i в грамове на километър,
 M1i
 =
 средната тегловна емисия на замърсителя i в грамове на километър при напълно заредено устройство за съхраняване на електроенергия/мощност, както се изчислява в точка 3.1.2.6.
 M2i
 =
 средната тегловна емисия на замърсителя i в грамове на километър при минимално заредено устройство за съхраняване на електроенергия/мощност (максимално разреден акумулатор), както се изчислява в точка 3.1.3.5.
 De
 =
 пробег на превозното средство в електрически режим на задвижване съгласно процедурата, описана в приложение 7 към Правило No 101, при което производителят трябва да осигури средствата за извършване на измерванията върху превозното средство, работещо в изцяло електрически режим
 Dav
 =
 25 km (прието средно разстояние между две презареждания на акумулатора)
 3.2. С външно зареждане (OVC ХЕПС), с превключвател на работния режим
 Провеждат се две изпитвания при следните условия:
 Условие A:
 извършва се изпитване при напълно заредено устройство за съхраняване на електроенергия/мощност.
 Условие Б:
 извършва се изпитване при минимално заредено устройство за съхраняване на електроенергия/мощност (максимално разреден акумулатор).
 3.2.1.3. Превключвателят на работния режим трябва да бъде в положението съгласно таблицата по-долу:
 Хибридни режими
 Акумулатор: степен на зареждане
 —
 изцяло електрически
 —
 хибриден
 —
 изцяло на гориво
 —
 хибриден
 —
 изцяло електрически
 —
 изцяло на гориво
 —
 хибриден
 —хибриден режим n...—хибриден режим m
 Положение на превключвателя
 Положение на превключвателя
 Положение


text:
на превключвателя
 Положение на превключвателя
 Условие A:
 напълно зареден
 Хибриден
 Хибриден
 Хибриден
 Предимно електрически хибриден режим (4)
 Условие Б:
 минимална степен на зареждане
 Хибриден
 Разход на гориво
 Разход на гориво
 Предимно горивен хибриден режим (5)
 Условие A
 3.2.2.1. Ако пробегът на превозното средство в изцяло електрически режим на задвижване е по-голям от един пълен цикъл, по искане на производителя изпитването от тип I може да се извърши в изцяло електрически режим на задвижване. В този случай може да се пропусне предварителната подготовка на двигателя, предписана в точка 3.2.2.3.1. или 3.2.2.3.2.
 3.2.2.2. Процедурата трябва да започне с разреждане на устройството за съхраняване на електроенергия/мощност на превозното средство по време на движение с превключвател в изцяло електрически режим (на изпитвателното трасе, върху динамометричен стенд и т.н.) при постоянна скорост от 70 % ± 5 % от максималната скорост на превозното средство за тридесет минути (определена съгласно Правило No 101).
 Разреждането се спира:
 —
 когато превозното средство не може да се движи с 65 % от максималната скорост, определена за тридесет минути; или
 —
 когато чрез стандартните бордови уреди се подаде индикация на водача да спре превозното средство, или
 —
 след изминаване на разстояние от 100 km.
 —
 Ако превозното средство не е оборудвано за изцяло електрически режим на задвижване, разреждането на устройството за съхраняване на електроенергия/мощност трябва да се извърши чрез движение на превозното средство (на изпитвателното трасе, върху динамометричен стенд и т.н.);
 —
 при постоянна скорост от 50 km/h, докато не се включи консумиращият гориво двигател на ХЕПС, или
 —
 ако превозното средство не може да достигне постоянна скорост от 50 km/h без включване на консумиращия гориво двигател, скоростта трябва да се намали, докато превозното средство започне да се движи с по-ниска постоянна скорост, при която консумиращият гориво двигател остава изключен в продължение на определено време/разстояние (да се съгласува между техническата служба и производителя), или
 —
 според препоръките на производителя.
 Консумиращият гориво двигател трябва да се изгаси в рамките на 10 секунди, след като се е включил автоматично.
 Подготовка на превозното средство
 3.2.2.3.1. За превозните средства, оборудвани с двигатели със запалване на горивовъздушната смес чрез сгъстяване, се използва цикъла от част втора, описан в допълнение 1 към приложение 4. Провеждат се три последователни цикъла съгласно точка 3.2.2.6.3. по-долу.
 3.2.2.3.2. Превозни средства с двигатели с принудително запалване трябва да се подготвят с един цикъл от част първа и два цикъла от част втора съгласно точка 3.2.2.6.3. по-долу.
 3.2.2.4. След тази предварителна подготовка и преди изпитването, превозното средство трябва да се съхранява в помещение, в което се поддържа относително постоянна температура между 293 и 303 K (20 °C и 30 °C). Тази подготовка трябва да трае поне шест часа и да продължи, докато температурата на двигателното масло и охладителната течност (ако има такава) не достигне температурата на помещението ±2 K и устройството за съхраняване на електроенергия/мощност не се зареди напълно в резултат на зареждането, предписано в точка 3.2.2.5. по-долу.
 3.2.2.5. По време на естественото охлаждане устройството за съхраняване на електроенергия/мощност трябва да се зареди:
 a)
 с бордовото зарядно устройство, ако е монтирано такова,


text:
или
 б)
 с външно зарядно устройство, предписано от производителя, като се прилага стандартната процедура за нощно зареждане.
 Тази процедура изключва всички видове специални режими на зареждане, които могат да бъдат пускани автоматично или ръчно, като например изравнителни зареждания (контролирани презареждания за изравняване заряда в отделните елементи на батерията) или сервизни зареждания.
 Производителят трябва да декларира, че по време на изпитването не се извършва специална процедура за зареждане.
 Методика на изпитване
 3.2.2.6.1. Пускането на превозното средство трябва да се осъществи с помощта на средствата, осигурени на водача за нормална експлоатация. Първият цикъл започва с началото на процедурата за пускане на превозното средство.
 3.2.2.6.2. Измерванията трябва да започнат (BS) преди или по време на началото на пускането на превозното средство и да завършат с приключването на финалния период на празен ход по време на извънградския цикъл (част втора, край на измерванията (ES)).
 3.2.2.6.3. Превозното средство трябва да се управлява съгласно приложение 4 или, в случай на специален режим на превключване на предавките, според инструкциите на производителя, както са описани в ръководството за експлоатация на превозните средства и както е посочено на органа за превключване на предавките (за информация на водача). За тези превозни средства моментите за превключване на предавките, които са предписани в допълнение 1 към приложение 4, не се прилагат. За вида на изпитвателната крива се прилага описанието съгласно точка 2.3.3. от приложение 4.
 3.2.2.6.4. Отработените газове се анализират съобразно приложение 4.
 3.2.2.7. Изпитвателните резултати се сравняват с пределните стойности, предписани в точка 5.3.1.4. от настоящото правило и се изчислява средната емисия за всеки замърсител за условие А (M1i).
 Условие Б:
 Подготовка на превозното средство
 3.2.3.1.1. За превозните средства, оборудвани с двигатели със запалване на горивовъздушната смес чрез сгъстяване, се използва цикъла от част втора, описан в допълнение 1 към приложение 4. Провеждат се три последователни цикъла съгласно точка 3.2.3.4.3. по-долу.
 3.2.3.1.2. Превозни средства с двигатели с принудително запалване трябва да се подготвят с един цикъл от част първа и два цикъла от част втора съгласно точка 3.2.3.4.3. по-долу.
 3.2.3.2. Устройството за съхраняване на електроенергия/мощност на превозното средство трябва да се разреди съгласно точка 3.2.2.2.
 3.2.3.3. След тази предварителна подготовка и преди изпитването, превозното средство трябва да се съхранява в помещение, в което се поддържа относително постоянна температура между 293 и 303 K (20 °C и 30 °C). Това изравняване на температурата на превозното средство с околната температура се провежда в продължение на най-малко шест часа и продължава, докато температурата на двигателното масло и на охлаждащата течност, ако има такава, не достигне температурата на помещението ±2 K.
 Методика на изпитване
 3.2.3.4.1. Пускането на превозното средство трябва да се осъществи с помощта на средствата, осигурени на водача за нормална експлоатация. Първият цикъл започва с началото на процедурата за пускане на превозното средство.
 3.2.3.4.2. Измерванията трябва да започнат (BS) преди или по време на началото на пускането на превозното средство и да завършат с приключването на финалния период на празен ход по време на извънградския цикъл (част втора, край на измерванията (ES)).
 3.2.3.4.3. Превозното средство трябва да се управлява съгласно приложение 4 или,


text:
в случай на специален режим на превключване на предавките, според инструкциите на производителя, както са описани в ръководството за експлоатация на превозните средства и както е посочено на органа за превключване на предавките (за информация на водача). За тези превозни средства моментите за превключване на предавките, които са предписани в допълнение 1 към приложение 4, не се прилагат. За вида на изпитвателната крива се прилага описанието съгласно точка 2.3.3. от приложение 4.
 3.2.3.4.4. Отработените газове се анализират съобразно приложение 4.
 3.2.3.5. Изпитвателните резултати се сравняват с пределните стойности, предписани в точка 5.3.1.4. от настоящото правило, и се изчислява средната емисия за всеки замърсител за условие Б (M2i).
 Резултати от изпитванията
 3.2.4.1. Отчитаните в уведомителния формуляр претеглени стойности се изчисляват, както следва:
 Mi = (De · M1i + Dav · M2i) / (De + Dav)
 където:
 Mi
 =
 тегловната емисия на замърсителя i в грамове на километър,
 M1i
 =
 средната тегловна емисия на замърсителя i в грамове на километър при напълно заредено устройство за съхраняване на електроенергия/мощност, както се изчислява в точка 3.2.2.7.
 M2i
 =
 средната тегловна емисия на замърсителя i в грамове на километър при минимално заредено устройство за съхраняване на електроенергия/мощност (максимално разреден акумулатор), както се изчислява в точка 3.2.3.5.
 De
 =
 пробег на превозното средство в изцяло електрически режим на задвижване съгласно процедурата, описана в приложение 7 към Правило No 101. Ако няма изцяло електрически режим, производителят трябва да осигури средства за извършване на измерването при превозно средство, работещо в изцяло електрически работен режим.
 Dav
 =
 25 km (прието средно разстояние между две зареждания на акумулатора).
 3.3. Без външно зареждане (NOVC ХЕПС), без превключвател на работния режим
 3.3.1. Тези превозни средства се изпитват съобразно приложение 4.
 3.3.2. При предварителната подготовка трябва да се извършат поне два последователни пълни цикъла на движение (един от част първа и един от част втора) без естествено охлаждане.
 3.3.3. Превозното средство трябва да се управлява съгласно приложение 4 или, в случай на специален режим на превключване на предавките, според инструкциите на производителя, както са описани в ръководството за експлоатация на превозните средства и както е посочено на органа за превключване на предавките (за информация на водача). За тези превозни средства моментите за превключване на предавките, които са предписани в допълнение 1 към приложение 4, не се прилагат. За вида на изпитвателната крива се прилага описанието съгласно точка 2.3.3. от приложение 4.
 3.4. Без външно зареждане (NOVC ХЕПС), с превключвател на работния режим
 3.4.1. Тези превозни средства се подготвят и изпитват в хибриден режим съгласно приложение 4. Ако са налице няколко хибридни режима, изпитването се извършва в режима, който се включва автоматично при включването на ключа за запалването (нормален режим). Въз основа на информацията, предоставена от производителя, техническата служба осигурява спазването на пределните стойности във всички хибридни режими.
 3.4.2. При предварителната подготовка се извършват поне два последователни пълни цикъла на движение (един от част първа и един от част втора) без естествено охлаждане.
 3.4.3. Превозното средство трябва да се управлява съгласно приложение 4 или, в случай на специален режим на превключване на предавките, според


text:
инструкциите на производителя, както са описани в ръководството за експлоатация на превозните средства и както е посочено на органа за превключване на предавките (за информация на водача). За тези превозни средства моментите за превключване на предавките, които са предписани в допълнение 1 към приложение 4, не се прилагат. За вида на изпитвателната крива се прилага описанието от точка 2.3.3. от приложение 4.
 4. ИЗПИТВАНЕ ОТ ТИП II
 4.1. Превозните средства се изпитват съобразно приложение 5 при работещ консумиращ гориво двигател. Производителят осигурява „сервизен режим“, който позволява извършването на това изпитване.
 При необходимост се използва специалната процедура, предвидена в точка 5.1.6. на настоящото правило.
 5. ИЗПИТВАНЕ ОТ ТИП III
 5.1. Превозните средства се изпитват съобразно приложение 6 при работещ консумиращ гориво двигател. Производителят осигурява „сервизен режим“, който позволява извършването на това изпитване.
 5.2. Изпитванията се извършват само при условия 1 и 2 от точка 3.2. от приложение 6. Ако по някакви причини изпитването по условие 2 не е възможно, алтернативно следва да се извърши друго изпитване при постоянна скорост (като консумиращият гориво двигател работи при натоварване).
 6. ИЗПИТВАНЕ ОТ ТИП IV
 6.1. Превозните средства се изпитват съобразно приложение 7.
 Преди започване на изпитвателната процедура (точка 5.1. от приложение 7) превозните средства се подготвят, както следва:
 За превозни средства с външно зареждане (OVC)
 6.2.1.1. Превозни средства с външно зареждане без превключвател на работния режим: процедурата започва с разреждане на устройството за съхраняване на електроенергия/мощност на превозното средство по време на движение (на изпитвателно трасе или на динамометричен стенд и т.н.):
 —
 при постоянна скорост от 50 km/h, докато не се включи консумиращият гориво двигател, или
 —
 ако превозното средство не може да достигне постоянна скорост от 50 km/h без включване на консумиращия гориво двигател, скоростта трябва да се намали, докато превозното средство започне да се движи с по-ниска постоянна скорост, при която консумиращият гориво двигател остава изключен в продължение на определено време/разстояние (да се съгласува между техническата служба и производителя), или
 —
 според препоръките на производителя.
 Консумиращият гориво двигател трябва да се спре в рамките на 10 секунди, след като се е включил автоматично.
 6.2.1.2. Превозни средства с външно зареждане и с превключвател на работния режим: процедурата трябва да започне с разреждане на устройството за съхраняване на електроенергия/мощност на превозното средство по време на движение (на изпитвателното трасе, върху динамометричен стенд и т.н.) с превключвател в положение за изцяло електрически режим на задвижване при постоянна скорост от 70 % ± 5 % от максималната скорост на превозното средство за тридесет минути.
 Разреждането се спира:
 —
 когато превозното средство не може да се движи с 65 % от максималната скорост за тридесет минути; или
 —
 когато чрез стандартните бордови уреди се подаде индикация на водача да спре превозното средство; или
 —
 след изминаване на разстояние от 100 km.
 Ако превозното средство не е оборудвано за изцяло електрически режим на задвижване, разреждането на устройството за съхраняване на електроенергия/мощност трябва да се извърши чрез движение на превозното средство (на изпитвателното трасе, върху динамометричен стенд и т.н.):
 —
 при постоянна скорост от 50 km/h, докато не


text:
се включи консумиращият гориво двигател, или
 —
 ако превозното средство не може да достигне постоянна скорост от 50 km/h без включване на консумиращия гориво двигател, скоростта трябва да се намали, докато превозното средство започне да се движи с по-ниска постоянна скорост, при която консумиращият гориво двигател остава изключен в продължение на определено време/разстояние (да се съгласува между техническата служба и производителя), или
 —
 според препоръките на производителя.
 Консумиращият гориво двигател трябва да се изгаси в рамките на 10 секунди, след като се е включил автоматично.
 За превозни средства без външно зареждане (NOVC):
 6.2.2.1. Превозни средства без външно зареждане и без превключвател на работния режим: процедурата започва с предварителна подготовка с поне два последователни пълни цикъла на движение (един от част първа и един от част втора) без естествено охлаждане.
 6.2.2.2. Превозни средства без външно зареждане и с превключвател на работния режим: процедурата започва с предварителна подготовка с поне два последователни пълни цикъла на движение (един от част първа и един от част втора), без естествено охлаждане, като те се извършват в хибриден режим на превозното средство. Ако са налице няколко хибридни режима, изпитването се извършва в режима, който се включва автоматично при включването на ключа за запалването (нормален режим).
 Пробегът за предварителна подготовка и динамометричното изпитване се извършват съгласно точки 5.2. и 5.4. от приложение 7:
 6.3.1. За превозни средства с външно зареждане (OVC): при същите условия, посочени за условие Б за теста от тип I (точки 3.1.3. и 3.2.3.).
 6.3.2. За превозни средства без външно зареждане (NOVC): при същите условия, както за тест от тип I.
 7. ИЗПИТВАНЕ ОТ ТИП IV
 7.1. Превозните средства се изпитват съобразно приложение 9.
 7.2. За превозни средства с външно зареждане (OVC):
 Позволено е устройството за съхраняване на електроенергия/мощност да се зарежда два пъти дневно по време на набирането на пробег.
 За превозни средства с външно зареждане и с превключвател на работния режим набирането на пробег следва да се извърши в режима, който се включва автоматично при включването на ключа за запалването (нормален режим).
 По време на набирането на пробег се позволява преминаване към друг хибриден режим, ако това е необходимо, за да продължи набирането на пробег, след като се получи съгласието на техническата служба.
 Измерването на емисиите на замърсители се извършва при същите условия, посочени за условие Б за теста от тип I (точки 3.1.3. и 3.2.3.).
 7.3. За превозни средства без външно зареждане (NOVC):
 За превозни средства без външно зареждане и с превключвател на работния режим набирането на пробег се извършва в режима, който се включва автоматично при включването на ключа за запалването (нормален режим).
 Измерването на емисиите от замърсители се извършва при същите условия, както при изпитване от тип I.
 8. ИЗПИТВАНЕ ТИП VI
 8.1. Превозните средства се изпитват съобразно приложение 8.
 8.2. За превозни средства с външно зареждане (OVC), измерването на емисиите на замърсители се извършва при същите условия, посочени за условие Б за изпитването от тип I (точки 3.1.3. и 3.2.3.).
 8.3. За превозни средства без външно зареждане (NOVC), измерването на емисиите от замърсители се извършва при същите условия,


text:
както при изпитването от тип I.
 9. ИЗПИТВАНИЯ НА СИСТЕМАТА ЗА БОРДОВА ДИАГНОСТИКА (СБД)
 9.1. Превозните средства се изпитват съобразно приложение 11.
 9.2. За превозни средства с външно зареждане (OVC), измерването на емисиите на замърсители се извършва при същите условия, посочени за условие Б за теста от тип I (точки 3.1.3. и 3.2.3.).
 9.3. За превозни средства без външно зареждане (NOVC), измерването на емисиите от замърсители се извършва при същите условия, както при изпитването от тип I.
 (1) известни също като „с външно зареждане“
 (2) известни също като „без външно зареждане“.
 (3) Например: положение спортен, икономичен, градски, извънградски ...
 (4) Предимно електрически хибриден режим: Хибридният режим, за който чрез изпитване съгласно условие А от точка 4. от приложение 10 към Правило No 101 може да се докаже, че има най-голяма консумация на електроенергия от всички избираеми хибридни режими, и който се определя на базата на информация, предоставена от производителя и съгласувана с техническата служба.
 (5) Предимно горивен хибриден режим: Хибридният режим, за който чрез изпитване съгласно условие B от точка 4. от приложение 10 към Правило No 101 може да се докаже, че има най-голям разход на гориво от всички избираеми хибридни режими, и който се определя на базата на информация, предоставена от производителя и съгласувана с техническата служба.
 Допълнение 1
 Крива на степента на зареждане (SOC) на устройството за съхраняване на електроенергия/мощност за целите на изпитване от тип I на хибридни електрически превозни средства с външно зареждане зареждане
 Условие А на изпитването от тип I
 Условие A:
 1.
 първоначална степен на зареждане на устройството за съхраняване на електроенергия/мощност
 2.
 разреждане съгласно точка 3.1.2.1. или 3.2.2.1.
 3.
 подготовка на превозното средство съгласно точка 3.1.2.2. или 3.2.2.2.
 4.
 зареждане по време на естественото охлаждане на превозното средство до околната съгласно точка 3.1.2.3. и 3.1.2.4. или 3.2.2.3. и 3.2.2.4.
 5.
 изпитване съгласно точка 3.1.2.5. или 3.2.2.5.
 Условие Б на изпитването от тип I
 Условие B:
 1.
 първоначална степен на зареждане
 2.
 подготовка на превозното средство съгласно точка 3.1.3.1. или 3.2.3.1.
 3.
 разреждане съгласно точка 3.1.3.2. или 3.2.3.2.
 4.
 естествено охлаждане съгласно точка 3.1.3.3. или 3.2.3.3.
 5.
 изпитване съгласно точка 3.1.3.4. или 3.2.3.4.


text:
 4.8.2016
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 L 211/29
 РЕШЕНИЕ НА СЪВМЕСТНИЯ КОМИТЕТ НА ЕИП
 No 92/2015
 от 30 април 2015 година
 за изменение на приложение II (Технически правила, стандарти, изпитвания и сертифициране) към Споразумението за ЕИП [2016/1275]
 СЪВМЕСТНИЯТ КОМИТЕТ НА ЕИП,
 като взе предвид Споразумението за Европейското икономическо пространство („Споразумението за ЕИП“), и по-специално член 98 от него,
 като има предвид, че:
 (1)
 Регламент за изпълнение (ЕС) 2015/405 на Комисията от 11 март 2015 г. за одобряване на алфа-циперметрин като активно вещество за използване в биоциди за продуктов тип 18 (1) следва да бъде включен в Споразумението за ЕИП.
 (2)
 Регламент за изпълнение (ЕС) 2015/406 на Комисията от 11 март 2015 г. за одобряване на Bacillus thuringiensis subsp. israelensis серотип H14, щам SA3A като активно вещество за използване в биоциди за продуктов тип 18 (2) следва да бъде включен в Споразумението за ЕИП.
 (3)
 Регламент за изпълнение (ЕС) 2015/407 на Комисията от 11 март 2015 г. за одобряване на пропан-2-ол като активно вещество за използване в биоциди за продуктови типове 1, 2 и 4 (3) следва да бъде включен в Споразумението за ЕИП.
 (4)
 Поради това приложение II към Споразумението за ЕИП следва да бъде съответно изменено,
 ПРИЕ НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ:
 Член 1
 След точка 12щщс (Регламент за изпълнение (ЕС) 2015/292 на Комисията) от глава XV на приложение II към Споразумението за ЕИП се вмъкват следните точки:
 „12щщт.
 32015 R 0405: Регламент за изпълнение (ЕС) 2015/405 на Комисията от 11 март 2015 г. за одобряване на алфа-циперметрин като активно вещество за използване в биоциди за продуктов тип 18 (ОВ L 67, 12.3.2015 г., стр. 9).
 12щщу.
 32015 R 0406: Регламент за изпълнение (ЕС) 2015/406 на Комисията от 11 март 2015 г. за одобряване на Bacillus thuringiensis subsp. israelensis серотип H14, щам SA3A като активно вещество за използване в биоциди за продуктов тип 18 (ОВ L 67, 12.3.2015 г., стр. 12).
 12щщф.
 32015 R 0407: Регламент за изпълнение (ЕС) 2015/407 на Комисията от 11 март 2015 г. за одобряване на пропан-2-ол като активно вещество за използване в биоциди за продуктови типове 1, 2 и 4 (ОВ L 67, 12.3.2015 г., стр. 15).“
 Член 2
 Текстовете на регламенти за изпълнение (ЕС) 2015/405, (ЕС) 2015/406 и (ЕС) 2015/407 на исландски и на норвежки език, които ще бъдат публикувани в притурката за ЕИП към Официален вестник на Европейския съюз, са автентични.
 Член 3
 Настоящото решение влиза в сила на 1 май 2015 г., при условие че са внесени всички нотификации, предвидени в член 103, параграф 1 от Споразумението за ЕИП (*).
 Член 4
 Настоящото решение се публикува в раздела за ЕИП и в притурката за ЕИП към Официален вестник на Европейския съюз.
 Съставено в Брюксел на 30 април 2015 година.
 За Съвместния комитет на ЕИП
 Председател
 Gianluca GRIPPA
 (1) ОВ L 67, 12.3.2015 г., стр. 9.
 (2) ОВ L 67, 12.3.2015 г., стр. 12.
 (3) ОВ L 67, 12.3.2015 г., стр. 15.
 (*) Без отбелязани конституционни изисквания.


text:
 14.2.2019
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 L 43/36
 РЕШЕНИЕ No 1/2019 НА СЪВМЕСТНИЯ КОМИТЕТ ЕС — ШВЕЙЦАРИЯ
 от 29 януари 2019 година
 за изменение на таблица III и таблица IV от протокол No 2 към измененото Споразумение между Европейската икономическа общност и Конфедерация Швейцария от 22 юли 1972 г. [2019/258]
 СЪВМЕСТНИЯТ КОМИТЕТ,
 като взе предвид Споразумението между Европейската икономическа общност и Конфедерация Швейцария от 22 юли 1972 г. (1), изменено със Споразумението между Европейската общност и Конфедерация Швейцария от 26 октомври 2004 г. за изменение на Споразумението между Европейската икономическа общност от 22 юли 1972 г. относно разпоредбите, приложими по отношение на преработени селскостопански продукти (2) (наричано по-долу „Споразумението“), и по-специално член 7 от протокол No 2 към него,
 като има предвид, че:
 (1)
 В съответствие с член 5, параграф 2 от протокол No 2 към Споразумението на 13 ноември 2018 г. Съюзът и Конфедерация Швейцария, като договарящи се страни, предоставиха на Съвместния комитет вътрешните референтни цени на всички суровини, за които се прилагат мерки за компенсиране на цените. От тези цени е видно, че по отношение на посочените суровини действителната ценова ситуация на територията на договарящите се страни се е изменила.
 (2)
 Поради това е необходимо да се актуализират вътрешните референтни цени и разликите в цените на селскостопанските суровини, изброени в таблица III от протокол 2 към Споразумението, както и да се адаптират основните стойности за селскостопанските суровини, изброени в таблица IV от същия протокол,
 ПРИЕ НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ:
 Член 1
 Протокол No 2 към Споразумението се изменя, както следва:
 а)
 таблица III се заменя с текста в приложение I към настоящото решение;
 б)
 в таблица IV буква б) се заменя с текста в приложение II към настоящото решение.
 Член 2
 Настоящото решение се публикува в Официален вестник на Европейския съюз.
 Член 3
 Настоящото решение влиза в сила на 1 март 2019 г.
 Съставено в Брюксел на 29 януари 2019 година.
 За Съвместния комитет
 Председател
 Petros SOURMELIS
 (1) ОВ L 300, 31.12.1972 г., стр. 189.
 (2) ОВ L 23, 26.1.2005 г., стр. 19.
 ПРИЛОЖЕНИЕ I
 „Таблица III
 Вътрешни референтни цени за ЕС и Швейцария
 Селскостопански суровини
 Вътрешна референтна цена за Швейцария
 CHF на 100 kg нетно тегло
 Вътрешна референтна цена за ЕС
 CHF на 100 kg нетно тегло
 Член 4, параграф 1
 Прилагана от страна на Швейцария разлика между референтните цени за Швейцария и за ЕС
 CHF на 100 kg нетно тегло
 Член 3, параграф 3
 Прилагана от страна на ЕС разлика между референтните цени за Швейцария и за ЕС
 EUR на 100 kg нетно тегло
 Мека пшеница
 50,80
 23,44
 27,35
 0,00
 Твърда пшеница
 —
 —
 1,20
 0,00
 Ръж
 42,50
 21,92
 20,60
 0,00
 Ечемик
 —
 —
 —
 —
 Царевица
 —
 —
 —
 —
 Брашно от мека пшеница
 91,95
 46,69
 45,25
 0,00
 Пълномаслено мляко на прах
 606,15
 333,85
 272,30
 0,00
 Обезмаслено мляко на прах
 400,80
 181,60
 219,20
 0,00
 Масло
 1 056,00
 656,39
 399,60
 0,00
 Бяла захар
 —
 —
 —
 —
 Яйца
 —
 —
 38,00
 0,00
 Пресни картофи
 40,95
 28,00
 12,95
 0,00
 Растителна мазнина
 —
 —
 170,00
 0,00“
 ПРИЛОЖЕНИЕ II


text:
„б)
 Основни стойности за селскостопански суровини, които са взети предвид за изчисляването на селскостопанските компоненти:
 Селскостопански суровини
 Прилагана от Швейцария основна стойност
 Член 3, параграф 2
 Прилагана от ЕС основна стойност
 Член 4, параграф 2
 CHF на 100 kg нетно тегло
 EUR на 100 kg нетно тегло
 Мека пшеница
 22,30
 0,00
 Твърда пшеница
 1,00
 0,00
 Ръж
 16,80
 0,00
 Ечемик
 —
 —
 Царевица
 —
 —
 Брашно от мека пшеница
 36,90
 0,00
 Пълномаслено мляко на прах
 221,60
 0,00
 Обезмаслено мляко на прах
 178,65
 0,00
 Масло
 325,65
 0,00
 Бяла захар
 —
 —
 Яйца
 30,95
 0,00
 Пресни картофи
 10,25
 0,00
 Растителна мазнина
 138,55
 0,00“


text:
 13.5.2010
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 L 120/49
 Само оригиналните текстове на ИКЕ на ООН имат правно действие съгласно международното публично право. Статутът и датата на влизане в сила на настоящото правило следва да бъдат проверени в последната версия на документа на ИКЕ на ООН относно статута — TRANS/WP.29/343, който е на разположение на адрес:
 http://www.unece.org/trans/main/wp29/wp29wgs/wp29gen/wp29fdocstts.html
 Правило No 73 на Икономическата комисия за Европа на Организацията на обединените нации (ИКЕ на ООН) — Единни технически предписания за типово одобрение на товарни превозни средства, ремаркета и полуремаркета по отношение на тяхната странична защита
 Включващо всички текстове в сила до:
 Допълнение 1 към първоначалната версия на правилото — дата на влизане в сила: 10 ноември 2007 г.
 СЪДЪРЖАНИЕ
 ПРАВИЛО
 1.
 Приложно поле
 2.
 Предназначение
 3.
 Определения
 4.
 Заявление за одобрение
 5.
 Одобрение
 6.
 Изисквания
 7.
 Технически спецификации за устройства за странична защита
 8.
 Дерогации
 9.
 Изменения на типа на превозното средство и разширяване на одобрението на типа
 10.
 Съответствие на производството
 11.
 Санкции при несъответствие на производството.
 12.
 Окончателно прекратяване на производството
 13.
 Наименования и адреси на техническите служби, провеждащи изпитвания с цел одобряване, както и на административните отдели
 ПРИЛОЖЕНИЯ
 Приложение 1 —
 Съобщение относно одобрението, отказа, разширението, отменянето на одобрение или окончателното прекратяване на производството на тип превозно средство по отношение на неговата странична защита съгласно Правило No 73
 Приложение 2 —
 Примери за маркировки за одобрение
 1. ПРИЛОЖНО ПОЛЕ
 Настоящото правило се прилага за комплектовани превозни средства от категории N2, N3, O3 и O4
 (1) по отношение на тяхната странична защита. То не се прилага за:
 а)
 влекачи на полуремаркета;
 б)
 превозни средства, предназначени и конструирани за специални цели, и при превозни средства, при които поради физически причини не е възможно да се монтира такава странична защита.
 2. ПРЕДНАЗНАЧЕНИЕ
 Превозните средства, попадащи в обхвата на настоящото правило, следва да бъдат конструирани и/или оборудвани така, че да предлагат ефикасна защита на незащитените участници в движението срещу опасността от попадане под страничните части на превозното средство и въвличане под колелата (2).
 3. ОПРЕДЕЛЕНИЯ
 3.1. За целите на настоящото правило:
 3.1.1.
 „одобрение на превозно средство“ означава одобрение на типа на комплектовано превозно средство по отношение на неговата странична защита;
 3.1.2.
 „тип превозно средство“ означава категория превозни средства, които не се различават по следните основни характеристики, като широчина на задната ос, обща широчина, размери, форма и материали на цялата странична част на превозното средство (включително и кабината, ако е монтирана) и характеристики на окачването на превозното средство, доколкото те влияят на изискванията, посочени в точка 7 от настоящото правило;
 3.1.3.
 „максимална маса“ означава технически допустимата маса, заявена от производителя на превозното средство (тази маса може да бъде повече от „максималната допустима маса“, определена от националната администрация);
 3.1.4.
 „маса в ненатоварено състояние“ означава масата на превозното средство в работно състояние, празно и ненатоварено, но заредено с гориво, охлаждаща течност, смазочно масло, инструменти и резервно колело, ако такова е осигурено като стандартно оборудване от производителя на превозното средство;
 3.1.5.
 „незащитени участници в движението“ означава пешеходци, колоездачи, мотоциклетисти, които участват в движението по такъв начин,


text:
че са уязвими поради вероятност от попадане под страничните части на превозното средство и въвличане под колелата.
 4. ЗАЯВЛЕНИЕ ЗА ОДОБРЕНИЕ
 4.1. Заявлението за одобрение на тип превозно средство по отношение на неговата странична защита се подава от производителя на превозното средство или от негов надлежно упълномощен представител.
 4.2. То се придружава от следните документи, изготвени в три екземпляра, и от следните сведения:
 4.2.1.
 подробно описание на типа превозно средство по отношение на неговите конструкция, размери, форма и конструктивни материали, доколкото тази информация е необходима за целите на настоящото правило;
 4.2.2.
 чертежи на превозното средство, показващи типа превозно средство в изглед отстрани и отзад, и конструктивните детайли на страничните части на конструкцията;
 4.2.3.
 подробно описание на конкретното устройство за странична защита: размери, очертания, съставни материали и разположение в превозното средство.
 4.3. Превозно средство, представително за типа, подлежащ на одобряване, се представя на техническата служба, която проверява техническите спецификации.
 4.3.1.
 Превозно средство, което не включва всички съответстващи на типа компоненти, може да бъде прието за одобряване, при условие че може да се докаже, че липсата на компонентите няма да се отрази неблагоприятно на резултатите от одобряването, що се отнася до изискванията на настоящото правило.
 4.3.2.
 Задължение на заявителя за типово одобрение e да покаже, че приемането на вариантите, посочени в точка 4.3.1 по горе, е в съответствие с изискванията на настоящото правило.
 4.3.3.
 Компетентният орган трябва да удостовери наличието на задоволителни мерки за осигуряване на ефективен контрол на производството преди издаването на типово одобрение.
 5. ОДОБРЕНИЕ
 5.1. Ако превозното средство, представено за одобряване съгласно настоящото правило, отговаря на изискванията на точки 6 и 7 по-долу, за съответния тип превозно средство се издава одобрение.
 5.2. На всеки одобрен тип се присвоява номер на одобрение. Първите му две цифри (в настоящия момент това са цифрите 00 за правилото в първоначалния му вид) указват серията от изменения, включващи най-новите съществени технически изменения, направени по правилото към момента на издаване на одобрението. Една и съща страна по Спогодбата не може да присвоява същия номер на друг тип превозно средство.
 5.3. Страните по Спогодбата, които прилагат настоящото правило, се уведомяват за одобрение или разширяване на одобрение на тип превозно средство съгласно настоящото правило посредством формуляр в съответствие с образеца от приложение 1 към настоящото правило.
 5.4. На всяко превозно средство, което съответства на одобрен по настоящото правило тип превозно средство, на видно и леснодостъпно място, определено във формуляра за одобрение, се поставя международна маркировка за одобрение, състояща се от:
 5.4.1.
 оградена с окръжност буква „E“, следвана от отличителния номер на държавата, която е издала одобрението (3);
 5.4.2.
 номера на настоящото правило, следван от буква „R“, тире и номера на одобрението, вдясно от окръжността, предписана в точка 5.4.1.
 5.5. Ако превозното средство съответства на тип превозно средство, одобрен съгласно едно или няколко правила, приложени към Спогодбата, в държавата, издала одобрението съгласно настоящото правило, не е необходимо да се повтаря символът, указан в точка 5.4.1; в такъв случай правилата и номерата на одобрение и допълнителните номера и символи на всички правила, по които са издадени одобрения в страната,


text:
издала одобрение по настоящото правило, се разполагат във вертикални колони от дясната страна на символа, предписан в точка 5.4.1.
 5.6. Маркировката за одобрение трябва да бъде ясна, четлива и незаличима.
 5.7. Маркировката за одобрение се поставя в близост до или на табелката с данни за превозното средство, поставена от производителя.
 5.8. В приложение 2 към настоящото правило се дават примери за оформлението на маркировки за одобрение.
 6. ИЗИСКВАНИЯ
 6.1. ОБЩА ИНФОРМАЦИЯ
 6.1.1.
 Превозните средства от категории N2, N3, O3 и O4 трябва да бъдат проектирани и оборудвани така, че да предлагат по цялата си дължина ефикасна защита на незащитените участници в движението срещу опасността от попадане под страничните части на превозното средство и въвличане под колелата. Това изискване ще се счита за изпълнено, ако:
 6.1.1.1.
 превозното средство е оборудвано със специално устройство за странична защита (страничен предпазител) в съответствие с изискванията на точка 7; или
 6.1.1.2.
 превозното средство е проектирано и/или оборудвано отстрани така, че поради формите и характеристиките им неговите съставни части могат да бъдат включени в устройството за странична защита и/или да се счита, че го заместват. За компонентите, чиято комбинирана функция отговаря на изискванията, установени в точка 7 по-долу, се счита, че формират устройство за странична защита.
 6.2. РАЗПОЛОЖЕНИЕ НА ПРЕВОЗНОТО СРЕДСТВО ПО ВРЕМЕ НА ПРОВЕРКИТЕ
 Когато се проверява за съответствие с техническите спецификации, установени в точка 7 по-долу, превозното средство трябва да бъде при следните условия:
 превозното средство се разполага върху хоризонтална и равна повърхност;
 управляемите колела са изправени в положение за движение напред;
 превозното средство не е натоварено;
 полуремаркетата се разполагат върху опорите им така, че практически да бъдат в хоризонтално положение.
 7. ТЕХНИЧЕСКИ СПЕЦИФИКАЦИИ ЗА УСТРОЙСТВА ЗА СТРАНИЧНА ЗАЩИТА
 7.1. Устройството за странична защита не трябва да увеличава общата широчина на превозното средство, като основната част от неговата външна повърхност не може да бъде повече от 120 mm навътре от най-външната равнина (максималната широчина) на превозното средство. За някои превозни средства в съответствие с указаното в точки 7.4.3 и 7.4.4 се допуска завъртане навътре на предния край на устройството за странична защита. Задният край на устройството за странична защита трябва да бъде с не повече от 30 mm навътре от най-външния страничен ръб на задните гуми (като всякакви изпъкнали части на гумите в близост до земята на се вземат предвид) по протежение на поне най-задните 250 mm.
 7.2. Външната повърхност на устройството трябва да е гладка и доколкото е възможно, непрекъсната по цялата му дължина; съседните части обаче могат да се припокриват, при условие че ръбът от припокриването е обърнат в посока назад или надолу, или между тях може да е оставена междина, не по-голяма от 25 mm, измерена надлъжно, стига задната част да не излиза по-навън от предната; сферичните глави на болтове или нитове не трябва да се подават над повърхността с повече от 10 mm, като други части също могат да се подават при същото ограничение, при условие че са гладки и заоблени; всички външни ръбове и ъгли трябва да бъдат заоблени с радиус не по-малък от 2,5 mm.
 7.3. Устройството може


text:
да се състои от непрекъсната плоскост, от една или няколко хоризонтални греди или от комбинация от плоскост и греди; ако се използват греди, разстоянието помежду им трябва да бъде не по-голямо от 300 mm, а те самите да бъдат не по-малки от:
 50 mm по вертикалата за превозни средства от категории N2 и O3;
 100 mm по вертикалата и като цяло плоски за превозни средства от категории N3 и O4;
 комбинациите от плоскости и греди трябва да формират на практика непрекъснат страничен предпазител, но при спазване на разпоредбите на точка 7.2.
 7.4. Предният край на страничния предпазител се конструира, както следва:
 7.4.1.
 Неговото местоположение е:
 7.4.1.1.
 на моторно превозно средство: на разстояние не по-голямо от 300 mm зад вертикалната равнина, която е перпендикулярна на надлъжната равнина на превозното средство и допирателна към най-външната повърхност на гумата на колелото, което е непосредствено пред страничния предпазител;
 7.4.1.2.
 на ремарке с теглич: на разстояние не по-голямо от 500 mm зад равнината, определена в точка 7.4.1.1;
 7.4.1.3.
 на полуремарке: на разстояние не по-голямо от 250 mm зад средната напречна равнина на опорите, ако такива са монтирани, като в никакъв случай разстоянието от предния край до напречната равнина, минаваща през центъра на шенкелния болт, когато той е в най-задно положение, не трябва да надвишава 2,7 m.
 7.4.2.
 Когато предният край се намира в място, което е открито, той трябва да представлява непрекъснат вертикален елемент, който покрива цялата височина на предпазителя; външната и предната страна на този елемент трябва назад да са с размер не по-малък от 50 mm и да влизат навътре на 100 mm за превозни средства от категории N2 и O3, а за превозни средства от категории N3 и O4 назад да са с размер не по-малък от 100 mm и да влизат навътре на 100 mm.
 7.4.3.
 За моторно превозно средство, при което разстоянието от 300 mm, определено в точка 7.4.1.1, попада в кабината, страничният предпазител трябва да бъде проектиран така, че разстоянието между предния му край и командното табло в кабината да не надвишава 100 mm, като при необходимост се допуска да бъде завъртян на ъгъл не по-голям от 45o. В този случай не се прилагат разпоредбите на точка 7.4.2.
 7.4.4.
 За моторно превозно средство, при което разстоянието от 300 mm, определено в точка 7.4.1.1, попада зад кабината, а страничният предпазител достига напред до 100 mm в кабината и това е избираем вариант на производителя, се спазват разпоредбите на точка 7.4.3.
 7.5. Задният край на страничния предпазител не може да се намира на разстояние по-голямо от 300 mm пред вертикалната равнина, която е перпендикулярна на надлъжната равнина и е допирателна към външната повърхност на гумата на колелото, разположено непосредствено отзад; за задния край на страничния предпазител не се изисква непрекъснат вертикален елемент.
 7.6. Долният ръб на страничния предпазител не може в нито една точка да бъде на повече от 550 mm над земята.
 7.7. Горният ръб на предпазителя трябва да бъде на не повече от 350 mm под частта на конструкцията на превозното средство, през която минава или до която се


text:
допира вертикалната равнина, допирателна към външната повърхност на гумите, като евентуалните издутини близо до земята не се вземат предвид, освен в следните случаи:
 7.7.1.
 когато равнината по точка 7.7 не пресича конструкцията на превозното средство, горният ръб трябва да бъде на нивото на товарната платформа или на разстояние 950 mm от земята, като се избира по-малкото от двете разстояния;
 7.7.2.
 когато вертикалната равнина по точка 7.7 пресича конструкцията на превозното средство на ниво, по-високо от 1,3 m над земята, горният ръб на страничния предпазител трябва да бъде на разстояние не по-малко от 950 mm от земята;
 7.7.3.
 за превозно средство, което е проектирано и конструирано, а не само приспособено за транспортиране на контейнери, или е с разглобяема каросерия, положението на горния ръб на страничния предпазител може да се определи в съответствие с изискванията по точки 7.7.1 и 7.7.2 по-горе, като контейнерът или каросерията се считат за част от превозното средство.
 7.8. Като цяло страничните предпазители трябва да бъдат корави и надеждно монтирани (те не бива да бъдат податливи на разхлабване вследствие на вибрациите при нормална експлоатация на превозното средство) и с изключение на частите, изброени в точка 7.9, трябва да бъдат изработени от метал или друг подходящ материал. Страничният предпазител се счита за подходящ, ако може да издържа хоризонтална статична сила от 1 kN, приложена перпендикулярно към която и да е част от външната му повърхност чрез центъра на плунжер с кръгло и плоско чело с диаметър 220 ± 10 mm, и ако огъването на предпазителя при наличие на усилието в такъв случай е не повече от:
 30 mm при най-задните 250 mm на предпазителя, и
 150 mm за останалата част от предпазителя.
 Съответствието с горепосочените изискванията може да се докаже чрез изчисления.
 7.9. Неподвижно прикрепените към превозното средство части, като резервни колела, акумулаторно гнездо, въздушни резервоари, резервоари за гориво, светлини, светлоотражатели и кутии с инструменти, могат да бъдат вградени в страничния предпазител, при условие че отговарят на изискванията за размерите съгласно настоящото правило. По отношение на всички разстояния между защитните устройства и неподвижно прикрепените части се прилагат изискванията на точка 7.2.
 7.10. Страничният предпазител не може да се използва за закрепване на спирачни (пневматични или хидравлични) проводи.
 8. ДЕРОГАЦИИ
 8.1. Чрез дерогация от горепосочените разпоредби превозните средства от следните типове трябва да отговарят само на изискванията, посочени за всеки отделен случай:
 8.1.1.
 Ремаркетата с променлива база трябва да отговарят на всички изисквания по точка 7, когато са прибрани до минималната си дължина; когато ремаркето е в разтегнато състояние обаче, страничните предпазители трябва да отговарят на изискванията по точки 7.6, 7.7 и 7.8 и на изискванията на точка 7.4 или 7.5, но не непременно и на двете; при удължаването на ремаркето по дължината на страничните предпазители не трябва да се получават междини.
 8.1.2.
 Цистерните, т.е. превозни средства, проектирани единствено за превоз на течности в затворен резервоар, трайно закрепен към превозното средство и снабден с маркучи или тръбни връзки за пълнене и източване, трябва да бъдат снабдени със странични предпазители, които да отговарят, доколкото е възможно, на всички изисквания на точка


text:
7; изключение от изискванията за пълно съответствие може да се направи само когато експлоатационните изисквания го налагат.
 8.1.3.
 При превозно средство, снабдено с разтегателни крака за осигуряване на допълнителна стабилност по време на товарене, разтоварване или други операции, за които е проектирано превозното средство, на страничния предпазител може да се предвидят допълнителни междини, когато те са необходими, за да позволяват разтягането на краката.
 8.1.4.
 При превозно средство, снабдено с точки за закрепване, необходими за комбинирани (ро-ро) превози, се допуска наличие на междини в страничния предпазител за преминаване и опъване на фиксиращите въжета.
 8.2. Ако страничните части на превозно средство са проектирани и/или конструирани така, че предвид формата и характеристиките си съставните им елементи, взети заедно, удовлетворяват изискванията по точка 7, те могат да се считат за заместващи страничните предпазители.
 9. ПРОМЯНА НА ТИПА НА ПРЕВОЗНОТО СРЕДСТВО И РАЗШИРЯВАНЕ НА ОДОБРЕНИЕТО
 9.1. Административният отдел, одобрил типа превозно средство, бива уведомяван за всяка промяна на типа превозно средство. В такъв случай отделът може:
 9.1.1.
 да прецени, че направените изменения не оказват съществено неблагоприятно въздействие и че превозното средство продължава да отговаря на изискванията; или
 9.1.2.
 да изиска протокол от допълнително изпитване от техническата служба, отговаряща за провеждане на изпитванията.
 9.2. Потвърждението или отказът на одобрение, в което се посочват измененията, се съобщава по реда на точка 5.3 на държавите — страни по Спогодбата, прилагащи това правило.
 9.3. Компетентният орган, който издава продължение на одобрението, присвоява сериен номер на всеки формуляр за съобщение, който се съставя за такова продължаване на срока.
 10. СЪОТВЕТСТВИЕ НА ПРОИЗВОДСТВОТО
 Процедурите за съответствие на производството трябва да съответстват на определените в Спогодбата, допълнение 2 (E/ECE/324-E/ECE/TRANS/505/Rev.2), като се спазват следните изисквания:
 10.1. Всяко превозно средство, одобрено съгласно настоящото правило, трябва да бъде произведено така, че да съответства на одобрения тип, като отговаря на изискванията, определени в точка 6 по-горе.
 10.2. Органът, който е издал типовото одобрение, може по всяко време да провери методите за контрол на съответствието, които се прилагат във всеки производствен обект. Нормалната честота на тези проверки е веднъж на всеки две години.
 11. САНКЦИИ ПРИ НЕСЪОТВЕТСТВИЕ НА ПРОИЗВОДСТВОТО
 11.1. Одобрението, издадено по отношение на тип превозно средство съгласно настоящото правило, може да бъде отменено, ако не са спазени изискванията, определени в точки 6 и 7 по-горе.
 11.2. Ако страна по Спогодбата, която прилага настоящото правило, отмени одобрение, предоставено преди това от нея, тя незабавно уведомява останалите договарящи се страни, които прилагат настоящото правило, чрез копие на формуляра за одобрение, в края на който с главни букви следва забележка с подпис и дата „ОДОБРЕНИЕТО Е ОТТЕГЛЕНО“.
 12. ОКОНЧАТЕЛНО ПРЕКРАТЯВАНЕ НА ПРОИЗВОДСТВОТО
 Ако титулярят на одобрението прекрати напълно производството на тип превозно средство, одобрен в съответствие с настоящото правило, той уведомява за това органа, издал одобрението, При получаването на съответното съобщение този орган на свой ред уведомява за това останалите страни по договора, прилагащи настоящото правило, посредством копие на формуляра за съобщение, съдържащо най-долу забележка, изписана с едър шрифт, подписана и с дата: „ПРОИЗВОДСТВОТО Е ПРЕКРАТЕНО“.
 13. НАИМЕНОВАНИЯ И АДРЕСИ НА ТЕХНИЧЕСКИТЕ СЛУЖБИ, ОТГОВАРЯЩИ ЗА ПРОВЕЖДАНЕТО НА ИЗПИТВАНИЯТА


text:
ЗА ОДОБРЕНИЕ, И НА АДМИНИСТРАТИВНИТЕ ОТДЕЛИ
 Страните по Спогодбата, прилагащи настоящото правило, уведомяват секретариата на Организацията на обединените нации за наименованията и адресите на техническите служби, отговарящи за извършване на изпитванията за одобряване, и на административните отдели, които издават одобрения и до които трябва да бъдат изпращани сертификационните формуляри за одобряване или разширяване на одобрение, както и за отказ за одобряване, или отменяне на одобрение, издадено в други държави.
 (1) Според определението в приложение 7 към Консолидираната резолюция за конструкцията на превозни средства (R.E.3) (документ TRANS/WP.29/78/Rev.1/изменение 2, последно изменен с изменение 4).
 (2) Настоящото правило не възпрепятства никоя страна да въвежда допълнителни изисквания към частите на превозно средство, намиращи се по-напред от предните колела и по-назад от задните колела.
 (3) 1 — Германия, 2 — Франция, 3 — Италия, 4 — Нидерландия, 5 — Швеция, 6 — Белгия, 7 — Унгария, 8 — Чешката република, 9 — Испания, 10 — Сърбия, 11 — Обединеното кралство, 12 — Австрия, 13 — Люксембург, 14 — Швейцария, 15 (не е присвоен), 16 — Норвегия, 17 — Финландия, 18 — Дания, 19 — Румъния, 20 — Полша, 21 — Португалия, 22 — Руската федерация, 23 — Гърция, 24 — Ирландия, 25 — Хърватска, 26 — Словения, 27 — Словакия, 28 — Беларус, 29 — Естония, 30 (не е присвоен), 31 — Босна и Херцеговина, 32 — Латвия, 33 (не е присвоен), 34 — България, 35 (не е присвоен), 36 — Литва, 37 — Турция, 38 (не е присвоен), 39 — Азербайджан, 40 — бившата югославска република Македония, 41 (не е присвоен), 42 — Европейската общност (официалните одобрения се предоставят от държавите-членки, които използват техния съответен ИКЕ символ), 43 — Япония, 44 (не е присвоен), 45 — Австралия, 46 — Украйна, 47 — Южна Африка, 48 — Нова Зеландия, 49 — Кипър, 50 — Малта, 51 — Република Корея, 52 — Малайзия, 53 — Тайланд, 54 и 55 (не са присвоени) и 56 — Черна гора. Следващи номера ще бъдат присвоявани и на други държави в хронологичния ред, по който те ратифицират или се присъединят към Спогодбата за приемане на единни технически предписания за колесни превозни средства, оборудване и части, които могат да бъдат монтирани и/или използвани на колесни превозни средства, и на условията за взаимно признаване на одобрения, издавани на основата на тези предписания, като така присвоените номера се съобщават от генералния секретар на Организацията на обединените нации на страните по Спогодбата.
 ПРИЛОЖЕНИЕ 1
 СЪОБЩЕНИE
 (Максимален формат: А4 (210 × 297 mm)
 ПРИЛОЖЕНИЕ 2
 ПРИМЕРИ НА МАРКИРОВКА ЗА ОДОБРЕНИЕ
 ОБРАЗЕЦ A
 (вж. точка 5.4 от настоящото правило)
 ОБРАЗЕЦ Б
 (вж. точка 5.5 от настоящото правило)
 (1) Вторият номер е даден само като пример.


text:
 21.12.2007
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 L 339/3
 КОНВЕНЦИЯ
 относно компетентността, признаването и изпълнението на съдебни решения по граждански и търговски дела
 ПРЕАМБЮЛ
 ВИСОКОДОГОВАРЯЩИТЕ СЕ СТРАНИ ПО НАСТОЯЩАТА КОНВЕНЦИЯ,
 РЕШЕНИ да укрепят правната защита на лицата, установени на техните територии,
 КАТО ИМАТ ПРЕДВИД, че за тази цел е необходимо да се определи международната компетентност на съдилищата, да се улесни признаването и да се въведе ускорена процедура за гарантиране на прилагането на съдебни решения, автентични инструменти и съдебни спогодби,
 КАТО ОСЪЗНАВАТ връзките помежду им, които са утвърдени в икономическата област от споразуменията за свободна търговия, сключени между Европейската общност и определени държави от Европейската асоциация за свободна търговия,
 —
 Брюкселската конвенция от 27 септември 1968 г. относно компетентността и изпълнението на съдебни решения по граждански и търговски дела, изменена с конвенциите за присъединяване при последователните разширявания на Европейския съюз,
 —
 Конвенцията от Лугано от 16 септември 1988 г. относно компетентността и изпълнението на съдебни решения по граждански и търговски дела, която разширява прилагането на правилата на Брюкселската конвенция от 1968 г. за определени държави членки на Европейската асоциация за свободна търговия,
 —
 Регламент (ЕО) No 44/2001 на Съвета от 22 декември 2000 г. относно компетентността, признаването и изпълнението на съдебни решения по граждански и търговски дела, който замени горепосочената Брюкселска конвенция,
 —
 Споразумението между Европейската общност и Кралство Дания относно компетентността, признаването и изпълнението на съдебни решения по граждански и търговски дела, подписано в Брюксел на 19 октомври 2005 г.,
 УБЕДЕНИ, че разширяването на прилагането на принципите, предвидени в Регламент (ЕО) No 44/2001 по отношение на договарящите се страни по настоящата конвенция ще задълбочи правното и икономическото сътрудничество,
 В ЖЕЛАНИЕТО СИ ДА гарантират колкото се може по-уеднаквено тълкуване на настоящия инструмент,
 РЕШИХА в този дух да сключат настоящата конвенция, и
 СЕ СПОРАЗУМЯХА ЗА СЛЕДНОТО:
 ДЯЛ I
 ОБХВАТ
 Член 1
 1. Настоящата конвенция се прилага по отношение на граждански и търговски дела независимо от естеството на съда или правораздавателния орган. Тя не обхваща данъчни, митнически или административни дела.
 2. Настоящата конвенция не се прилага по отношение на:
 а)
 гражданското състояние, правоспособността и дееспособността на физическите лица, имуществените права, произтичащи от брачни правоотношения, завещания и наследяване;
 б)
 производствата, свързани с обявяването на дружества или други юридически лица в несъстоятелност, конкордатите и аналогичните производства;
 в)
 социалното осигуряване;
 г)
 арбитража.
 3. По смисъла на настоящата конвенция под термина „държава, обвързана по настоящата конвенция“ се разбира всяка държава, която е договаряща се страна по настоящата конвенция или държава-членка на Европейската общност. Това може да означава също и Европейската общност.
 ДЯЛ II
 КОМПЕТЕНТНОСТ
 РАЗДЕЛ 1
 Общи разпоредби
 Член 2
 1. При спазване на разпоредбите на настоящата конвенция исковете срещу лицата, които имат местоживеене в държава, обвързана по настоящата конвенция, независимо от тяхното гражданство, се предявяват пред съдилищата на тази държава.
 2. Лица, които не са граждани на държава, обвързана по настоящата конвенция, в която имат местоживеене, се подчиняват на правилата за компетентност, които са приложими по отношение на гражданите на тази държава.
 Член 3
 1. Срещу лица, които имат местоживеене в държава, обвързана по настоящата


text:
конвенция, могат да бъдат предявявани искове в съдилищата на друга държава, обвързана по настоящата конвенция, само по силата на правилата, установени в раздели от 2 до 7 от настоящия дял.
 2. По-специално правилата за национална компетентност, установени в приложение I, няма да се прилагат в техен ущърб.
 Член 4
 1. Ако ответникът няма местоживеене в държава, обвързана по настоящата конвенция, компетентността на съдилищата на всяка държава, обвързана по настоящата конвенция, при спазване на разпоредбите на членове 22 и 23, ще се определя от правото на тази държава.
 2. По отношение на такъв ответник всяко лице, което има местоживеене в държава, обвързана по настоящата конвенция, може независимо от неговото гражданство да се ползва в тази държава от действащите там правила за компетентност, и по-специално от тези, уточнени в приложение I, по същия начин както гражданите на тази държава.
 РАЗДЕЛ 2
 Специална компетентност
 Член 5
 Срещу лице, което има местоживеене в държава, обвързана по настоящата конвенция, може да бъде предявен иск в друга държава, обвързана по настоящата конвенция:
 1.
 а)
 по дела, свързани с договор: в съдилищата по мястото на изпълнение на въпросното задължение;
 б)
 за целите на настоящата разпоредба и освен ако не е договорено друго, мястото на изпълнение на въпросното задължение е:
 —
 в случая на продажба на стоки, мястото в държава, обвързана по настоящата конвенция, където стоките са доставени или е следвало да бъдат доставени съгласно договора;
 —
 в случая на предоставяне на услуги, мястото в държава, обвързана по настоящата конвенция, където услугите са били предоставени или е трябвало да бъдат предоставени съгласно договора;
 в)
 aко не се прилага буква б), се прилага буква а);
 2.
 по дела за издръжка:
 а)
 в съдилищата на мястото, където получаващият издръжката има местоживеене или обичайно пребиваване; или
 б)
 в съда, който според правото на съда е компетентен да разглежда производства относно гражданското състояние на лице, ако делото за издръжка е свързано с това производство, освен ако тази компетентност не се основава единствено на гражданството на една от страните; или
 в)
 в съда, който според правото на съда е компетентен да разглежда производства относно родителска отговорност, ако делото за издръжка е свързано с това производство, освен ако тази компетентност не се основава единствено на гражданството на една от страните;
 3.
 по дела относно гражданска отговорност, delict или quasi delict, в съдилищата на мястото, където е настъпило или може да настъпи вредоносното събитие;
 4.
 по отношение на граждански иск за вреди или реституция вследствие на деяние, което води до наказателно производство, в съда, сезиран с това производство, доколкото този съд, съгласно своето право, е компетентен да разглежда граждански искове;
 5.
 по отношение на спорове, произтичащи от дейността на клон, агенция или друг вид представителство в съдилищата на мястото, където се намират клонът, агенцията или представителството;
 6.
 в качеството на учредител, доверителен собственик (trustee) или бенефициер на доверителна собственост (trust), създадена по силата на закон или писмен документ, или устно и доказана писмено в съдилищата на държава, обвързана по настоящата конвенция, където се намира доверителната собственост (trust);
 7.
 по отношение на спор относно плащане на


text:
възнаграждение, искано във връзка със спасяване на товар или навло, в съда, в обсега на чиято компетентност:
 а)
 е бил задържан, с цел да се обезпечи това плащане, или
 б)
 е могъл да бъде задържан, но е дадена гаранция или друго обезпечение,
 при условие че настоящата разпоредба се прилага само ако се претендира, че ответникът има права върху товара или навлото или е имал такива права по време на спасяването им.
 Член 6
 Срещу лице с местоживеене в държава, обвързана по настоящата конвенция, може също така да бъде предявен иск:
 1.
 когато то е един от множество ответници в съдилищата по местоживеене на всеки от тях, при условие че исковете са в такава тясна връзка, че е целесъобразно те да бъдат разгледани и разрешени заедно, за да се избегне рискът от постановяване на противоречиви съдебни решения, постановени в отделни производства;
 2.
 като трета страна по дело за поръчителство или гаранция или в друго производство на трета страна в съда, сезиран с първоначалното дело, освен ако това дело е заведено единствено с цел това лице да бъде отклонено от компетентността на съда, който би бил компетентен по неговото дело;
 3.
 по насрещен иск, произтичащ от същия договор или факти, на които се основава първоначалният иск, в съда, пред който е висящо първоначалното дело;
 4.
 по дела във връзка с договор, ако процедурата може да се съчетае с процедура срещу същия ответник, по дела относно вещни права върху недвижими вещи в съда на държава, обвързана по настоящата конвенция, където е разположен имотът.
 Член 7
 Когато по силата на настоящата конвенция съд в държава, обвързана по настоящата конвенция, е компетентен за действия във връзка с отговорност, произтичаща от използването или дейността на кораб, този съд или който и да е друг съд, който по силата на националното право на тази държава е заместен за тази цел, също така ще е компетентен по отношение на искове за ограничаване на тази отговорност.
 РАЗДЕЛ 3
 Компетентност по дела във връзка със застраховане
 Член 8
 По дела във връзка със застраховане компетентността се определя от разпоредбите на настоящия раздел, без да се засягат разпоредбите на член 4 и член 5, параграф 5.
 Член 9
 1. Срещу застраховател с местоживеене в държава, обвързана по настоящата конвенция, може да бъде предявен иск:
 а)
 в съдилищата на държавата, където има местоживеене, или
 б)
 в друга държава, обвързана по настоящата конвенция, в случай на процесуални действия, извършени от притежателя на полицата, застрахования или ползвателя, в съдилищата по мястото, където ищецът има местоживеене, или
 в)
 ако той е съзастраховател, в съдилищата на държава, обвързана по настоящата конвенция, в която е предявен иск срещу основния застраховател.
 2. Застраховател, който няма местоживеене в държава, обвързана по настоящата конвенция, но има клон, агенция или друго представителство в една от държавите, обвързани по настоящата конвенция, по отношение на спорове, произтичащи от дейността на клона, агентството или представителството, ще се счита, че има местоживеене в тази държава.
 Член 10
 По отношение на застраховка за отговорност или застраховка на недвижима собственост срещу застрахователя може наред с това да


text:
бъде предявен иск в съдилищата, където е настъпило вредоносното събитие. Същото се прилага и ако движимо и недвижимо имущество се покрива от една и съща застрахователна полица, и двете са неблагоприятно засегнати от едно и също случайно събитие.
 Член 11
 1. По отношение на застраховка за отговорност застрахователят също така може, ако законът на съда го позволява, да бъде призован по дело, което увредената страна е предприела срещу застрахования.
 2. Членове 8, 9 и 10 се прилагат по отношение на искове, предявени от увредената страна пряко срещу застрахователя, когато такива преки искове са разрешени.
 3. Ако правото, приложимо спрямо такива преки искове, предвижда, че притежателят на полицата или застрахованият могат да бъдат присъединени като страни по делото, същият съд е компетентен по отношение на тях.
 Член 12
 1. Без да се засяга разпоредбата на член 11, параграф 3, застрахователят може да започне дело само в съдилищата на държава, обвързана по настоящата конвенция, в която ответникът има местоживеене, независимо дали той се явява притежател на полицата, застрахован или бенефициер.
 2. Разпоредбите на настоящия раздел не засягат правото да се предяви насрещен иск в съда, в който в съответствие с настоящия раздел е висящо основното дело.
 Член 13
 Разпоредбите на настоящия раздел могат да се дерогират само със споразумение:
 1.
 което е сключено след възникване на спора, или
 2.
 което допуска притежателят на полицата, застрахованият или бенефициерът да започнат дело в съдилища, различни от тези, посочени в настоящия раздел, или
 3.
 което е сключено между притежател на полица и застраховател, ако и двамата по време на сключване на договора имат местоживеене или обичайно пребиваване в една и съща държава, обвързана по настоящата конвенция, и което споразумение предоставя компетентност на съдилищата на тази държава, дори ако вредоносното събитие се случи в чужбина, при условие че това споразумение не противоречи на законодателството на тази държава, или
 4.
 което е сключено с притежател на полица, който няма местоживеене в държава, обвързана по настоящата конвенция, освен дотолкова, доколкото застраховката е задължителна или е относно недвижима собственост в държава, обвързана по настоящата конвенция, или
 5.
 което се отнася до договор за застраховка дотолкова, доколкото покрива един или повече от рисковете, посочени в член 14.
 Член 14
 Рисковете, посочени в член 13, точка 5, са следните:
 1.
 всякаква загуба или вреда на:
 а)
 морски кораби, инсталации, разположени край бреговете или в открито море, или въздухоплавателно средство, произтичащи от рискове, които са във връзка с използването им за търговски цели;
 б)
 транзитни стоки, различни от багажа на пътниците, когато транзитът се състои или включва товар на такива кораби или въздухоплавателни средства;
 2.
 всякаква отговорност, различна от тази за телесна повреда на пътници или загуба или увреждане на багажа им:
 а)
 произтичаща от използването или дейността на кораби, инсталации или въздухоплавателни средства, както са посочени в точка 1, буква a), доколкото по отношение на последните законодателството на държавата, обвързана по настоящата конвенция, в която е регистрирано въздухоплавателното средство, не забранява клаузи за предоставяне на компетентност срещу такива рискове;
 б)
 за загуба или повреда, причинени от транзитни стоки, както са описани


text:
в точка 1, буква б);
 3.
 всякаква финансова загуба във връзка с използването или дейността на кораби, инсталации или въздухоплавателни средства, както са посочени в точка 1, буква a), и по-специално загуба на редовен или чартърен товар;
 4.
 всякакъв риск или интерес във връзка с някои от тези, посочени в точки 1—3;
 5.
 независимо от точки 1—4, всякакви големи рискове.
 РАЗДЕЛ 4
 Компетентност при потребителски договори
 Член 15
 1. По отношение на дела във връзка с договор, сключен от лице потребител, за цел, която може да се приеме, че е извън неговата търговска дейност или професия, компетентността се определя от разпоредбите в настоящия раздел, без да се засягат разпоредбите на член 4 и член 5, параграф 5, ако:
 а)
 се отнася за договор за продажба на стоки на изплащане чрез вноски на кредит, или
 б)
 се отнася за договор за заем, изплатим на части, или за някаква друга форма на кредит, предоставен за финансиране на продажбата на стоки, или
 в)
 във всички останали случаи, договорът е сключен с лице, което извършва търговски или професионални дейности в държава, обвързана по настоящата конвенция, където потребителят има местоживеене, или който с всички средства насочва дейностите си към тази държава или към няколко държави, включително тази държава, и договорът попада в обхвата на тези дейности.
 2. Когато потребител сключи договор със страна, която не е с местоживеене в държава, обвързана по настоящата конвенция, но има клон, агенция или друго представителство в някоя от държавите, обвързани по настоящата конвенция, тази страна по отношение на спорове, възникнали от дейността на този клон, агенция или представителство, ще се счита с местоживеене в тази държава.
 3. Настоящият раздел няма да се прилага по отношение на договор за транспорт, различен от договора, който в цената си включва предоставянето на комбинация от пътуване и настаняване.
 Член 16
 1. Потребител може да заведе дело срещу другата страна по договора или в съдилищата на държава, обвързана по настоящата конвенция, в която тази страна има местоживеене, или в съдилищата по мястото, където има местоживеене потребителят.
 2. Другата страна по договора може да заведе дело срещу потребител от другата страна по договора само в съдилищата на държавата, обвързана по настоящата конвенция, където има местоживеене потребителят.
 3. Настоящият член не засяга правото да се предяви насрещен иск в съда, пред който в съответствие с настоящия раздел е висящ първоначалният иск.
 Член 17
 Разпоредбите на настоящия раздел могат да се дерогират само със споразумение:
 1.
 което е сключено след възникване на спора, или
 2.
 което допуска потребителят да започне дело в съдилища, различни от тези, посочени в настоящия раздел, или
 3.
 което е сключено между потребителя и другата страна по договора, и двамата от които по времето на сключване на договора са имали местоживеене или обичайно пребиваване в една и съща държава, обвързана по настоящата конвенция, и което предоставя компетентност на съдилищата на тази държава, при условие че това споразумение не противоречи на законодателството на тази държава.
 РАЗДЕЛ 5
 Компетентност при индивидуални трудови договори
 Член 18
 1. По дела във връзка с индивидуални трудови договори компетентността