text:
газоанализаторите трябва да се използва газ за калибриране на обхвата, който отговаря на спецификациите на точка 9.5.1 и се въвежда направо на входа на анализатора;
 г)
 след калибриране на обхвата на измервателния уред, нулевото показание трябва да се провери със същия сигнал, който е използван съгласно буква б) от настоящата точка. Въз основа на нулевото показание и добрата техническа преценка се определя дали да се повторят операциите по нулиране или калибриране на обхвата на измервателния уред преди да се пристъпи към следващата стъпка;
 д)
 по отношение на всички измервани количества трябва да се използват препоръките на производителя и добрата техническа преценка, за да се изберат еталонните стойностиy
 refi
 , които обхващат целия обхват от стойности, очаквани по време на изпитването за определяне на емисиите, като по този начин се избягва необходимостта от екстраполация извън тези стойности. Следва да се избере нулев еталонен сигнал като една от еталонните стойности за проверката за линейност. За проверките за линейност на автономните температура и налягане трябва да се изберат най-малко три еталонни стойности. За всички други проверки за линейност трябва да се изберат най-малко десет еталонни стойности.
 е)
 трябва да се използват препоръките на производителя и добрата техническа преценка, за да се избере редът, в който ще се въвеждат последователностите от еталонни стойности;
 ж)
 еталонните количества трябва да се подготвят и въведат както е описано в точка 8.1.4.4. При газоанализаторите трябва да се използва концентрация на газовете, която е в рамките на спецификациите на точка 9.5.1., а газовете да се въвеждат направо на входа на анализатора;
 з)
 трябва да се даде възможност на измервателните уреди да се стабилизират, когато с тях се измерва еталонна стойност;
 и)
 при честота на запис, равна поне на минималната честота, посочена в таблица 9.2., се измерва еталонната стойност в продължение на 30 s и се записва средноаритметичното от записаните стойности
 ;
 й)
 стъпките от букви ж) — и) от настоящата точка се повтарят, докато не бъдат измерени всички еталонни стойности;
 к)
 трябва да се използват средноаритметичните
 и еталонните стойности y
 refi, за да се изчислят параметрите на линейната регресия и статистическите стойности, които да бъдат сравнени с критериите за минимални експлоатационни характеристики, посочени в таблица 8.2. Трябва да се използват изчисленията, описани в приложение 4Б, допълнение А.2, точка А.2.
 8.1.4.4. Еталонни сигнали
 Настоящата точка описва препоръчваните методи за получаване на еталонни стойности за протокола за проверка на линейността и точка 8.1.4.3 от настоящия раздел. Използват еталонни стойности, които симулират действителни стойности, или се въвежда действителна стойност и се измерва със система за измерване на еталонни стойности. В последния случай, еталонната стойност е стойността, показана от системата за измерване на еталонни стойности. Еталонните стойности и системите за измерването им трябва да бъдат проследими в международен план.
 В системи за измерване на температурата и датчици от типа на термодвойките, термосъпротивленията и термисторите проверката на линейността може да бъде извършена, като се извади датчикът от системата и на негово място се сложи симулатор. Използваният симулатор трябва да бъде независимо калибриран и да има компенсация на студения преход (студения край). Пропорционалната на температурата


text:
международно проследима неопределеност на симулатора трябва да бъде по-ниска от 0,5 % от максималната температура на експлоатация T
 max. Ако се използва тази възможност, необходимо е използваните датчици да имат според доставчика им точност с 0,5 % от T
 max по-висока, отколкото точността, определена от стандартната им крива на калибриране.
 8.1.4.5. Системи за измерване, за които се изисква проверка на линейността
 В таблица 8.2 са споменати системи за измерване, за които се изисква проверка на линейността. За таблицата се прилагат изложените по-долу разпоредби.
 а)
 проверките за линейност трябва да се извършват по-често, ако производителят на измервателния уред препоръчва това, или ако добрата техническа преценка го изисква;
 б)
 „min“ се отнася до минималната еталонна стойност, която се използва при проверката на линейността;
 Трябва да се отбележи, че тази стойност може да бъде равна на нула или да е отрицателна в зависимост от сигнала;
 в)
 „max“ обикновено се отнася до максималната еталонна стойност, която се използва при проверката на линейността. Напр., при газовите сепаратори, x
 max е концентрацията на неразделения, неразреден еталонен газ. В следните особени случаи „max“ означава различна стойност:
 i)
 при проверката на линейността на баланса на прахови частици, m
 max означава типичната маса на филтъра за прахови частици;
 ii)
 при проверката на линейността на въртящия момент, T
 max означава посочената от производителя максимална стойност на въртящия момент на двигателя с най-висок въртящ момент, който трябва да бъде изпитан.
 г)
 посочените обхвати включват граничните стойности. Например, обхват от 0,98 — 1,02 за наклона a
 1 означава 0,98 ≤ a
 1 ≤ 1,02;
 д)
 посочените проверки на линейността не се изискват за системи, които са преминали проверките за дебит на разредените отработили газове, описани в точка 8.1.8.5 по отношение на проверката с пропан, както и за системи, които са преминали проверките с точност ±2 % въз основа на химическия баланс на въглерода или кислорода във всмуквания въздух, горивото или отработилите газове.
 е)
 по отношение на тези количества критериите, основани на a
 1, трябва да се спазват, само ако се изисква абсолютната стойност на количеството, за разлика от случая на сигнал, който е само линейно пропорционален на действителната стойност;
 ж)
 автономните температури включват температурата на двигателя и температурите от околната среда, използвани за установяване или проверка на състоянието на двигателя; температурите, използвани за установяване или проверка на състоянието на системата за изпитване, а освен това температурите, използвани при изчисляването на емисиите:
 i)
 изискват се следните проверки за линейност по отношение на температурата: всмукван въздух; изпивателен(лни) стенд(ове) (за двигатели, които се изпитват с устройства за последваща обработка с изпитвателни цикли, за които се прилагат критериите за пускане при студен двигател); въздух за разреждане за вземане на проби от прахови частици (CVS, двойно разреждане, системи с разреждане на част от потока); проби от прахови частици; проба от охладителната уредба (за системи за вземане на газови проби, в които се използват охладителни уредби за изсушаване на пробите);
 ii)
 следните проверки за линейност по отношение на температурата се изискват само ако са посочени от производителя на двигателя: вход за горивото, изход на охладителната уредба на въздуха

type: contracts

jurisdiction: EU


text:
за пълнене, предназначен за използване в изпитвателната камера (за двигатели, изпитвани в изпитвателна камера с топлообменник, симулиращ междинен охладител на въздуха на превозно средство/машина); вход за охлаждащата течност на охладителната уредба на въздуха за пълнене, предназначен за използване в изпитвателната камера (за двигатели, изпитвани в изпитвателна камера с топлообменник, симулиращ междинен охладител на въздуха на превозно средство/машина); маслото в маслосъбирателя/маслоутаителя; охлаждащата течност преди термостата (за двигатели с течностно охлаждане);
 ж)
 автономните налягания включват налягането на двигателя и условията на околната среда, използвани за установяване или проверка на състоянието на двигателя; стойностите на налягането, използвани за установяване или проверка на състоянието на системата за изпитване, а освен това наляганията, използвани при изчисляването на емисиите:
 i)
 изискваните проверки за линейност по отношение на налягането са: ограничаване на всмуквания въздух, противоналягане на отработилите газове, барометър, налягане на входа на CVS (ако измерването се извършва с използване на CVS); проба от охлаждащата уредба (за системи за вземане на газови проби, които използват охладителни уредби за изсушаване на пробите);
 ii)
 следните проверки за линейност по отношение на налягането се изискват само ако са посочени от производителя на двигателя: спадът на налягане в топлообменника за въздуха за пълнене и в съединителната тръба в изпитвателната камера (за двигатели с турбокомпресор, които се изпиват в изпитвателна камера с топлообменник, имитиращ топлообменник на въздуха за пълнене в превозното средство/машината); подаване и отвеждане на горивото.
 Таблица 8.2
 Измервателни системи, за които се изискват проверки за линейност
 Измервателна система
 Количество
 Минимална честота на извършване на проверки
 Критерии за линейност
 a
 SEE
 r
 2
 Честота на въртене на двигателя
 n
 В рамките на 370 дни преди изпитването
 ≤ 0,05 % n
 max
 0,98—1,02
 ≤ 2 % n
 max
 ≥ 0,990
 Въртящ момент на двигателя
 T
 В рамките на 370 дни преди изпитването
 ≤ 1 % T
 max
 0,98—1,02
 ≤ 2 % T
 max
 ≥ 0,990
 Дебит на горивото
 q
 m
 В рамките на 370 дни преди изпитването
 ≤ 1 % q
 m,max
 0,98—1,02
 ≤ 2 % q
 m,max
 ≥ 0,990
 Дебит на всмуквания въздух
 q
 v
 В рамките на 370 дни преди изпитването
 ≤ 1 % q
 v,max
 0,98—1,02
 ≤ 2 % q
 v,max
 ≥ 0,990
 Дебит на въздуха за разреждане
 q
 v
 В рамките на 370 дни преди изпитването
 ≤ 1 % q
 v,max
 0,98—1,02
 ≤ 2 % q
 v,max
 ≥ 0,990
 Дебит на разредените отработили газове
 q
 v
 В рамките на 370 дни преди изпитването
 ≤ 1 % q
 v,max
 0,98—1,02
 ≤ 2 % q
 v,max
 ≥ 0,990
 Дебит на неразредените отработили газове
 q
 v
 В рамките на 185 дни преди изпитването
 ≤ 1 % q
 v,max
 0,98—1,02
 ≤ 2 % q
 v,max
 ≥ 0,990
 Дебит на устройството за вземане на серии от проби
 q
 v
 В рамките на 370 дни преди изпитването
 ≤ 1 % q
 v,max
 0,98—1,02
 ≤ 2 % q
 v,max
 ≥ 0,990
 Газови сепаратори
 x/x
 span
 В рамките на 370 дни преди изпитването
 ≤ 0,5 % x
 max
 0,98—1,02
 ≤ 2 % x
 max
 ≥ 0,990
 Газоанализатори
 x
 В рамките на 35 дни преди изпитването
 ≤


text:
0,5 % x
 max
 0,99—1,01
 ≤ 1 % x
 max
 ≥ 0,998
 Везни за прахови частици (РМ)
 m
 В рамките на 370 дни преди изпитването
 ≤ 1 % m
 max
 0,99—1,01
 ≤ 1 % m
 max
 ≥ 0,998
 Автономно налягане
 p
 В рамките на 370 дни преди изпитването
 ≤ 1 % p
 max
 0,99—1,01
 ≤ 1 % p
 max
 ≥ 0,998
 Преобразуване на сигналите за автономната температура от аналогов в цифров формат
 T
 В рамките на 370 дни преди изпитването
 ≤ 1 % T
 max
 0,99—1,01
 ≤ 1 % T
 max
 ≥ 0,998
 8.1.5. Проверка на реакцията и функцията по обновяване и записване на газоанализатор с непрекъснато действие
 В настоящия раздел се описва процедурата по обща проверка за реакция на системата и за функцията по обновяване за газоанализатори с непрекъснато действие. Вж. точка 8.1.6 за процедурите на проверка на анализатори от компенсационен тип.
 8.1.5.1. Обхват и периодичност
 Тази проверка се извършва след монтиране или замяна на газоанализатор, който се използва за непрекъснато вземане на проби. Тя трябва да се изпълни и ако системата е преконфигурирана по начин, който може да измени реакцията на системата. Проверката е необходима за газоанализатори с непрекъснато действие, които се използват за изпитване с преходен цикъл или изпитване със стабилни състояния и преходи между тях, но не се изисква за системи с газоанализатори, които вземат серии от проби или за системи газоанализатори с непрекъснато вземане на проби, които се използват само за изпитване в дискретен режим.
 8.1.5.2. Принцип на измерване
 С това изпитване се проверява дали честотите на обновяване и запис съответстват на реакцията на системата при бързо изменение в стойността на концентрациите в сондата за вземане на проби. Газоанализаторните системи трябва да бъдат оптимизирани по такъв начин, че тяхната обща реакция на бързо изменение в стойността на концентрациите да се обновява и записва с подходяща честота, за да се избегне загуба на информация. С проверката се цели да се установи дали газоанализаторните системи отговарят на изискването за минималното време на реакция.
 Настройките на системата за оценка на времето на реакция са точно същите, както по време на провеждане на изпитването (т.е. налягане, дебити, задания за филтри на анализаторите и всички други влияния върху времето на реакция). Определянето на времето на реакция се прави чрез смяна на газовете направо на входа на сондата за проби. Характеристиките на устройствата за смяната на газа трябва да са такива, че смяната да се извършва за по-малко от 0,1 секунди. Газовете, използвани за изпитването, трябва да причиняват промяна в концентрацията от поне 60 % от обхвата.
 Кривата на концентрацията за всеки отделен газ трябва да се записва.
 8.1.5.3. Изисквания към системата
 а)
 времето на реакция на системата трябва да бъде ≤ 10 s с време на нарастване ≤ 2,5 s или с време на нарастване и спадане ≤ 5 s за всеки фронт за всички измервани съставки (CO, NOx, CO2 и HC) и за всички използвани обхвати. Когато за измерването на NMHC се използва NMC, времето на реакция на системата може да превиши 10 s.
 Преди да се извършат изчисленията


text:
на емисиите, посочени в допълнение А.7 и А.8, времената на всички данни (концентрация, потоци на въздуха и горивото) трябва да се коригират с измереното време на реакция.
 б)
 за да се докаже, че времената на обновяване и запис са допустими с оглед на общата реакция на системата, последната трябва да отговаря на един от следните критерии:
 i)
 произведението от средното време на реакция и честотата, при която системата записва обновената концентрация, трябва да бъде най-малко 5. Във всеки случай средното време на нарастване не трябва да бъде повече от 10 s;
 ii)
 честотата, при която системата записва концентрацията, трябва да бъде най-малко 2 Hz (вж. също таблица 9.2).
 8.1.5.4. Процедура
 Трябва да се използва следната процедура, за да се провери реакцията на всяка газоанализаторна система за непрекъснат анализ:
 а)
 при настройката на уреда трябва да се спазват инструкциите за пускане в експлоатация и за експлоатация на производителя на газоанализаторната система. Трябва да бъдат направени необходимите настройки на системата за измерване, за да се достигнат най-добрите характеристики. Тази проверка трябва да бъде направена, докато анализаторът работи в същия режим, както по време на изпитване за определяне на емисиите. Ако системата за вземане на проби на анализатора се използва и от други анализатори и ако потокът от газове към другите анализатори може да окаже влияние върху времето на реакция на системата, другите анализатори трябва да са включени и да работят, докато трае описваната тук проверка. Тя може да се извършва, когато няколко анализатора споделят една и съща система за вземане на проби по едно и също време. Ако при изпитването за определяне на емисиите се използват аналогови филтри или цифрови филтри, работещи в реално време, при описваната тук проверка те се използват както при изпитването;
 б)
 препоръчва се в оборудването, използвано за потвърждаване на времето на реакция на системата, за прехвърляне на газовете между различните връзки да се използват тръби с минимална дължина, като към единия вход на бързодействащ трипътен клапан (2 входа, 1 изход) трябва да се свърже източник на нулев въздух, за да се контролира дебитът на нулевия газ и на смесените газове за калибриране на обхвата към входа на сондата за вземане на проби на системата, или да се постави тройник близо до изхода на сондата. Като правило дебитът на газа е по-висок, отколкото дебитът на пробата през сондата, а излишъкът се отвежда от входния отвор на сондата. Ако дебитът на газа е по-нисък, отколкото дебитът на пробата, концентрациите на газа трябва да се коригират, за да се отчете разреждането с атмосферен въздух, който преминава през сондата. Могат да се използват газове за калибриране на обхвата с две или повече съставки. За смесването на газовете за калибриране на обхвата може да се използва устройство за смесване. Устройството за смесване се препоръчва, когато се смесват газове за калибриране на обхвата, разредени с N2 с газове за калибриране на обхвата, разредени с въздух;
 Като се използва газов сепаратор, газ със състав NO–CO–CO2–C3H8–CH4 (допълване с N2) газът за калибриране на обхвата трябва да бъде смесен с газ за калибриране на обхвата NO2,


text:
допълнен с пречистен синтетичен въздух. Когато е приложимо, могат да се използват стандартните двукомпонентни газове за калибриране на обхвата, вместо смесен газ NO-CO-CO2-C3H8-CH4, допълнен с газ за калибриране на обхвата N2; в този случай трябва за всеки анализатор трябва да се проведат отделни изпитвания за определяне на реакцията. Изходът на газовия сепаратор трябва да бъде свързан към другия вход на трипътния клапан. Изходът на клапана трябва да бъде свързан към отвеждането на излишните газове в сондата на системата на газоанализатора или към тръба за отвеждане на излишните газове между сондата и преносната тръба към всички проверявани анализатори. Трябва да се използва конфигурация, с която се избягват пулсации на налягането, дължащи се на спирането на потока през устройството за смесване на газовете. Всяка от посочените съставки на газовете, ако не са от значение за проверката на анализаторите, се изпуска. Позволено е вместо това да се използват бутилки с отделните газове и отделно измерване на времето на реакция.
 в)
 събирането на данни трябва да се извърши както следва:
 i)
 клапанът трябва да се превключи, за да се започне подаването на нулев газ;
 ii)
 дава се възможност за стабилизиране, като се отчита закъснението, породено от преминаването през тръбите и времето на пълна реакция на най-бавния анализатор;
 iii)
 събирането на данни трябва да започне с честотата, използвана по време на изпитването за определяне на емисиите. Всяка записана стойност трябва да бъде уникална актуализирана концентрация, измерена от анализатора; записаните стойности не трябва да се изменят чрез интерполация или филтриране;
 iv)
 клапанът трябва да бъде превключен в положение, в което се дава възможност смесените газове за калибриране на обхвата да преминават към анализаторите. Това време трябва да се записва като t
 0;
 v)
 отчита се закъснението, породено от преминаването през тръбите и времето на пълна реакция на най-бавния анализатор
 vi)
 потокът трябва да бъде превключен в положение, в което се дава възможност на нулевия газ да преминава към анализаторите. Това време трябва да се записва като t
 100;
 vii)
 отчита се закъснението, породено от преминаването през тръбите и времето на пълна реакция на най-бавния анализатор;
 viii)
 последователността от действия от буква в), подточки iv) — vii) от настоящата точка се повтаря, докато се запишат седем пълни цикъла, като се завършва с нулев газ, който се подава към анализаторите;
 ix)
 записването се спира.
 8.1.5.5. Оценка на експлоатационните показатели
 Данните от буква в) от точка 8.1.5.4 от настоящия раздел трябва да се използват за изчисляване на средното време на нарастване T
 10–90 на всеки анализатор.
 а)
 ако е избрано да се покаже съответствие с буква б), подточка i) от точка 8.1.5.3 от настоящия раздел, трябва да се приложи следната процедура: времената на нарастване се умножават по съответните им честоти на записване, изразени в Hz (1/s). Стойността на всеки от резултатите трябва да бъде най-малко 5. Ако стойността е по-малка от 5, трябва да се увеличи честотата на записване, да се регулират дебитите или да се измени конструкцията на системата за вземане на проби, за да се увеличи времето на нарастване, колкото е необходимо. Могат също да бъдат конфигурирани


text:
цифрови филтри с цел увеличаване на времето на нарастване.
 б)
 ако е избрано да се покаже съответствие с буква б), подточка ii) от точка 8.1.5.3 от настоящия раздел, достатъчно е да се покаже съответствие с изискванията на буква б), подточка ii) от точка 8.1.5.3.
 8.1.6. Проверка на времето за реакция за анализатори от компенсационен тип
 8.1.6.1. Обхват и периодичност
 Тази проверка се извършва, за да се определи реакцията на газоанализаторите с непрекъснато действие, когато реакцията на анализатора се компенсира от друг анализатор, за да се определи количеството на газовите емисии. При тази проверка водната пара трябва да се разглежда като газова съставка. Проверката се изисква за анализаторите с непрекъснато действие, използвани за изпитване с преходни цикли или изпитвания със стабилни състояния и линейни преходи между тях. Проверката не се изисква за анализатори на серии проби или газоанализатори с непрекъснато действие, които се използват само за изпитвания с дискретни режими. Проверката не се прилага за корекцията с оглед на водата, която се отделя от пробата при последващата обработка, нито за определянето на NMHC в THC и на CH4, споменат в допълнения A.7 и A.8 по отношение на изчисляването на емисиите. Проверката трябва да се извърши след началното монтиране (т.е., след пускането в експлоатация на изпитвателната камера). След основен ремонт може да се приложи точка 8.1.5, за да се провери еднотипна реакция, при условие, че всеки заменен компонент е преминал в определен момент проверка за еднотипна реакция във влажна среда.
 8.1.6.2. Принцип на измерване
 С процедурата се проверява синхронизацията и еднотипната реакция на непрекъснатите комбинирани измервания на газовите потоци. За извършването на процедурата е необходимо да се гарантира, че са включени всички алгоритми за компенсация и корекции с оглед на влажността.
 8.1.6.3. Изисквания към системата
 Общите изисквания за времето на реакция и на нарастване, посочени в точка 8.1.5.3, буква а), се прилагат и към анализаторите от компенсационен тип. Освен това, ако честота на записване е различна от честотата на обновяване на непрекъснатия комбиниран/компенсиран сигнал, за проверката, която се изисква по силата на точка 8.1.5.3, буква б), подточка i) трябва да се използва по-ниската от двете честоти.
 8.1.6.4. Процедура
 Трябва да се използват всички процедури, посочени в букви а) – в) от точка 8.1.5.4. Освен това, реакцията и времето на нарастване по отношение на водната пара, ако се използва алгоритъм за корекция, основаващ се на измереното количество водна пара. В този случай поне един от газовете, използвани за калибриране (но не NO2) трябва да бъде овлажнен както следва:
 Ако в системата не се използва изсушител на пробите за отстраняване на водата от газа на пробата, газът за калибриране на обхвата се овлажнява, като газовата смес се пропуска през херметичен съд, който овлажнява газа до най-високата за пробата точка на росата, която се предполага по време на вземането на проби за определяне на емисиите, като се барботира през дестилирана вода. Ако в системата по време на изпитването се използва изсушител на пробите, който е преминал проверка, овлажнената газова смес може да се въведе след изсушителя на проби, като се барботира през дестилирана вода в


text:
затворен съд при (25 ± 10 °C), или при температура, по-висока от температурата на росата. Във всички случаи, след съда овлажненият газ трябва да се поддържа при температура, с най-малко 5 °C по-висока от локалната температура на росата в тръбопровода. Трябва да се отбележи, че е възможно да се пропусне някоя от посочените газови съставки, ако те не са от значение за анализаторите при тази проверка. Ако някой от газовете не е чувствителен към корекцията за вода, проверката за реакция на тези анализатори може да се извърши без овлажняване.
 8.1.7. Измерване на параметрите на двигателя и околните условия
 Производителят на двигателя трябва да приложи вътрешни процедури за качество, които удовлетворяват признати национални или международни стандарти. В противен случай се прилагат следните процедури.
 8.1.7.1. Калибриране на въртящия момент
 8.1.7.1.1. Обхват и периодичност
 Всички системи за измерване на въртящия момент, включително датчиците и системите за измерване на въртящия момент на динамометъра, трябва да бъдат калибрирани след първоначално пускане в експлоатация и след основен ремонт, като се използват, наред с други средства, еталонни сили или дължини на рамена на лостове, съчетани с постоянна тежест. Калибрирането се повтаря в зависимост от добрата техническа преценка. За линеализиране на сигнала от датчика за въртящия момент се използват указанията на производителя. Допускат се и други методи за калибриране.
 8.1.7.1.2. Калибриране с използване на постоянен товар
 При този метод се използва известна сила, като се окачват известни тежести на известно разстояние по рамото на лост. Трябва да се гарантира, че рамото на лоста с тежестите е перпендикулярно на силата на тежестта (т.е., да е хоризонтално) и перпендикулярно на оста на въртене на динамометъра. За всеки приложим обхват на измерване на въртящия момент трябва да се приложат най-малко шест комбинации от тежести за калибриране, като тежестите се разпределят приблизително равномерно в обхвата. При калибрирането динамометърът трябва да извършва възвратно-постъпателно или въртеливо движение за намаляване на статичния хистерезис на триене. Силата, която отговаря на всяка тежест, се определя чрез умножаване на нейната международно призната маса по локалната стойност на земното ускорение.
 8.1.7.1.3. Калибриране с използване на тензометър или динамометричен пръстен
 При този метод се прилага сила, като се окачват тежести на рамото на лост (тежестите и рамото на лоста, на което за окачени, не се използват при определянето на еталонния въртящ момент) или чрез задействане на динамометъра при различни стойности на въртящия момент. За всеки приложим обхват на измерване на въртящия момент трябва да се приложат най-малко шест комбинации от тежести за калибриране, като тежестите се разпределят приблизително равномерно в обхвата. При калибрирането динамометърът трябва да извършва възвратно-постъпателно или въртеливо движение за намаляване на статичния хистерезис на триене. В този случай еталонният въртящ момент се определя чрез умножаване на резултата, получен с еталонния измервателен уред (тензометър или динамометричен пръстен) по действителната дължина на рамото на лоста, което се измерва от точката, в която се извършва измерването на силата, до оста на въртене на динамометъра. Трябва да се гарантира, че тази дължина се измерва перпендикулярно на оста на еталонния измервателен уред и перпендикулярно на оста на въртене на динамометъра.
 8.1.7.2. Калибриране


text:
на налягането, температурата и температурата на росата
 Уредите за измерване на налягането, температурата и температурата на росата трябва да се калибрират при пускането им в експлоатация. Следват се инструкциите на производителя на уредите, а за повтарянето на калибрирането се използва добрата техническа преценка.
 За системи за измерване на температурата с термодвойки, съпротивителни температурни датчици или термисторни датчици, калибрирането на системата трябва да се извърши, както е описано в точка 8.1.4.4 за проверката на линейността.
 8.1.8. Измервания, свързани с разхода
 8.1.8.1. Калибриране на разхода на гориво
 Разходомерите за горивото трябва да се калибрират при пускането в експлоатация. Следват се инструкциите на производителя на измервателните уреди, а за повтарянето на калибрирането се използва добрата техническа преценка.
 8.1.8.2. Калибриране на дебита на входящия въздух
 Дебитомерите за всмуквания въздух трябва да се калибрират при пускането в експлоатация. Следват се инструкциите на производителя на измервателните уреди, а за повтарянето на калибрирането се използва добрата техническа преценка.
 8.1.8.3. Калибриране на дебита на отработилите газове
 Дебитомерите за отработилите газове трябва да се калибрират при пускането в експлоатация. Следват се инструкциите на производителя на измервателните уреди, а за повтарянето на калибрирането се използва добрата техническа преценка.
 8.1.8.4. Калибриране на дебита на разредените отработили газове (CVS)
 8.1.8.4.1. Общи сведения
 а)
 в настоящия раздел се описва как да се калибрират дебитомерите за разредените отработили газове при системи за вземане на проби при постоянен обем (CVS);
 б)
 това калибриране се извършва, когато дебитомерът е монтиран на постоянното си място. Калибрирането трябва да се извърши, след като някоя част от системата преди или след дебитомера е била изменена по начин, който може да повлияе върху калибрирането. Калибрирането трябва да се извърши при началното монтиране на системата за вземане на проби при постоянен обем и когато въпреки мерките за корекция не може да се удовлетворят изискванията на проверката на разредените отработили газове (т.е., пропановата проба), посочена в точка 8.1.8.5;
 в)
 дебитомерът за CVS трябва да бъде калибриран, като се използва еталонен дебитомер, напр., дебитомер с тръба на Вентури с дозвукова скорост на флуида, дебитомерна дюза с голям радиус, бленда с гладък отвор, елемент с ламинарен поток, набор от тръби на Вентури с критична (свръхзвукова) скорост на флуида или ултразвуков дебитомер. Трябва да се използва еталонен дебитомер, който позволява да се получават количествени данни, съответстващи на международните стандарти с неопределеност до ± 1 %. Реакцията на еталонния дебитомер спрямо потока трябва да се използва като еталонна стойност за калибрирането на дебитомера за CVS.
 г)
 не е разрешено да се използва защитен екран или друг ограничител, който може да повлияе на дебита преди еталонния дебитомер, освен ако последният не е бил калибриран с използване на посочения ограничител;
 д)
 последователността на калибриране, описана в настоящата точка 8.1.8.4, се отнася до моларния подход. За съответната последователност, използвана при подхода, основан на масата, вж. приложение 8, допълнение 1.
 8.1.8.4.2. Калибриране на обемната помпа
 Обемната помпа трябва да се калибрира, за да се определи уравнението на зависимостта между потока и честота на въртене, чрез която се отчитат пропуските през уплътнителните повърхности на помпата като функция от налягането на входа


text:
на помпата. Трябва да се определят уникалните коефициенти на уравнението за всяка честота на въртене, при която работи обемната помпа. Дебитомерът на обемната помпа трябва да се калибрира по следния начин:
 а)
 системата се свързва по начина, показан на фиг. 8.1;
 б)
 пропуските между калибровъчния дебитомер и обемната помпа трябва да бъдат по-малки от 0,3 % от общия поток при най-ниската калибрирана скорост на потока, напр., при най-голямо ограничаване на потока и при най-ниска честота на въртене на помпата;
 в)
 докато обемната помпа работи, на входа ѝ трябва да се поддържа постоянна температура, която да бъде в рамките на ±2 % от средната абсолютна температура на входа T
 in;
 г)
 честотата на въртене на обемната помпа трябва да се установи на първата честота на въртене, на която тя трябва да се калибрира;
 д)
 регулируемият ограничител се установява в максимално отворено състояние;
 е)
 обемната помпа се задейства и оставя да работи най-малко 3 минути, за да се стабилизира системата. След това при непрекъснато работеща помпа се записват средните стойности за най-малко 30 s на данните за пробите за всяко от следните количества:
 i)
 средният дебит на еталонния дебитомер
 ;
 ii)
 средната температура на входа на обемната помпа T
 in;
 iii)
 средното статично абсолютно налягане на входа на обемната помпа p
 in;
 iv)
 средното статично абсолютно налягане на изхода на обемната помпа p
 out;
 v)
 средната честота на въртене на обемната помпа n
 PDP;
 ж)
 клапанът на ограничителя постепенно се затваря, за да се намали абсолютното налягане на входа на обемната помпа p
 in;
 з)
 стъпките по букви е) — ж) от точка 8.1.8.4.2 се повтарят, за да се запишат данни при май-малко шест позиции на ограничителя, които отразяват целия обхват на възможните работни налягания на входа на обемната помпа;
 и)
 обемната помпа се калибрира, като се използват събраните данни и уравненията в допълнения А.7—А.8;
 й)
 стъпките по букви е) — и) от настоящия раздел се повтарят за всяка честота на въртене, при която работи обемната помпа;
 к)
 трябва да се използват уравненията в приложение 4Б, допълнение А.7 (моларен подход) или допълнение А.8 (подход, основан на масата), за да се определи уравнението за дебита на обемната помпа за изпитването за определяне на емисиите;
 л)
 калибрирането трябва да се провери, като се извърши проверката на CVS (т.е., проба с пропан), описана в точка 8.1.8.5;
 м)
 обемната помпа не трябва да се използва при налягане, по-ниско от най-ниското налягане, което е изпитано при калибрирането.
 8.1.8.4.3. Калибриране на тръба на Вентури с критична (свръхзвукова) скорост на флуида
 Трябва да се калибрира тръбата на Вентури с критична (свръхзвукова) скорост на флуида (CFV), за да се определи нейният коефициент на изтичане C
 d, при най-ниската стойност на очакваната разлика на налягането на входа и на изхода на CFV. Дебитомерът с CFV трябва да се калибрира по следния начин:
 а)
 системата се свързва по начина, показан на фиг. 8.1;
 б)
 след CFV се включва вентилатор;
 в)
 докато CFV работи, на входа ѝ трябва да се поддържа постоянна температура, която да бъде в рамките на ±2 % от средната


text:
абсолютна температура на входа T
 in;
 г)
 пропуските между калибровъчния дебитомер и CFV трябва да бъдат по-малко от 0,3 % от общия поток при най-силно ограничаване;
 д)
 регулируемият ограничител трябва да се установи в максимално отворено положение; Вместо с регулируем ограничител, налягането след CFV може да се изменя, като се изменя честота на въртене на вентилатора или като се въведе контролиран пропуск. Трябва да се отбележи, че някои вентилатори имат ограничения за работа без товар;
 е)
 CFV трябва да се задейства и остави да работи най-малко 3 минути, за да се стабилизира системата. CFV трябва да се остави да работи непрекъснато и да се записват средните стойности за най-малко 30 s за данните за пробите за всяко от следните количества:
 i)
 средният дебит на еталонния дебитомер
 ;
 ii)
 по избор, средната стойност на температурата на росата на въздуха на калибриране T
 dew. Вж. допълнения А.7 и А.8 за приемливите допускания при измерването на емисиите;
 iii)
 iii) средната температура на входа на тръбата на Вентури T
 in;
 iv)
 средното статично абсолютно налягане на входа на тръбата на Вентури, p
 in;
 v)
 средната разлика на статичното налягане между входа и изхода на CFV Δp
 CFV;
 ж)
 клапанът на ограничителя постепенно се затваря, за да се намали абсолютното налягане на входа на CFV p
 in;
 з)
 стъпките от букви е) — ж) от настоящата точка трябва да се повторят, за да се запишат данни за средните стойности от най-малко десет позиции на ограничителя, така че да се изпита възможно най-пълен обхват от очаквани при изпитването стойности на Δp
 CFV. Не се изисква да се отстранят свързаните с калибрирането компоненти или компонентите на CVS, за да се калибрира при най-ниските стойности на ограничаването;
 и)
 C
 d и най-ниското допустимо съотношение на налягането r трябва да се определят, както е описано в допълнения A.7 и -A.8;
 й)
 при извършването на изпитвания за определяне на емисиите, за определяне на дебита през CFV трябва да се използва C
 d. CFV не трябва да се използва под най-ниската допустима стойност на r, определена в допълнения A.7 — A.8;
 к)
 калибрирането трябва да се провери, като се извърши проверката на CVS (т.е., проба с пропан), описана в точка 8.1.8.5;
 л)
 ако CVS е конфигурирана да управлява едновременно няколко свързани паралелно CFV, CVS трябва да се калибрира, като се използва един от следните методи:
 i)
 всяка комбинация от CFV трябва да се калибрира в съответствие с настоящата точка и допълнения A.7 — A.8. Вж. допълнения A.7 — A.8. за указания за изчисляването на дебитите за тази възможност.
 ii)
 всяка CFV трябва да се калибрира в съответствие с настоящата точка и допълнения A.7 — A.8. Вж. допълнения A.7 — A.8. за указания за изчисляването на дебитите за тази възможност.
 8.1.8.4.4. Калибриране на SSV
 Тръбата на Вентури с дозвукова скорост на флуида (SSV) трябва да се калибрира, за да се определи нейният коефициент на изтичане C
 d за очаквания обхват на стойности на налягането на входа ѝ. Дебитомерът на SSV трябва да се калибрира по следния начин:
 а)
 системата се свързва по


text:
начина, показан на фиг. 8.1;
 б)
 след SSV се включва вентилатор;
 г)
 пропуските между калибровъчния дебитомер и SSV трябва да бъдат по-малко от 0,3 % от общия поток при най-силно ограничаване;
 в)
 докато SSV работи, на входа ѝ трябва да се поддържа постоянна температура, която да бъде в рамките на ±2 % от средната абсолютна температура на входа T
 in;
 д)
 регулируемият ограничител или вентилаторът с регулируема честота на въртене се регулират, така че дебитът да бъде по-висок от най-високия дебит, очакван по време на изпитването. Дебитите не може да се екстраполират извън калибрираните стойности, така че се препоръчва да се гарантира, че числото на Рейнолдс Re в стеснението на SSV при най-високия калибриран дебит е по-голямо от най-голямото Re, очаквано по време на изпитването;
 е)
 SSV трябва да се задейства и да се остави да работи най-малко 3 минути, за да се стабилизира системата. SSV трябва да се остави да работи непрекъснато и да се записва средната стойност за най-малко 30 s от данните за пробите за всяко от следните количества:
 i)
 средният дебит на еталонния дебитомер
 ;
 ii)
 по избор, средната стойност на температурата на росата на въздуха на калибриране T
 dew. Вж. допълнения А.7—А.8. за приемливите допускания;
 iii)
 средната температура на входа на тръбата на Вентури T
 in;
 iv)
 средното статично абсолютно налягане на входа на тръбата на Вентури, p
 in;
 v)
 средната разлика на статичното налягане между статичното налягане на входа на тръбата на Вентури и статичното налягане в стеснението на тръбата на Вентури Δp
 SSV;
 ж)
 клапанът на ограничителя трябва постепенно да се затваря или да се намалява честотата на въртене на вентилатора, за да се намалява дебитът;
 з)
 стъпките от букви е) и ж) от настоящата точка се повтарят, за да се запишат данни за най-малко десет стойности на дебита;
 и)
 трябва да се определи функционалната зависимост на C
 d спрямо Re, като се използват събраните данни и уравненията в допълнения A.7 — A.8;
 й)
 трябва да се провери калибрирането, като се извърши проверката на CVS (т.е., проба с пропан), описана в точка 8.1.8.5, с използване на новото уравнение за зависимостта на C
 d спрямо Re;
 к)
 SSV трябва да се използва само при калибрирани стойности на дебита, които са между най-ниската и най-високата стойност;
 л)
 трябва да се използват формулите в приложение 4Б, допълнение А.7 (моларен подход) или допълнение А.8 (подход, основан на масата), за да се определи потока през SSV при изпитването.
 8.1.8.4.5. Калибриране с ултразвук (запазено)
 Фигура 8.1
 Схема на системата за калибриране на потока разредени отработили газове (CVS)
 8.1.8.5. Проверка на CVS и на устройството за серийно вземане на проби (проверка с пропан)
 8.1.8.5.1. Въведение
 а)
 проверката с пропан служи да се провери CVS с цел да се определи има ли разминаване в измерените данни за потока на разредените отработили газове. Проверката с пропан служи също и да се провери устройството за серийно вземане на проби с цел да се определи има ли разминаване в някоя система за серийно вземане на проби, която взема проби от CVS, както е описано


text:
в подточка vi) от настоящата точка. Като се използва добрата техническа преценка и безопасни практики, тази проверка може да се извърши, като се използва различен от пропан газ, напр. CO2 или CO. Ако проверката с пропан се окаже неуспешна може да е признак за един или повече проблеми, които могат да налагат вземането на коригиращи мерки, както следва:
 i)
 неправилно калибриране на анализатора. Анализаторът с пламъчнойонизационен детектор трябва да се калибрира повторно, поправи или замени;
 ii)
 трябва да се извършат проверки за пропуски на тръбата на CVS, съединенията, крепежите, както и на системата за вземане на проби за НС, съгласно точка 8.1.8.7;
 iii)
 проверката за лошо смесване трябва да се извърши в съответствие с точка 9.2.2;
 iv)
 проверката за замърсяване с въглеводороди в системата за вземане на проби трябва да се извърши, както е описано в точка 7.3.1.2;
 v)
 промяна в калибрирането на CVS. Трябва да извърши калибриране на място на дебитомера на CVS, както е описано в точка 8.1.8.4;
 vi)
 други проблеми с CVS, оборудването за проверка на пробите или програмното осигуряване. Трябва да се проверят за наличие на дефекти системата CVS, оборудването за проверка на CVS, както и програмното осигуряване;
 б)
 при проверката с пропан се използва еталонна маса или еталонен дебит на C3H8 като индикаторен газ в CVS. Ако се използва еталонен дебит, трябва да се отчита всяко поведение на C3H8 в еталонния дебитомер, което е различно от това на идеалния газ. Вж. допълнение А.7 (маларен подход) или А.8 (подход, основан на масата), в които е описано как да се калибрират и използват някои дебитомери. В точка 8.1.8.5. и допълнения А.7 и А.8 не трябва да се използва допускане за идеален газ. При проверката с пропан изчислената маса на въведения C3H8 се сравнява с еталонната стойност, като се използват измерванията на HC и на дебита в CVS.
 8.1.8.5.2. Метод на въвеждане на известно количество пропан в системата CVS
 Общата точност на системата CVS и на аналитичната система се определя с въвеждането в системата, когато тя работи нормално, с подаване на известна маса замърсяващ газ. Замърсителят се анализира и масата се изчислява в съответствие с допълнения А.7-А.8. Използва се една от следните две техники.
 а)
 измерване с гравиметрична техника, което се извършва, както следва: Масата на малка бутилка, напълнена с въглероден оксид или пропан, се определя с точност до ± 0,01 g. Работата на системата за вземане на проби при постоянен обем е като при нормално изпитване на емисии отработили газове за около 5 до 10 минути, като през това време в системата се подава въглероден оксид или пропан. Количеството отделен чист газ се определя посредством разликово претегляне. Проба от газа се анализира с обичайното оборудване (метод с торбичка за пробата или метод с интегриране) и се изчислява масата на газа;
 б)
 измерване с бленда за критична скорост на флуида, което се извършва, както следва: Известно количество чист газ (пропан) се вкарва в системата с взимане на проби при постоянен обем през калибрирана бленда за критична скорост на флуида. Ако входящото налягане е достатъчно високо, дебитът, който се


text:
регулира с калибрирана бленда за критична скорост на флуида, е независим от налягането на изхода на блендата (критична скорост на флуида). В продължение на приблизително от 5 до 10 минути системата с взимане на проби при постоянен обем работи както по време на нормално изпитване за измерване на емисиите на отработили газове. Проба от газа се анализира с обичайното оборудване (метод с торбичка за пробата или метод с интегриране) и се изчислява масата на газа.
 8.1.8.5.3. Подготовка на проверката с пропан
 Проверката с пропан се подготвя както следва:
 а)
 ако се използва еталонна маса C3H8, а не еталонен дебит, трябва да се набави бутилка, заредена с C3H8 . Масата на еталонната бутилка с C3H8 трябва да се определи с точност от ±0,5 % от количеството C3H8, което се предвижда да се използва;
 б)
 трябва да се изберат подходящи дебити на системата за вземане на проби при постоянен обем и за C3H8;
 в)
 в системата за вземане на проби при постоянен обем се избира точка за вдухване на C3H8. Точката за вдухване трябва да се избере да бъде толкова близо до мястото на въвеждане на отработилите газове в системата за вземане на проби при постоянен обем, колкото е практически възможно. Бутилката с C3H8 се свързва към системата за вдухване;
 г)
 системата за вземане на проби при постоянен обем се задейства и стабилизира;
 д)
 всички топлообменници в системата за вземане на проби трябва да предварително загрети или охладени;
 е)
 загретите и охладените компоненти като тръбопроводите за вземане на проби, филтрите, охладителите и помпите се оставят да се стабилизират при работната си температура;
 ж)
 ако е приложимо, извършва се проверка на частта, в която се създава вакуум, на системата за вземане на проби за НС, по описания в точка 8.1.8.7 начин.
 8.1.8.5.4. Подготовка на системата за вземане на проби за HC за проверката с пропан
 Проверката за пропуски на частта, в която се създава вакуум, на системата за вземане на проби за НС може да се извърши в съответствие с буква ж) от настоящата точка. Ако се използва тази процедура, може да се използва процедурата за замърсяване с НС от точка 7.3.1.2. Ако проверката за пропуски на частта, в която се създава вакуум, не е извършена в съответствие с буква ж), тогава системата за вземане на проби за НС трябва да се нулира, калибрира и провери за замърсяване по следния начин:
 а)
 трябва да се избере най-ниският обхват на анализатора на НС, при който може да се измерват очакваните в системата за вземане на проби при постоянен обем концентрации на C3H8, както и дебитите на C3H8;
 б)
 анализаторът за НС трябва да се нулира, като се използва чист въздух, служещ за нулев газ, който се въвежда във входа на анализатора;
 в)
 анализаторът за НС трябва да се калибрира с газ за калибриране на обхвата C3H8 който се въвежда във входа на анализатора;
 г)
 в сондата за НС или във връзката между сондата за НС и преносната тръба се въвежда силен поток чист въздух, служещ за нулев газ;
 д)
 постоянната концентрация на НС в


text:
системата за вземане на проби за НС трябва да се измерва, докато се подава силният поток чист въздух, служещ за нулев газ. За серийно вземане на проби за НС, трябва да се пълни контейнер за съхраняване на серии проби (напр. торбичка) и да се измерва концентрацията на НС, отговаряща на високия въздушен дебит;
 е)
 ако концентрацията на НС, отговаряща на високия въздушен дебит, надвишава 2 μmol/mol, процедурата трябва да се преустанови, докато не се отстрани замърсяването. Трябва да се определи източникът на замърсяването и да се предприемат мерки за отстраняването му, напр. почистване на системата или замяна на замърсените участъци;
 ж)
 когато концентрацията на НС, отговаряща на високия въздушен дебит, не надвишава 2 μmol/mol, тази стойност се записва като x
 HCinit и се използва за коригиране на замърсяването с НС, както е описано в приложение 4Б, допълнение А.7 (маларен метод) или приложение 4Б, допълнение А.8 (метод с използване на масата).
 8.1.8.5.5. Извършване на проверка с пропан
 а)
 Проверката с пропан се извършва както следва:
 i)
 за серийно вземане на проби за НС, се свързват чисти контейнери за съхранение, напр. торбички, от които е изпомпан въздухът;
 ii)
 уредите за измерване на НС трябва да бъдат експлоатирани съгласно инструкциите на производителя;
 iii)
 ако се предвижда корекция за фоновите концентрации на НС във въздуха за разреждане, трябва да се измери и запише фоновата концентрация на НС във въздуха за разреждане;
 iv)
 нулират се всички интегриращи устройства;
 v)
 започва се вземането на проби и се включват интегриращите устройства;
 vi)
 започва се освобождаването на C3H8 при избрания дебит. Ако се използва еталонен дебит на C3H8, задейства се и интегрирането на този дебит;
 vii)
 продължава се освобождаването на C3H8 докато не бъде освободен поне толкова C3H8, че да е достатъчно за се гарантира точното количествено определяне на еталонния C3H8 и на измерения C3H8;
 viii)
 Бутилката с C3H8 се затваря и вземането на проби се продължава докато не се отчетат времезакъсненията, дължащи се на преноса на пробата и реакцията на анализатора;
 ix)
 спира се вземането на проби и се изключват интегриращите устройства;
 б)
 вместо метода от точка 8.1.8.5.5., буква а), при измерване с бленда за критична скорост на флуида, може да се използва следната процедура за проверка с пропан;
 i)
 за серийно вземане на проби за НС, се свързват чисти контейнери за съхранение, напр. торбички, от които е изпомпан въздухът;
 ii)
 уредите за измерване на НС трябва да бъдат експлоатирани съгласно инструкциите на производителя;
 iii)
 ако се предвижда корекция за фоновите концентрации на НС във въздуха за разреждане, трябва да се измери и запише фоновата концентрация на НС във въздуха за разреждане;
 iv)
 нулират се всички интегриращи устройства;
 v)
 Съдържанието на еталонната бутилка с C3H8 трябва да бъде освобождавано с избрания дебит;
 vi)
 започват се измерванията и се задействат интеграторите на потока, след като се потвърди, че концентрацията на НС е стабилна;
 vii)
 продължава се освобождаването на съдържанието на бутилката, докато не бъде освободен поне толкова C3H8, че да се гарантира точното количествено определяне на еталонния C3H8 и на измерения C3H8;
 viii)
 спират се всички интегриращи устройства;


text:
ix)
 Затваря се еталонната бутилка с C3H8.
 8.1.8.5.6. Оценка на проверката с пропан
 Процедурата след приключване на изпитването трябва да бъде изпълнена кактоследва:
 а)
 ако е използвано серийно вземане на проби, пробите от серията се анализират колкото възможно по-бързо;
 б)
 след като се анализира HC, се извършва корекция за замърсяването и фона;
 в)
 трябва да се изчисли общата маса на C3H8 въз основа на данните от CVS и HC, както е описано в допълнения A.7 — A.8, като се използва моларната маса на C3H8 — M
 C3H8, вместо действителната моларна маса на HC — M
 HC;
 г)
 ако се използва еталонна маса (гравиметрична техника), масата на пропана в бутилката трябва да се определи с точност до ±0,5 %, а еталонната маса на C3H8 трябва да се определи, като от масата на пълната бутилка с пропан се извади масата на празната бутилка. Ако се използва бленда за критична скорост на флуида (измерване с бленда за критична скорост на флуида), масата на пропана се определя като дебитът се умножи по времето на изпитването
 д)
 масата на еталонния C3H8 се изважда от изчислената маса. Ако разликата е в рамките на ±3,0 % от еталонната маса, трябва да се приеме, че CVS е преминала проверката.
 8.1.8.5.7. Проверка на системата за вторично разреждане на прахови частици
 Когато проверката с пропан трябва да се повтори за проверка на системата за вторично разреждане на прахови частици, за целта се използва следната процедура, описана в букви а) — г):
 а)
 системата за вземане на проби за НС трябва да се конфигурира така, че да се извлича проба от място в близост до средството за съхранение на устройството за серийно вземане на проби (напр. филтъра за прахови частици). Ако абсолютното налягане на това място е твърде ниско за извличане на проба за НС, проби за НС могат да бъдат взети от изхода на помпата на устройството за серийно вземане на проби. Необходимо е да се подхожда предпазливо, когато се вземат проби от изхода на помпата, тъй като иначе приемливи пропуски на помпата след дебитомера на устройството за серийно вземане на проби ще доведат до фалшив провал на проверката с пропан;
 б)
 проверката с пропан се повтаря, както е описано в настоящата точка, но проби за НС трябва да бъдат взети с устройството за серийно вземане на проби;
 в)
 масата на C3H8 се изчислява, като се взема предвид всякакво вторично разреждане, причинено от устройството за серийно вземане на проби;
 г)
 масата на еталонния C3H8 се изважда от изчислената маса. Ако разликата е в рамките на ±5,0 % от еталонната маса, трябва да се приеме, че устройството за серийно вземане на проби е преминало проверката. Ако разликата е по-голяма, трябва да се предприемат подходящи действия.
 8.1.8.5.8. Проверка на изсушителя на пробата
 Ако се използва датчик за влажност за непрекъснато наблюдение на температурата на росата на изхода на изсушителя на пробата, тази проверка не се прилага, при условие че се гарантира, че на изхода на изсушителя влажността е под минималните стойности, използвани при контрола на намалението на показанията, смущенията и компенсацията.
 а)


text:
Ако се използва изсушител на пробата, както е разрешено в съответствие с точка 9.3.2.3.1, за отстраняване на водата от газовата проба, работните параметри на охладителя се проверяват при инсталирането и след основен ремонт. При изсушители с осмотична мембрана работните параметри се проверяват при инсталирането, след основен ремонт и в рамките на 35 дни преди изпитване;
 б)
 водата може да намали способността на анализатора да измерва правилно съставката на отработилите газове, която е предмет на интерес, и поради това понякога се отстранява, преди газът от пробата да достигне до анализатора. Водата може например да повлияе отрицателно на реакцията спрямо NOx на CLD чрез потискане поради контакта, докато може да повлияе и положително на анализатор с детектор NDIR, като предизвиква реакция, сходна с реакцията спрямо CO;
 в)
 изсушителят на пробата трябва да отговаря на спецификациите, посочени в точка 9.3.2.3.1 за температурата на росата T
 dew и абсолютното налягане p
 total след изсушителя с осмотична мембрана или топлинния охладител;
 г)
 трябва да се използват следните методи за проверка на изсушителя на пробата, за да се определят работните параметри на последния, или въз основа на добрата техническа оценка да се разработи друг протокол:
 (i)
 за изработване на необходимите връзки трябва да се използват тръби от неръждаема стомана или тефлон (PTFE);
 ii)
 N2 или пречистен въздух се овлажняват чрез барботиране през дестилирана вода в затворен съд, в който газът се овлажнява до най-високата температура на росата, която се очаква по време на вземането на проби за определяне на емисиите;
 iii)
 овлажненият газ се въвежда преди изсушителя на проби;
 iv)
 температурата на овлажнения газ след съда за овлажняване трябва да се поддържа поне с 5°C над температура на росата на газа;
 v)
 температура на росата а
 dew и налягането p
 total на овлажнения газ трябва да се измерват възможно най-близо до входа на изсушителя на проби, за да се гарантира, че температурата на росата е най-високата, която е оценена при вземането на проби за определяне на емисиите;
 vi)
 температура на росата T
 dew и налягането p
 total на овлажнения газ трябва да се измерват възможно най-близо до изхода на изсушителя на проби;
 (vii)
 изсушителят на проби преминава проверката, ако резултатът от измерването, описано в буква г), точка vi) от настоящата точка, е по-нисък от температурата на росата, която отговаря на спецификациите на изсушителя на проби, определени в точка 9.3.2.3.1., увеличени с 2°C, или ако моларната част, определна в условията от буква г), точка vi), е по-малка от съответните спецификации на изсушителя на проби, увеличени с 0,002 mol/mol или 0,2 обемни %. Трябва да се отбележи, че при настоящата проверка температурата на росата на пробите е изразена като абсолютна температура (Келвин).
 8.1.8.6. Периодично калибриране на системи за измерване на прахови частици в част от потока и съответните системи за измерване на брутни отработили газове
 8.1.8.6.1. Спецификации за диференциално измерване на дебита
 За да се вземе пропорционална проба от брутните отработили газове при системите с разреждане на част от потока, специално внимание трябва да бъде обърнато на точността на дебита на q
 mp, ако той не се измерва


text:
директно, а се определя с диференциално измерване на дебитите:
 (8-1)
 където:
 q
 mp
 =
 масов дебит на пробата от отработил газ в системата с разреждане на част от потока
 q
 mdw
 =
 масов дебит на въздуха за разреждане (за влажен въздух)
 q
 mdew
 =
 масов дебит на влажните разредени отработили газове
 В този случай максималната грешка на разликата е такава, че точността на q
 mp е в рамките на ± 5 %, когато коефициентът на разреждане е по-малък от 15. Тя може да бъде изчислена чрез вземане на средната квадратична стойност на грешките на всеки уред.
 приемливи стойности на точността на q
 mp могат да бъдат получени по един от следните методи:
 а)
 абсолютната точност на q
 mdew и q
 mdw е ± 0,2 %, което гарантира точност на q
 mp от ≤ 5 % при коефициент на разреждане 15. При по-високи съотношения на разреждане обаче ще се срещнат по-големи грешки;
 б)
 калибрирането на q
 mdw спрямо q
 mdew се извършва така, че да се получат същите стойности за точноста на q
 mp, както в буква a). За подробности вж. точка 8.1.8.6.2;
 в)
 точността на q
 mpсе определя непряко от точността на съотношението на разреждане, както е определено от индикаторния газ, напр. CO2. Изисква се точност, еквивалентна на метод a) за q
 mp;
 г)
 абсолютната стойност на точността на q
 mdew и q
 mdw е в рамките ± 2 % от пълния обхват на скалата, максималната грешка на разликата между q
 mdew и q
 mdw е в рамките 0,2 %, а линейната грешка е в рамките на ± 0,2 % от най-високата стойност на q
 mdew, наблюдавана по време на изпитването.
 8.1.8.6.2. Калибриране на диференциалното измерване на дебитите
 Системата с разреждане на част от потока за вземане на пропорционална проба от брутните отработили газове трябва да бъде периодично калибрирана с точен дебитомер, който е в съответствие с националните и/или международните стандарти Дебитомерът или контролно-измервателната апаратура се калибрират по една от следните процедури, така че потокът на сондата q
 mp в тръбата да изпълнява изискванията за точност от точка 8.1.8.6.1.
 а)
 Дебитомерът за q
 mdw се свързва последователно към дебитомера за q
 mdew, разликата между двата дебитомера се калибрира за най-малко 5 зададени точки със стойности на потока, равноотдалечени между най-ниската стойност на q
 mdw, използвана по време на изпитването, и стойността на q
 mdew, използвана по време на изпитването. Тръбата за разреждане може да е с деривация;
 б)
 калибрираното устройство за поток се свързва последователно към дебитомера за q
 mdew и точността се проверява за стойността, използвана при изпитването. Калибрираното устройство за поток се свързва последователно към дебитомера за q
 mdw и точността се проверява за поне 5 задания, отговарящи на съотношение на разреждане между 3 и 15, относно q
 mdew, използвано по време на изпитването;
 в)
 преносната тръба TL (вж. фиг. 9.2) се отделя от изпускателната тръба и към нея се свързва калибрирано устройство за измерване на потока с подходящ обхват за измерване на q
 mp. На q
 mdew се дава стойността, използвана по време на изпитването, а на


text:
q
 mdw последователно се задават поне 5 стойности, отговарящи на съотношение на разреждане между 3 и 15. Вместо описаното може да се осигури специален маршрут за потока за калибриране, в който тръбата да е с деривация, но общият поток и потокът на въздуха за разреждане се насочват през съответните измервателни уреди както в действително изпитване;
 г)
 в преносната тръба TL за отработилите газове се вдухва индикаторен газ. Той може да бъде съставка на отработилите газове, като например CO2 или NOx. След разреждане в тръбата се измерва съставката индикаторен газ. Това се извършва за 5 съотношения на разреждане между 3 и 15. Точността на пробния поток се определя от коефициента на разреждане r
 d:
 (8-2)
 Взема се под внимание точността на газоанализаторите, за да се гарантира точността на q
 mp.
 8.1.8.6.3. Специални изисквания за диференциалното измерване на дебитите
 За установяване на проблеми на измерването и регулирането, както и проверка на правилното действие на системата за разреждане на част от потока се препоръчва проверка на въглеродния поток с използване на действителни отработили газове. Проверка на въглеродния поток се прави най-малкото всеки път, когато се монтира нов двигател, или нещо значително е променено в конфигурацията на изпитвателната камера.
 Двигателят трябва да работи при натоварване на максимален въртящ момент и честота на въртене или какъвто и да е друг устойчив режим, който произвежда 5 % или повече CO2. Системата за вземане на проби от част от потока трябва да работи с коефициент на разреждане приблизително 15 към 1.
 Ако се извършва проверка на въглеродния поток, се прилага процедурата, дадена в приложение 4Б, допълнение 4А. Въглеродните дебити се изчисляват по формулите в приложение 4Б, допълнение 4.А. Всички въглеродни дебити трябва да си съответстват в границите на 5 % един към друг.
 8.1.8.6.3.1. Проверка преди изпитването
 Такава проверка се прави в рамките на 2 часа преди провеждане на изпитването по следния начин.
 Точността на дебитомерите се проверява по същия метод, който се използва за калибриране (вж. точка 8.1.8.6.2) за най-малко две точки, включително стойности на дебита на q
 mdw, които отговарят на съотношения на разреждане между 5 и 15 за стойността наq
 mdew, използвана по време на изпитването.
 Ако може да се докаже чрез отчети за процедурата по калибриране съгласно точка 8.1.8.6.2, че калибрирането на дебитомера е стабилно за по-дълъг период на време, проверката преди изпитването може да се пропусне.
 8.1.8.6.3.2. Определяне на времето за преобразуване
 Параметрите на системата за оценка на времето за преобразуване трябва да са същите както за измерването при провеждане на изпитване. Времето за преобразуване, определено на фиг. 3.1, се определя по следния метод:
 независим еталонен дебитомер с измервателен обхват, подходящ за дебита през сондата, се поставя последователно и непосредствено свързан със сондата. Този дебитомер трячбва да има време за преобразуване по-малко от 100 ms за размера на стъпката на промяна на дебита, използван при измерването на времето за реакция, с ограничение достатъчно ниско, за да не въздейства върху динамичното действие на системата за разреждане на част от потока, според добрата инженерна преценка. Дебитът на отработилите газове на входа на системата с


text:
разреждане на част от потока (или въздушният дебит, ако е изчислен дебитът на отработилите газове), се увеличава на степени от слаб дебит до около 90 % от обхвата на скалата. Механизмът на задействане на това стъпково изменение е същият, както при прогнозния контрол в действителното изпитване. Промяната на дебита на отработилите газове и реакцията на дебитомера се записват при честота на вземане на проби минимум 10 Hz.
 От тези данни се определя времето за преобразуване за системата за разреждане на част от потока, което е времето от началото на стъпковото управляващо въздействие до 50 % от реакцията на дебитомера. По подобен начин се определят времената за преобразуване на q
 mp сигнала (т.е., дебитът на пробата от отработилите газове към системата за частично разреждане на потока) и на q
 mew,i сигнала (т.е., масовият дебит на отработилите газове при влажен въздух, отчетен от дебитомера на отработилите газове). Тези сигнали се използват в проверките чрез регресионен анализ, извършвани след всяко изпитване (вж. точка 8.2.1.2).
 Изчислението се повтаря за поне 5 стъпки на нарастване и намаляване и резултатите се усредняват. Времето за вътрешно преобразуване (< 100 ms) на еталонния дебитомер се изважда от тази стойност. В случай, че системата в съответствие с точка 8.2.1.2 изисква метод с „изпреварване“, това е „предварителната“ стойност за системата с частично разреждане на потока, която трябва да се приложи в съответствие с точка 8.2.1.2.
 8.1.8.7. Проверка за пропуски в частта, в която се създава вакуум
 8.1.8.7.1. Обхват и периодичност
 При първоначално инсталиране на системата за вземане на проби, след основен ремонт, като например смяна на предварителните филтри, и в рамките на 8 часа преди всяка работна последователност трябва да се удостовери, че не са налице съществени пропуски в частта, в която се създава вакуум, като се използва едно от изпитванията за херметичност, описани в настоящия раздел. Тази проверка не се прилага за частите на системата за разреждане на системата за вземане на проби при постоянен обем, които работят с разреждане на целия поток.
 8.1.8.7.2. Принцип на измерване
 Пропуски могат да се открият, ако се измерва слаб дебит, когато дебитът би трябвало да е равен на нула, чрез измерване на разреждането на известна концентрация на газа за калибриране на обхвата, когато газът преминава през частта, в която се създава вакуум, на системата за вземане на проби, или чрез измерване на увеличаването на налягането в система, в която е създаден вакуум.
 8.1.8.7.3. Изпитване за пропуски със слаб дебит
 Системата за вземане на проби трябва да се изпитва за пропуски със слаб поток както следва:
 а)
 системата от страната на сондата се затваря херметично, като се използва един от следните начини:
 i)
 краят на сондата за вземане на проби се затваря със запушалка или тапа;
 ii)
 преносната тръба се откача от сондата и се затваря със запушалка или тапа;
 iii)
 затваря се херметичният клапан, свързан последователно между сондата и преносната тръба;
 б)
 всички вакуумни помпи се задействат. След стабилизиране трябва да се удостовери, че потокът през частта, в която се създава вакуум, на системата за вземане на проби е по-малък от 0,5


text:
% от обичайния работен дебит. Типичните дебити на анализатора и на системата за деривация могат да бъдат приети като приближение на обичайния дебит на системата.
 8.1.8.7.4. Изпитване за пропуски с разреждане на газа за калибриране на обхвата
 За това изпитване могат да се използват всякакви газоанализатори. Ако за настоящото изпитване се използва анализатор с пламъчнойонизационен детектор, всяко замърсяване с НС на системата за вземане на проби трябва да се коригира съгласно допълненияА.7 и А.8 за определяне на НС и NMHC. Трябва да се избягва получаването на заблуждаващи резултати, като се използват само анализатори, които имат повтаряемост от 0,5 % или по-добра при концентрацията на използвания за настоящото изпитване газ за калибриране на обхвата. Проверката за пропуски на частта, в която се създава вакуум, се извършва както следва:
 а)
 газоанализаторът трябва да е подготвен като за изпитване за емисии;
 б)
 към входа на анализатора се подава газ за калибриране на обхвата и се удостоверява, че концентрацията на газа за калибриране на обхвата се измерва в рамките на очакваните точност на измерване и повтаряемост;
 в)
 към едно от следните места в системата за вземане на проби трябва да се подаде обилно количество газ за калибриране на обхвата:
 i)
 края на сондата за проби;
 ii)
 преносната тръба трябва да се откачи от сондата в мястото на свързването им, и към отворения край на преносната тръба да се подаде силен поток газ за калибриране на обхвата;
 iii)
 между сондата и преносната тръба се монтира последователно трипътен клапан;
 г)
 трябва да се удостовери, че измерената концентрация на потока газ за калибриране на обхвата е в рамките на ± 0,5 % от концентрацията на газа за калибриране на обхвата. Измерена стойност, по-ниска от очакваната, означава пропуски, докато стойност, по-висока от очакваното, може да означава, че има проблем с газа за калибриране на обхвата или със самия анализатор. Измерена стойност, по-висока от очакваното, не показва наличие на пропуск.
 8.1.8.7.5. Изпитване за пропуски с намаляване на подналягането
 За провеждането на изпитването се създава подналягане в обема от системата за вземане на проби, в който се създава вакуум, а наличието на пропуски се наблюдава като намаляване на създаденото подналягане. За провеждането на изпитването обемът на частта от системата за вземане на проби, в която се създава вакуум, трябва да е известен с точност до ± 10 % от истинския му обем. Измервателните уреди, които се използват в настоящото изпитване, трябва да отговарят на спецификациите от точки 8.1 и 9.4.
 Изпитването за пропуски с намаляване на подналягането се извършва както следва:
 а)
 системата от страната на сондата се затваря херметично, колкото е възможно по-близо до отвора на сондата, като се използва един от следните начини:
 i)
 краят на сондата за вземане на проби се затваря със запушалка или тапа;
 ii)
 преносната тръба от страната на сондата се откача и се затваря със запушалка или тапа;
 iii)
 херметичният клапан, свързан последователно между сондата и преносната тръба се затваря;
 б)
 всички вакуумпомпи се задействат. Трябва да се осигури подналягане, представително за нормалните експлоатационни условия. Ако се използват торбички за проби, се препоръчва


text:
нормалната процедура за изпомпване на въздуха от торбичките да се повтори два пъти, за да се сведе до минимум задържаният обем;
 в)
 помпите за взимане на проби трябва да бъдат изключени и системата запечатана. Абсолютното налягане на уловените газове и, по избор, абсолютната температура на системата се измерват и записват. Трябва да се изчака достатъчно време, така че да могат да приключат всички преходни процеси, пропуски от 0,5 % да доведат до изменение на налягането от най-малко 10 пъти разделителната способност на датчика на налягане. Налягането и, по избор, температурата трябва да се регистрират още веднъж;
 г)
 трябва да се изчислят дебитът на пропуските, като се предполага стойност нула за обема на торбичките за проби, от които е изпомпан въздухът, като се вземат за основа известните стойности на обема на системата за вземане на проби, началното и крайното налягане, незадължително измерваните температури, както и изминалото време. Трябва да се провери дали дебитът на пропуските при намаляването на подналягането е по-нисък от 0,5 % от нормалния дебит на системата при работни условия, като се използва следната формула:
 (8-3)
 където:
 q
 Vleak
 =
 дебит на пропуските при намаляването на подналягането [mol/s]
 V
 vac
 =
 геометричен обем на частта, в която се създава вакуум, на системата за вземане на проби [m3]
 R
 =
 моларна газова константа [J/(mol·К)]
 p
 2
 =
 абсолютно налягане в частта, в която се създава вакуум в момент t
 2 [Pa]
 T
 2
 =
 абсолютна температура в частта, в която се създава вакуум в момент t
 2 [Pa]
 p
 1
 =
 абсолютно налягане в частта, в която се създава вакуум в момент t
 1 [Pa]
 T
 1
 =
 абсолютна температура в частта, в която се създава вакуум в момент t
 1 [Pa]
 t
 2
 =
 момент на завършване на изпитването за пропуски с намаляване на подналягането [s]
 t
 1
 =
 момент на започване на изпитването за пропуски с намаляване на подналягането [s]
 8.1.9. Измерване на CO и CO2
 8.1.9.1. Проверка за влияние от H2O върху анализатори за CO2 и детектори NDIR
 8.1.9.1.1. Обхват и периодичност
 Ако CO2 се измерва с помощта на анализатор с детектор NDIR, трябва да се провери влиянието на H2O след първоначалната инсталация и след основен ремонт.
 8.1.9.1.2. Принцип на измерване
 H2O може да повлияе на реакцията на анализатор с детектор NDIR спрямо CO2. Ако анализаторът с детектор NDIR използва алгоритми за компенсиране, които за целите на проверката за влияние осъществяват измерване и на други газове, другите измервания трябва едновременно да се използват за изпитване на алгоритмите за компенсиране по време на проверката за влияние върху анализатора.
 8.1.9.1.3. Изисквания към системата
 Анализаторът за CO2 с детектор NDIR трябва да има влияние от H2O в рамките на (0,0 ± 0,4) mmol/mol (от очакваната средна концентрация на CO2).
 8.1.9.1.4. Процедура
 Проверката за влияние се извършва както следва:
 а)
 Анализаторът за CO2 с детектор NDIR се задейства, функционира, нулира и калибрира по обхват както преди изпитване за определяне на емисиите;
 б)
 приготвя се овлажнен газ за изпитване чрез пропускане на нулев въздух, отговарящ на спецификациите на точка 9.5.1, през дестилирана


text:
вода в затворен съд. Ако пробата не се прокарва през изсушител, температурата на съда трябва да се контролира, за да се създаде ниво на H2O най-малкото равно на максимално очакваното по време на изпитването. Ако пробата се прокарва през изсушител, по време на изпитването температурата на съда трябва да се контролира, за да се създаде ниво на H2O най-малкото равно на определеното в точка 9.3.2.3.1.;
 в)
 температурата на овлажнения газ за изпитване след съда за овлажняване трябва да се поддържа с най-малко 5°C над неговата температура на росата;
 г)
 овлажненият газ трябва да се въведе в системата за вземане на проби. Овлажненият газ за изпитване може да въведе след всички изсушители на проби, ако такива се използват при изпитването.
 д)
 Моларната част на водата x
 H2O в овлажнения газ за изпитване трябва да се измерва колкото е възможно по-близо до входа на анализатора. Напр., трябва да се измерят температурата на росата T
 dew и абсолютното налягане p
 total, за да се изчисли x
 H2O;
 е)
 трябва да се използва добрата инженерна преценка, за да се предотврати кондензацията в преносните тръби, арматурата или клапаните, от точката на измерване на x
 H2O до анализатора.
 ж)
 Трябва да се предвиди време за стабилизиране на показанието на анализатора. Времето за стабилизиране трябва да включва време за продухване на преносната тръба и за реакция на анализатора;
 з)
 докато анализаторът измерва концентрацията на пробата, в продължение на 30 s се записват данни за пробата. Изчислява се средно аритметично от данните. Анализаторът преминава проверката, ако получената стойност е в рамките на (0,0 ± 0,4) mmol/mol.
 8.1.9.2. Проверка за влияние от H2O и CO2 върху анализатори на CO с детектор NDIR
 8.1.9.2.1. Обхват и периодичност
 Ако CO се измерва с помощта на анализатор с детектор NDIR, трябва да се провери влиянието на H2O и CO2 след първоначалната инсталация и след основен ремонт.
 8.1.9.2.2. Принцип на измерване
 H2O и CO2 могат да повлияят положително на анализатор с детектор NDIR, като причинят реакция, сходна с реакцията спрямо СО. Ако анализаторът с детектор NDIR използва алгоритми за компенсиране, които за целите на проверката за влияние осъществяват измерване и на други газове, другите измервания трябва едновременно да се използват за изпитване на алгоритмите за компенсиране по време на проверката за влияние върху анализатора.
 8.1.9.2.3. Изисквания към системата
 Съчетаното влияние на H2O и CO2 върху анализатор с детектор NDIR трябва да бъде в рамките на ±2 % от очакваната средна концентрация на CO.
 8.1.9.2.4. Процедура
 Проверката за влияние се извършва както следва:
 а)
 Анализаторът за CO с детектор NDIR се задейства, функционира, нулира и калибрира по обхват, както преди изпитване за определяне на емисиите;
 б)
 Приготвя се овлажнен газ CO2 за изпитване чрез пропускане на газ CO2 за калибриране на обхвата през дестилирана вода в затворен съд. Ако пробата не се прокарва през изсушител, температурата на съда трябва да се контролира, за да се създаде ниво на H2O най-малкото равно на малксимално очакваното по време на изпитването. Ако пробата се прокарва през изсушител, по време на изпитването температурата на съда трябва да се


text:
контролира, за да се създаде ниво на H2O най-малкото равно на определеното в точка 8.1.8.5.8. Използваната концентрация на газа CO2 за калибриране на обхвата трябва да е поне толкова висока, колкото е максимално очакваната по време на изпитването;
 в)
 овлажненият газ за изпитване CO2 трябва да се въведе в системата за вземане на проби. Овлажненият газ за изпитване CO2 може да въведе след всички изсушители на проби, ако такива се използват при изпитването;
 г)
 Моларната част на водата x
 H2O в овлажнения газ за изпитване трябва да се измерва колкото е възможно по-близо до входа на анализатора. Напр., трябва да се измерят температурата на росата T
 dew и абсолютното налягане p
 total за да се изчисли x
 H2O;
 д)
 трябва да се използва добрата инженерна преценка, за да се предотврати кондензацията в преносните тръби, арматурата или клапаните, от точката на измерване на x
 H2O до анализатора.
 е)
 Трябва да се предвиди време за стабилизиране на показанието на анализатора.
 ж)
 докато анализаторът измерва концентрацията на пробата, в продължение на 30 s се записват данни за пробата. Изчислява се средното аритметично от данните;
 з)
 Анализаторът преминава проверката за влияние, ако резултатът, получен по процедурата от буква ж) от настоящия раздел е в рамките на допустимия обхват, посочен в точка 8.1.9.2.3;
 i)
 процедурите за определяне на влиянието на CO2 и H2O могат да се провеждат отделно. Ако използваните нива на CO2 и H2O са по-високи от очакваните максимални нива при изпитването, всяка установена стойност за влияние трябва да се намали, като се умножи с отношението между максималната очаквана стойност за концентрацията и действително използваната стойност при тази процедура. Могат да бъдат провеждани отделни процедури за влиянието на H2O (за стойности, намаляващи до 0,025 mol/mol съдържание на H2O), които са по-ниски от максималните очаквани концентрации при изпитването, но наблюдаваното влияние на H2O трябва да се увеличи, като се умножи с отношението между максималната очаквана стойност за концентрацията на H2O и действително използваната стойност при тази процедура. Сумата от двете коригирани стойности за смущенията трябва да съответства на допустимото отклонение, посочено в точка 8.1.9.2.3.
 8.1.10. Измерване на въглеводороди
 8.1.10.1. Оптимизиране и проверка на пламъчнойонизационен детектор
 8.1.10.1.1. Обхват и периодичност
 При всички анализатори с пламъчнойонизационен детектор, последният трябва да бъде калибриран при въвеждането в експлоатация. Калибрирането трябва да се повтори при необходимост, като се използва добрата техническа преценка. По отношение на пламъчнойонизационен детектор, с който се измерват въглеводороди (НС), се предприемат следните действия:
 а)
 трябва да се оптимизира реакцията на пламъчнойонизационния детектор по отношение на различни въглеводороди след пускането в експлоатация и след основен ремонт. Реакцията на пламъчнойонизационния детектор спрямо пропилен и толуол трябва да бъде между 0,9 и 1,1 от тази по отношение на пропан;
 б)
 Коефициентът на реакция на пламъчнойонизационния детектор спрямо (CH4) трябва да се определи след пускането в еексплоатация и след основен ремонт, както е описано в точка 8.1.10.1.4. от настоящия раздел;
 в)
 реакцията спрямо метан (CH4) се проверява в рамките на 185 дни преди изпитването.
 8.1.10.1.2. Калибриране
 Трябва да се използва добрата техническа преценка, за да се разработи процедура за калибриране,


text:
напр. такава, каквато се основава на указанията на производителя и на препоръките му по отношение на честотата на калибриране на пламъчнойонизационния детектор. Пламъчнойонизационен детектор, с който се измерват въглеводороди (HC), трябва да бъде калибриран с използване на газове за калибриране C3H8 които отговарят на спецификациите на точка 9.5.1. Пламъчнойонизационен детектор, с който се измерва CH4, трябва да бъде калибриран с използване на газове за калибриране CH4, които отговарят на спецификациите на точка 9.5.1. Независимо от състава на газовете за калибриране, уредите се калибрират на основата на въглеродно число единица (C1).
 8.1.10.1.3. Оптимизация на реакцията на пламъчнойонизационен детектор спрямо НС
 Тази процедура е предназначена само за анализатори с пламъчнойонизационен детектор, с които се измерва НС.
 а)
 трябва да се вземат предвид указанията на производителя на уреда и добрата техническа преценка за първоначалното пускане в действие и основната настройка на уреда, като се използват гориво за пламъчнойонизационния детектор и нулев въздух. Пламъчнойонизационните детектори с подгряване трябва да се загреят до обхвата на работната им температура. Реакцията на пламъчнойонизационния детектор трябва да се оптимизира така, че да отговаря на изискванията за коефициента на реакция спрямо въглеводороди и проверките за влиянието от кислород съгласно буква а) от точка 8.1.10.1.1 и точка 8.1.10.2. за най-използвания обхват на характеристиките на анализатора, очакван по време на изпитванията за определяне на емисиите. Може да бъде използван по-висок обхват на анализатора в съответствие с препоръките на производителя на уреда и добрата техническа преценка, с цел точно оптимизиране на пламъчнойонизационния детектор, ако използваният обхват на анализатора е по-нисък от минималния обхват за оптимизация, определени от производителя на уреда.
 б)
 пламъчнойонизационните детектори с подгряване трябва да се загреят до обхвата на работната им температура. Реакцията на пламъчнойонизационния детектор трябва да бъде оптимизирана в най-използваният обхват на анализатора, очакван по време на изпитване за определяне на емисии. След регулиране дебита на горивото и на въздуха според препоръките на производителя, в анализатора се вкарва газ за калибриране на обхвата;
 в)
 оптимизацията се извършва, като се следват стъпките i) — iv) или процедурата, указанията на производителя на уреда. Като друга възможност за извършване на оптимизацията могат да се следват процедурите, описани в документ No 770141 на SAE.
 i)
 реакцията за даден дебит на горивото се определя като разликата между показанието за газа за калибриране на обхвата и показанието за нулевия газ;
 ii)
 дебитът на горивото се регулира постъпково над и под предписаната от производителя стойност. Записва се реакцията спрямо газа за калибриране на обхвата и тази спрямо нулевия газ при тези дебити на горивото;
 iii)
 начертава се крива на разликата между двете реакции и дебитът на горивото се регулира в зависимост от най-високата част на кривата. Тази процедура представлява началното регулиране на дебита и впоследствие може да се наложи оптимизиране в зависимост от стойностите на коефициента на реакция спрямо въглеводородите и на резултатите от проверката на влиянието от кислород, в съответствие с точка 8.1.10.1.1, буква а) и точка 8.1.10.2;
 iv)
 ако влиянието от кислород или коефициентите на реакция спрямо въглеводороди не отговарят на следните изисквания, дебитът на въздуха трябва да се регулира постъпково над


text:
и под указаните от производителя стойности и да се повторят процедурите от точка 8.1.10.1.1., буква а) и точка 8.1.10.2 за всеки дебит;
 г)
 определят се оптималните дебит и/или налягане на горивото за пламъчнойонизационния детектор и въздуха за горелката, от които се вземат проби и се записват за бъдещи справки.
 8.1.10.1.4. Определяне на коефициента на реагиране на пламъчнойонизационен детектор за CH4 спрямо НС
 Тази процедура е предназначена само за анализатори с пламъчнойонизационен детектор, с които се измерват НС. Тъй като реакцията на анализаторите с пламъчнойонизационен детектор спрямо CH4 обичайно се различава от реакцията им спрямо C3H8, след оптимизация на пламъчнойонизационния детектор коефициентът на реакция RF
 CH4[THC-FID] на всеки анализатор на общи въглеводороди (ТНС) с пламъчнойонизационен детектор трябва да бъде определен спрямо CH4. Най-последната стойност на RF
 CH4[THC-FID] измерена съгласно настоящата точка трябва да се използва при изчисленията за определяне на НС, описано в приложение 4Б, допълнение А.7 (моларен подход) или приложение 4Б, допълнение А.8 (подход, основан на масата), за да се компенсира реакцията спрямо CH4. RF
 CH4[THC-FID] се определя по следния начин, като се има предвид, че RF
 CH4[THC-FID] не се определя за калибрирани с метан пламъчнойонизационни детектори, чийто обхват се калибрира с помощта на CH4 и сепаратор за неметанови фракции:
 а)
 преди изпитването за определяне на емисиите трябва да се избере концентрацията на газа C3H8 за калибриране на обхвата, за да се калибрира обхватът на анализатора. трябва да се избират само газове за калибриране на обхвата, които отговарят на спецификациите на точка 9.5.1, а концентрацията на C3H8 в газа трябва да се записва;
 б)
 трябва се избере газ CH4 за калибриране на обхвата, който отговаря на спецификациите на точка 9.5.1, а концентрацията на CH4 в газа трябва да се запише,
 в)
 анализаторът с пламъчнойонизационен детектор трябва да бъде експлоатиран съгласно указанията на производителя;
 г)
 трябва да се потвърди, че анализаторът с пламъчнойонизационен детектор е бил калибриран с използване на C3H8. Калибрирането се извършва на основата на въглеродно число единица (C1);
 д)
 пламъчнойонизационният детектор трябва да бъде нулиран с нулев газ, който се използва в изпитванията за определяне на емисиите;
 е)
 обхватът на пламъчнойонизационен детектор се калибрира с избрания газ C3H8 за калибриране на обхвата;
 ж)
 избраният газ CH4 за калибриране на обхвата, избран съгласно буква б) от настоящата точка, се въвежда във входа за проби на анализатора с пламъчнойонизационен детектор;
 з)
 изчаква се стабилизирането на реакцията на анализатора; Времето за стабилизиране може да включва времето за изчистване и времето за реагиране на анализатора.
 и)
 когато анализаторът измерва концентрацията на CH4 се прави 30-секунден запис на данните за пробата и се изчисляват средноаритметичните стойности на показаният;
 й)
 измерената средна концентрация се разделя със записаната концентрация на газа за калибриране на обхвата CH4 . Полученият резултат е коефициентът на реакция CH4, RF
 CH4[THC-FID] на анализатора с пламъчнойонизационен детектор.
 8.1.10.1.5. Проверка на реакцията спрямо метан (CH4)на пламъчнойонизационен детектор, предназначен за измерване на НС
 Тази процедура е предназначена само за анализатори с пламъчнойонизационен детектор, с които се измерват НС. Ако стойността на RF
 CH4[THC-FID] от точка 8.1.10.1.4 е в рамките на ±5,0 % от


text:
най-последната стойност, определена по-рано, пламъчнойонизационният детектор, предназначен за измерване на НС, отговаря на условията на проверката за реакция спрямо метан.
 а)
 трябва първо да се провери дали наляганията и/или дебитите на горивото за пламъчнойонизационния детектор, въздухът за горелката и пробата са в рамките на ± 5,0 % от най-последните стойности, определени по-рано, както е описано в точка 8.1.10.1.3 от настоящия раздел. Ако се налага дебитите да се коригират, трябва да се определи нов RF
 CH4[THC-FID], както е описано в точка 8.1.10.1.4 от настоящия раздел. трябва да се провери дали определената стойност на RF
 CH4[THC-FID] е в рамките на допустимите отклонения, посочени в точка 8.1.10.1.5;
 б)
 ако RF
 CH4[THC-FID] е в рамките на допустимите отклонения, посочени в точка 8.1.10.1.5, реакцията на пламъчнойонизационния детектор трябва да се оптимизира повторно, както е описано в точка 8.1.10.1.3 от настоящия раздел.;
 в)
 трябва да се определи нов RF
 CH4[THC-FID], както е описано в точка 8.1.10.1.4 от настоящия раздел. В изчисленията за определяне на НС, описано в приложение 4Б, допълнение А.7 (моларен подход) или приложение 4Б, допълнение А.8 (подход, основан на масата), трябва да се използва тази нова стойност на RFCH4[THC-FID].
 8.1.10.2. Нестехиометрична проверка за влияние от O2 върху измерването на неразредените отработили газове с пламъчнойонизационен детектор
 8.1.10.2.1. Обхват и контекст
 Ако за измерването на неразредените отработили газове се използват анализатори с пламъчнойонизационен детектор, степента на влияние на O2 върху този детектор трябва да бъде проверявана при пускане в експлоатация и след основна техническа поддръжка.
 8.1.10.2.2. Принцип на измерване
 Измененията в концентрацията на O2 в брутните отработили газове могат да повлияят върху реакцията на пламъчнойонизационния детектор, като изменят температурата на пламъка му. Горивото на пламъчнойонизационния детектор, въздухът на горелката и потокът на пробата трябва да се оптимизират, за да отговарят на изискванията на проверката. Функционирането на пламъчнойонизационния детектор трябва да се проверява, като се използват алгоритми за компенсиране на влиянието от O2 върху детектора, което се проявява при изпитване за определяне на емисиите.
 8.1.10.2.3. Изисквания към системата
 Всеки анализатор с пламъчнойонизационен детектор, използван при изпитванията трябва да отговаря на изискванията на проверката за влияние от O2 върху пламъчнойонизационния детектор, в съответствие с процедурата от настоящия раздел.
 8.1.10.2.4. Процедура
 Влиянието от O2 върху пламъчнойонизационния детектор трябва да се определи както следва, като се има предвид, че могат да се използват един или повече газови сепаратори, за да се осигурят еталонните газови концентрации, необходими за проверката:
 а)
 трябва да се изберат три газа за калибриране на обхвата, отговарящи на спецификациите от точка 9.5.1, които съдържат C3H8 в концентрацията, използвана за калибриране на обхвата на анализаторите преди изпитванията за определяне на емисиите. Могат да се използват само еталонни газове CH4 за калибриране на обхвата, които отговарят на спецификациите от раздел 9.5.1, за пламъчнойонизационни детектори, калибрирани с CH4 и сепаратор на неметанови фракции. Трите концентрации на балансиращите газове трябва да бъдат избрани така. че концентрациите на O2 и N2 да представляват най-ниските, най-високите и средните концентрации на O2, очаквани по време на изпитването. Изискването за използване на средната концентрация на O2 може да се пренебрегне, ако пламъчнойонизационния детектор е калибриран


text:
с газ за калибриране на обхвата, балансиран със средната очаквана концентрация на кислород;
 б)
 трябва да се потвърди, че пламъчнойонизационният детектор отговаря на всички спецификации на точка 8.1.10.1;
 в)
 Анализаторът пламъчнойонизационен детектор трябва да се задейства и да се остави да функционира, както преди изпитване за определяне на емисиите. какъвто и източник да се използва за въздуха на горелката на пламъчнойонизационния детектор по време на изпитването, за тази проверка трябва да се използва нулев въздух за горелката на пламъчнойонизационния детектор;
 г)
 анализаторът се нулира;
 д)
 анализаторът трябва да бъде калибриран с газ за калибриране на обхвата, който се използва в изпитванията за определяне на емисиите;
 е)
 реакцията на нулев газ трябва да се провери, като се използва нулевият газ, използван при изпитването за определяне на емисиите. Трябва да се пристъпи към следващата стъпка, ако средната реакция на нулев газ за 30 s вземане на данни от пробата е в рамките на ± 0,5 % от еталонната стойност на калибриране, използвана в буква д) от настоящата точка, като в противен случай процедурата се започва повторно, като се започва от буква г) от настоящата точка;
 ж)
 реакцията на анализатора трябва да се провери, като се използва газ за калибриране на обхвата с най-ниската концентрация на O2, очаквана по време на изпитването. Средната реакция за 30 s вземане на стабилизарани данни от пробата трябва да се записва като x
 O2minHC;
 з)
 реакцията на нулев газ на анализатора с пламъчнойонизационен детектор трябва да се провери, като се използва нулевият газ, използван при изпитването за определяне на емисиите. Трябва да се пристъпи към следващата стъпка, ако средната реакция на нулев газ за 30 s вземане на стабилизирани данни от пробата е в рамките на ± 0,5 % от еталонната стойност на калибриране, използвана в буква д) от настоящата точка, като в противен случай процедурата се стартира повторно, като се започва от буква г) от настоящата точка;
 и)
 реакцията на анализатора трябва да се провери, като се използва газ за калибриране на обхвата със средната концентрация на O2, очаквана по време на изпитването. Средната реакция за 30 s вземане на стабилизарани данни от пробата трябва да се записва като x
 O2avgHC;
 й)
 реакцията на нулев газ на анализатора с пламъчнойонизационен детектор трябва да се провери, като се използва нулевият газ, използван при изпитването за определяне на емисиите. Трябва да се пристъпи към следващата стъпка, ако средната реакция на нулев газ за 30 s вземане на стабилизирани данни от пробата е в рамките на ± 0,5 % от еталонната стойност на калибриране, използвана в буква д) от настоящата точка, като в противен случай процедурата се стартира повторно, като се започва от буква г) от настоящата точка;
 к)
 реакцията на анализатора трябва да се провери, като се използва газ за калибриране на обхвата с най-високата концентрация на O2, очаквана по време на изпитването. Средната реакция за 30 s вземане на стабилизирани данни от пробата трябва да се записва като x
 O2avgHC;
 л)
 реакцията на нулев газ на анализатора с пламъчнойонизационен детектор трябва да се провери, като се използва


text:
нулевият газ, използван при изпитването за определяне на емисиите. Трябва да се пристъпи към следващата стъпка, ако средната реакция на нулев газ за 30 s вземане на стабилизирани данни от пробата е в рамките на ±0,5 % от еталонната стойност на калибриране, използвана в буква д) от настоящата точка, като в противен случай процедурата се стартира повторно, като се започва от буква г) от настоящата точка;
 м)
 трябва да се изчисли разликата в проценти между x
 O2maxHC и концентрацията на еталонния газ за тази величина. Трябва да се изчисли разликата в проценти между x
 O2avgHC и концентрацията на еталонния газ за тази величина. Трябва да се изчисли разликата в проценти между x
 O2minHC и концентрацията на еталонния газ за тази величина. Трябва да се определи най-голямата разлика в проценти между трите параметъра. Получената стойност е влиянието от O2;
 н)
 ако влиянието от O2 е в рамките на ±3 %, пламъчнойонизационният детектор преминава проверката за влияние от O2; в противен случай трябва да се предприеме едно или повече от посочените по-долу действия за преодоляване на недостатъка:
 i)
 трябва да се повтори проверката, за да се определи дали при изпълнението на процедурата не е допусната грешка;
 ii)
 трябва да се изберат нулев газ и газ за калибриране на обхвата, които съдържат по-ниски или по-високи концентрации на O2, и проверката да се повтори;
 iii)
 трябва да се коригира дебитът на въздуха за горелката на пламъчнойонизационния детектор, горивото и пробата. Трябва да се отбележи, че ако посочените дебити се регулират на пламъчнойонизационен детектор за определяне на ТНС (общо въглеводороди) с цел съобразяване с изискванията на проверката за определяне на влиянието от O2, RF
 CH4 трябва да бъде нулиран за следващата проверка на RF
 CH4. След извършване на корекциите трябва да се повтори проверката за влияние от O2 и да се определи RF
 CH4;
 iv)
 пламъчнойонизационният детектор трябва да се поправи или замени и да се повтори определянето на влиянието от O2.
 8.1.10.3. Преминаващи части за сепаратор за неметанови фракции
 8.1.10.3.1. Обхват и периодичност
 Ако за измерването на метан (CH4) се използват анализатор с пламъчнойонизационен детектор и сепаратор за неметанови фракции, трябва да се определи ефективността ECH4 на преобразуването на сепаратора за неметанови фракции за метан и етан E
 C2H6. Както е подробно обяснено в настоящата точка, посочената ефективност на преобразуването може да се определи като комбинация от коефициентите на преобразуване на сепаратора за неметанови фракции и коефициентите на реакция на анализатора с пламъчнойонизационен детектор, в зависимост от конкретните конфигурации на двете устройства.
 Тази проверка трябва да се извърши след пускане в експлоатация на сепаратора за неметанови фракции. Тя трябва да се повтори в рамките на 185 дни преди изпитването, за да се удостовери, че каталитичната активност на сепаратора не е намалена.
 8.1.10.3.2. Принцип на измерване
 Сепараторът за неметанови фракции е подгряван катализатор, който отстранява въглеводородите от потока на отработилите газове преди анализаторът с пламъчнойонизационен детектор да измери остатъчната концентрация на въглеводороди. Идеалният сепаратор за неметанови фракции ще има ефективност E
 CH4 [-] на преобразуване в метан, равна на 0 (т.е., коефициент на преминаване PF


text:
CH4, равен на 1,000), а ефективността на преобразуване за всички други въглеводороди ще бъде 1,000, което е илюстрирано с ефективността на преобразуване на етан E
 C2H6 [-], равна на 1 (т.е., коефициент на преминаване на етан PF
 C2H6 [-], равен на 0). В изчисленията за определяне на емисиите в приложение 4Б, допълнение А.7 или приложение 4Б, допълнение А.8 трябва да се използват измерените съгласно настоящата точка стойности на ефективността на преобразуването E
 CH4 и E
 C2H6, за да бъде взета предвид различно от идеалното функциониране на сепаратора за неметанови фракции.
 8.1.10.3.3. Изисквания към системата
 Ефективността на преобразуването на сепаратора за неметанови фракции не е ограничена в определен обхват. Препоръчва се обаче сепараторът за неметанови фракции да бъде оптимизиран, като се коригира температурата му, така че да се постигне E
 CH4 < 0,15 и a E
 C2H6 > 0,98 (PF
 CH4 > 0,85 и PF
 C2H6 < 0,02), както е определено в точка 8.1.10.3.4, както е приложимо. Ако с коригирането на температурата не се постигнат посочените спецификации, препоръчва се да се замени материалът на катализатора. За изчисляване на емисиите на въглеводороди трябва да се използват най-скоро определените стойности за преобразуването според настоящия раздел, допълнения А.7 — А.8, което е приложимо,.
 8.1.10.3.4. Процедура
 Препоръчва се използването на една от процедурите, посочени в точки 8.1.10.3.4.1, 8.1.10.3.4.2 и 8.1.10.3.4.3. Може да се използва и алтернативен метод, препоръчан от производителя на уреда.
 8.1.10.3.4.1. Процедура за пламъчнойонизационен детектор, калибриран със сепаратор на неметанови фракции
 Ако пламъчнойонизационният детектор винаги се калибрира за измерване на CH4 със сепаратор за неметанови фракции, тогава обхватът му се калибрира със сепаратор на неметанови фракции, в който се използва газ CH4 за калибриране на обхвата, а произведението от коефициента на реакция спрямо CH4 на пламъчнойонизационния детектор и коефициента на преминаване за CH4
 RFPF
 CH4[NMC-FID] се приема за равно на 1,0 (т.е., ефективността E
 CH4 [-] се приема за 0) във всички изчисления за определяне на емисиите, а комбиннацията от коефициента на реакция и спрямо етан (C2H6) и коефициента на преминаване RFPFC2H6[NMC-FID] (и ефективността E
 C2H6 [-]) се определят както следва:
 а)
 Избраните газови смеси — CH4 и аналитична газова смес C2H6 трябва да се отговарят на спецификациите на точка 9.5.1. Трябва да се избере концентрация на CH4 за калибриране на обхвата на пламъчнойонизационния детектор по време на провеждането на изпитвания, а също и концентрация на C2H6, типична за очакваната най-висока концентрация на неметановите въглеводороди, в рамките на стандарта за въглеводородите или равна на стойността на калибриране на анализатора на общи въглеводороди;
 б)
 сепараторът за неметанови фракции трябва да се задейства, да функционира и да бъде оптимизиран в съответствие с указанията на производителя, включително по отношение на всякакъв вид оптимизиране с оглед на температурата;
 в)
 трябва да се потвърди, че анализаторът с пламъчнойонизационен детектор отговаря на всички спецификации на точка 8.1.10.1;
 г)
 анализаторът с пламъчнойонизационен детектор трябва да бъде експлоатиран съгласно инструкциите на производителя;
 д)
 трябва да се използва газ CH4 за калибриране на обхвата, за да се калибрира обхватът на пламъчнойонизационния детектор със сепаратор. обхватът на пламъчнойонизационния детектор трябва да се калибрира