text:
на типа, издадени в съответствие с предходната серия от изменения на настоящото правило.
 12.5.
 Страните по Спогодбата, прилагащи настоящото правило, нямат право да отказват издаването на одобрения на типа съгласно предходна серия от изменения на настоящото правило или разширения на тези одобрения.
 12.6.
 Без да се засягат преходните разпоредби по-горе, страните по Спогодбата, които започват да прилагат настоящото правило след датата на влизане в сила на най-новата серия от изменения, не са длъжни да приемат одобрения на типа, издадени в съответствие с предходна серия от изменения на настоящото правило.
 (1) Както е определено в Консолидираната резолюция относно конструкцията на превозните средства (R.E.3), документ ECE/TRANS/WP.29/78/Rev.6, точка 2. —
 https://unece.org/transport/standards/transport/vehicle-regulations-wp29/resolutions
 (2) https://unece.org/rev-17-2011
 (3) Отличителните номера на страните по Спогодбата от 1958 г. са дадени в приложение 3 към Консолидираната резолюция за конструкцията на превозни средства (R.E.3), документ ECE/TRANS/WP.29/78/Rev. 6
 (4) Производителят ще бъде отговорен за достоверността и целостта на представената документация и ще поеме пълна отговорност за безопасността на пътниците при неблагоприятни въздействия, произтичащи от разпространение на топлина, причинено от вътрешно късо съединение.
 ПРИЛОЖЕНИЕ 1
 ЧАСТ 1
 Комуникация
 (Максимален формат: A4 (210 × 297 mm))
 (1)
 издадено от:
 Наименование на административния орган
 ...
 ...
 ...
 Относно (2):
 Издадено одобрение
 Разширено одобрение
 Отказано одобрение
 Отнето одобрение
 Окончателно прекратяване на производството
 на тип превозно средство по отношение на електробезопасността му съгласно Правило No 100
 Одобрение No ...
 Разширение No ...
 1.
 Търговско наименование или марка на превозното средство: ...
 1.1.
 Тип ПСНЕЕ
 2.
 Тип превозно средство: ...
 3.
 Категория превозно средство: ...
 4.
 Наименование и адрес на производителя: ...
 5.
 Наименование и адрес на представителя на производителя, ако има такъв: ...
 6.
 Описание на превозното средство: ...
 6.1.
 Тип ПСНЕЕ: ...
 6.1.1.
 Номер на одобрението на ПСНЕЕ или описания на ПСНЕЕ2
 6.2.
 Работно напрежение: ...
 6.3.
 Задвижваща уредба (например хибридна, електрическа): ...
 7.
 Превозното средство е представено за одобряване на: ...
 8.
 Техническа служба, отговорна за провеждане на изпитванията за одобряване: ...
 9.
 Дата на протокола, издаден от тази служба: ...
 10.
 Номер на протокола, издаден от тази служба: ...
 11.
 Местоположение на маркировката за одобрение: ...
 12.
 Основание(я) за разширение на одобрението (ако е приложимо)2: ...
 13.
 Одобрението е издадено/разширено/отказано/отнето2: ...
 14.
 Място: ...
 15.
 Дата: ...
 16.
 Подпис: ...
 17.
 Документите, придружаващи заявлението за одобрение или разширение, може да бъдат получени при поискване.
 ЧАСТ 2
 Комуникация
 (Максимален формат: A4 (210 × 297 mm))
 (3)
 издадено от:
 Наименование на административния орган
 ...
 ...
 ...
 Относно: (4)
 Издадено одобрение
 Разширено одобрение
 Отказано одобрение
 Отнето одобрение
 Окончателно прекратяване на производството
 на тип ПСНЕЕ като компонент/отделен технически възел2 съгласно Правило No 100
 Одобрение No ...
 Разширение No ...
 1.
 Търговско наименование или марка на ПСНЕЕ: ...
 2.
 Тип ПСНЕЕ: ...
 3.
 Наименование и адрес на производителя: ...
 4.
 Наименование и адрес на представителя на производителя, ако има такъв: ...
 5.
 Описание на ПСНЕЕ: ...
 6.
 Монтажни ограничения, приложими за ПСНЕЕ, както е описано в точки 6.4. и 6.5.: ...
 7.
 ПСНЕЕ е представена за одобрение на: ...
 8.
 Техническа служба, отговорна за провеждане на изпитванията за


text:
одобряване: ...
 9.
 Дата на протокола, издаден от тази служба: ...
 10.
 Номер на протокола, издаден от тази служба: ...
 11.
 Местоположение на маркировката за одобрение: ...
 12.
 Основание(я) за разширение на одобрението (ако е приложимо)2: ...
 13.
 Одобрението е издадено/разширено/отказано/отнето2: ...
 14.
 Място: ...
 15.
 Дата: ...
 16.
 Подпис: ...
 17.
 Документите, придружаващи заявлението за одобрение или разширение, може да бъдат получени при поискване.
 (1) Отличителен номер на държавата, която е издала/разширила/отказала/отнела одобрението (вж. разпоредбите относно одобрението в правилото).
 (2) Ненужното се зачертава.
 (3) Отличителен номер на държавата, която е издала/разширила/отказала/отнела одобрението (вж. разпоредбите относно одобрението в правилото).
 (4) Ненужното се зачертава.
 ПРИЛОЖЕНИЕ 2
 Оформление на маркировките за одобрение
 ОБРАЗЕЦ А
 (вж. точка 4.4. от настоящото правило)
 Фигура 1
 a = 8 mm (минимум)
 Маркировката за одобрение от фигура 1, поставена на превозно средство, показва, че съответният тип пътно превозно средство е одобрен в Нидерландия (Е4) съгласно Правило No 100 с одобрение No 022492. Първите две цифри от номера на одобрението указват, че одобрението е издадено в съответствие с изискванията на Правило No 100, изменено със серия от изменения 02.
 Фигура 2
 a = 8 mm (минимум)
 Маркировката за одобрение от фигура 2, поставена върху ПСНЕЕ, показва, че съответният тип ПСНЕЕ (ES) е одобрен в Нидерландия (Е4) съгласно Правило No 100 с одобрение No 022492. Първите две цифри от номера на одобрението указват, че одобрението е издадено в съответствие с изискванията на Правило No 100, изменено със серия от изменения 02.
 ОБРАЗЕЦ Б
 (вж. точка 4.5. от настоящото правило)
 a = 8 mm (минимум)
 Горепоказаната маркировка за одобрение, поставена на превозно средство, показва, че съответното пътно превозно средство е одобрено в Нидерландия (Е4) съгласно Правило No 100 и Правило No 42 (*1) Номерът на одобрението указва, че на датите, на които съответните одобрения са издадени, Правило No 100 вече е изменено със серия от изменения 02, а Правило No 42 е още в първоначалния си вид.
 (*1) Вторият номер е даден единствено като пример.
 ПРИЛОЖЕНИЕ 3
 Защита срещу пряк допир до части под напрежение
 1. Сонди за изпитване на степента на достъпност
 Сондите за изпитване на степента на достъпност, предназначени за изпитване на защитата на хора срещу достъп до тоководещи части под напрежение, са посочени в таблица 1.
 2. Условия на изпитване
 Сондата за изпитване на степента на достъпност се притиска към всеки от отворите на предпазната обвивка с определената в таблица 1 сила. Ако сондата проникне частично или напълно, тя се поставя във всички възможни положения, но в никакъв случай не трябва да се допуска пълно проникване на ограничителната плочка през отвора.
 Приема се, че вътрешните прегради за електрическа защита са част от обвивката.
 Ако е необходимо, захранващ източник за ниско напрежение (в границите между 40 V и 50 V), свързан последователно на подходяща лампа, следва да се свърже между сондата и тоководещите части под напрежение във вътрешността на преградата за електрическа защита или обвивката.
 Методът на сигналната верига следва да се прилага и за движещите се тоководещи части под напрежение на оборудването с високо напрежение.
 Разрешено е

type: contracts

jurisdiction: EU


text:
движещите се вътрешни част да бъдат задвижвани бавно, когато това е възможно.
 3. Условия за приемане
 Сондата за изпитване на степента на достъпност не трябва да докосва тоководещи части под напрежение.
 Когато се извършва проверка за наличие на достатъчно разстояние с помощта на сигнална верига между сондата и тоководещите части под напрежение, лампата не трябва да светва.
 При провеждане на изпитване за степен на защита IPXXB шарнирният изпитвателен пръст може да проникне по дължината си до 80 mm, но ограничителната плочка (Ø 50 mm × 20 mm) не трябва да преминава през отвора. Започвайки от напълно изправено изходно положение, всяко шарнирно съединение на изпитвателния пръст трябва да се сгъне последователно до ъгъл 90° спрямо оста на прилежащата секция от пръста и трябва да се постави във всяко възможно положение.
 При провеждане на изпитване за степен на защита IPXXD сондата за изпитване на степента на достъпност може да проникне по цялата си дължина, но ограничителната плочка не трябва да преминава напълно през отвора.
 Таблица 1 Сонди за изпитване на степента на достъпност, използвани при изпитванията за защита на хора срещу достъп до опасни части
 Фигура 1 Шарнирен изпитвателен пръст
 Материал: метал, освен ако не е посочено друго
 Линейни размери в милиметри
 Допустимо отклонение за размерите, за които няма специално указана стойност на допустимото отклонение:
 а)
 за ъгли: 0/-10 секунди;
 б)
 за линейни размери:
 i)
 до 25 mm: 0/-0,05 mm:
 ii)
 над 25 mm: ± 0,2 mm.
 И двете шарнирни съединения трябва да позволяват движение от 90° в една и съща равнина и в една и съща посока с допустимо отклонение от 0° до +10°.
 ПРИЛОЖЕНИЕ 4
 Проверка на изравняване на потенциалите
 1.
 Метод за изпитване с използване на измервател на съпротивление
 Измервателят на съпротивление се свързва към точките на измерване (обикновено електрическото шаси и електропроводящата обвивка/преградата за електрическа защита) и съпротивлението се измерва с помощта на измервател, който отговаря на следните спецификации:
 а)
 измервател на съпротивление: ток на измерване най-малко 0,2 А;
 б)
 чувствителност: 0,01 Ω или по-малко;
 в)
 съпротивлението R трябва да е по-малко от 0,1 Ω.
 2.
 Метод на изпитване с използване на постояннотоково захранващо устройство, волтметър и амперметър
 Пример за метода на изпитване с използване на постояннотоково захранващо устройство, волтметър и амперметър е показан по-долу.
 Фигура 1 Пример за метода на изпитване с използване на постояннотоково захранващо устройство
 2.1.
 Процедура на изпитване
 Постояннотоковото захранващо устройство, волтметърът и амперметърът се свързват към точките на измерване (обикновено електрическото шаси и електропроводящата обвивка/преградата за електрическа защита).
 Напрежението на постояннотоковото захранващо устройство се регулира така, че големината на тока да достигне поне 0,2 А.
 Измерват се токът I и напрежението U.
 Съпротивлението R се изчислява по следната формула:
 R = U / I
 съпротивлението R трябва да е по-малко от 0,1 Ω.
 Забележка:
 Ако за измерването на напрежението и тока се използват проводници, всеки проводник трябва да се свърже независимо към преградата за електрическа защита/обвивката/електрическото шаси. За измерване на напрежението и тока може да се използва обща клема.
 ПРИЛОЖЕНИЕ 5А
 Метод за измерване на изолационното съпротивление за изпитвания върху превозно средство
 1.


text:
Общи положения
 Изолационното съпротивление на всяка шина с високо напрежение се измерва или се определя чрез изчисляване, като се използват стойностите за измерване, получени за всяка част или блок на шината с високо напрежение (наричано по-долу „разделно измерване“).
 2. Метод за измерване
 Измерването на изолационното съпротивление се извършва, като се избира съответният метод за измерване сред методите, посочени в точки 2.1.—2.2. от настоящото приложение, в зависимост от електрическия заряд на тоководещите части под напрежение или изолационното съпротивление и т.н.
 Измерванията с мегаомметър или осцилоскоп са подходящи алтернативи на процедурата, описана по-долу, за измерване на изолационното съпротивление. В този случай може да е необходимо да се изключи бордовата система за следене на изолационното съпротивление.
 Обхватът на електрическата верига, която подлежи на измерване, трябва да бъде изяснен предварително, като се използват електрически схеми и т.н. Ако шините с високо напрежение са галванично разделени една от друга, изолационното съпротивление се измерва за всяка електрическа верига.
 Освен това може да се извършат промени, необходими за измерването на изолационното съпротивление, като например отстраняване на капака с цел достъп до тоководещите части под напрежение, пускане на кабели за измерване, промяна на софтуера и т.н.
 Когато измерваните стойности не са стабилни поради работата на бордовата система за следене на изолационното съпротивление, може да се извърши промяна, необходима за измерването, като спиране на работата на съответното устройство или отстраняването му. Освен това, когато се отстранява устройството, се доказва чрез набор от чертежи, че изолационното съпротивление между тоководещите части под напрежение и електрическото шаси остава непроменено.
 Тези промени не трябва да влияят на резултатите от изпитването.
 Трябва да се работи с повишено внимание по отношение на късо съединение и поражение от електрически ток, тъй като подобно потвърждение може да изисква манипулации непосредствено във веригата с високо напрежение.
 2.1. Метод за измерване с използване на постоянно напрежение от външни източници
 2.1.1. Измервателен уред
 Трябва да се използва уред за изпитване на изолационното съпротивление, който може да подава постоянно напрежение, по-високо от работното напрежение на шината с високо напрежение.
 2.1.2. Метод за измерване
 Уредът за изпитване на изолационното съпротивление трябва да бъде свързан между тоководещите части под напрежение и електрическото шаси. След това изолационното съпротивление се измерва чрез прилагане на постоянно напрежение, равно на поне половината от работното напрежение на шината с високо напрежение.
 Ако системата има няколко обхвата на напрежение (например поради повишаващ преобразувател) в галванично свързаната верига и някои компоненти не могат да издържат работното напрежение на цялата верига, изолационното съпротивление между тези компоненти и електрическото шаси може да бъде измерено отделно, като се прилага поне половината от собственото им работно напрежение, а посочените компоненти са в изключено състояние.
 2.2. Метод за измерване с използване на ПСНЕЕ на превозното средство като източник на постоянно напрежение
 2.2.1. Условия относно изпитвателното превозно средство
 Шината с високо напрежение трябва да се захранва от ПСНЕЕ на превозното средство и/или системата за преобразуване на енергия, като напрежението на ПСНЕЕ и/или системата за преобразуване на енергия по време на цялото изпитване трябва да е поне равно на номиналното работно напрежение, посочено от производителя на превозното


text:
средство.
 2.2.2. Измервателен уред
 Използваният за това измерване волтметър трябва да измерва постоянни напрежения и да има вътрешно съпротивление от поне 10 ΜΩ.
 2.2.3. Метод за измерване
 2.2.3.1. Първи етап
 Измерва се напрежението, както е показано на фигура 1, и се записва напрежението на шината с високо напрежение(Ub). Ub трябва да бъде по-голямо или равно на номиналното работно напрежение на ПСНЕЕ и/или системата за преобразуване на енергия, посочено от производителя на превозното средство.
 Фигура 1 Измерване на Ub, U1, U2 b 1 2
 2.2.3.2. Втори етап
 Измерва се и се записва напрежението (U1) между отрицателния полюс на шината с високо напрежение и електрическото шаси (вж. фигура 1).
 2.2.3.3. Трети етап
 Измерва се и се записва напрежението (U2) между положителния полюс на шината с високо напрежение и електрическото шаси (вж. фигура 1).
 2.2.3.4. Четвърти етап
 Ако U1 е по-голямо или равно на U2, между отрицателния полюс на шината с високо напрежение и електрическото шаси се свързва еталонно съпротивление с известна стойност (Ro). След свързването на Ro се измерва напрежението (U1’) между отрицателния полюс на шината с високо напрежение и електрическото шаси (вж. фигура 2).
 Изолационното съпротивление (Ri) се изчислява по следната формула:
 Ri = Ro×Ub×(1/U1’ – 1/U1)
 Фигура 2 Измерване на U1’ 1
 Ако U2 е по-голямо от U1, между положителния полюс на шината с високо напрежение и електрическото шаси се свързва еталонно съпротивление с известна стойност (Ro). След свързването на Ro се измерва напрежението (U2’) между положителния полюс на шината с високо напрежение и електрическото шаси (вж. фигура 3).
 Изолационното съпротивление (Ri) се изчислява по следната формула:
 Ri = Ro×Ub×(1/U2’ – 1/U2)
 Фигура 3 Измерване на U2’ 2
 2.2.3.5. Пети етап
 От стойността на изолационното съпротивление Ri (Ω), разделена на работното напрежение (V) на шината с високо напрежение, се получава отнесеното към напрежението изолационно съпротивление (Ω/V).
 Забележка:
 Еталонното съпротивление с известна стойност Ro (Ω) следва да бъде минималното необходимо отнесено към напрежението изолационно съпротивление (Ω/V), умножено по работното напрежение на превозното средство ± 20 % (V). Не се изисква Ro да има точно тази стойност, тъй като формулите са валидни за всяка стойност на Ro. Стойността за Ro обаче в този обхват следва да осигури добра чувствителност за измерване на напрежението.
 ПРИЛОЖЕНИЕ 5Б
 Метод за измерване на изолационното съпротивление за компонентни изпитвания на ПСНЕЕ
 1. Метод за измерване
 Измерването на изолационното съпротивление се извършва, като се избира съответният метод за измерване сред методите, посочени в точки 1.1.—1.2. от настоящото приложение, в зависимост от електрическия заряд на тоководещите части под напрежение или изолационното съпротивление и т.н.
 Измерванията с мегаомметър или осцилоскоп са подходящи алтернативи на процедурата, описана по-долу, за измерване на изолационното съпротивление. В този случай може да е необходимо да се дезактивира бордовата система за следене на изолационното съпротивление.
 Обхватът на електрическата верига, която подлежи на измерване, трябва да бъде изяснен предварително, като се използват електрически схеми и т.н. Ако шините с високо напрежение са галванично разделени една от друга, изолационното съпротивление се измерва за всяка електрическа верига.
 Ако работното напрежение на изпитваното устройство (Ub, фигура 1) не може да


text:
бъде измерено (например поради прекъсване на електрическата верига, причинено от главните контактори или сработване на стопяем предпазител), изпитването може да се извърши с модифицирано изпитвателно устройство, за да е възможно измерване на вътрешните напрежения (преди главните контактори).
 Освен това може да се извършат промени, необходими за измерването на изолационното съпротивление, като например отстраняване на капака с цел достъп до тоководещите части под напрежение, пускане на кабели за измерване, промяна на софтуера и т.н.
 В случаите, в които измерваните стойности не са стабилни поради работата на системата за следене на изолационното съпротивление, може да бъде извършена необходимата за измерването промяна чрез спиране на работата на съответното устройство или отстраняването му. Освен това, когато устройството е отстранено, се доказва чрез набор от чертежи, че това няма да промени изолационното съпротивление между тоководещите части под напрежение и връзката с масата, определено от производителя за точка за връзка с електрическото шаси при монтаж върху превозното средство.
 Тези промени не трябва да влияят на резултатите от изпитването.
 Трябва да се работи с повишено внимание по отношение на късо съединение и поражение от електрически ток, тъй като подобно потвърждение може да изисква манипулации непосредствено във веригата с високо напрежение.
 1.1. Метод за измерване с използване на постоянно напрежение от външни източници
 1.1.1. Измервателен уред
 Трябва да се използва измервателен уред за изпитване на изолационното съпротивление, който може да подава постоянно напрежение, по-високо от номиналното напрежение на изпитваното устройство.
 1.1.2. Метод за измерване
 Уредът за изпитване на изолационното съпротивление трябва да бъде свързан между тоководещите части под напрежение и масата. След това се измерва изолационното съпротивление.
 Ако системата има няколко обхвата на напрежение (например поради повишаващ преобразувател) в галванично свързаната верига и някои компоненти не могат да издържат работното напрежение на цялата верига, изолационното съпротивление между тези компоненти и масата може да бъде измерено отделно, като се приложи поне половината от собственото им работно напрежение, а посочените компоненти са в изключено състояние.
 1.2. Метод за измерване с използване на изпитваното устройство като източник на постоянно напрежение
 1.2.1. Условия на изпитване
 Напрежението на изпитваното устройство по време на цялото изпитване трябва да бъде поне равно на номиналното му работно напрежение.
 1.2.2. Измервателен уред
 Използваният за това измерване волтметър трябва да измерва постоянни напрежения и да има вътрешно съпротивление от поне 10 ΜΩ.
 1.2.3. Метод за измерване
 1.2.3.1. Първи етап
 Напрежението се измерва, както е показано на фигура 1, и се записва работното напрежение на изпитваното устройство (Ub, фигура 1). Ub трябва да бъде по-голямо или равно на номиналното работно напрежение на изпитваното устройство.
 Фигура 1
 1.2.3.2. Втори етап
 Измерва се и се записва напрежението (U1) между отрицателния полюс на изпитваното устройство и връзката с масата (фигура 1).
 1.2.3.3. Трети етап
 Измерва се и се записва напрежението (U2) между положителния полюс на изпитваното устройство и връзката с масата (фигура 1).
 1.2.3.4. Четвърти етап
 Ако U1 е по-голямо или равно на U2, между отрицателния полюс на изпитваното устройство и връзката с масата се свързва еталонно съпротивление с известна стойност (Ro). При свързано Ro се измерва напрежението (U1’) между отрицателния полюс


text:
на изпитваното устройство и връзката с масата (вж. фигура 2).
 Изолационното съпротивление (Ri) се изчислява по следната формула: :
 Ri = Ro×Ub×(1/U1’ – 1/U1)
 Фигура 2
 Ако U2 е по-голямо от U1, между положителния полюс на изпитваното устройство и връзката с масата се свързва еталонно съпротивление с известна стойност (Ro). При свързано Ro се измерва напрежението (U2’) между положителния полюс на изпитваното устройство и връзката с масата (вж. фигура 3).
 Изолационното съпротивление (Ri) се изчислява по следната формула:
 Ri = Ro×Ub×(1/U2’ – 1/U2)
 Фигура 3
 1.2.3.5. Пети етап
 От стойността на изолационното съпротивление Ri (Ω), разделена на номиналното напрежение (V) на изпитваното устройство, се получава отнесеното към напрежението изолационно съпротивление (Ω/V).
 Забележка 1:
 Еталонното съпротивление с известна стойност Ro (Ω) следва да бъде минималното необходимо отнесено към напрежението изолационно съпротивление (Ω/V), умножено по номиналното напрежение на изпитваното устройство ± 20 % (V). Не се изисква Ro да има точно тази стойност, тъй като формулите са валидни за всяка стойност на Ro. Стойността за Ro обаче в този обхват следва да осигури добра чувствителност за измерване на напрежението.
 ПРИЛОЖЕНИЕ 6
 Метод за потвърждаване на работата на бордовата система за следене на изолационното съпротивление
 Бордовата система за следене на изолационното съпротивление се изпитва чрез следната процедура:
 а)
 Определя се изолационното съпротивление Ri на електрическото силово задвижване със системата за следене на изолационното съпротивление, като се използва процедурата, описана в приложение 5А.
 б)
 Ако минималната стойност на изолационното съпротивление, която се изисква съгласно точки 5.1.3.1. или 5.1.3.2., е 100 Ω/V, свържете резистор със съпротивление Ro между електрическото шаси и единия от полюсите на шината с високо напрежение, който показва по-ниска стойност за U1 или U2, измерена в съответствие с точка 2.2.3. от приложение 5А. Съпротивлението на резистора Ro трябва да удовлетворява условието:
 1/(1/(95×U) – 1/Ri) ≤ Ro < 1/(1/(100×U) – 1/Ri),
 където U е работното напрежение на електрическото силово задвижване.
 в)
 Ако минималната стойност на изолационното съпротивление, която се изисква съгласно точки 5.1.3.1. или 5.1.3.2., е 500 Ω/V, свържете резистор със съпротивление Ro между електрическото шаси и единия от полюсите на шината с високо напрежение, който показва по-ниска стойност за U1 или U2, измерена в съответствие с точка 2.2.3. от приложение 5А. Съпротивлението на резистора Ro трябва да удовлетворява условието:
 1/(1/(475×U) – 1/Ri) ≤ Ro < 1/(1/(500×U) – 1/Ri)
 където U е работното напрежение на електрическото силово задвижване.
 Допълнение 1 към приложение 6
 Основни характеристики на пътни превозни средства или системи
 1.
 Общи положения
 1.1.
 Марка (търговско наименование на производителя): ...
 1.2.
 Тип: ...
 1.3.
 Категория превозно средство: ...
 1.4.
 Търговско(и) наименование(я), ако има такова(такива): ...
 1.5.
 Наименование и адрес на производителя: ...
 1.6.
 Наименование и адрес на представителя на производителя, ако има такъв: ...
 1.7.
 Чертеж и/или снимка на превозното средство: ...
 1.8.
 Номер на одобрението на ПСНЕЕ: ...
 2.
 Електродвигател (тягов двигател)
 2.1.
 Тип (намотка, възбуждане): ...
 2.2.
 Максимална полезна (ефективна) мощност и/или максимална 30-минутна мощност (kW): ...
 3.
 ПСНЕЕ
 3.1.
 Търговско наименование и марка на ПСНЕЕ: ...
 3.2.
 Указване на всички използвани типове елементи: ...
 3.2.1.
 Химизъм на електрохимичните елементи:


text:
...
 3.2.2.
 Физически размери: ...
 3.2.3.
 Капацитет на електрохимичния елемент (Ah): ...
 3.3.
 Описание, чертеж(и) или снимка(и) на ПСНЕЕ, обясняващи:
 3.3.1.
 Конструкция: ...
 3.3.2.
 Конфигурация (брой на елементите, начин на свързване и др.): ...
 3.3.3.
 Размери: ...
 3.3.4.
 Корпус (конструкция, материали и физически размери): ...
 3.4.
 Електрически спецификации: ...
 3.4.1.
 Номинално напрежение (V): ...
 3.4.2.
 Работно напрежение (V): ...
 3.4.3.
 Капацитет (Ah): ...
 3.4.4.
 Максимален ток (A): ...
 3.5.
 Степен на рекомбинация на газовете (%): ...
 3.6.
 Описание, чертеж(и) или снимка(и) на монтажа на ПСНЕЕ в превозното средство: ...
 3.6.1.
 Материален носител: ...
 3.7.
 Тип регулиране на температурата...
 3.8.
 Електронно управление: ...
 4.
 Горивен елемент (ако има такъв)
 4.1.
 Търговско наименование и марка на горивния елемент: ...
 4.2.
 Типове горивен елемент: ...
 4.3.
 Номинално напрежение (V): ...
 4.4.
 Брой елементи: ...
 4.5.
 Тип система на охлаждане (ако има такава): ...
 4.6.
 Максимална мощност (kW): ...
 5.
 Предпазител и/или прекъсвач
 5.1.
 Тип: ...
 5.2.
 Схема, указваща работния диапазон: ...
 6.
 Електрическа инсталация (кабелни снопове)
 6.1.
 Тип: ...
 7.
 Защита срещу поражение от електрически ток
 7.1.
 Описание на принципа на защитата: ...
 8.
 Допълнителни данни
 8.1.
 Кратко описание на монтажа на компонентите на електрическите вериги или чертежи/схеми, показващи мястото на тези компоненти: ...
 8.2.
 Схема на всички електрически функции, включени в силовата верига: ...
 8.3.
 Работно напрежение (V): ...
 Допълнение 2 към приложение 6
 Основни характеристики на ПСНЕЕ
 1.
 ПСНЕЕ
 1.1.
 Търговско наименование и марка на ПСНЕЕ: ...
 1.2.
 Указване на всички използвани типове елементи: ...
 1.2.1.
 Химизъм на електрохимичните елементи: ...
 1.2.2.
 Физически размери: ...
 1.2.3.
 Капацитет на елемента (Ah): ...
 1.3.
 Описание, чертеж(и) или снимка(и) на ПСНЕЕ, обясняващи
 1.3.1.
 Конструкция: ...
 1.3.2.
 Конфигурация (брой на елементите, начин на свързване и др.): ...
 1.3.3.
 Размери: ...
 1.3.4.
 Корпус (конструкция, материали и физически размери): ...
 1.4.
 Електрически спецификации
 1.4.1.
 Номинално напрежение (V): ...
 1.4.2.
 Работно напрежение (V): ...
 1.4.3.
 Капацитет (Ah): ...
 1.4.4.
 Максимален ток (A): ...
 1.5.
 Степен на рекомбинация на газовете (%):...
 1.6.
 Описание, чертеж(и) или снимка(и) на монтажа на ПСНЕЕ в превозното средство: ...
 1.6.1.
 Материален носител: ...
 1.7.
 Тип регулиране на температурата: ...
 1.8.
 Електронно управление: ...
 1.9.
 Категория превозни средства, на които може да бъде монтирана ПСНЕЕ:
 ПРИЛОЖЕНИЕ 7A
 Метод за проверка за органите по изпитванията, чрез който се потвърждава документално съответствието на изолационното съпротивление на електрическата конструкция на превозното средство след излагане на вода
 Настоящото приложение описва приложимите изисквания при сертифициране на оборудването с високо напрежение или компонентите на системата срещу неблагоприятни въздействия от водата, а не физическо изпитване. Като общо правило електрическата конструкция или компонентите на превозните средства трябва да отговарят на изискванията, посочени съответно в точки 5.1.1. „Защита срещу пряк допир“, 5.1.2. „Защита срещу непряк допир“ и „5.1.3. „Изолационно съпротивление“, като това ще бъде проверено отделно от органа по изпитванията. Производителите на превозни средства предоставят информация на органите по изпитванията, за да се установи като отправна точка мястото на монтаж за всеки компонент с високо напрежение в превозното средство.
 1.
 Документацията съдържа следната информация:
 а)
 за начина, по който производителят е изпитал съответствието на


text:
изолационното съпротивление на електрическата конструкция на превозното средство, използвайки прясна вода;
 б)
 за начина, по който след провеждане на изпитването компонентът или системата с високо напрежение се проверява за проникване на вода, и как в зависимост от мястото на монтиране всеки компонент/система с високо напрежение отговаря на подходящата степен на защита срещу вода.
 2.
 Органът по изпитванията проверява и потвърди автентичността на документираните условия, които са спазени и е трябвало да бъдат спазени от производителя по време на процеса на сертифициране:
 2.1.
 По време на изпитването се допуска частично кондензиране на влагата, съдържаща се в обвивката. Кондензатът, който може да се появи, не се смята за проникване на вода. За целите на изпитванията повърхността на изпитвания компонент или система с високо напрежение се изчислява с точност 10 %. Ако е възможно, изпитваният компонент или система с високо напрежение работи под напрежение. Ако изпитваният компонент или система с високо напрежение е под напрежение, се вземат подходящи мерки за безопасност.
 2.2.
 За външно прикрепени електрически компоненти (например в отделението на двигателя), отворени отдолу, както на открити, така и на защитени места органът по изпитванията проверява с оглед потвърждаване на съответствието дали изпитването се провежда чрез пръскане от всички възможни посоки на компонента или системата с високо напрежение с поток вода от стандартна дюза за изпитване, както е показано на фигура 1. По време на изпитването се наблюдават по-специално следните параметри:
 а)
 вътрешен диаметър на дюзата: 6,3 mm;
 б)
 дебит: 11,9—13,2 l/min;
 в)
 налягане на водата в дюзата: приблизително 30 kPa (0,3 bar);
 г)
 продължителност на изпитването на m2 повърхност на изпитвания компонент или система с високо напрежение: 1 min;
 д)
 минимална продължителност на изпитването: 3 min;
 е)
 разстояние от дюзата до повърхността на изпитвания компонент или система с високо напрежение: приблизително 3 m (това разстояние може да бъде намалено, ако е необходимо, за да се осигури достатъчно намокряне при пръскане нагоре).
 Фигура 1 Стандартна дюза за изпитването
 Размери в милиметри D е 6,3 mm, както е посочено в точка 2.2., буква а) по-горе.
 2.3.
 За външно прикрепени електрически компоненти (например в отделението на двигателя), покрити отдолу, органът по изпитванията с оглед потвърждаване на съответствието проверява дали:
 а)
 капакът предпазва компонента от директни пръски вода отдолу и не се вижда;
 б)
 изпитването се провежда с помощта на пръскащ накрайник за изпитване, както е показано на фигура 2;
 в)
 подвижният щит се отстранява от накрайника за пръскане и машината се пръска от всички възможни посоки;
 г)
 налягането на водата се регулира така, че да се получи дебит (10 ± 0,5) l/min (налягане приблизително 80—100 kPa (0,8—1,0 bar));
 д)
 продължителността на изпитването е 1 min/m2 от изчислената повърхност на машината (с изключение на всякакви монтажни повърхности и охлаждащи ребра) с минимална продължителност от 5 min.
 Фигура 2 Пръскащ накрайник за изпитването
 Изглед съгласно стрелка А (със свален щит)
 IEC 927/01
 Размери в милиметри
 Забележка:
 1.
 Кран
 2.
 Манометър
 3.
 Маркуч
 4.
 Подвижен щит — алуминий
 5.
 Накрайник за пръскане
 6.
 Противотежест
 7.
 Накрайник за пръскане — месинг със 121 отвора ⌀ 0,5:
 а)
 отвор в


text:
центъра
 б)
 вътрешен кръг от 12 отвора със стъпка 30°
 в)
 външен кръг от 24 отвора със стъпка 15°
 8.
 Машина в процес на изпитване
 3.
 Цялата система с високо напрежение или всеки компонент се проверява за съответствие с изискването за изолационно съпротивление в точка 5.1.3. при следните условия:
 а)
 електрическото шаси се симулира чрез електрически проводник например метална плоча, а компонентите са прикрепени със стандартните си монтажни устройства към него;
 б)
 кабелите, ако има такива, трябва да бъдат свързани към компонента.
 4.
 Не се разрешава частите, проектирани да не се мокрят при движение, да бъдат мокри и не се допуска натрупване на вода, която би могла да достигне до тях във вътрешността на компонента или системата с високо напрежение.
 ПРИЛОЖЕНИЕ 7Б
 Процедура за изпитване върху превозно средство на защита срещу въздействия на вода
 1. Измиване
 Това изпитване има за цел да симулира нормалното измиване на превозни средства, но не и специфично почистване с високо налягане на водата или измиване на подовата част на каросерията.
 Зоните на превозното средство по отношение на това изпитване са гранични линии, т.е. уплътнение от две части като заслонки, уплътнения на стъклата, контури на отварящите се части, контури на предната решетка и уплътнения на светлините.
 Всички гранични линии трябва да са изложени и да се следват във всички посоки от водния поток с помощта на накрайник за маркуч и условията трябва да са в съответствие с IPX5, както е посочено в приложение 7А.
 2. Управление на превозното средство през локви вода
 Превозното средство трябва да се управлява в плитък басейн с вода с дълбочина 10 cm, на разстояние 500 m, със скорост 20 km/h, за приблизително 1,5 min. Ако използваният басейн е с дължина, по-малка от 500 m, тогава с превозното средство трябва да се премине през него няколко пъти. Общото време, включително периодите извън басейна, трябва да бъде по-малко от 10 минути.
 ПРИЛОЖЕНИЕ 8
 Определяне на водородните емисии по време на процедурите за зареждане на ПСНЕЕ
 1. Увод
 Настоящото приложение описва процедурата за определяне на водородните емисии по време на процедурите за зареждане на ПСНЕЕ на всички видове пътни превозни средства съгласно точка 5.4. от настоящото правило.
 2. Описание на изпитването
 Изпитването за определяне на водородните емисии (фигура 1 от приложение 8) се провежда за определяне на водородните емисии по време на процедурите за зареждане на ПСНЕЕ със зарядното устройство. Изпитването се състои от следните етапи:
 а)
 подготвяне на превозното средство/ПСНЕЕ;
 б)
 разреждане на ПСНЕЕ;
 в)
 определяне на водородните емисии по време на нормално зареждане;
 г)
 определяне на водородните емисии по време на зареждане, извършено с неизправното зарядно устройство.
 3. Изпитвания
 3.1. Изпитване върху превозно средство
 3.1.1.
 Превозното средство трябва да бъде в добро състояние от механична гледна точка и да е изминало най-малко 300 km през седемте дни, предхождащи изпитването. През този период превозното средство трябва да бъде оборудвано с ПСНЕЕ, която ще се подлага на изпитването за определяне на водородните емисии.
 3.1.2.
 Ако ПСНЕЕ се използва при температура, която е по-висока от околната, операторът трябва да спазва препоръчаната от производителя процедура за


text:
поддържане на температурата на ПСНЕЕ в нормалния работен диапазон.
 Представителят на производителя трябва да бъде в състояние да удостовери, че системата за регулиране на температурата на ПСНЕЕ не е нито повредена, нито с недостатъчна мощност.
 3.2. Компонентно изпитване
 3.2.1.
 ПСНЕЕ трябва да бъде в добро състояние от механична гледна точка и да е била подложена на най-малко 5 стандартни цикъла (както е определено в приложение 9, допълнение 1).
 3.2.2.
 Ако ПСНЕЕ се използва при температура, която е по-висока от околната, операторът трябва да спазва препоръчаната от производителя процедура за поддържане на температурата на ПСНЕЕ в нормалния ѝ работен диапазон.
 Представителят на производителя трябва да бъде в състояние да удостовери, че системата за регулиране на температурата на ПСНЕЕ не е нито повредена, нито с недостатъчна мощност.
 Фигура 8.1 Определяне на водородните емисии по време на процедурите за зареждане на ПСНЕЕ
 4. Оборудване за изпитването за определяне на водородните емисии
 4.1. Динамометричен стенд
 Динамометричният стенд трябва да отговаря на изискванията на серия от изменения 06 на Правило No 83.
 4.2. Камера за измерване на водородните емисии
 Камерата за измерване на водородните емисии трябва да е газонепропусклива и да може да побира изпитваното превозно средство/изпитваната ПСНЕЕ. Трябва да има достъп до превозното средство/ПСНЕЕ от всички страни, а камерата, когато е херметизирана, трябва да бъде газонепропусклива в съответствие с приложение 8, допълнение 1. Вътрешната повърхност на камерата трябва да е непроницаема и да не взаимодейства с водорода. Системата за регулиране на температурата трябва да е в състояние да регулира температурата на въздуха във вътрешността на камерата, за да може по време на цялото изпитване да се поддържа предвидената температура с допустимо отклонение ± 2 K.
 За да се реши проблемът с промените на обема, дължащи се на изпускането на водород във вътрешността на камерата, може да се използва камера с променлив обем или друго оборудване. Камерата с променлив обем се разширява и свива според отделянето на водород в нея. Двете възможни средства за промяна на вътрешния обем са използване на подвижни плоскости или на система от гофрирани мехове, в които непропускливи торбички, поставени във вътрешността на камерата, се разширяват и свиват в резултат на промените във вътрешното налягане чрез обмен на въздух от външната страна на камерата. Всяка система за промяна на обема трябва да запазва целостта на камерата, както е посочено в приложение 8, допълнение 1.
 Всеки метод за промяна на обема трябва да ограничава разликата между вътрешното налягане в камерата и барометричното налягане до максимална стойност от ± 5 hPa.
 Камерата трябва да може да се пълни до определен обем. Обемът на камерата с променлив обем трябва да може да се мени спрямо „номиналния обем“ (вж. приложение 8, допълнение 1, точка 2.1.1.), като се взема предвид обемът на отделения водород по време на изпитването.
 4.3. Аналитични системи
 4.3.1.
 Анализатор на водород
 4.3.1.1.
 Атмосферата вътре в камерата се контролира с анализатор на водород (от вида с електрохимичен детектор) или с хроматограф със следене на топлопроводността (катарометричен детектор). Газовата проба трябва да се взема от центъра на една от страничните стени или на капака


text:
на камерата и всяко обходно изтичане трябва да се връща в нея по възможност в точка, разположена непосредствено след смесителния вентилатор.
 4.3.1.2.
 Анализаторът на водород трябва да има инертност под 10 секунди за 90 % от крайната стойност. Неговата стабилност трябва да бъде по-добра от 2 % от обхвата при нула и при 80 % ± 20 % от обхвата в продължение на 15 минути при всички работни обхвати.
 4.3.1.3.
 Отклонението при повторни измервания на анализатора, изразено като средноквадратично отклонение, трябва да бъде по-добро от 1 % от обхвата при нула и при 80 % ± 20 % от обхвата на всички използвани измервателни обхвати.
 4.3.1.4.
 Работните обхвати на анализатора трябва да бъдат избрани така, че да дават най-добра чувствителност по време на процедурите за измерване, калибриране и проверяване за изтичане на газ.
 4.3.2.
 Система за записване на данни от анализатора на водород
 Анализаторът на водород трябва да бъде снабден с устройство, записващо изходния електрически сигнал с честота най-малко веднъж в минута. Системата за записване трябва да има работни характеристики, които са най-малко еквивалентни на записвания сигнал, и трябва да осигурява непрекъснато записване на резултатите. Записването трябва да указва ясно началото и края на изпитванията в режим на нормално зареждане и в режим на зареждане с неизправно зарядно устройство.
 4.4. Записване на температурата
 4.4.1.
 Температурата в камерата се записва в две точки от температурни датчици, свързани така, че да показват средна стойност. Точките за измерване са разположени приблизително на 0,1 m в камерата от вертикалната осева линия на всяка странична стена на височина 0,9 ± 0,2 m.
 4.4.2.
 Температурите в близост до електрохимичните елементи се записват чрез датчиците.
 4.4.3.
 При всички измервания на водородните емисии температурите трябва да бъдат записвани с честота най-малко веднъж в минута.
 4.4.4.
 Грешката на системата за записване на температурата трябва да бъде в границите на ± 1,0 K и с разделителна способност по температура до ± 0,1 K.
 4.4.5.
 Системата за записване или за обработка на данни трябва да има разделителна способност по време до ± 15 секунди.
 4.5. Записване на налягането
 4.5.1.
 При всички измервания на водородните емисии разликата Δp между барометричното налягане в зоната на провеждане на изпитването и налягането във вътрешността на камерата трябва да бъде записвана с честота най-малко веднъж в минута.
 4.5.2.
 Допустимата грешка при използването на системата за записване на налягането трябва да бъде в рамките на ± 2 hPa, а разделителната способност при отчитане на това оборудване трябва да бъде равна на ± 0,2 hPa.
 4.5.3.
 Системата за записване или за обработка на данни трябва да има разделителна способност по време до ± 15 секунди.
 4.6. Записване на напрежението и на големината на тока
 4.6.1.
 При всички измервания на водородните емисии напрежението на зарядното устройство и големината на тока (на акумулаторната батерия) трябва да бъдат записвани с честота най-малко веднъж в минута.
 4.6.2.
 Допустимата грешка при използването на системата за записване на напрежението трябва да бъде в рамките на ± 1 V, а разделителната способност на това оборудване трябва да бъде ± 0,1 V.
 4.6.3.
 Допустимата грешка при


text:
използването на системата за записване на големината на тока трябва да бъде в рамките на ± 0,5 A, а разделителната способност на това оборудване трябва да бъде равна на ± 0,05 A.
 4.6.4.
 Системата за записване или за обработка на данни трябва да има разделителна способност по време до ± 15 секунди.
 4.7. Вентилатори
 Камерата трябва да е оборудвана с един или няколко вентилатора или въздуходувки с потенциален дебит 0,1—0,5 m3/s, които да осигуряват пълно размесване на атмосферата в камерата. Необходимо е да се постигне еднаква температура и концентрация на водород в камерата по време на измерванията. Превозното средство в камерата не трябва да бъде подложено на директна струя въздух, идваща от вентилаторите или от въздуходувките.
 4.8. Газове
 4.8.1.
 За калибриране и работа трябва да са налице следните чисти газове:
 а)
 пречистен синтетичен въздух (чистота: < 1 ppm C1 еквивалент; < 1 ppm CO; < 400 ppm CO2; < 0,1 ppm NO); съдържание на кислород 18—21 обемни процента;
 б)
 водород (H2) с 99,5 % минимална чистота.
 4.8.2.
 Калибриращите газове и газовете за калибриране на обхвата трябва да бъдат съставени от смес от водород (H2) и пречистен синтетичен въздух. Действителните концентрации на даден калибриращ газ трябва да съответстват на номиналната стойност при допустимо отклонение ± 2 %. Допустимата грешка за разредените газове, получени чрез използването на газов сепаратор, трябва да бъде в рамките на ± 2 % от номиналната стойност. Стойностите на концентрациите, определени в приложение 8, допълнение 1 могат също да бъдат получени чрез газов сепаратор, като за газ за разреждане се използва пречистен синтетичен въздух.
 5. Процедура за изпитване
 Изпитването се състои от следните пет етапа:
 а)
 Подготвяне на превозното средство/ПСНЕЕ;
 б)
 Разреждане на ПСНЕЕ;
 в)
 Определяне на водородните емисии по време на нормално зареждане;
 г)
 Разреждане на ПСНЕЕ;
 д)
 Определяне на водородните емисии по време на зареждане, извършено с неизправното зарядно устройство.
 Ако превозното средство/ПСНЕЕ трябва да се премества между различните етапи, то трябва да бъде тикано до следващата зона на изпитването.
 5.1. Изпитване върху превозно средство
 5.1.1.
 Подготвяне на превозното средство
 Проверява се стареенето на ПСНЕЕ, за да се докаже, че превозното средство е изминало най-малко 300 km през седемте дни, предхождащи изпитването. През този период превозното средство трябва да бъде оборудвано с ПСНЕЕ, която е обект на изпитването за определяне на водородните емисии. Ако не е възможно това да бъде доказано, се прилага описаната по-долу процедура.
 5.1.1.1.
 Разреждания и начални зареждания на ПСНЕЕ
 Процедурата започва с разреждане на ПСНЕЕ на превозното средство, като то се движи на писта или на динамометричен стенд с постоянна скорост, представляваща 70 % ± 5 % от максималната скорост на превозното средство, в продължение на 30 минути.
 Разреждането се прекратява:
 а)
 когато превозното средство не може да се движи с 65 % от максималната скорост, определена за тридесет минути;
 б)
 когато чрез стандартните бордови уреди се подаде индикация на водача да спре превозното средство; или
 в)
 след изминаване на разстояние от 100 km.
 5.1.1.2.
 Начално зареждане на ПСНЕЕ
 Зареждането се извършва:
 а)
 със зарядното устройство;
 б)
 при околна температура в интервала


text:
293—303 K.
 Процедурата изключва използването на всякакви видове външни зарядни устройства.
 Критерият за край на зареждането на ПСНЕЕ се определя от автоматичното му прекратяване, предизвикано от зарядното устройство.
 Тази процедура включва всички видове специални режими на зареждане, които биха могли да се задействат автоматично или ръчно, като например изравнителни или сервизни зареждания.
 5.1.1.3.
 Процедурата от точки 5.1.1.1. и 5.1.1.2. трябва да се повтори два пъти.
 5.1.2.
 Разреждане на ПСНЕЕ
 ПСНЕЕ се разрежда, като превозното средство се движи на писта или на динамометричен стенд с постоянна скорост, представляваща 70 % ± 5 % от максималната скорост на превозното средство, в продължение на тридесет минути.
 Разреждането се прекратява:
 а)
 когато чрез стандартните бордови уреди се подаде индикация на водача да спре превозното средство; или
 б)
 когато максималната скорост, достигната от превозното средство, спадне под 20 km/h.
 5.1.3.
 привеждане към желаната температура
 В рамките на петнадесет минути след завършване на операцията по разреждане на батерията, описана в точка 5.1.2., превозното средство се паркира в зоната за привеждане към желаната температура. Превозното средство се оставя там най-малко 12 часа и най-много 36 часа между края на операцията по разреждане на ПСНЕЕ и началото на изпитването за определяне на водородните емисии по време на нормално зареждане. За този период превозното средство трябва да бъде приведено чрез престой към температура 293 K ± 2 K.
 5.1.4.
 Изпитване за определяне на водородните емисии по време на нормално зареждане
 5.1.4.1.
 Преди завършване на етапа на привеждане към желаната температура измервателната камера трябва да бъде продухана в продължение на няколко минути до получаването на остатъчна концентрация на водород в стабилно състояние. Смесителният(те) вентилатор(и) на камерата по това време трябва също да работи(ят).
 5.1.4.2.
 Анализаторът на водород се нулира и обхватът му се калибрира непосредствено преди изпитването.
 5.1.4.3.
 В края на етапа на привеждане към желаната температура изпитваното превозно средство с изключен двигател и отворени прозорци и отделение за багаж се вкарва в измервателната камера.
 5.1.4.4.
 Превозното средство трябва да е свързано с електрическата мрежа. ПСНЕЕ се подлага на процедурата за нормално зареждане, описана в точка 5.1.4.7. по-долу.
 5.1.4.5.
 Вратите на камерата се затварят и херметизират в рамките на две минути след започването на етапа на нормално зареждане.
 5.1.4.6.
 Периодът на изпитване за определяне на водородните емисии по време на нормално зареждане започва от момента, в който камерата бъде херметизирана. След това се измерват концентрацията на водорода, температурата и барометричното налягане, за да се определят съответните начални стойности на CH2i, Ti и Pi за провеждане на изпитването в режим на нормално зареждане.
 Тези стойности се използват при изчисляване на емисиите на водорода (приложение 8, точка 6.). Температурата Т във вътрешността на камерата не трябва да е по-ниска от 291 K, нито по-висока от 295 K по време на периода на нормално зареждане.
 5.1.4.7.
 Процедура по нормално зареждане
 Нормалното зареждане се извършва със зарядното устройство и се състои от следните етапи:
 а)
 етап на зареждане при постоянна мощност с времетраене t1;
 б)
 етап на презареждане със стабилен ток и времетраене t2. Токът на презареждане се указва от производителя и съответства на


text:
тока, използван по време на изравнителното зареждане.
 Критерият за край на зареждането на ПСНЕE се определя от автоматичното му прекратяване, предизвикано от зарядното устройство, при време на зареждане t1 + t2. Времето на зареждане се ограничава до t1 + 5 h дори ако стандартните уреди указват ясно на водача, че батерията все още не е напълно заредена.
 5.1.4.8.
 Анализаторът на водород се нулира и обхватът му се калибрира непосредствено преди края на изпитването.
 5.1.4.9.
 Краят на интервала на вземане на проби от емисиите настъпва t1 + t2 или t1 + 5 часа след началните измервания, описани в приложение 8, точка 5.1.4.6. Записват се различните изминали интервали от време. Измерват се концентрацията на водород, температурата и барометричното налягане, за да се получат съответните крайни стойности на CH2f, Tf и Pf за изпитването в режим на нормално зареждане, необходими за изчисленията в приложение 8, точка 6.
 5.1.5.
 Изпитване за определяне на водородните емисии по време на зареждане, извършено с неизправното зарядно устройство
 5.1.5.1.
 В рамките на максимум седем дни след завършване на предходното изпитване се започва с процедурата за разреждане на ПСНЕЕ съгласно условията в приложение 8, точка 5.1.2.
 5.1.5.2.
 Повтарят се етапите на процедурата в приложение 8, точка 5.1.3.
 5.1.5.3.
 Преди завършване на етапа на привеждане към желаната температура измервателната камера трябва да бъде продухана в продължение на няколко минути до получаването на остатъчна концентрация на водород в стабилно състояние. Смесителният(те) вентилатор(и) на камерата по това време трябва също да работи(ят).
 5.1.5.4.
 Анализаторът на водород се нулира и обхватът му се калибрира непосредствено преди изпитването.
 5.1.5.5.
 В края на етапа на привеждане към желаната температура изпитваното превозно средство с изключен двигател и отворени прозорци и отделение за багаж се вкарва в измервателната камера.
 5.1.5.6.
 Превозното средство трябва да е свързано с електрическата мрежа. ПСНЕЕ се подлага на процедурата за зареждане с неизправно зарядно устройство, описана в точка 5.1.5.9. по-долу.
 5.1.5.7.
 Вратите на камерата се затварят и херметизират в рамките на две минути след започването на етапа на зареждане с неизправно зарядно устройство.
 5.1.5.8.
 Периодът на изпитване за определяне на водородните емисии по време на зареждане с неизправно зарядно устройство започва от момента, в който камерата бъде херметизирана. След това се измерват концентрацията на водород, температурата и барометричното налягане, за да се определят съответните начални стойности на CH2i, Ti и Pi за провеждане на изпитването в режим на зареждане с неизправно зарядно устройство.
 Тези стойности се използват при изчисляване на емисиите на водорода (приложение 8, точка 6.). Температурата Т във вътрешността на камерата трябва да бъде в диапазона 291—295 K по време на периода на зареждане с неизправно зарядно устройство.
 5.1.5.9.
 Процедура за зареждане с неизправно зарядно устройство
 Зареждането с неизправно зарядно устройство се извършва с подходящо зарядно устройство и се състои от следните етапи:
 а)
 етап на зареждане с постоянна мощност с времетраене t'1;
 б)
 етап на зареждане с максимален ток според препоръките на производителя с времетраене 30 минути. През този етап зарядното устройство трябва да осигурява максималния ток, препоръчан от производителя.
 5.1.5.10.
 Анализаторът на водород се нулира и обхватът му


text:
се калибрира непосредствено преди края на изпитването.
 5.1.5.11.
 Краят на периода на изпитване настъпва t'1 + 30 минути след началните измервания, описани в точка 5.1.5.8. по-горе. Записват се различните изминали периоди от време. Измерват се концентрацията на водород, температурата и барометричното налягане, за да се получат съответните крайни стойности на CH2f, Tf и Pf за изпитването в режим на зареждане с неизправно зарядно устройство, необходими за изчисленията в приложение 8, точка 6.
 5.2. Компонентно изпитване
 5.2.1.
 Подготвяне на ПСНЕЕ
 Проверява се стареенето на ПСНЕЕ, за да се потвърди, че ПСНЕЕ е изпълнила най-малко 5 стандартни цикъла (както е определено в приложение 8, допълнение 1).
 5.2.2.
 Разреждане на ПСНЕЕ
 ПСНЕЕ се разрежда при 70 % ± 5 % от номиналната мощност на системата.
 Разреждането се спира при достигане на минималната степен на зареждане, определена от производителя.
 5.2.3.
 Привеждане към желаната температура
 В рамките на 15 минути след края на операцията по разреждане на ПСНЕЕ, посочена в точка 5.2.2. по-горе, и преди началото на изпитването за определяне на водородните емисии ПСНЕЕ трябва да бъде приведена към температура 293 K ± 2 K за период от най-малко 12 часа и най-много 36 часа.
 5.2.4.
 Изпитване за определяне на водородните емисии по време на нормално зареждане
 5.2.4.1.
 Преди завършване на етапа на привеждане на ПСНЕЕ към желаната температура измервателната камера трябва да бъде продухана в продължение на няколко минути до получаването на стабилна остатъчна концентрация на водород. Смесителният(те) вентилатор(и) на камерата по това време трябва също да работи(ят).
 5.2.4.2.
 Анализаторът на водород се нулира и обхватът му се калибрира непосредствено преди изпитването.
 5.2.4.3.
 В края на периода на привеждане към желаната температура ПСНЕЕ се вкарва в измервателната камера.
 5.2.4.4.
 ПСНЕЕ се зарежда в съответствие с процедурата за нормално зареждане, описана в точка 5.2.4.7. по-долу.
 5.2.4.5.
 Камерата се затваря и херметизира в рамките на две минути след започването на етапа на нормално зареждане.
 5.2.4.6.
 Периодът на изпитване за определяне на водородните емисии по време на нормално зареждане започва от момента, в който камерата бъде херметизирана. След това се измерват концентрацията на водорода, температурата и барометричното налягане, за да се определят съответните начални стойности на CH2i, Ti и Pi за провеждане на изпитването в режим на нормално зареждане.
 Тези стойности се използват при изчисляване на емисиите на водорода (приложение 8, точка 6.). Температурата Т във вътрешността на камерата трябва да бъде в диапазона 291—295 K по време периода на нормално зареждане.
 5.2.4.7.
 Процедура по нормално зареждане
 Нормалното зареждане се извършва с подходящо зарядно устройство и се състои от следните етапи:
 а)
 етап на зареждане при постоянна мощност с времетраене t1;
 б)
 етап на презареждане със стабилен ток и времетраене t2. Токът на презареждане се указва от производителя и съответства на тока, използван по време на изравнителното зареждане.
 Критерият за край на зареждането на ПСНЕЕ се определя от автоматичното му прекратяване, предизвикано от зарядното устройство, при време на зареждане t1 + t2. Това време на зареждане се ограничава до t1 + 5 h дори ако от подходящи уреди са получени ясни индикации, че ПСНЕЕ все още не


text:
е напълно заредена.
 5.2.4.8.
 Анализаторът на водород се нулира и обхватът му се калибрира непосредствено преди края на изпитването.
 5.2.4.9.
 Краят на интервала на вземане на проби от емисиите настъпва t1 + t2 или t1 + 5 h след началните измервания, описани в точка 5.2.4.6. по-горе. Записват се различните изминали интервали от време. Измерват се концентрацията на водород, температурата и барометричното налягане, за да се получат съответните крайни стойности на CH2f, Tf и Pf за изпитването в режим на нормално зареждане, необходими за изчисленията в приложение 8, точка 6.
 5.2.5.
 Изпитване за определяне на водородните емисии по време на зареждане, извършено с неизправното зарядно устройство
 5.2.5.1.
 Процедурата по изпитването трябва да започне в рамките на максимум седем дни след завършване на изпитването по точка 5.2.4. по-горе; процедурата започва с разреждане на ПСНЕЕ на превозното средство в съответствие с точка 5.2.2. по-горе.
 5.2.5.2.
 Повтарят се етапите на процедурата от точка 5.2.3. по-горе.
 5.2.5.3.
 Преди завършване на етапа на привеждане към желаната температура измервателната камера трябва да бъде продухана в продължение на няколко минути до получаването на остатъчна концентрация на водород в стабилно състояние. Смесителният(те) вентилатор(и) на камерата по това време трябва също да работи(ят).
 5.2.5.4.
 Анализаторът на водород се нулира и обхватът му се калибрира непосредствено преди изпитването.
 5.2.5.5.
 В края на привеждането привеждане към желаната температура ПСНЕЕ се вкарва в измервателната камера.
 5.2.5.6.
 ПСНЕЕ се зарежда в съответствие с процедурата за зареждане с неизправно зарядно устройство, описана в точка 5.2.5.9. по-долу.
 5.2.5.7.
 Камерата се затваря и херметизира в рамките на две минути след започването на етапа на зареждане с неизправно зарядно устройство.
 5.2.5.8.
 Периодът на изпитване за определяне на водородните емисии по време на зареждане с неизправно зарядно устройство започва от момента, в който камерата бъде херметизирана. След това се измерват концентрацията на водород, температурата и барометричното налягане, за да се определят съответните начални стойности на CH2i, Ti и Pi за провеждане на изпитването в режим на зареждане с неизправно зарядно устройство.
 Тези стойности се използват при изчисляване на емисиите на водорода (приложение 8, точка 6.). Температурата Т във вътрешността на камерата не трябва да е по-ниска от 291 K, нито по-висока от 295 K по време периода на зареждане с неизправно зарядно устройство.
 5.2.5.9.
 Процедура за зареждане с неизправно зарядно устройство
 Зареждането с използване на неизправно зарядно устройство се извършва с подходящо зарядно устройство и се състои от следните етапи:
 а)
 етап на зареждане с постоянна мощност с времетраене t'1;
 б)
 етап на зареждане с максимален ток според препоръките на производителя с времетраене 30 минути. През този етап зарядното устройство трябва да осигурява максималния ток, препоръчан от производителя.
 5.2.5.10.
 Анализаторът на водород се нулира и обхватът му се калибрира непосредствено преди края на изпитването.
 5.2.5.11.
 Краят на периода на изпитване настъпва t'1 + 30 минути след началните измервания, описани в точка 5.2.5.8. по-горе. Записват се различните изминали периоди от време. Измерват се концентрацията на водород, температурата и барометричното налягане, за да се получат съответните крайни стойности на CH2f, Tf и Pf за изпитването в режим на зареждане с неизправно


text:
зарядно устройство, необходими за изчисленията от точка 6. по-долу.
 6. Изчисляване
 Изпитванията за определяне на водородните емисии, описани в точка 5. по-горе, позволяват изчисляването на водородните емисии по време на етапите на нормално зареждане и на зареждане с неизправно зарядно устройство. Водородните емисии от всеки от тези етапи се изчисляват чрез началните и крайните стойности на водородната концентрация, температурата и налягането в камерата, както и чрез полезния обем на камерата.
 Използва се формулата, дадена по-долу:
 където:
 MH2
 =
 масата на водорода (в грамове)
 CH2
 =
 измерената концентрация на водорода в камерата (в обемни милионни части (ppm))
 V
 =
 полезния обем на камерата в кубични метри (m3), като се приспадне обемът на превозното средство с отворени прозорци и отделение за багаж. Ако обемът на превозното средство не е определен, се изважда обем от 1,42 m3.
 Vout
 =
 компенсаторния обем в m3 при температурата и налягането, прилагани по време на изпитването
 T
 =
 температурата във вътрешността на камерата (K)
 P
 =
 абсолютното налягане в камерата (kPa)
 k
 =
 2,42
 където:
 i е индекс, указващ началното показание
 f е индекс, указващ крайното показание
 6.1. Резултати от изпитването
 Масата на водородните емисии на ПСНЕЕ е равна на:
 MN = масата на водородните емисии за изпитването при нормално зареждане (в грамове)
 MD = масата на водородните емисии за изпитването при зареждане с неизправно зарядно устройство (в грамове).
 Допълнение 1 към приложение 8
 Калибриране на оборудването за изпитванията за определяне на водородните емисии
 1. Честота и методи на калибриране
 Цялото оборудване трябва да се калибрира преди първоначалното му използване и след това да се калибрира толкова често, колкото е необходимо, но задължително в месеца преди изпитването за одобряване на типа. Методите на калибриране, които трябва да се използват, са описани в настоящото допълнение.
 2. Калибриране на камерата
 2.1. Първоначално определяне на вътрешния обем на камерата
 2.1.1.
 Преди първото използване на камерата вътрешният ѝ обем се определя, както следва. Измерват се внимателно вътрешните размери на камерата, като се взема предвид всяка неравност например коси подпори. От тези измервания се определя вътрешният обем на камерата.
 Камерата се блокира при определен обем и се поддържа при температура 293 K. Номиналният обем трябва да дава отклонение до ±0,5 % при повторни измервания.
 2.1.2.
 Полезният вътрешен обем се определя чрез изваждане на 1,42 m3 от вътрешния обем на камерата. Друго решение е вместо 1,42 m3 да се използва обемът на изпитваното превозно средство с отворено отделение за багаж и прозорци или обемът на ПСНЕЕ.
 2.1.3.
 Камерата трябва да бъде проверена, както е описано в приложение 8, точка 2.3. Ако получената стойност за масата на водорода не съответства на вкараната маса до ± 2 %, е необходимо да се вземат съответните коригиращи мерки.
 2.2. Определяне на фоновите емисии в камерата
 С тази операция се определя дали камерата не съдържа някакви материали, които отделят значителни количества водород. Проверката трябва да се извършва при въвеждането на камерата в експлоатация, както и след провеждане на операции в камерата, които биха могли да повлияят на фоновите емисии, а също и най-малко веднъж годишно.
 2.2.1.
 Както е


text:
описано в точка 2.1.1. по-горе, камерата с променлив обем може да бъде използвана в блокирано или неблокирано положение. Температурата в нея трябва да се поддържа на ниво 293 K ± 2 K в продължение на указания по-долу четиричасов период.
 2.2.2.
 Камерата може да бъде херметизирана, а смесителният вентилатор може да функционира за период до 12 часа преди началото на четиричасовия интервал на вземане на проби от фона.
 2.2.3.
 Анализаторът (при необходимост) се калибрира, след което се нулира, а обхватът му се настройва.
 2.2.4.
 Камерата се продухва до получаване на стабилна стойност за измерването на концентрацията на водород, а смесителният вентилатор се пуска в действие, ако това вече не е направено.
 2.2.5.
 Камерата се херметизира и се измерват стойностите на фоновата концентрация на водород, както и температурата и барометричното налягане. Така се получават началните стойности на CH2i, Ti и Pi, които трябва да се използват за изчисляване на фоновата концентрация в камерата.
 2.2.6.
 Камерата се оставя в покой с включен смесителен вентилатор за период от четири часа.
 2.2.7.
 В края на този период се използва същият анализатор за измерване на концентрацията на водород в камерата. Измерват се също температурата и барометричното налягане. По този начин се получават крайните стойности за CH2f, Tf и Pf.
 2.2.8.
 Промяната на масата на водорода в камерата се изчислява по време на изпитването в съответствие с приложение 8, точка 2.4., като тази промяна не трябва да надвишава 0,5 g.
 2.3. Изпитване за калибриране и за задържане на водорода в камерата
 Изпитването за калибриране и за задържане на водорода в камерата позволява да се провери изчислената стойност на обема (точка 2.1. по-горе) и служи също така за измерване на степента на пропускане. Степента на пропускане на камерата трябва да се измерва при въвеждането ѝ в експлоатация, след извършване в нея на операции, които могат да повлияят на целостта ѝ, а след това най-малко веднъж месечно. Ако са извършени шест последователни месечни проверки за задържане, без да са били необходими коригиращи мерки, след това степента на пропускане на камерата може да се проверява на тримесечие, при условие че не се налагат коригиращи мерки.
 2.3.1.
 Камерата се продухва до получаване на стабилна стойност за измерването на концентрацията на водород. Смесителният вентилатор се включва, ако вече не е включен. Анализаторът за водород се нулира, калибрира се при необходимост, а обхватът му се настройва.
 2.3.2.
 Камерата се блокира на номиналната конфигурация на обема.
 2.3.3.
 Пуска се в действие системата за регулиране на температурата във вътрешността на камерата (ако вече не е направено) и тя се регулира да работи при начална температура 293 K.
 2.3.4.
 Когато температурата на камерата се стабилизира на 293 K ± 2 K, камерата се херметизира и се измерват стойностите на фоновата концентрация на водород, както и температурата и барометричното налягане. Така се получават началните стойности на CH2i, Ti и Pi, които трябва да се използват за калибрирането на камерата.
 2.3.5.
 Камерата се разблокира от номиналната конфигурация на обема.
 2.3.6.
 В камерата се вкарват около 100 g водород. Масата на водорода трябва да бъде измерена с точност от


text:
± 2 % от отчетената стойност.
 2.3.7.
 Атмосферата в камерата трябва да се остави да се размесва в продължение на пет минути и след това се измерват концентрацията на водорода, температурата и барометричното налягане. Това са крайните стойности на CH2f, Tf и Pf за калибрирането на камерата, както и началните стойности на CH2i, Ti и Pi, използвани за изпитването за задържане на водорода.
 2.3.8.
 Въз основа на стойностите, измерени в точки 2.3.4. и 2.3.7. по-горе, и на формулата в точка 2.4. по-долу се изчислява масата на водорода в камерата. Тя трябва да бъде ± 2 % от масата на водорода, измерена в точка 2.3.6. по-горе.
 2.3.9.
 Атмосферата в камерата трябва да се остави да се размесва в продължение на най-малко 10 часа. В края на този период се измерват и записват крайната концентрация на водорода, температурата и барометричното налягане. Това са крайните стойности на CH2f, Tf и Pf, използвани за изпитването за задържане на водорода.
 2.3.10.
 Масата на водорода се изчислява от измерените в точки 2.3.7. и 2.3.9. по-горе стойности, като се използва формулата в точка 2.4. по-долу. Тази маса не трябва да се различава с повече от 5 % от масата на водорода, получена в точка 2.3.8. по-горе.
 2.4. Изчисляване
 Изчисляването на нетната стойност на промяната на масата на съдържащия се в камерата водород служи за определяне на остатъчното количество водород в камерата и на степента на изтичане. Началните и крайните стойности на концентрацията на водорода, температурата и барометричното налягане се използват в следната формула за изчисляване на промяната на масата.
 където:
 MH2
 =
 масата на водорода (в грамове)
 CH2
 =
 измерената концентрация на водорода в камерата (в обемни милионни части (ppm))
 V
 =
 обема на камерата в кубически метри (m3), измерен съгласно точка 2.1.1. по-горе
 Vout
 =
 компенсаторния обем в m3 при температурата и налягането, прилагани по време на изпитването
 T
 =
 температурата във вътрешността на камерата (K)
 P
 =
 абсолютното налягане в камерата (kPa)
 k
 =
 2,42
 където:
 i е индекс, указващ началното показание
 f е индекс, указващ крайното показание
 3. Калибриране на анализатора за водород
 Анализаторът следва да се калибрира, като се използва водородът във въздуха и пречистен синтетичен въздух. Вж. приложение 8, точка 4.8.2.
 Всеки от нормално използваните работни обхвати се калибрира съгласно следната процедура:
 3.1.
 Установява се калибрационната крива посредством най-малко пет калибровъчни точки, разположени възможно най-равномерно в работния обхват. Номиналната концентрация на калибриращия газ при най-висока концентрация трябва да бъде най-малко 80 % от обхвата на скалата.
 3.2.
 Изчислява се калибрационната крива по метода на най-малките квадрати. Ако получената степен на полинома е по-голяма от три, тогава броят на калибровъчните точки трябва да бъде най-малко равен на броя на степента на полинома плюс две.
 3.3.
 Калибрационната крива не трябва да се различава с повече от 2 % от номиналната стойност на всеки калибриращ газ.
 3.4.
 Като се използват коефициентите на полинома, получени в точка 3.2. по-горе, се съставя таблица с истинските стойности на концентрацията спрямо отчетените от анализатора стойности на концентрацията през интервали, които не надвишават 1 % от обхвата на скалата. Това


text:
се повтаря за всеки калибриран обхват на анализатора.
 Таблицата трябва да съдържа също и други необходими данни като:
 а)
 Дата на калибриране;
 б)
 Стойности при потенциометър в положение нула и в края на обхвата (когато е приложимо);
 в)
 Номинален обхват;
 г)
 Данни за сравнение за всеки използван калибриращ газ;
 д)
 Действителната и указаната стойност на всеки използван калибриращ газ, като се посочват разликите в %;
 е)
 Налягане при калибриране на анализатора.
 3.5.
 Ако пред техническата служба може да се докаже, че други методи (например компютър, електронен превключвател на обхвата) могат да постигнат еквивалентна степен на точност, то те също могат да бъдат използвани.
 Допълнение 2 към приложение 8
 Основни характеристики на фамилията превозни средства
 1.
 Параметри, определящи фамилията по отношение на водородните емисии
 Фамилията може да бъде определена от базовите конструктивни параметри, които трябва да бъдат общи за превозните средства, принадлежащи на тази фамилия. В някои случаи може да съществува взаимодействие между параметрите. Тези обстоятелства също трябва да бъдат взети предвид, за да се гарантира, че единствено превозните средства със сходни характеристики по отношение на водородните емисиите са включени в определена фамилия.
 2.
 За целта се смята, че типовете превозни средства, чиито описани по-долу параметри са еднакви, притежават едни и същи характеристики по отношение на водородните емисии.
 ПСНЕЕ:
 а)
 Търговско наименование или марка на ПСНЕЕ;
 б)
 Указване на всички използвани типове електрохимични двойки;
 в)
 Брой елементи на ПСНЕЕ;
 г)
 Брой подсистеми на ПСНЕЕ;
 д)
 Номинално напрежение на ПСНЕЕ (V);
 е)
 енергия на ПСНЕЕ (kWh);
 ж)
 Степен на рекомбинация на газовете (%)
 з)
 Тип(ове) вентилиране на подсистемата(ите) на ПСНЕЕ;
 i)
 Тип система на охлаждане (ако има такава).
 Бордово зарядно устройство:
 а)
 Марка и тип на различните части на зарядното устройство;
 б)
 Номинална изходна мощност (kW);
 в)
 Максимално зарядно напрежение (V);
 г)
 Максимална големина на тока при зареждане (А);
 д)
 Марка и тип на блока за управление (ако има такъв);
 е)
 Схема на работата, органите за управление и защитите;
 ж)
 Характеристики на етапите на зареждането.
 ПРИЛОЖЕНИЕ 9
 Процедури за изпитване на ПСНЕЕ
 Допълнение 1 към приложение 9
 Процедура за провеждане на стандартен цикъл
 Стандартният цикъл започва със стандартно разреждане, последвано от стандартно зареждане. Стандартният цикъл се провежда при температура на околната среда 20 °C ± 10 °C.
 Стандартно разреждане:
 Скорост на разреждане:
 Процедурата за разреждане, включително критериите за прекратяване, се определят от производителя. Ако не са определени, се прилага разреждане с ток, съответстващ на едночасово пълно разреждане за цяла ПСНЕЕ и за подсистеми на ПСНЕЕ.
 Граница на разреждане (крайно напрежение):
 Указано от производителя
 За комплектовано превозно средство процедурата за разреждане с използване на динамометър се определя от производителя. Прекратяването на разреждането ще бъде в съответствие с органите за управление на превозното средство.
 Период на покой след разреждане:
 Минимум 15 min
 Стандартно зареждане:
 Процедурата за зареждане се определя от производителя. Ако такава не е определена, се прилага зареждане с ток за пълно зареждане за 3 часа. Зареждането продължава, докато се извърши нормално прекратяване. Прекратяването на зареждането на ПСНЕЕ или подсистема на ПСНЕЕ се извършва съгласно приложение 9, допълнение 2, точка 2.
 За комплектовано


text:
превозно средство, което може да се зарежда от външен източник, процедурата за зареждане с използване на външно електрозахранване се определя от производителя. За комплектовано превозно средство, което може да се зарежда от бордови енергийни източници, процедурата за зареждане с използване на динамометър се определя от производителя. Прекратяването на зареждането ще бъде в съответствие с органите за управление на превозното средство.
 Допълнение 2 към приложение 9
 Процедура за регулиране на степента на зареждане
 1.
 Регулирането на степента на зареждане се извършва при температура на околната среда 20°C ± 10°C — за изпитвания върху превозно средство, и 22°C ± 5°C — за компонентни изпитвания.
 2.
 Степента на зареждане на изпитваното устройство се регулира съгласно една от следните процедури в зависимост от случая. Когато са възможни различни процедури за зареждане, ПСНЕЕ се зарежда, като се използва процедурата, която дава най-високата степен на зареждане:
 а)
 за превозно средство с ПСНЕЕ, проектирана за външно зареждане, ПСНЕЕ се зарежда до най-високата степен на зареждане в съответствие с процедурата, определена от производителя за нормална работа, докато процесът на зареждане не бъде прекратен нормално;
 б)
 за превозно средство с ПСНЕЕ, проектирана за зареждане само от енергиен източник на превозното средство, ПСНЕЕ се зарежда до най-високата степен на зареждане, която може да се постигне при нормална работа на превозното средство. Производителят уведомява за режима на работа на превозното средство за постигане на тази степен на зареждане;
 в)
 в случай че ПСНЕЕ или подсистема на ПСНЕЕ се използва като изпитвано устройство, то се зарежда до най-високата степен на зареждане в съответствие с процедурата, определена от производителя за нормална работа, докато процесът на зареждане не бъде прекратен нормално. Посочените от производителя процедури за производство, обслужване или поддръжка може да се смятат за подходящи, ако постигат еквивалентна степен на зареждане като тази при нормални условия на работа. В случай че изпитваното устройство не регулира степента на зареждане самостоятелно, тази степен на зареждане трябва да бъде не по-малка от 95 % от максималната нормална работна степен на зареждане, определена от производителя за конкретната конфигурация на изпитваното устройство.
 3.
 Когато превозното средство или подсистемата на ПСНЕЕ се изпитва, степента на зареждане трябва да бъде не по-малка от 95 % от степента на зареждане съгласно точки 1. и 2. по-горе — за ПСНЕЕ, проектирана за външно зареждане, и не по-малка от 90 % от степента на зареждане съгласно точки 1. и 2. по-горе — за ПСНЕЕ, проектирана да се зарежда само от енергиен източник на превозното средство. Степента на зареждане ще бъде потвърдена чрез метод, предоставен от производителя.
 ПРИЛОЖЕНИЕ 9А
 Изпитване на вибрации
 1. Цел
 Целта на това изпитване е да се провери нивото на безопасност на ПСНЕЕ в среда с вибрации, на каквито ПСНЕЕ вероятно ще бъде подложена при нормалната експлоатация на превозното средство.
 2. Инсталации
 2.1.
 Това изпитване се провежда или с цялата ПСНЕЕ, или с подсистема(и) на ПСНЕЕ. Ако производителят избере изпитване с подсистема(и) на ПСНЕЕ, той трябва да докаже, че резултатът от изпитването може да бъде представителен за работата на цялата ПСНЕЕ по отношение на показателите ѝ за безопасност при същите


text:
условия. Ако електронният блок за управление на ПСНЕЕ не е вграден в корпуса, съдържащ електрохимичните елементи, то същият може да не се монтира в изпитваното устройство, ако това бъде поискано от производителя.
 2.2.
 Изпитваното устройство трябва да бъде здраво закрепено към платформата на вибриращата машина по начин, чрез който да се гарантира, че вибрациите се предават пряко на изпитваното устройство.
 Изпитваното устройство следва да се монтира, като се използват неговите оригинални точки за монтаж (ако има такива в изпитваното устройство), т.е. както при монтажа в превозното средство.
 3. Процедури
 3.1.
 Общи условия на изпитването
 За изпитваното устройство се прилагат следните условия:
 а)
 изпитването се провежда при температура на околната среда 22°С ± 5°C;
 б)
 в началото на изпитването степента на зареждане се регулира в съответствие с приложение 9, допълнение 2;
 в)
 в началото на изпитването всички защитни устройства, които влияят на функцията(ите) на изпитваното устройство и имат връзка с резултата от изпитването, трябва да са в действие.
 3.2.
 Процедури за изпитване
 Изпитваното устройство се подлага на вибрации със синусоидална форма с логаритмично обхождане между 7 Hz и 50 Hz и обратно до 7 Hz, извършвано за 15 минути. Този цикъл се повтаря 12 пъти за общо 3 часа във вертикално направление спрямо положението на монтиране на ПСНЕЕ, както е указано от производителя.
 Зависимостта между честотата и ускорението трябва да бъде, както е показано в таблица 1:
 Таблица 1
 Честота и ускорение
 Честота (Hz)
 Ускорение (m/s2)
 7—18
 10
 18—30
 с постепенно намаляване от 10 до 2
 30—50
 2
 По искане на производителя може да бъде използвано по-голямо ускорение, както и по-висока максимална честота.
 По искане на производителя като заместител за зависимостта честота — ускорение от таблица 1 може да се използва характеристика за вибрациите, определена от производителя на превозното средство, проверена за приложението на превозното средство и съгласувана с техническата служба. Одобряването на ПСНЕЕ, изпитана в съответствие с това условие, се ограничава до конкретен тип превозно средство.
 След вибрациите се извършва стандартен цикъл, както е описано в приложение 8, допълнение 1, ако това не е възпрепятствано от изпитваното устройство.
 Изпитването завършва с период на наблюдение от 1 h при температурата на околната среда в условията на средата за изпитване.
 ПРИЛОЖЕНИЕ 9Б
 Изпитване на резки и циклични промени на температурата
 1. Цел
 Целта на това изпитване е да се провери устойчивостта на ПСНЕE на внезапни промени на температурата. ПСНЕE преминава определен брой цикли на температурата, като се започва с околната температура и се продължава с циклично изменение на високи и ниски температури. Това симулира бързи промени на температурата на околната среда, на които е вероятно ПСНЕE да бъде подложена по време на експлоатационния си срок.
 2. Инсталации
 Това изпитване се провежда или с цялата ПСНЕE, или със съответна(и) подсистема(и) на ПСНЕE. Ако производителят избере изпитване с подсистема(и) на ПСНЕЕ, той трябва да докаже, че резултатът от изпитването може да бъде представителен за работата на цялата ПСНЕЕ по отношение на показателите ѝ за безопасност при същите условия. Ако електронният блок за управление на ПСНЕЕ не е вграден в корпуса, съдържащ електрохимичните елементи, то


text:
същият може да не се монтира в изпитваното устройство, ако това бъде поискано от производителя.
 3. Процедури
 3.1. Общи условия на изпитването
 При започване на изпитването за изпитваното устройство важат следните условия:
 а)
 степента на зареждане се регулира в съответствие с приложение 9, допълнение 2;
 б)
 всички защитни устройства, които биха повлияли на работата на изпитваното устройство и които имат връзка с резултата от изпитването, трябва да са в действие.
 3.2. Процедура за изпитване
 Изпитваното устройство се съхранява поне шест часа при температура, равна на 60°C ± 2°C или по-висока, ако това бъде поискано от производителя, след което се съхранява в продължение на най-малко шест часа при температура –40°C ± 2°C или по-ниска, ако това бъде поискано от производителя. Максималният интервал от време между крайните температури на изпитване трябва да бъде 30 минути. Тази процедура се повтаря, докато бъдат завършени минимум 5 пълни цикъла, след което изпитваното устройство се съхранява в продължение на 24 часа при околна температура 22°C ± 5°C.
 След съхранението в продължение на 24 часа се извършва стандартен цикъл, както е описано в приложение 9, допълнение 1, ако това не е възпрепятствано от изпитваното устройство.
 Изпитването завършва с период на наблюдение от 1 h при температурата на околната среда в условията на средата за изпитване.
 ПРИЛОЖЕНИЕ 9В
 Механичен удар
 1. Цел
 Целта на това изпитване е да се провери нивото на безопасност на ПСНЕЕ при инерционни натоварвания, които могат да възникнат при сблъскване на превозното средство.
 2. Инсталация
 2.1.
 Това изпитване се провежда или с цялата ПСНЕE, или с подсистема(и) на ПСНЕE. Ако производителят избере изпитване с подсистема(и) на ПСНЕЕ, той трябва да докаже, че резултатът от изпитването може основателно да бъде представителен за работата на цялата ПСНЕЕ по отношение на показателите ѝ за безопасност при същите условия. Ако електронният блок за управление на ПСНЕЕ не е вграден в корпуса, съдържащ електрохимичните елементи, то същият може да не се монтира в изпитваното устройство, ако това бъде поискано от производителя.
 2.2.
 Изпитваното устройство трябва да бъде свързано към изпитвателната конструкция само с предвидените монтажни елементи, осигурени за целите на закрепването на ПСНЕЕ или подсистемата на ПСНЕЕ към превозното средство.
 3. Процедури
 3.1.
 Общи условия на изпитването и изисквания
 За изпитването важат следните условия:
 а)
 изпитването се провежда при температура на околната среда 20°С ± 10°C;
 б)
 в началото на изпитването степента на зареждане се регулира в съответствие с приложение 9, допълнение 2;
 в)
 в началото на изпитването всички защитни устройства, които влияят на функцията на изпитваното устройство и имат връзка с резултата от изпитването, трябва да са в действие.
 3.2.
 Процедура за изпитване
 Изпитваното устройство се забавя или се ускорява в съответствие с интервалите на ускоряване, посочени в таблици 1—3. Производителят решава дали тези изпитвания трябва да се извършат с положително или с отрицателно ускорение или и с двете.
 За всеки от изпитвателните импулси може да се използва отделно изпитвано устройство.
 Изпитвателният импулс трябва да бъде в рамките на минималната и максималната стойност, посочени в таблици 1—3. Ако е препоръчано от производителя, изпитваното устройство може да бъде подложено


text:
на въздействие с по-голяма сила на удара и/или с по-голяма продължителност от посочените в таблици 1—3 максимални стойности.
 Фигура 1 Общо описание на изпитвателните импулси
 Таблица 1 за превозни средства M1 и N1
 Точка
 Време (ms)
 Ускорение (g)
 Надлъжно
 Напречно
 A
 20
 0
 0
 B
 50
 20
 8
 C
 65
 20
 8
 D
 100
 0
 0
 E
 0
 10
 4,5
 F
 50
 28
 15
 G
 80
 28
 15
 H
 120
 0
 0
 Таблица 2 за превозни средства M2 и N2
 Точка
 Време (ms)
 Ускорение (g)
 Надлъжно
 Напречно
 A
 20
 0
 0
 B
 50
 10
 5
 C
 65
 10
 5
 D
 100
 0
 0
 E
 0
 5
 2,5
 F
 50
 17
 10
 G
 80
 17
 10
 H
 120
 0
 0
 Таблица 3 за превозни средства M3 и N3
 Точка
 Време (ms)
 Ускорение (g)
 Надлъжно
 Напречно
 A
 20
 0
 0
 B
 50
 6,6
 5
 C
 65
 6,6
 5
 D
 100
 0
 0
 E
 0
 4
 2,5
 F
 50
 12
 10
 G
 80
 12
 10
 H
 120
 0
 0
 Изпитването завършва с период на наблюдение от 1 час при температурата на околната среда в условията на средата за изпитване.
 ПРИЛОЖЕНИЕ 9Г
 Механична цялост
 1. Цел
 Целта на това изпитване е да се провери нивото на безопасност на ПСНЕЕ при контактни натоварвания, които могат да възникнат при сблъскване на превозното средство.
 2. Инсталации
 2.1.
 Това изпитване се провежда или с цялата ПСНЕE, или с подсистема(и) на ПСНЕE. Ако производителят избере изпитване с подсистема(и) на ПСНЕЕ, той трябва да докаже, че резултатът от изпитването може да бъде основателно представителен за работата на цялата ПСНЕЕ по отношение на показателите ѝ за безопасност при същите условия. Ако електронният блок за управление на ПСНЕЕ не е вграден в корпуса, съдържащ електрохимичните елементи, то същият може да не се монтира в изпитваното устройство, ако това бъде поискано от производителя.
 2.2.
 Изпитваното устройство трябва да бъде свързано към изпитвателната конструкция, както е препоръчано от производителя.
 3. Процедури
 3.1.
 Общи условия на изпитването
 За изпитването важат следните условия и изисквания:
 а)
 изпитването се провежда при температура на околната среда 20°С ± 10°C;
 б)
 в началото на изпитването степента на зареждане се регулира в съответствие с приложение 9, допълнение 2;
 в)
 в началото на изпитването всички вътрешни и външни защитни устройства, които биха повлияли на работата на изпитваното устройство и имат връзка с резултата от изпитването, трябва да са в действие;
 г)
 в случай че се прилага точка 6.4.2.1.2., конструкцията на каросерията на превозното средство, преградите за електрическа защита, обвивките или други механични функционални устройства, осигуряващи защита срещу контакт независимо дали се намират извън или в самата ПСНЕЕ, могат да бъдат присъединени към изпитваното устройство, ако това е поискано от производителя. Производителят трябва да определи съответните части, които се използват за механична защита на ПСНЕЕ. Изпитването се извършва с ПСНЕЕ, монтирана към тази конструкция на превозното средство по начин, който е представителен за нейния монтаж в превозното средство.
 3.2.
 Изпитване на смачкване
 3.2.1.
 Сила на смачкване
 Изпитваното устройство се смачква между опора и смачкваща плоча, както е показана на фигура 1, със


text:
сила поне 100 kN, но ненадвишаваща 105 kN, освен ако не е посочено друго в съответствие с точка 6.4.2. от настоящото правило, с време на действие по-малко от 3 минути и време на задържане най-малко 100 ms, но ненадвишаващо 10 s.
 Фигура 1
 По искане на производителя може да се приложи по-голяма сила на смачкване, по-дълъг период на действие, по-дълъг период на задържане или комбинация от тях.
 Прилагането на силата трябва да се определи от производителя, като се взема предвид посоката на преместване на ПСНЕЕ спрямо мястото ѝ на монтаж в превозното средство. Силата на смачкване се прилага хоризонтално и перпендикулярно на посоката на преместване на ПСНЕЕ.
 Изпитването завършва с период на наблюдение от 1 h при температурата на околната среда в условията на средата за изпитване.
 ПРИЛОЖЕНИЕ 9Д
 Огнеустойчивост
 1. Цел
 Целта на това изпитване е да се провери устойчивостта на ПСНЕЕ на излагане на въздействието на огън отвън на превозното средство например поради разливане на гориво от превозно средство (или от самото превозно средство, или от превозно средство в близост). В такава ситуация водачът и пътниците следва да разполагат с достатъчно време да напуснат превозното средство.
 2. Инсталации
 2.1.
 Това изпитване се провежда или с цялата ПСНЕE, или с подсистема(и) на ПСНЕE. Ако производителят избере изпитване с подсистема(и) на ПСНЕЕ, той трябва да докаже, че резултатът от изпитването може основателно да бъде представителен за работата на цялата ПСНЕЕ по отношение на показателите ѝ за безопасност при същите условия. Ако електронният блок за управление на ПСНЕЕ не е вграден в корпуса, съдържащ електрохимичните елементи, то същият може да не се монтира в изпитваното устройство, ако това бъде поискано от производителя. Когато съответните подсистеми на ПСНЕЕ са разпределени в цялото превозно средство, изпитването може да се извърши върху всяка съответна подсистема на ПСНЕЕ.
 3. Процедури
 3.1.
 Общи условия на изпитването
 За изпитването важат следните изисквания и условия:
 а)
 изпитването се провежда при температура най-малко 0°C;
 б)
 в началото на изпитването степента на зареждане се регулира в съответствие с приложение 9, допълнение 2;
 в)
 в началото на изпитването всички защитни устройства, които влияят на функцията на изпитваното устройство и имат връзка с резултата от изпитването, трябва да са в действие.
 3.2.
 Процедура за изпитване
 По преценка на производителя се провежда изпитване върху превозно средство или компонентно изпитване:
 3.2.1.
 Изпитване върху превозно средство
 Изпитваното устройство се монтира в конструкция за изпитване, която симулира действителните условия на монтиране, доколкото това е възможно. За целта не следва да се използват запалителни материали, с изключение на материал, който е част от ПСНЕЕ. Начинът, по който изпитваното устройство се закрепва в конструкцията за изпитване, трябва да отговаря на съответните спецификации за неговото монтиране в превозно средство. В случай на ПСНЕЕ, проектирана за използване в специфично превозно средство, трябва да се вземат предвид частите на превозното средство, които по някакъв начин влияят на хода на пожара.
 3.2.2.
 Компонентно изпитване
 В случай на компонентно изпитване производителят може да избере или изпитване на огнеустойчивост в плосък съд с бензин, или изпитване с горелка за втечнен нефтен газ.
 Изпитваното устройство


text:
се поставя върху решетка, поставена над плоския съд, и се ориентира съгласно проектния замисъл на производителя.
 Решетката трябва да е конструирана от стоманени пръти с диаметър 6—10 mm и разстояние 4—6 cm помежду им. При необходимост стоманените пръти могат да бъдат носени от стоманени плоскости.
 3.3.
 Конфигурация на изпитването на огнеустойчивост в плосък съд с бензин, предназначено както за изпитване върху превозно средство, така и за компонентно изпитване
 Пламъкът, на който се излага изпитваното устройство, трябва да се получи от изгарянето в плосък съд на предлагано в търговската мрежа гориво за двигатели с принудително запалване (наричано по-долу „гориво“). Количеството гориво трябва да е достатъчно, за да позволи на пламъка при условия на свободно горене да гори по време на цялата процедура на изпитване.
 Огънят трябва да покрива цялата площ на плоския съд през цялото време на излагане на въздействието на пламъка. Размерите на плоския съд се подбират така, че страничните стени на изпитваното устройство да бъдат изложени на пламъка. Следователно плоският съд трябва да надвишава хоризонталната проекция на изпитваното устройство най-малко с 20 cm, но не повече от 50 cm. Страничните стени на плоския съд не трябва да се издават с повече от 8 cm над нивото на горивото в началото на изпитването.
 3.3.1.
 Напълненият с гориво плосък съд се поставя под изпитваното устройство по такъв начин, че разстоянието между нивото на горивото в плоския съд и дъното на изпитваното устройство да съответства на проектната височина на изпитваното устройство над пътната повърхност при маса без товар на превозното средство, ако се прилага точка 3.2.1. по-горе, или приблизително 50 cm, ако се прилага точка 3.2.2. по-горе. Трябва да могат да се местят свободно или плоският съд, или конструкцията за изпитване, или и двете.
 3.3.2.
 По време на етап В от изпитването плоският съд се покрива с решетка. Решетката се поставя на 3 cm ± 1 cm над нивото на горивото, измерено преди запалването му. Решетката трябва да е изработена от огнеупорен материал съгласно предписанието в приложение 9Д, допълнение 1. Между тухлите не трябва да има хлабина, като те трябва да са закрепени над плоския съд с гориво по такъв начин, че отворите в тухлите да не бъдат запушени. Дължината и широчината на рамката трябва да са с 2—4 cm по-малки от вътрешните размери на плоския съд, за да има междина от 1—2 cm между рамката и стената на плоския съд, която да позволява вентилиране. Преди изпитването решетката трябва да е с температура, равна най-малко на околната температура. Огнеупорните тухли може да се намокрят, за да се гарантират възпроизводими условия на изпитване.
 3.3.3.
 Ако изпитванията се провеждат на открито, трябва да се осигури достатъчна защита от вятър, а скоростта на вятъра на нивото на плоския съд с гориво не трябва да надвишава 2,5 km/h.
 3.3.4.
 Изпитването се състои от три етапа Б—Г, ако горивото е с температура поне 20°C. В противен случай изпитването трябва да се състои от четири етапа A—Г.
 3.3.4.1.
 Етап A: Предварително подгряване (фигура 1)
 Горивото в плоския съд се запалва на разстояние най-малко 3 m от изпитваното устройство.


text:
След предварително подгряване в продължение на 60 секунди плоският съд се поставя под изпитваното устройство. Ако размерът на плоския съд е прекалено голям, за да бъде движен без опасност от разливане и т.н., може вместо това изпитваното устройство и изпитвателният стенд да се придвижат над плоския съд.
 Фигура 1 Етап A: Предварително подгряване
 3.3.4.2.
 Етап Б: Пряко излагане на пламък (фигура 2)
 Изпитваното устройство се излага на пламъка от свободно горящото гориво в продължение на 70 секунди.
 Фигура 2 Етап Б: Пряко излагане на пламък
 3.3.4.3.
 Етап В: Непряко излагане на пламък (фигура 3)
 Непосредствено след приключване на етап Б решетката се поставя между горящия плосък съд и изпитваното устройство. Изпитваното устройство се излага на така намаления пламък в продължение на още 60 секунди.
 Вместо провеждането на етап В от изпитването може по преценка на производителя етап Б да се продължи с още 60 секунди.
 Това обаче се разрешава само когато може да бъде доказано по удовлетворителен за техническата служба начин, че то няма да доведе до намаляване на тежестта на изпитването.
 Фигура 3 Етап В: Непряко излагане на пламък
 3.3.4.4.
 Етап Г: Край на изпитването (фигура 4)
 Горящият покрит с решетка плосък съд трябва да се върне обратно в положението, описано в етап А. Не се извършва гасене на изпитваното устройство. След отстраняване на плоския съд изпитваното устройство се наблюдава, докато температурата на повърхността му намалее до температурата на околната среда или спада в продължение на най-малко 3 часа.
 Фигура 4 Етап Г: Край на изпитването
 3.4.
 Конфигурация на изпитването на огнеустойчивост с горелка за втечнен нефтен газ
 3.4.1.
 Изпитваното устройство трябва да бъде поставено върху изпитвателно оборудване в положение съгласно проектния замисъл на производителя.
 3.4.2.
 Горелката за втечнен нефтен газ се използва за получаване на пламък, на който ще бъде изложено изпитваното устройство. Височината на пламъка трябва да бъде около 60 cm или повече без тази на изпитваното устройство.
 3.4.3.
 Температурата на пламъка се измерва непрекъснато чрез температурни сензори. Средната температура се изчислява най-малко на всяка секунда за цялото време на излагане на въздействието на пламъка като средноаритметична температура, измерена от всички температурни датчици, отговарящи на изискванията за местоположение, описани в точка 3.4.4.
 3.4.4.
 Всички температурни датчици се монтират на височина 5 cm ± 1 cm под най-ниската точка на външната повърхност на изпитваното устройство, когато е ориентирано, както е описано в точка 3.4.1. Поне един температурен датчик трябва да бъде разположен в центъра на изпитваното устройство, а най-малко четири температурни датчика трябва да бъдат разположени на 10 cm от ръба на изпитваното устройство по посока центъра му с почти еднакво разстояние между датчиците.
 3.4.5.
 Дъното на изпитваното устройство трябва да бъде пряко и изцяло изложено на равномерния пламък на изгарянето на горивото. Пламъкът на горелката за втечнен нефтен газ трябва да надвишава хоризонталната проекция на изпитваното устройство най-малко с 20 cm.
 3.4.6.
 В рамките на 30 секунди трябва да се достигне средна температура 800°C и след това да се поддържа между 800°C и 1 100°C. След това изпитваното устройство трябва да бъде изложено на пламъка за 2


text:
минути.
 3.4.7.
 След прякото излагане на пламъка изпитваното устройство се наблюдава, докато температурата на повърхността му намалее до температурата на околната среда или спада в продължение на най-малко 3 часа.
 Допълнение 1 към приложение 9Д
 Размери и технически данни на огнеупорните тухли
 Огнеустойчивост:
 (конус на Зегер) SK 30
 Съдържание на Al2O3:
 30—33 %
 Открита порестост (Po):
 20—22 об. %
 Плътност:
 1 900 —2 000 kg/m3
 Ефективна площ на отворите:
 44,18 %
 ПРИЛОЖЕНИЕ 9Е
 Защита срещу външно късо съединение
 1. Цел
 Целта на това изпитване е да се провери работата на защитата срещу късо съединение, за да се предпази ПСНЕЕ от тежки произшествия, предизвикани от ток на късо съединение.
 2. Инсталации
 Това изпитване се провежда с комплектовано превозно средство, с цялата ПСНЕE или с подсистема(и) на ПСНЕE. Ако производителят избере изпитване с подсистема(и) на ПСНЕЕ, изпитваното устройство трябва да може да подава номиналното напрежение на цялата ПСНЕЕ, а производителят трябва да докаже, че резултатът от изпитването може да бъде представителен за работата на цялата ПСНЕЕ по отношение на показателите ѝ за безопасност при същите условия. Ако електронният блок за управление на ПСНЕЕ не е вграден в корпуса, съдържащ електрохимичните елементи, то същият може да не се монтира в изпитваното устройство, ако това бъде поискано от производителя.
 При изпитване с комплектовано превозно средство производителят може да предостави информация за свързване на разклонителния кабелен сноп към място в непосредствена близост извън ПСНЕE, което би позволило да се направи късо съединение на ПСНЕE.
 3. Процедури
 3.1. Общи условия на изпитването
 За изпитването важат следните условия:
 а)
 изпитването трябва да се проведе при температура на околната среда 20°C ± 10°C или при по-висока температура, ако това бъде поискано от производителя;
 б)
 в началото на изпитването степента на зареждане се регулира в съответствие с приложение 9, допълнение 2;
 в)
 в началото на изпитването всички защитни устройства, които биха повлияли на функцията на изпитваното устройство и имат връзка с резултата от изпитването, трябва да са в действие;
 г)
 при изпитване с комплектовано превозно средство към определеното от производителя място се свързва разклонителен кабелен сноп, а системите за защита на превозното средство, свързани с резултата от изпитването, трябва да са в действие.
 3.2. Късо съединение
 При започване на изпитването всички съответни главни контактори за зареждане и разреждане трябва да са затворени, за да се представи режимът на разрешено движение, както и режимът за осъществяване на външно зареждане. Ако не е възможно това да се извърши с едно изпитване, се провеждат две или повече изпитвания.
 За изпитване с цяла ПСНЕE или с подсистема(и) на ПСНЕE положителните и отрицателните клеми на изпитваното устройство се свързват помежду си, за да се получи късо съединение. Връзката, използвана за тази цел, трябва да има съпротивление, което не е по-голямо от 5 mΩ.
 При изпитване с комплектовано превозно средство късото съединение се прилага през разклонителния кабелен сноп. Връзката, използвана за създаване на късо съединение (включително кабелите), трябва да има съпротивление, което не е по-голямо от 5 mΩ.
 Състоянието на късо съединение трябва да продължи, докато действието на функцията за защита на ПСНЕЕ прекъсне тока