text:
по цялата си дължина до минимална температура от 328 K (55 oC), за да се избегне кондензирането на вода.
 HF1
 :
 Загрят предварителен филтър (по избор)
 Температурата е същата като на провода HSL1.
 HF2
 :
 Загрят филтър (F2)
 Филтърът извлича всички твърди частици от газовите проби, преди те да достигнат анализатора. Температурата е същата като на провода HSL1. Филтърът се заменя според нуждите.
 HSL1
 :
 Загрят провод за взимане на проби
 Проводът за взимане на проби осигурява газова проба от една единствена сонда до разделителната/ите точка/и и анализатора на НС.
 Проводът за вземане на проби:
 a)
 има минимален вътрешен диаметър от 4 mm и максимален от 13,5 mm;
 б)
 е изработен от неръждаема стомана или политетрафлуоретилен (PTFE);
 в)
 поддържа температура на стената от 463 К ± 10 К (190 oС ± 10 oС), измерена при всеки отделно регулиран загряван сектор, ако температурата на отработилите газове при сондата за взимане на проби е равна или по-ниска от 463 К (190oС),
 г)
 поддържа температура на стената по-висока от 453 К (180 oС), ако температурата на отработилите газове при сондата за взимане на проби е по-висока от 463 К (190 oС),
 д)
 поддържа температура на газта от 463 К ± 10 К (190 oС ± 10 oС), непосредствено преди подгретия филтър НF2 и подгретия пламъчно-йонизационен детектор .
 HSL2
 :
 Загрят провод за взимане на проби на NOx (HSL2)
 Проводът за вземане на проби:
 a)
 поддържа при температура на стената от 328 K до 473 K (55 oC до 200 oC) до преобразувателя за измерване при отсъствие на кондензируеми фракции и до анализатора за измерване при наличие на кондензируеми фракции.
 б)
 е изработен от неръждаема стомана или от политетрафлуоретилен (PTFД).
 HP
 :
 Загрята помпа за взимане на проби
 Помпата се загрява до температурата на провода HSL.
 SL
 :
 Провод за вземане на проби от CO и CO2
 Проводът е изработен от политетрафлуоретилен (PTFД) или от неръждаема стомана. Той може да бъде или да не бъде загрят.
 HC
 :
 HFID анализатор
 Загрят пламъчно-йонизационен детектор (HFIГ) или пламъчно-йонизационен детектор , използван за определяне на въглеводородите. Температурата му трябва да се поддържа от 453 К до 473 К (180 oС до 200 oС).
 СО и СО2
 :
 NDIR анализатор
 NDIR анализатори за определяне съдържанието на въглероден окис и въглероден двуокис (по избор за определяне съотношението на разреждане за измерването РТ).
 NOx
 :
 CLD анализатор
 CLD или HCLD анализатори за определяне азотните окиси. При използване на HCLD, температурата се поддържа между 328 К и 473 К (55oС и 200oС).
 Б
 :
 Охладител (по избор за измерване на NO)
 За охлаждане и кондензиране на водата, съдържаща се в пробата от отработили газове. Използването ѝ не е задължително, ако работата на анализатора не се влияе от водните пари, определени в точка 9.3.9.2.2. Ако се водата се отстранява чрез кондензация, температурата на пробния газ или температурата на точката на росата се следят или във водоотделителя, или след него. Температурата на пробния газ или температурата на точката на росата не трябва да превишават 280 К (7 oС). За елиминиране на водата от


text:
пробата не могат да бъдат използвани химически изсушители.
 BK
 :
 Торба за вземане на проби от фоновите частици(по избор; единствено фиг. 10)
 Тази торба служи за измерване на фоновите концентрации от частици.
 BG
 :
 Торба за вземане на проби (по избор; единствено фиг. 10)
 За измерване на концентрациите на пробите.
 A.3.1.4. Метод с използване на сепаратор за неметанови фракции (NMC)
 Сепараторът окислява всички въглеводороди до CO2 и H2O, с изключение на CH4, който се регистрира от пламъчно-йонизационния детектор HFID при преминаването на пробата през сепаратора за неметанови фракции. В допълнение на обичайната последователност за вземане на проба от HC (вж. фиг. 9 и 10се инсталира втора последователност за вземане на проба , оборудвана със сепаратор, както е показано на фиг.11. Това позволява едновременно измерване на общото количество въглеводороди и неметановите въглеводороди.
 Преди изпитването, при температура равна на или по-висока от 600 К (327 oС) се оценява каталитичният ефект на сепаратора върху стойностите на CH4 и C2H6 при концентрация на вода в отработилите газове, представителна за условията в изпусканите отработили газове. Трябва да се знаят точката на оросяване и концентрацията на O2 в пробата на отработилите газове. Относителното показание на пламъчно-йонизационния детектор FID за CH4 и C2H6 се определя в съответствие с точка 9.3.8.
 Фиг. 11
 Технологична схема на анализа на метана с помощта на сепаратор за неметанови фракции
 A.3.1.5. Компоненти на фиг. 11
 NMC
 :
 Сепаратор за неметанови фракции
 За окисляване на всички въглеводороди освен метан.
 HC:
 Загряван пламъчно-йонизационен детектор (HFID) или пламъчно-йонизационен детектор (FID) за измерване на концентрациите на въглеводородите и метана. Температурата на загрявания пламъчно-йонизационен детектор се поддържа от 453 К до 473 К (180 oС до 200 oС).
 V1
 :
 Разпределителен клапан
 За превключване на нулевия газ или еталонния газ.
 R
 :
 Регулатор на налягането
 За регулиране на налягането в проводите за взимане на проби и потока към загрявания пламъчно-йонизационен детектор , HFID.
 A.3.2. Система за разреждане и взимане на проби от прахови частици
 A.3.2.1. Въведение
 Настоящото приложение съдържа основни изисквания и общи описания на системите за разреждане и взимане на проби от прахови частици. Тъй като различни конфигурации могат да дадат еквивалентни резултати, не е необходимо точно съответствие с фигури 12 и 17. Спазването на основните изисквания обаче за размер на провода за вземане на проби, нагряване и проектиране е задължително. Могат да се използват допълнителни компоненти като уреди, клапани, електромагнитни клапани, помпи или превключватели за предоставяне на допълнителна информация и координиране работата на компонентите на системата. Други компоненти, които не са необходими за осигуряване на точността на някои системи, могат да бъдат изключени, ако тази операция се основава на добра техническа преценка.
 A.3.2.2. Описание на система за разреждане на част от потока
 Описаната система за разреждане се основава на разреждането на част от отработилите газове. Разделянето на потока отработили газове и последващият процес на разреждане могат да бъдат извършени посредством различни системи за разреждане. За последващото улавяне на праховите частици, всички разредени отработили газове или само част от тях преминават през системата за взимане на проби на праховите частици. Първият метод се нарича система за

type: contracts

jurisdiction: EU


text:
пълно вземане на проба, а вторият — система за фракционирано вземане на проба. Изчисляването на коефициента на разреждане зависи от използваната система.
 При система за пълно вземане на проба, показана на фиг. 12, неразредените отработили газове се прехвърлят от изпускателната тръба, EP към тунела за разреждане, DT през сондата за взимане на проби, SP и тръбата за прехвърляне, ТТ. Общият поток в тунела се регулира с помощта на регулатора на дебита, FC2 и с помпата за вземане на проби, Р от системата за вземане на проби от праховите частиците (вж. фиг. 16). Дебитът на въздуха за разреждане се регулира от регулатора на дебита FC1, който може да използва qm
 ew или qm
 aw и qm
 f като командни сигнали за извършване на желаното разделяне на отработилите газове. Обемът на пробата, който прониква в DT, представлява разликата между общия обем и обема на въздуха за разреждане. Дебитът на въздуха за разреждане се измерва с помощта на дебитомера FM1, а общият дебит — с помощта на разходомера FM3 от системата за вземане на проби от частиците (вж. фиг. 16). Съотношението на разреждане се изчислява въз основа на тези два дебита.
 Фиг. 12
 Схема на система за разреждане на част от потока (пълно вземане на проба)
 При система с фракционирано вземане на проба, показана на фиг. 13, неразредените отработили газове се прехвърлят от изпускателната тръба EP към тунела за разреждане DT през сондата за взимане на проби SP и тръбата за прехвърляне ТТ. Общият поток, преминаващ през тунела за разреждане, се регулира от регулатора на дебита FC1, свързан към потока на въздуха за разреждане, или елен вентилатор за общия поток в тунела. Регулаторът на потока FC1 може да използва qm
 ew или qm
 aw и qm
 f като командни сигнали за извършване на желаното разделяне на отработилите газове. Потокът на пробата, който прониква в DT, представлява разликата между общия поток и потока на въздуха за разреждане. Дебитьт на въздуха за разреждане се измерва с устройството за измерване на дебит FM1, а общият дебит — с устройството за измерване на дебит FM2. Коефициентът на разреждане се изчислява въз основа на тези два дебита. Системата за взимане на проби от частиците взема проба от праховите частици в тунела за разреждане DT (вж. фиг.16).
 Фиг. 13
 Схема на система за разреждане на част от потока (фракционирано взимане на проба)
 A.3.2.3. Компоненти на фигури 12 и 13
 EP
 :
 Изпускателна тръба
 Изпускателната тръба може да бъде изолирана. За да се намали топлинната инерционност на изпускателната тръба, се препоръчва съотношение между дебелината и диаметъра равно на 0,015, или по-малко. Използването на гъвкави части трябва да се ограничи до съотношение между дължината и диаметъра, по-малко или равно на 12. Огъванията трябва да бъдат сведени до минимум, за да се намалят отлаганията от инерцията на частиците. Ако системата включва шумозаглушител на изпитвателния стенд, този шумозаглушител може също да бъде термоизолиран. За системите без изокинетична сонда се препоръчва права тръба с дължина шест пъти диаметъра на тръбата преди и три пъти диаметъра на тръбата след наконечника на сондата.
 SP
 :
 Сонда


text:
за взимане на проби
 Видът на сондата е един от следните:
 a)
 насочена срещу потока отворена тръба, разположена по оста на изпускателната тръба;
 б)
 насочена надолу отворена тръба, разположена по оста на изпускателната тръба;
 в)
 сонда с много отвори, описана като SP в точка A.3.1.3.;
 г)
 насочена срещу потока сонда с коничен накрайник, разположена по оста на изпускателната тръба, показана на фиг.14
 Минималният вътрешен диаметър на наконечника на сондата трябва да бъде равен на 4 mm. Минималното съотношение на диаметъра на изпускателната тръба към диаметъра на сондата трябва да бъде равно на 4.
 Непосредствено пред филтъродържателя се инсталира инерционен предкласификатор (вихров или утаителен) с 50 % точка на срязване между 2,5 μм и 10 μм, ако се използва сонда тип а).
 Фиг. 14
 Схема на сонда с коничен накрайник
 TT
 :
 Тръба за прехвърляне на отработилите газове
 Тръбата за прехвърляне трябва да е:
 a)
 колкото е възможно по-къса и с дължина не повече от 1 m;
 б)
 с диаметьр, равен или по-голям от този на сондата, но който не превишава 25 mm;
 в)
 завършва по оста на тунела за разреждане и да е насочена низходящо по потока.
 Тръбата трябва да бъде термоизолирана с материал с максимален коефициент на топлопроводност 0,05 W/mK и радиална дебелина, съответстваща на диаметьра на сондата, или да се загрява.
 FC1
 :
 Pегулатор на дебита
 Използва се регулатор на дебита за управление на дебита през вентилатора РВ и/или смукателния вентилатор SB. Той може да се свърже със сигналите на датчика за потока отработили газове, определение в точка 8.3.1. Регулаторът на дебита може да бъде инсталиран преди или след съответния вентилатор. При система за захранване с въздух под налягане, FC1 регулира пряко дебита на въздуха.
 FM1
 :
 Уреди за измерване на дебита
 Газов брояч или друг уред за измерване на дебита на въздуха за разреждане. Наличието на уреда за измерване на дебита FM1 е по избор, ако вентилаторът РВ е калибриран за измерване на дебит.
 DAF
 :
 Филтър за въздуха за разреждане
 Въздухът за разреждане (околен въздух, синтетичен въздух или азот) се филтрира с високо ефективен (HEPA) филтър с начална минимална ефективност на улавяне от 99,97 %. Въздухът за разреждане трябва да има температура по-висока от 288 K (15 oC) и може да бъде изсушаван.
 FM2
 :
 Устройство за измерване на дебит (тип фракционирано взимане на проби, единствено фиг.13)
 Газов брояч или друг уред за измерване на дебита на разредените отработили газове. Наличието на устройството за измерване на дебита FM2 е по избор, ако елен вентилаторът SB е калибриран за измерване на дебит.
 PB
 :
 Нагнетателен вентилатор (тип фракционирано взимане на проби, единствено фиг. 13)
 3а регулиране на дебита на въздуха за разреждане, нагнетателният вентилатор може да бъде свързан към уредите за регулиране на дебита FC1 и FC2. Вентилаторът РВ не се изисква, когато се използва дроселна клапа. Вентилаторът РВ може да се използва за измерване на дебита на въздуха за разреждане, ако е калибриран.
 SB
 :
 Смукателен вентилатор (тип фракционирано взимане на проби, единствено фиг. 13)
 Смукателният вентилатор SВ може да се използва за измерване на дебита


text:
на разредените отработили газове, само ако е калибриран.
 DT
 :
 Тунел за разреждане
 Тунелът за разреждане:
 a)
 има достатъчна дължина, за да осигури смесване на целия поток от отработили газове и въздуха за разреждане при турбулентни условия на потока за система с фракционирано взимане на проби, т.е. пълно смесване не е необходимо за система с пълно взимане на проби;
 б)
 е изработен от неръждаема стомана;
 в)
 има минимален диаметьр 75 mm при тип фракционирано взимане на проби;
 г)
 има препоръчителен минимален диаметьр 25 mm при пълно взимане на проби;
 д)
 може да бъде нагрят до не повече от 325 K (52 oC) температура на стените
 е)
 може да бъде изолиран.
 PSP
 :
 Сондата за взимане на проби от прахови частици (тип фракционирано взимане на проби, единствено фиг. 13)
 Показаната на фигурите сонда за вземане на проби от частиците е началният елемент на тръбата за прехвърляне на частици PTT (вж. точка A.3.2.5.) и трябва:
 a)
 да бъде насочена срещу газовия поток в точка, в която въздухът за разреждане и отработилите газове се смесват добре, т.е. по централната ос на тунела за разреждане DT , на разстояние, приблизително равно на 10 диаметъра на тунела след точката на навлизане на отработилите газове в тунела за разреждане;
 б)
 да има минимален вътрешен диаметьр 12 mm;
 в)
 да може да бъде загрявана до температура на стените, която не превишава 325 К (52 oС), чрез пряко нагряване или чрез предварително нагряване на въздуха за разреждане, при условие че температурата на въздуха не превишава 325 К (52 oС) преди въвеждането на отработилите газове в тунела за разреждане;
 г)
 може да бъде изолирана.
 A.3.2.4. Описание на система за разреждане на целия поток
 Във фиг. 15 е показана система за разреждане, основаваща се на разреждането на всички отработили газове тунела за разреждане DT с използването на концепцията за взимане на проби с постоянен обем, CVS.
 Дебитът на разредените отработили газове се измерва или посредством обемна помпа PDP, или посредством тръба на Вентури с критичен поток CFV, или инфразвукова тръба на Вентури (SSV). Топлообменникът HE или устройството за електронно компенсиране на дебита EFC може да се използва за пропорционално вземане на проби от праховите частици или за определяне на дебита. Тъй като измерването на масата на частиците се основава на общия поток на разредените отработили газове, коефициентът на разреждане не трябва да се изчислява.
 За последващото улавяне на частиците, проба от разредените отработили газове се насочва към системата за вземане на проби от частиците с двойно разреждане (вж. фиг. 17). Въпреки че представлява отчасти система за разреждане, системата за двойно разреждане е описана като вариант на системата за вземане на проби от праховите частици, тъй като по-голямата част от компонентите ѝ са еднакви с компонентите на типичната система за вземане на проби от праховите частици.
 Фиг. 15
 Описание на система за разреждане на целия поток (CVS)
 A.3.2.5. Компоненти на фиг. 15
 EP
 :
 Изпускателна тръба
 Дължината на изпускателната тръба не трябва да превишава 10 м между изхода на изпускателния колектор на двигателя, изхода на турбокомпресора или устройството за последваща обработка


text:
на газовете и тунела за разреждане. Ако системата превишава 4 метра, всяка секция над тази дължина трябва да бъде изолирана, с изключение на монтирано като част от системата устройство за измерване на димните емисии, ако има такова. Радиалната дебелина на термоизолацията трябва да бъде най-малко 25 mm. Коефициентът на топлопроводност на термоизолиращия материал, измерен при 673 К, не трябва да бъде по-голям от 0,1 W/(mK). Използването на гъвкави части трябва да се ограничи до съотношение между дължината и диаметъра, равно или по-малко от 12.
 PDP
 :
 Обемна помпа
 Обемната помпа измерва общия дебит на разредените отработили газове въз основа на броя обороти на помпата и нейния дебит. Противоналягането на отработилите газове не трябва да бъде намалявано изкуствено от обемната помпа PDP или от системата за захранване с въздух за разреждане. Статичното противоналягане на отработилите газове, измерено при действаща обемна помпа PDP, не трябва да се различава с повече от ±1,5 kPa от статичното налягане, измерено при изключена обемна помпа PDP, за една и съща честота на въртене и натоварване на двигателя. Температурата на газовата смес точно преди обемната помпа трябва да бъде в рамките на ± 6 K от средната работна температура, наблюдавана по време на изпитването, когато не се извършва никакво компенсиране на дебита. Компенсация на дебита се използва единствено, когато температурата на входа към обемната помпа PDP не превишава 323 К (50 oС).
 CFV
 :
 Тръба нa Вентури с критичен поток
 CFV измерва общия дебит на разредените отработили газове, като поддържа дебита при условия на дроселиране (критичен поток). Статичното противоналягане на отработилите газове, измерено с включена система CVF, трябва да бъде поддържано в рамките на ±1,5 kPa от статичното налягане, измерено без връзка със системата CVF при еднакви честота на въртене и натоварване на двигателя. Температурата на газовата смес точно преди CVF трябва да бъде в рамките на ± 11 K от средната работна температура, наблюдавана по време на изпитването, когато не се извършва никакво компенсиране на дебита.
 SSV
 :
 Инфразвукова тръба на Вентури
 Инфразвуковата тръбата на Вентури измерва целия дебит на разредените отработили газове, като използва газовия поток на инфразвукова тръба на Вентури, като функция в зависимост от входящото напрежение и температура и спада на налягането между входа на SSV и отвора. Статичното противоналягане, измерено с включена система CVF, трябва да бъде поддържано в рамките на ±1,5 kPa от статичното налягане, измерено без връзка със системата CVF при еднакви честота на въртене и натоварване на двигателя. Температурата на газовата смес непосредствено преди SSV трябва да бъде в рамките на ± 11 К от средната работна температура, наблюдавана при изпитването, когато не се използва компенсация на дебита.
 HE
 :
 Топлообменник (по избор)
 Топлообменникът трябва да има достатъчен капацитет, за да поддържа температурата в указаните по-горе граници. Ако се използва EFC , не се изисква топлообменник.
 EFC
 :
 Устройство за електронно компенсиране на дебита (по избор)
 Ако температурата на входа на PDP, на системата CFV или на SSV не се поддържа в границите, указани по-горе, е необходимо използването на система за компенсиране на дебита, за неговото непрекъснато измерване и


text:
регулиране на пропорционалното вземане на проби в системата с двойно разреждане. 3а целта сигналите от непрекъснатото измерване на дебитите се използват за поддържане на пропорционалността на дебита на пробата, преминаваща през филтрите за прахови частици от системата за двойно разреждане (вж. точка 17) в рамките на ±2,5 %.
 DT
 :
 Тунел за разреждане
 Тунелът за разреждане трябва:
 a)
 да има достатъчно малък диаметьр, за да предизвиква турбулентен поток (число на Рейнолдс > 4 000), и достатъчна дължина, за да позволи смесване на целия поток от отработилите газове с въздуха за разреждане;
 б)
 да има диаметър от най-малко 75 mm;
 в)
 да може да бъде изолиран.
 Отработилите газове на двигателя трябва да бъдат насочвани навън към точката, в която те се въвеждат в тунела за разреждане и се смесват напълно. Възможно е да се използва и смесителна бленда.
 При използване на система за двойно разреждане, проба, взета в тунела за разреждане, се насочва към тунел за вторично разреждане, където се подлага на ново разреждане, след това се пропуска през филтрите за вземане на проби. (фиг. 17). Капацитетът на дебита на PDP или на CFV трябва да бъде достатъчен, за да поддържа струята на разредените отработили газове в тунела за разреждане при температура, която е по-ниска или равна на 464 K (191 oC) в зоната на взимане на проба. Системата за вторично разреждане трябва да осигурява достатъчно количество вторичен въздух за разреждане, за да поддържа струята от двойно разредените отработили газове при температура, която е по-ниска или равна на 325 K (52 oC) непосредствено преди филтъра за прахови частици.
 DAF
 :
 Филтър за въздух за разреждане
 Въздухът за разреждане (околен въздух, синтетичен въздух или азот) се филтрира с високо ефективен (HEPA) филтър с начална минимална ефективност на улавяне от 99,97 %. Въздухът за разреждане трябва да има температура по-висока от 288 K (15 oC) и може да бъде изсушаван.
 PSP
 :
 Взимане на проби от прахови частици
 Сондата е началният елемент на тръбата за прехвърляне на прахови частиците, PTT и трябва :
 a)
 да бъде насочена срещу газовия поток в точка, в която въздухът за разреждане и отработилите газове се смесват добре, т.е. по централната ос на тунела за разреждане DT , на разстояние, приблизително равно на 10 диаметъра на тунела след точката на навлизане на отработилите газове в тунела за разреждане;
 б)
 да има минимален вътрешен диаметьр 12 mm;
 в)
 да може да бъде загрявана до температура на стените, която не превишава 325 К (52 oС), чрез пряко нагряване или чрез предварително нагряване на въздуха за разреждане, при условие че температурата на въздуха не превишава 325 К (52 oС) преди въвеждането на отработилите газове в тунела за разреждане;
 г)
 може да бъде изолирана.
 A.3.2.6. Описание на системата за взимане на проби от прахови частици
 Системата за вземане на проби от прахови частици служи за улавяне на частиците посредством филтър за частици е показана на фигури 16 и 17. В случая на взимане на проби от целия поток при разреждане на част от потока, което се състои в прекарването на цялата проба


text:
разредени отработили газове през филтрите, системите за разреждането и за взимане на проби обикновено представляват неразделна част (вж. фиг. 12). В случая на фракционирано взимане на проби при разреждане на част от потока или на целия поток, което се състои в прекарване през филтрите на само част от разредените отработили газове, системите за разреждането и за взимане на проби обикновено представляват различни модули.
 При система за разреждане на част от потока , посредством помпата за вземане на проби Р се взима проба от разредените отработили газове в тунела за разреждане DT и се прекарва през сондата за вземане на проби от частиците РSP и тръбата за трансфер на частици РТТ, според показаното на фиг. 16. Пробата се пропуска през филтъродържателя/ите на филтрите FH, в който/ито се намират/т филтрите за взимане на проби от частиците. Дебитьт на пробата се управлява чрез реryлатора на дебит FC3.
 При система за разреждане на целия поток, се използва системата за взимане на проби от прахови частици с двойно разреждане, показана във фиг. 17. През сондата за вземане на проби от частиците РSP и тръбата за трансфер на частици РТТ, проба от разредените отработили газове се изпраща от тунела за разреждане DT към вторичния тунел за разреждане SDT, където пробата се подлага на ново разреждане. Пробата след това се пропуска през филтъродържателя/ите FH, в който/които се намират филтрите за вземане на проби от частиците. Дебитът на въздуха за разреждане е по принцип постоянен, а дебитът на пробата се регулира чрез регулатора на дебита FC3. Ако се използва устройство за електронно компенсиране на дебита EFC (вж. фиг. 15), общият дебит на разредените отработили газове се използва като сигнал за управление на регулатора на дебит FC3.
 Фиг. 16
 Схема на системата за взимане на проби от прахови частици
 Фиг. 17
 Схема на системата с двойно разреждане за взимане на проби на прахови частици
 A.3.2.7. Компоненти на фигури 16 (система за частично разреждане на потока) и 17 (единствено система за разреждане на целия поток)
 PTT
 :
 Тръбата за прехвърляне на праховите частици:
 Дължината на тръбата за прехвърляне на частици не трябва да превишава 1 020 mm и трябва да бъде възможно най-къса.
 Тези размери се отнасят за:
 a)
 тръбата при фракционирано взимане на проби в системата за разреждане на част от потока от наконечника на сондата до филтъродържателя;
 б)
 тръбата за взимане на проби на целия поток в системата за разреждане на част от потока от края на тунела за разреждане до филтъродържателя,
 в)
 при системи с двойно разреждане на целия поток – от наконечника на сондата до вторичния тунел за разреждане.
 Тръбата за прехвърляне:
 a)
 може да се нагрява до не повече от 325 K (52 oC) температура на стените;
 б)
 може да бъде изолирана.
 SDT
 :
 Тунелът за вторично разреждане SDТ (единствено фиг. 17)
 Тунелът за вторично разреждане трябва да има диаметьр, не по-малък от 75 mm, и дължина, достатъчна да осигури време на пребиваване в него на двойно разредената проба нe по-малко от 0,25 s. Филтъродържателят FH трябва да бъде разположен на не повече от 300


text:
mm от изхода от тунела за вторично разреждане SDT.
 Тунелът за вторично разреждане трябва да:
 a)
 може да бъде загряван до температура на стените, която не превишава 325 К (52 oС), чрез пряко нагряване или чрез предварително нагряване на въздуха за разреждане, при условие че температурата на въздуха не превишава 325 К (52 oС) преди въвеждането на отработилите газове в тунела за разреждане;
 б)
 може да бъде изолиран.
 FH
 :
 Филтъродържател
 Филтъродържателят:
 a)
 може да се нагрява до не повече от 325 K (52 oC) температура на стените;
 б)
 може да бъде изолиран.
 Непосредствено пред филтъродържателя се инсталира инерционен предкласификатор с 50 % точка на срязване между 2,5 μм и 10 μм, ако се използва сонда тип отворена тръба насочена срещу струята отработили газове.
 P
 :
 Помпа за взимане на проби
 FC2
 :
 Регулатор на дебита
 Използва се регулатор на дебита за регулиране на дебита на пробата от прахови частици.
 FM3
 :
 Уред за измерване на дебита
 Газов брояч или уред за измерване на дебита за определяне на потока на пробата от прахови частици през филтъра за прахови частици. Той може да бъде инсталиран след или преди помпата за взимане на проба, Р.
 FM4
 :
 Уред за измерване на дебита
 Газов брояч или уред за измерване на дебита за определяне на потока на въздуха за вторично разреждане през филтъра за прахови частици.
 BV
 :
 Сачмен клапан (по избор)
 Сачменият клапан трябва да има вътрешен диаметьр, не по-малък от диаметьра на тръбата за прехвърляне на частиците РТТ и продължителност на превключването по-малка от 0,5 s.
 Допълнение 4
 Определяне на еквивалентност на системи
 Определянето на еквивалентност на системи съгласно точка 5.1.1. се основава на изследването на съпоставимостта между 7 (или повече) двойки проби на разглежданата система и една от еталонните системи на настоящото правило с използване на подходящ/и изпитвателен/и цикъл/и. Критериите за еквивалентност, които се прилагат са F-изпитването и t-изпитването за две групи на Стюдънт.
 Настоящият статистически метод изследва хипотезата, че стандартното отклонение на пробата и стандартната средна стойност на емисиите, измерени с разглежданата система, не се различават от стандартното отклонение на пробата и стандартната средна стойност на емисиите, измерени с еталонната система . Тази хипотеза се изпитва на база 10 % ниво на значение на стойностите на F и t . Критичните стойности на F и t за 7 до 10 двойки проби са дадени в таблица 8. Ако стойностите на F и t, изчислени според формулата по-долу, са по-големи от критичните стойности на F и t, разглежданата система не е еквивалентна.
 Следва се следната процедура: Индексите R и C се отнасят съответно до еталонната и разглежданата система:
 a)
 провеждат се поне 7 изпитвания с разглежданата и еталонната системи, действащи успоредно; броят на изпитванията е посочен като n
 R и n
 C,
 б)
 изчисляват се средните стойности
 и
 , както и стандартните отклонения s
 R и s
 C;
 в)
 изчислява се стойността на F, както следва:
 (82)
 (по-голямото от двете стандартни отклонения s
 R или s
 C трябва да е в числителя);
 г)
 изчислява се стойността на t, както следва:
 (83)


text:
д)
 сравняват се изчислените стойности на F и t с критичните стойности на F и t, отговарящи на съответния брой изпитвания, указани в таблица 8. Ако са подбрани по-големи размери на извадката, се вземат предвид статистическите таблици за 10 процента ниво на значимост (90 % доверителна граница);
 е)
 степента на свобода (df) се определя, както следва:
 за изпитване на F:
 df = n
 R –1/n
 C –1
 (84)
 за изпитване на t:
 df = n
 C + n
 R –2
 (85)
 ж)
 Еквивалентността се определя, както следва:
 i)
 ако F < F
 crit и t < t
 crit, то тогава разглежданата система е еквивалентна на еталонната система от настоящото приложение;
 ii)
 ако F < F
 crit и t < t
 crit, то тогава разглежданата система е различна от еталонната система от настоящото приложение.
 Таблица 8
 Стойности на t и F за избрани размери на извадката
 Размер на извадката
 F-изпитване
 t-изпитване
 Df
 F
 crit
 df
 t
 crit
 7
 6/6
 3,055
 12
 1,782
 8
 7/7
 2,785
 14
 1,761
 9
 8/8
 2,589
 16
 1,746
 10
 9/9
 2,440
 18
 1,734
 Допълнение 5
 Проверка на въглероден поток
 А.5.1. Въведение
 С изключение на незначителна част целият въглерод в отработилите газове произхожда от горивото и в отработилите газове целият въглерод, с изключение на минимална част, се проявява като CO2. Това е базата за проверка на системата, основаваща се на измервания на CO2.
 Въглеродният поток в системите за измерване на отработилите газове се определя от дебита на горивото. Въглеродния поток в различни изпитвателни точки на емисиите и в системите за вземане на проба на праховите частици се определя от концентрациите на CO2 и газовия дебит в тези точки.
 В този смисъл двигателят предоставя известен източник на въглероден поток и наблюдението на същия въглероден поток в изпускателната тръба и на изхода на системата за вземане на проба на частично разредения поток установява липсата на пропуски и точността на измерването на потока. Тази проверка има предимството, че компонентите действат при действителните условията за температура и поток на изпитването на двигателя.
 Фиг. 18 показва изпитвателните точки, в които се проверяват въглеродните потоци. Специфичните формули за въглеродните потоци при всяка от точките за вземане на проба са дадени по-долу.
 Фиг. 18
 Измервателни точки за проверка на въглеродния поток
 A.5.2. Въглероден дебит към двигателя (място 1)
 Въглеродният масов дебит към двигателя за гориво CHαOε се получава от:
 (86)
 където:
 q
 mf
 е масов дебит на горивото, kg/s
 А.5.3. Въглероден дебит в неразредените отработили газове (място 2)
 Масовият дебит на въглерода в изпускателна тръба на двигателя се определя от концентрацията на неразредения CO2 и масовия дебит на отработилите газове:
 (87)
 където:
 c
 CO2,r
 e концентрация на влажен CO2 в неразредените отработили газове, %
 c
 CO2,a
 e концентрация на влажен CO2 в околния въздух, %
 q
 mew
 е масов дебит на обработилите газове на влажна база, kg/s
 M
 e
 е моларна маса на обработилите газове, g/mol
 Ако концентрацията се измерва на суха база, то тя се преобразува към влажна база съгласно точка 8.1.
 A.5.4. Въглероден дебит в системата за разреждане (място 3)
 За системата за


text:
частично разреждане е необходимо да се вземе предвид и коефициента на разделяне. Въглеродният дебит се определя от концентрацията на разредения CO2 , масовия дебит на отработилите газове и дебита на пробата:
 (88)
 където:
 c
 CO2,d
 e концентрация на влажен CO2 в разредените отработили газове на изхода на тунела за разреждане, %
 c
 CO2,a
 e концентрация на влажен CO2 в околния въздух, %
 q
 mew
 е масов дебит на обработилите газове на влажна база, kg/s
 q
 mp
 е потока на пробата отработили газове в системата за разреждане на част от потока, kg/s
 M
 e
 е моларна маса на отработилите газове, g/mol
 Ако CO2 се измерва на суха база, той се преобразува към влажна база съгласно точка 8.1.
 А.5.5. Изчисление на моларната маса на отработилите газове
 Моларната маса на отработилите газове се изчислява съгласно формула 28 (вж. точка 8.3.2.5.)
 Алтернативно може да се използват следните моларни маси на отработилите газове:
 M
 e (дизел) =
 28,9 g/mol
 M
 e (ВНГ) =
 28,6 g/mol
 M
 e (ПГ) =
 28,3 g/mol
 Допълнение 6
 Примерна процедура на изчисляване
 A.6.1.
 Базови данни за стехиометрични изчисления
 Атомна маса на водород
 1,00794 g/атом
 Атомна маса на въглерод
 12,011 g/атом
 Атомна маса на сяра
 32,065 g/атом
 Атомна маса на азот
 14,0067 g/атом
 Атомна маса на кислород
 15,9994 g/атом
 Атомна маса на аргон
 39,9 g/атом
 Моларна маса на вода
 18,01534 g/mol
 Моларна маса на въглероден двуокис
 44,01 g/mol
 Моларна маса на въглероден окис
 28,011 g/mol
 Моларна маса на кислород
 31,9988 g/mol
 Моларна маса на азот
 28,011 g/mol
 Моларна маса на азотен окис
 30,008 g/mol
 Моларна маса на азотен двуокис
 46,01 g/mol
 Моларна маса на серен двуокис
 64,066 g/mol
 Моларна маса на сух въздух
 28,965 g/mol
 Като се приема за даденост отсъствието на всякакви ефекти на свиваемост, всички газове, участващи в процесите на двигателя на приемане/горене/изпускане могат да бъдат разглеждани като идеални и поради това всички волуметрични изчисления се основават на моларен обем от 22,414 l/mol съгласно хипотезата на Авогадро.
 А.6.2.
 Газообразни емисии (дизелов гориво)
 Данните от измерването при отделна точка на изпитвателния цикъл (честота от 1 Hz на вземане на проби) за изчисление на моментните масови емисии са показани по-долу. В този пример, CO и NOx са измерени на суха база, HC на влажна база. Концентрацията на HC е дадена в пропанов еквивалент (C3) и трябва да бъде умножена по 3, за да се превърне в еквивалент на C1. Процедурата за изчисление за другите точки на изпитването е идентична.
 Примерното изчисление показва за по-добра илюстрация закръглените междинни резултати на различните стъпки. Трябва да се отбележи, че за действителното изчисление не се допуска закръгляване на междинните резултати (вж. точка 8).
 T
 a,i
 (K)
 H
 a,i
 (g/kg)
 W
 act
 kWh
 qm
 ew,i
 (kg/s)
 qm
 aw,i
 (kg/s)
 qm
 f,i
 (kg/s)
 c
 HC,i
 (ppm)
 c
 CO,i
 (ppm)
 c
 NOx,i
 (ppm)
 295
 8,0
 40
 0,155
 0,150
 0,005
 10
 40
 500
 Има се предвид следният състав на горивото:
 Компонент
 Моларно отношение:
 % от масата
 H
 α = 1,8529
 w
 ALF = 13,45
 C
 β = 1,0000
 w
 BET = 86,50
 S
 γ = 0,0002
 w
 GAM =


text:
0,050
 N
 δ = 0,0000
 w
 DEL = 0,000
 O
 ε = 0,000
 w
 EPS = 0,000
 Стъпка 1: Суха/мокра корекция (точка 8.1.):
 Формула (11): k
 f = 0,055584 × 13,45 – 0,0001083 × 86,5 – 0,0001562 × 0,05 = 0,7382
 Формула (8):
 Формула (7):
 c
 CO,i (мокра)
 = 40 × 0,9331
 = 37,3 ppm
 c
 NOx,i (мокра)
 = 500 × 0,9331
 = 466,6 ppm
 Стъпка 2: Корекция на NOx за температура и влажност (точка 8.2.1.):
 Формула (18):
 = 0,9576
 Стъпка 3: Изчисление на моментните емисии при всяка отделна точка на цикъла (точка 8.3.2.4.):
 Формула (25):
 m
 HC,i
 =
 10 x 3 × 0,155
 = 4,650
 m
 CO,i
 =
 37,3 × 0,155
 = 5,782
 m
 NOx,I
 =
 466,6 × 0,9576 × 0,155
 = 69,26
 Стъпка 4: Изчисление на масовите емисии по време на цикъла чрез интегриране на моментните стойности на емисиите и стойностите u от таблица 4 (точка 8.3.2.4.):
 Следното изчисление е дадено за цикъла WHTC (1 800 s) и същите емисии във всяка точка на цикъла.
 Формула (25):
 m
 HC
 =
 = 4,01 g/изпитване
 m
 CO
 =
 = 10,05 g/изпитване
 m
 NOx
 =
 = 197,72 g/изпитване
 Стъпка 5: Изчисление на специфичните емисии (точка 8.5.2.1.):
 Формула (56):
 e
 HC
 =
 4,01/40
 = 0,10 g/kWh
 e
 CO
 =
 10,05/40
 = 0,25 g/kWh
 e
 NOx
 =
 197,72/40
 = 4,94 g/kWh
 А.6.2.
 Емисии на прахови частици (дизелово гориво)
 p
 b
 kPa
 W
 act
 kWh
 qm
 ew,i
 (kg/s)
 qm
 f,i
 (kg/s)
 qm
 ew,i
 (kg/s)
 qm
 dew,i
 (kg/s)
 m
 uncor
 (mg)
 m
 sep
 (kg)
 99
 40
 0,155
 0,005
 0,0015
 0,0020
 1,7000
 1,515
 Стъпка 1: Изчисление на m
 edf (точка 8.3.3.5.2.):
 Формула (37):
 r
 d,i
 = 4
 Формула (36):
 qm
 edf,i
 = 0,155 × 4
 = 0,620 kg/s
 Формула (35):
 m
 edf
 1,116 kg/изпитване
 Стъпка 2: Корекция за силата на изтласкването на масата на праховите частици (точка 9.4.3.5.)
 Формула (72):
 ρ
 a
 = 1,164 kg/m3
 Формула (71):
 m
 f
 = 1,7006 mg
 Стъпка 3: Изчисление на емисиите от прахови частици (точка 8.3.3.5.2.):
 Формула (34):
 m
 PM
 = 1,253 g/изпитване
 Стъпка 4: Изчисление на специфичните емисии (точка 8.5.2.1.):
 Формула (56):
 e
 PM
 =
 1,253/40
 = 0,031 g/kWh
 ПРИЛОЖЕНИЕ 5
 Технически характеристики на еталонното гориво, предписано за изпитвания за одобрение и за проверяване съответствието на производството
 1.1. Еталонно дизелово гориво за изпитване на двигатели спрямо пределните стойности на емисиите, дадени в ред а от таблиците в точка 5.2.1. от настоящото правило
 (1)
 Параметър
 Мерна единица
 Пределни стойности (2)
 Метод на изпитване
 Публикуване
 Минимално
 Максимално
 Цетаново число (3)
 52
 54
 EN-ISO 5165
 1998 (4)
 Плътност при 15 oC
 kg/m3
 833
 837
 EN-ISO 3675
 1995
 Дестилационни характеристики:
 —
 до 50 %
 oC
 245
 —
 EN-ISO 3405
 1998
 —
 до 95 %
 oC
 345
 350
 EN-ISO 3405
 1998
 —
 температура на точката на кипене
 oC
 —
 370
 EN-ISO 3405
 1998
 Точка на възпламеняване
 oC
 55
 —
 EN 27719
 1993
 CFPP
 oC
 —
 - 5
 EN 116
 1981
 Вискозитет при 40 oС
 mm2/s
 2,5
 3,5
 EN-ISO 3104
 1996
 Полициклични ароматни въглеводороди
 % m/m
 3,0
 6,0
 IP 391 (*)
 1995
 Сярно съдържание (5)


text:
mg/kg
 —
 300
 pr. EN-ISO/DIS 14596
 1998 (4)
 Корозия на мед
 —
 1
 EN-ISO 2160
 1995
 Коксов остатък по Конрадсън (10 % Ст.О)
 % m/m
 —
 0,2
 EN-ISO 10370
 Пепелно съдържание
 % m/m
 —
 0,01
 EN-ISO 6245
 1995
 Водно съдържание
 % m/m
 —
 0,05
 EN-ISO 12937
 1995
 Индекс на неутрализация (висока киселинност)
 mg KOH/g
 —
 0,02
 ASTM D 974-95
 1998 (4)
 Устойчивост на окисляване (6)
 mg/ml
 —
 0,025
 EN-ISO 12205
 1996
 *
 Нови, по-добри методи за полициклични ароматни въглеводороди в разработка
 % m/m
 —
 —
 EN 12916
 [1997] (4)
 1.2. Еталонно дизелово гориво за изпитване на двигатели спрямо пределните стойности на емисиите, дадени в ред В1, В2 или С от таблиците в точка 5.2.1. от настоящото правило
 Параметър
 Единица
 Пределни стойности (7)
 Метод на изпитване
 минимална:
 максимална:
 Цетаново число (8)
 52,0
 54,0
 EN-ISO 5165
 Плътност при 15 oC
 kg/m3
 833
 837
 EN-ISO 3675
 Дестилационни характеристики:
 —
 до 50 %
 oC
 245
 —
 EN-ISO 3405
 —
 до 95 %
 oC
 345
 350
 EN-ISO 3405
 —
 температура на точката кипене,
 oC
 —
 370
 EN-ISO 3405
 Точка на възпламеняване
 oC
 55
 —
 EN 22719
 CFPP
 oC
 —
 -5
 EN 116
 Вискозитет при 40 oС
 mm2/s
 2,3
 3,3
 EN-ISO 3104
 Полициклични ароматни въглеводороди
 % m/m
 2,0
 6,0
 IP 391
 Сярно съдържание (9)
 mg/kg
 —
 10
 ASTM D 5453
 Корозия на мед
 —
 клас 1
 EN-ISO 2160
 Коксов остатък по Конрадсън (10 % Ст.О)
 % m/m
 —
 0,2
 EN-ISO 10370
 Пепелно съдържание
 % m/m
 —
 0,01
 EN-ISO 6245
 Водно съдържание
 % m/m
 —
 0,02
 EN-ISO 12937
 Индекс на неутрализация (висока киселинност)
 Mg KOH/g
 —
 0,02
 ASTM D 974
 Устойчивост на окисляване (10)
 mg/ml
 —
 0,025
 EN-ISO 12205
 Смазочност (HFRR сканиране на диаметъра на износване при 60 oС)
 μm
 —
 400
 CEC F-06-A-96
 FAME
 забранено
 1.3. Етанол за дизелови двигатели
 (11)
 Параметър
 Единица
 Пределни стойности (12)
 Test method (13)
 Минимално
 Максимално
 Маса на алкохола
 % m/m
 92,4
 —
 ASTM D 5501
 Маса на всички алкохоли, различни от етанол, съдържащи се в общия алкохол
 % m/m
 —
 2
 ADTM D 5501
 Плътност при 15 oC
 kg/m3
 795
 815
 ASTM D 4052
 Пепелно съдържание
 % m/m
 0,001
 ISO 6245
 Точка на възпламеняване
 oC
 10
 ISO 2719
 Киселинност, изчислена като оцетна киселина
 % m/m
 —
 0,0025
 ISO 1388-2
 Индекс на неутрализация (висока киселинност)
 KOH mg/1
 —
 1
 Цвят
 Оцветяване според скалата
 —
 10
 ASTM D 1209
 Утайка сухо вещество при 100 oC
 mg/kg
 15
 ISO 759
 Водно съдържание
 % m/m
 6,5
 ISO 760
 Алдехиди, изчислени като оцетна киселина
 % m/m
 0,0025
 ISO 1388-4
 Сярно съдържание
 mg/kg
 —
 10
 ASTM D 5453
 Естери, изчислени като етилацетати
 % m/m
 —
 0,1
 ASSTM D 1617
 2. ПРИРОДЕН ГАЗ (ПГ)
 Европейските търговски горива се предлагат в два обхвата:
 a)
 обхват Н, чиито крайни стойности са еталонните горива GR и G23;
 б)
 обхват L, чиито крайни стойности са еталонните горива G23 и G25.
 Характеристиките на еталонните горива GR, G23 и G25 са обобщени по-долу:
 Еталонно гориво GR
 Характеристики
 Мерна единица
 База
 Пределни стойности
 Метод на изпитване
 Минимално
 Максимално
 Състав:
 Метан
 87
 84
 89
 Етан


text:
13
 11
 15
 (14)
 моларен %
 —
 —
 1
 ISO 6974
 Сярно съдържание
 mg/m3
 (15)
 —
 —
 10
 ISO 6326-5
 Еталонно гориво G23
 Свойства
 Мерна единица
 База
 Стойности
 5.3.4. Метод за изпитване
 Минимално
 Максимално
 Състав:
 Метан
 92,5
 91,5
 93,5
 (16)
 моларен %
 —
 —
 1
 ISO 6974
 N2
 7,5
 6,5
 8,5
 Сярно съдържание
 mg/m3
 (17)
 —
 —
 10
 ISO 6326-5
 Еталонно гориво G25
 Свойства
 Мерна единица
 База
 Стойности
 5.3.4. Метод за изпитване
 Минимално
 Максимално
 Състав:
 Метан
 86
 84
 88
 (18)
 моларен %
 —
 —
 1
 ISO 6974
 N2
 14
 12
 16
 Сярно съдържание
 mg/m3
 (19)
 —
 —
 10
 ISO 6326-5
 3. ТЕХНИЧЕСКИ ДАННИ НА ЕТАЛОННИ ГОРИВА ВНГ
 А. Технически данни на еталонни ВНГ горива, използвани за изпитване на превозни средства спрямо емисионните пределни стойности, дадени в ред а на таблиците в точка 5.2.1 от настоящото правило
 Параметър
 Мерна единица
 Гориво А
 Гориво Б
 Метод на изпитване
 Състав:
 ISO 7941
 Съдържание на C3
 обемни %
 50 ± 2
 85 ± 2
 Съдържание на C4
 обемни %
 салдо
 салдо
 < C3 , >C4
 обемни %
 макс. 2
 макс. 2
 Олефини
 обемни %
 макс. 12
 макс.14
 Изпаряем остатък
 mg/kg
 макс. 50
 макс. 50
 ISO 13757
 Вода при 0o С:
 без наличие
 без наличие
 визуална проверка
 Общо сярно съдържание
 mg/kg
 макс. 50
 макс. 50
 EN 24260
 Сероводород
 няма такъв
 няма такъв
 ISO 8819
 Корозия на медна пластина
 класификация
 Клас 1
 Клас 1
 ISO 6251 (20)
 Мирис
 характерен
 характерен
 Октаново число
 минимум 92,5
 минимум 92,5
 EN 589- Приложение Б
 Б. Технически данни на еталонни ВНГ горива, използвани за изпитване на превозни средства спрямо емисионните пределни стойности, дадени в редове В1, В2 или с на таблиците в точка 5.2.1 от настоящото правило
 Параметър
 Мерна единица
 Гориво А
 Гориво Б
 Метод на изпитване
 Състав:
 ISO 7941
 Съдържание на C3
 обемни %
 50 ± 2
 85 ± 2
 Съдържание на C4
 обемни %
 салдо
 салдо
 < C3 , >C4
 обемни %
 макс. 2
 макс. 2
 Олефини
 обемни %
 макс. 12
 макс. 14
 Изпаряем остатък
 mg/kg
 макс. 50
 макс. 50
 ISO 13757
 Вода при 0o С:
 без наличие
 без наличие
 визуална проверка
 Общо сярно съдържание
 mg/kg
 макс. 10
 макс. 10
 EN 24260
 Сероводород
 няма такъв
 няма такъв
 ISO 8819
 Корозия на медна пластина
 Класификация
 клас 1
 клас 1
 ISO 6251 (21)
 Мирис
 характерен
 характерен
 Двигателно октаново число (MON)
 минимум 92,5
 минимум 92,5
 EN 589 Annex B
 (1) ако е необходимо е да се изчисли топлинният КПД на двигателя или превозното средство, калоричността на горивото може да се изчисли от:
 Специфична енергия (долна топлина на изгаряне) в MJ/kg
 =
 (46,423 – 8,792d2+3,170d)(1 – (x + y + s)) +9,420s – 2,499x
 където:
 d
 =
 плътност при 15 oC;
 x
 =
 тегловен относителен дял на водата (%, разделен със 100);
 y
 =
 тегловен относителен дял на пепел (%, разделен със 100);
 у
 =
 тегловен относителен дял на сярата (%, разделен със 100);
 (2) посочените в спецификацията стойности са „фактически стойности“. За установяване на техните пределни стойности, са приложени условията на стандарт ISO 4259, „Петролни продукти — Определяне и приложение на достоверни


text:
стойности, свързани с изпитвателните методи“. За фиксирането на минимална стойност, се взема под внимание минималната разлика от 2R над нулата; за фиксирането на минимална и максимална стойност, минималната разлика е от 4R (R = възпроизводимост на измерванията). Въпреки тези определения, които са необходими за статистически нужди, доставчикът на горива трябва да се стреми към нулева стойност, когато максималната изисквана стойност е 2R, и да се стреми към средната стойност, когато са посочени максималните и минималните граници. В случай, когато трябва да се изясни въпросът за съответствието на определено гориво спрямо изискванията на спецификациите, се прилагат условията на стандарта ISO 4259;
 (3) диапазонът на цетановото число не е в съответствие с изизскването за минимален диапазон от 4R. В случай на спор, обаче, между доставчика на гориво и потребителя на гориво могат да се използват термините в ISO 4259, за да се разрешат такива спорове, при условие че повторни измервания, достатъчни на брой за достигане на необходимата прецизност, са направени, а не отделни определяния;
 (4) месецът на публикуване се нанася своевременно;
 (5) докладва се действителното сярно съдържание на горивото;
 (6) макар устойчивостта на окисляване да се следи, има вероятност срокът на съхранение да е ограничен. Трябва да се потърси съветът на доставчика относно условията и срока на съхранение.
 (7) посочените в спецификацията стойности са „фактически стойности“. За установяване на техните пределни стойности, са приложени условията на стандарт ISO 4259, „Петролни продукти — Определяне и приложение на достоверни стойности, свързани с изпитвателните методи“. За фиксирането на минимална стойност, се взема под внимание минималната разлика от 2R над нулата; за фиксирането на минимална и минимална стойност, минималната разлика е от 4R (R = възпроизводимост на измерванията).
 Въпреки тези определения, които са необходими за статистически нужди, доставчикът на горива трябва да се стреми към нулева стойност, когато максималната изисквана стойност е 2R, и да се стреми към средната стойност, когато са посочени максималните и минималните граници. В случай, когато трябва да се изясни въпросът за съответствието на определено гориво спрямо изискванията на спецификациите, се прилагат условията на стандарта ISO 4259;
 (8) диапазонът на цетановото число не е в съответствие с изискването за минимален диапазон от 4R. В случай на спор, обаче, между доставчика на гориво и потребителя на гориво могат да се използват термините в ISO 4259, за да се разрешат такива спорове, при условие че повторни измервания, достатъчен брой за достигане на необходимата прецизност, са направени, а не отделни определяния;
 (9) докладва се действителното сярно съдържание на горивото;
 (10) макар устойчивостта на окисляване да се следи, има вероятност срокът на съхранение да е ограничен. Трябва да се потърси съветът на доставчика относно условията и срока на съхранение.
 (11) Към етаноловото гориво може да се добави цетанов подобрител според указанията на производителя на двигателя. Максималното допустимо количество е 10 % m/m.
 (12) Посочените в спецификацията стойности са „фактически стойности“. За установяване на техните пределни стойности, са приложени условията на стандарт ISO 4259, „Петролни продукти — Определяне и приложение на достоверни стойности, свързани с изпитвателните методи“. За фиксирането на минимална стойност, се взема под внимание минималната


text:
разлика от 2R над нулата; за фиксирането на минимална и минимална стойност, минималната разлика е от 4R (R = възпроизводимост на измерванията). Въпреки тези определения, които са необходими за статистически нужди, доставчикът на горива трябва да се стреми към нулева стойност, когато максималната изисквана стойност е 2R, и да се стреми към средната стойност, когато са посочени максималните и минималните граници. В случай, когато трябва да се изясни въпросът за съответствието на определено гориво спрямо изискванията на спецификациите, се прилагат условията на стандарта ISO 4259.
 (13) Възприемат се еквивалентни ISO методи, когато такива са публикувани за всички изброени по-горе характеристики.
 (14) Инертни вещества +C2+
 (15) Стойността се определя при нормални условия (293,2 K (20 oC) и 101,3 kPa).
 (16) Инертни вещества (различни от N2) +C2+ +C2+
 (17) Стойността се определя при нормални условия (293,2 K (20 oC) и 101,3 kPa).
 (18) Инертни вещества (различни от N2) +C2+ +C2+
 (19) Стойността се определя при нормални условия (293,2 K (20 oC) и 101,3 kPa).
 (20) Този метод може да не определя точно съдържанието на корозивни вещества, ако пробата съдържа антикорозионни вещества или други химикали, които намаляват корозионността на пробата спрямо медната пластина. Ето защо добавянето на такива съединения, с единствена цел да се повлияе на метода на изпитване, е забранено.
 (21) Този метод може да не определя точно съдържанието на предизвикващи корозия вещества, ако пробата съдържа антикорозионни вещества или други химикали, които намаляват корозионността на пробата спрямо медната пластина. Ето защо добавянето на такива съединения, с единствена цел да се повлияе на метода на изпитване, е забранено.
 ПРИЛОЖЕНИЕ 6
 Примерна процедура на изчисляване
 1. ИЗПИТВАНЕ ESC
 1.1. Газообразни емисии
 Данните от измерванията за изчисляване на резултатите от различните режими са показани по-долу. В този пример, CO и NOx са измерени на суха база, а HC на влажна база. Концентрацията на HC е дадена в пропанов еквивалент (C3) и трябва да бъде умножена по 3, за да се превърне в еквивалент на C1. Процедурата за изчисление за другите режими на изпитването е идентична.
 P
 (kW)
 Ta
 (K)
 Ha
 (g/kg)
 GEXH
 (kg)
 GAIRW
 (kg)
 GFUEL
 (kg)
 HC
 (ppm)
 СО
 (ppm)
 NOx
 (ppm)
 82,9
 294,8
 7,81
 563,38
 545,29
 18,09
 6,3
 41,2
 495
 Изчисляване на коефициента за коригиране от сухо към влажно състояние KW, r (приложение 4А, допълнение 1, точка 45.2):
 както и
 Изчисляване на влажните концентрации:
 CO = 41,2 × 0,9239 = 38,1 ppm
 NOx = 495 × 0,9239 = 457 ppm
 Изчисляване на коефициента на коригиране на NOx в зависимост от влажността KH, D (приложение 4А, допълнение 1, точка 54.3.):
 A = 0,309 × 18,09/541,06 - 0,0266 = -0,0163
 B =-0,209 × 18,09/541,06 + 0,00954 = 0,0026
 Изчисляване на масовия дебит на емисии (приложение 4А, допълнение 1, раздел 54.4):
 NOx = 0,001587 × 457 × 0,9625 × 563,38 = 393,27 g/h
 CO = 0,000966 × 38,1 × 563,38 = 20,735 g/h
 HC = 0,000479 × 6,3 × 3 × 563,38 = 5,100 g/h
 Изчисляване на специфичните емисии (приложение 4А, допълнение 1, точка 54.5.):
 Следното примерно изчисление е дадено за CO; процедурата за изчисляване на


text:
другите компоненти е идентична.
 Масовите дебити на емисиите за различните режими се умножават със съответните тегловни коефициенти, показани в приложение 4А, допълнение 1, точка 2.7.1. и се събират, за да се получи в резултат средният дебит на емисиите за цикъла:
 CO =
 (6,7 × 0,15) + (24,6 × 0,08) + (20,5 × 0,10) + (20,7 × 0,10) + (20,6 × 0,05) + (15,0 × 0,05) + (19,7 × 0,05) + (74,5 × 0,09) + (31,5 × 0,10) + (81,9 × 0,08) + (34,8 × 0,05) + (30,8 × 0,05) + (27,3 × 0,05)
 = 30,91 g/h
 Мощността на двигателя за различните режими се умножава със съответните тегловни коефициенти, посочени в приложение 4А, допълнение 1, точка 2.7.1. и се събират, за да се получи в резултат средната мощност за цикъла:
 P (n) =
 (0,1 × 0,15) + (96,8 × 0,08) + (55,2 × 0,10) + (82,9 × 0,10) + (46,8 × 0,05) + (70,1 × 0,05) + (23,0 × 0,05) + (114,3 × 0,09) + (27,0 × 0,10) + (122,0 × 0,08) + (28,6 × 0,05) + (87,4 × 0,05) + (57,9 × 0,05)
 = 60,006 kW
 Изчисляване на специфичните емисии на NOx в произволна точка (приложение 4А, допълнение 1, точка 54..6.1):
 Приема се, че следните стойности са били определени в произволна точка:
 nZ
 1 600 min-1
 MZ
 495 Nm
 NOx mass, Z
 487,9 g/h (изчислени съгласно предишните формули)
 P(n)Z
 83 kW
 NOx, Z
 487,9/83 = 5,878 g/kWh
 Определяне на стойността на емисии от изпитвателен цикъл(приложение 4А, допълнение 1, раздел 45.6.2.):
 Приема се, че стойностите на четирите режими на ESC, които се намират най-близо до контролната точка, са следните:
 nRT
 nSU
 ER
 ES
 ET
 EU
 MR
 MS
 MT
 MU
 1 368
 1 785
 5,943
 5,565
 5,889
 4,973
 515
 460
 681
 610
 ETU = 5,889 + (4,973 - 5,889) × (1 600 - 1 368)/(1 785 - 1 368) = 5,377 g/kWh
 ERS = 5,943 + (5,565 - 5,943) × (1 600 - 1 368)/(1 785 - 1 368) = 5,732 g/kWh
 MTU = 681 + (601 - 681) × (1 600 - 1 368)/(1 785 - 1 368) = 641,3 Nm
 MRS = 515 + (460 - 515) × (1 600 - 1 368)/(1 785 - 1 368) = 484,3 Nm
 EZ = 5,732 + (5,377 - 5,732) × (495 - 484,3)/(641,3 - 484,3) = 5,708 g/kWh
 Сравняване на стойностите на емисиите NOx (приложение 4А, допълнение 1, точка 45.6.3.):
 NOx diff = 100 × (5,878 - 5,708)/5,708 = 2,98 %
 1.2. Емисии на прахови частици
 Измерването на прахови частици се основава на принципа на вземане на проби на прахови частици по време на пълния цикъл, но с определяне на дебита на пробата и дебита на потока (MSAM и GEDF) по време на отделните режими. Изчисляването на GEDF зависи от използваната система. В примерите, които следват, са използвани система с измерване на CO2 и метод на въглеродния баланс, както и система с измерване на потока. Когато се използва система за разреждане на целия поток, GEDF се измерва пряко с оборудването за взимане


text:
на проба при постоянен обем,CVS.
 Изчисляване на GEDF(приложение 4А, допълнение 1, точки 6.2.3. и 6.2.4.):
 Приемат се следните данни от измервания от режим 4. Процедурата за изчисляване за другите режими на изпитването е идентична.
 GEXH
 GFUEL
 GDILW
 GTOTW
 CO2D
 CO2A
 (kg/h)
 (kg/h)
 (kg/h)
 (kg/h)
 ( %)
 %
 334,02
 10,76
 5,4435
 6,0
 0,657
 0,040
 a)
 метод на въглеродния баланс
 б)
 метод на измерване на потока
 GEDF W = 334,02 × 10,78 = 3 600,7 kg/h
 Изчисляване масовия дебит на емисии (приложение 4А, допълнение 1, точка 6.4.):
 GEDFW дебитите за отделните режими се умножават със съответните тегловни коефициенти, указани в приложение 4А, допълнение 1, точка 2.7.1. и се събират, за да се получи в резултат средния GEDFW за целия цикъл. Общият дебит на пробата MSAM е сбор от дебитите на пробите за отделните режими.
 = 3 604,6 kg/h
 MSAM = 0,226 + 0,122 + 0,151 + 0,152 + 0,076 + 0,076 + 0,076 + 0,136 + 0,151 + 0,121 + 0,076 + 0,076 + 0,075
 = 1,515 kg
 Приема се, че масата на праховите частици върху филтрите е 2,5 mg, тогава:
 Фонова корекция (по избор)
 Приема се едно измерване на фона със следните стойности. Изчисляването на съотношението на разреждане DF е идентично на точка 3.1. от настоящото приложение и не е показано тук.
 Md = 0,1 mg; MDIL = 1,5 kg
 Сбор на DF =
 [(1-1/119,15) × 0,15] + [(1-1/8,89) × 0,08] + [(1-1/14,75) × 0,10] + [(1-1/10,10) × 0,10] + [(1-1/18,02) × 0,05] + [(1-1/12,33) × 0,05] + [(1-1/32,18) × 0,05] + [(1-1/6,94) × 0,09] + [(1-1/25,19) × 0,10] + [(1-1/6,12) × 0,08] + [(1-1/20,87) × 0,05] + [(1-1/8,77) × 0,05] + [(1-1/12,59) × 0,05]
 = 0,923
 Изчисляване на специфичните емисии (приложение 4А, допълнение 1, точка 6.5.):
 P (n) =
 (0,1 × 0,15) + (96,8 × 0,08) + (55,2 × 0,10) + (82,9 × 0,10) + (46,8 × 0,05 + (70,1 × 0,05) + (23,0 × 0,05) + (114,3 × 0,09) + (27,0 × 0,10) + (122,0 × 0,08) + (28,6 × 0,05) + (87,4 × 0,05) + (57,9 × 0,05)
 = 60,006 kW
 ако има фонова корекция
 ,
 Изчисляване на специфичния тегловен коефициент (приложение 4А, допълнение 1, точка 6.6.):
 Приемат се стойностите, изчислени за режим 4 по-горе, тогава Wfei = (0,152 × 3 604,6/1,515 × 3 600,7) = 0,1004
 Тази стойност е в границите на изискваната стойност от 0,10±0,003.
 2. ИЗПИТВАНЕ ELR
 Тъй като в европейското законодателство за емисиите от отработилите газове използването на филтъра на Бесел е съвършено нова процедура за осредняване, по-долу се обяснява филтъра на Бесел, представя се пример за алгоритъма на Бесел, както и пример за изчисляване на крайната стойност на димните емисии. Константите на алгоритъма на Бесел зависят единствено от конструкцията на димомера и честотата на взимане на проби на системата за събиране на данни. Препоръчва се производителят на димомера да предостави крайните константи на Беселовия филтър за различните честоти на взимане на проби и клиентът да използва тези константи за изчисляване на алгоритъма на Бесел и за изчисляване стойностите за димните емисии.
 2.1. Общи


text:
бележки за филтъра на Бесел
 Поради високочестотни изкривявания, сигналът при неразредената непрозрачност обикновено показва силно разпръсната следа. За премахването на тези високочестотни изкривявания, при провеждане на ELR изпитване е необходим филтър на Бесел. Самият филтър на Бесел е рекурентен нискочестотен филтър от втори ред, което осигурява най-бързото нарастване на сигнала без рязкото отскачане по скалата.
 Приема се, че в изпускателна тръба в реално време има струя от отработили газове и всеки димомер показва закъсняла и различно измерена следа на непрозрачност. Закъснението и степента на измерената следа на непрозрачност зависят най-вече от геометрията на измервателната камера на димомера, включително проводите за взимане на проби от отработили газове и на времето, необходимо за обработване на сигнала в електронното устройство на димомера. Стойностите, които определят тези два ефекта, се наричат време на физическото и електрическо реагиране, което се осигурява от индивидуален филтър за всеки тип димомер.
 Целта на използването на филтъра на Бесел е да се гарантира обща уеднаквена характеристика на филтъра за общата система на димомера, която се състои от:
 a)
 време на физическо реагиране на димомера (tp),
 б)
 време на електрическо реагиране на димомера (te),
 в)
 време на реагиране на използвания филтър на Бесел (tF).
 Общото резултатно време за реагиране на системата tAver е:
 ,
 и трябва да е еднакво за всички видове димомери, за да представя еднакви стойности за еднакви димни емисии. Следователно, трябва така да се конструира филтър на Бесел, при който времето на реагиране на филтъра (tF), заедно с времето на физическо реагиране (tp) и времето на електрическо реагиране (te) на отделния димомер трябва да имат за резултат необходимото общо време на реагиране (tAver). Тъй като в настоящото правило (tp) и (te) са зададени стойности за всеки отделен димомер, а tAver е определена на 1,0 s, tF се изчислява, както следва:
 По определение, времето на реагиране на филтъра (tF) е времето на филтрирания изходен сигнал, измерен между 10 % и 90 % от стъпаловидния входен сигнал. Следователно, честотата на срязване на филтъра на Бесел трябва да се повтори по начин, че времето на реагиране на филтъра на Бесел да отговаря на необходимото време на нарастване на сигнала.
 Фиг. а
 Криви на стъпаловиден входящ сигнал и на филтриран изходящ сигнал
 Фиг. а показва криви на стъпаловиден входящ сигнал и на изходящ сигнал, обработен с филтъра на Бесел, както и времето на реагиране на филтъра на Бесел (tF).
 Изготвянето на крайния алгоритъм на филтъра на Бесел е многоетапен процес, който изисква няколко повторения на цикъла. По-долу е представена схема на процедурата по повторение.
 2.2. Изчисляване на алгоритъма на Бесел
 В примера по-долу с няколко стъпки е създаден алгоритъмът на Бесел съгласно гореописаната процедурата на повтаряне, която се основава на приложение 4А, допълнение 1, точка 7.1.
 Приемат се следните характеристики за димомера и за системата за събиране на данните:
 a)
 време на физическо реагиране tp
 0,15 s;
 б)
 време на електрическо реагиране te
 0,05 s;
 в)
 общо време на реагиране tAver
 1,00 s (съгласно определението в настоящото правило);
 г)
 честота на взимане на проби
 150 Hz.
 Стъпка 1: Необходимо време на


text:
реагиране на филтъра на Бесел tF:
 Стъпка 2: Оценяване на честотата на срязване и изчисляване константите Е, К на Бесел при първoто повторение:
 fc
 Δt
 = 1/150 = 0,006667 s
 Ω
 E
 К
 = 2 × 7,07948×10-5 × (0,618034 × 150,0766442 - 1) - 1 = 0,970783
 Това води до алгоритъм на Бесел:
 Yi = Yi-1 + 7,07948 E - 5 × (Si + 2 × Si-1 + Si-2 - 4 × Yi-2) + 0,970783 × (Yi-1 - Yi-2)
 където Si представлява стойностите на стъпаловидния входен сигнал (0 или 1) и Yi представлява филтрираните стойности на изходящия сигнал.
 Стъпка 3: Прилагане на филтъра на Бесел към стъпаловидния входящ сигнал:
 Времето за реагиране tF на филтъра на Бесел се определя, като времето на нарастване на филтрирания изходящ сигнал между 10 % и 90 % по отношение на стъпаловидния входящ сигнал. За определяне времената на изходящия сигнал за 10 % (t10) и 90 % (t90), се използва филтър на Бесел за стъпаловидния входящ сигнал, като се използват горните стойности на f, Е и К.
 Индексите, времето и стойностите на стъпаловидния входящ сигнал и производните стойности на филтрирания изходящ сигнал за първото и второто повторение са показани в таблица Б. Точките, съседни на t10 и t90 се отбелязват с удебелени цифри.
 В таблица Б, стойността 10 % за първото повторение е между индексите от 30 и 31, а стойността 90 % е между индексите 191 и 192. За изчисляване на tF,iter точните стойности на t10 и t90 се определят с линейна интерполация между непосредствено съседните точки на измерване, както следва:
 t10 = tlower + Δt × (0,1 - outlower)/(outupper - outlower)
 t10 = tlower + Δt × (0,9 - outlower)/(outupper - outlower)
 където outupper и outlower са съответно непосредствено съседните точки на изходящия сигнал на филтъра на Бесел, а tlower е времето на непосредствено съседната времева точка, съгласно таблица Б.
 t10 = 0,200000 + 0,006667 × (0,1 - 0,099208)/(0,104794 - 0,099208) = 0,200945 s
 t90 = 0,273333+0,006667 × (0,9 - 0,899147)/(0,901168 - 0,899147) = 1,276147 s
 Стъпка 4: Време за реагиране на филтъра на Бесел при първия цикъл на повторение:
 tF,iter = 1,276147 - 0,200945 = 1,075202 s
 Стъпка 5: Отклонение между необходимото и полученото време на реагиране на филтъра при първия цикъл на повторение:
 Δ = (1,075202 - 0,987421)/0,987421 = 0,081641
 Стъпка 6: Проверка на критерия за повторение:
 |Δ| Изискването е ≤ 0,01. Критерият за повторение не се спазва, ако 0,081641 > 0,01, и тогава е необходимо да се започне нов цикъл на повторение. За новия цикъл на повторение се изчислява нова честота на срязването fc и Δ, както следва: fc, new = 0,318152 × (1 +0,081641) = 0,344126 Hz
 Тази нова честота на срязване се използва при втория цикъл на повторение, като отново се започне от втори етап. Повторение трябва да се повтаря до постигане критериите на повторението. Стойностите, получени от първото и второто повторение са обобщени в таблица А.
 Таблица А
 Стойности на първото и второто повторение
 Параметър
 1. Повторение
 2. Повторение
 fc
 (Hz)
 0,318152
 0,344126
 E
 (-)
 7,07948 E-5


text:
8,272777 E-5
 К
 (-)
 0,970783
 0,968410
 t10
 (s)
 0,200945
 0,185523
 t90
 (s)
 1,276147
 1,179562
 tF,iter
 (s)
 1,075202
 0,994039
 Δ|
 (-)
 0,081641
 0,006657
 fc,new
 (Hz)
 0,344126
 0,346417
 Стъпка 7: Краен алгоритъм на Бесел:
 Веднага след като се постигнат критериите за повторение, крайните константи за повторение на филтрите на Бесел и крайния алгоритъм на Бесел се изчисляват съгласно втория етап. В конкретния пример критерият за повторение е спазен след второто повторение (Δ= 0,006657 ≤ 0,01).. След това крайният алгоритъм се използва за определяне на средните стойности на димните емисии (вж. следващата точка 2.3.)
 Yi = Yi-1 + 8,272777 E - 10 × (Si + 2 × Si-1 + Si-2 - 4 × Yi-2) + 0,968410 × (Yi-1 - Yi-2)
 Таблица Б
 Стойности на стъпаловидния входящ сигнал и изходящия сигнал на филтъра на Бесел за първия и втория цикъл на повторение
 Индекс „i“
 [-]
 Време
 [s]
 Стъпаловиден входящ сигнал Si
 [-]
 Филтриран изходящ сигнал Yi [-]
 1. Повторение
 2. Повторение
 - 2
 - 0,013333
 0
 0,000000
 0,000000
 - 1
 - 0,006667
 0
 0,000000
 0,000000
 0
 0,000000
 1
 0,000071
 0,000083
 1
 0,006667
 1
 0,000352
 0,000411
 2
 0,013333
 1
 0,000908
 0,001060
 3
 0,020000
 1
 0,001731
 0,002019
 4
 0,026667
 1
 0,002813
 0,003278
 5
 0,033333
 1
 0,004145
 0,004828
 ~
 ~
 ~
 ~
 ~
 24
 0,160000
 1
 0,067877
 0,077876
 25
 0,166667
 1
 0,072816
 0,083476
 26
 0,173333
 1
 0,077874
 0,089205
 27
 0,180000
 1
 0,083047
 0,095056
 28
 0,186667
 1
 0,088331
 0,101024
 29
 0,193333
 1
 0,093719
 0,107102
 30
 0,200000
 1
 0,099208
 0,113286
 31
 0,206667
 1
 0,104794
 0,119570
 32
 0,213333
 1
 0,110471
 0,125949
 33
 0,220000
 1
 0,116236
 0,132418
 34
 0,226667
 1
 0,122085
 0,138972
 35
 0,233333
 1
 0,128013
 0,145605
 36
 0,240000
 1
 0,134016
 0,152314
 37
 0,246667
 1
 0,140091
 0,159094
 ~
 ~
 ~
 ~
 ~
 175
 1,166667
 1
 0,862416
 0,895701
 176
 1,173333
 1
 0,864968
 0,897941
 177
 1,180000
 1
 0,867484
 0,900145
 178
 1,186667
 1
 0,869964
 0,902312
 179
 1,193333
 1
 0,872410
 0,904445
 180
 1,200000
 1
 0,874821
 0,906542
 181
 1,206667
 1
 0,877197
 0,908605
 182
 1,213333
 1
 0,879540
 0,910633
 183
 1,220000
 1
 0,881849
 0,912628
 184
 1,226667
 1
 0,884125
 0,914589
 185
 1,233333
 1
 0,886367
 0,916517
 186
 1,240000
 1
 0,888577
 0,918412
 187
 1,246667
 1
 0,890755
 0,920276
 188
 1,253333
 1
 0,892900
 0,922107
 189
 1,260000
 1
 0,895014
 0,923907
 190
 1,266667
 1
 0,897096
 0,925676
 191
 1,273333
 1
 0,899147
 0,927414
 192
 1,280000
 1
 0,901168
 0,929121
 193
 1,286667
 1
 0,903158
 0,930799
 194
 1,293333
 1
 0,905117
 0,932448
 195
 1,300000
 1
 0,907047
 0,934067
 ~
 ~
 ~
 ~
 ~
 2.3. Изчисляване стойностите на димните емисии
 Схемата по-долу представя общата процедура за определяне крайните стойности на димните емисии.
 Във фиг. б са представени сигналите от неразредената непрозрачност, както и нефилтрираните и филтрираните коефициенти на поглъщане на светлина (стойност на k) при първата стъпка на натоварване при изпитването ELR, също както и максималната стойност на Ymax1,A (върхова) от филтрираната следа на k. Съответно таблица В съдържа цифровите стойности на индекса i, на времето (честота на вземане на проби от 150 Hz), на неразредена непрозрачност, на нефилтрирана и филтрирана стойност на k. Филтрирането е осъществено, като са използвани константите на алгоритъма на Бесел, съгласно точка 2.2. от настоящото приложение. Поради огромното


text:
количество на данни, в таблицата са въведени единствено участъците, които се отнасят до следите на димните емисии около началото на цикъла и върха.
 Фиг. б
 Следи от измерената непрозрачност N, от нефилтриран и филтриран коефициент на непрозрачност k
 Върховата стойност (i = 272) се изчислява, като се приемат следните данни от таблица В. Всички останали отделни стойности на димността се изчисляват по същия начин. За да се задейства алгоритъмът, стойностите на S-1, S-2, Y-1 и Y-2 се нулират.
 LA (m)
 0,430
 Индекс „i“
 272
 N ( %)
 16,783
 S271 (m-1)
 0,427392
 S270 (m-1)
 0,427532
 Y271 (m-1)
 0,542383
 Y270 (m-1)
 0,542337
 Изчисляване стойността на k (приложение 4А, допълнение 1, точка 7.3.1.):
 k = - (1/0,430) × ln (1 - (16,783/100)) = 0,427252 m- 1
 Тази стойност съответства на S272 в следното уравнение.
 Изчисляване средната стойност на димните емисии с помощта на алгоритъма на Бесел (приложение 4А, допълнение 1, точка 7.3.2.):
 В следното уравнение се използват константите на Бесел от предходната точка 2.2. Фактическата нефилтрирана стойност на k, както е изчислена по-горе, отговаря на S272 (Si). S271 (Si-1) и S270 (Si-2) са двете предходни нефилтрирани стойности на k, Y271 (Yi-1) и Y270 (Yi-2) са двете предходни филтрирани стойности на k.
 Y272 =
 0,542383 + 8,272777×10-5 × (0,427252 + 2 × 0,427392 + 0,427532 - 4 × 0,542337) + 0,968410 × (0,542383 - 0,542337)
 = 0,542389 m-1
 Тази стойност съответства на Ymax1,A в следното уравнение.
 Изчисляване крайната стойност за непрозрачност (приложение 4А, допълнение 1, точка 7.3.3.):
 От всяка следа на димните емисии за изчисленията се взема максималната филтрирана стойност на k. Ако се приемат следните стойности:
 Честота на въртене
 Ymax (m-1)
 Цикъл 1
 Цикъл 2
 Цикъл 3
 A
 0,5424
 0,5435
 0,5587
 B
 0,5596
 0,5400
 0,5389
 C
 0,4912
 0,5207
 0,5177
 SVA = (0,5424 + 0,5435 + 0,5587)/3 = 0,5482 m-1
 SVB = (0,5596 + 0,5400 + 0,5389)/3 = 0,5462 m-1
 SVC = (0,4912 + 0,5207 + 0,5177)/3 = 0,5099 m-1
 SV = (0,43 × 0,5482) + (0,56 × 0,5462) + (0,01 × 0,5099) = 0,5467 m-1
 Проверка на резултатите от цикъла спрямо спецификациите (приложение 4А, допълнение 1, точка 3.4.)
 Преди изчисляване на SV, трябва да се провери валидността на резултатите от цикъла чрез изчисляване на относителното стандартно отклонение на стойностите за непрозрачност от трите цикъла за всяка честота на въртене.
 Честота на въртене
 Средна стойност на SV (m-1)
 Абсолютно стандартно отклонение (m-1)
 Относителното стандартно отклонение (%)
 A
 0,5482
 0,0091
 1,7
 B
 0,5462
 0,0116
 2,1
 C
 0,5099
 0,0162
 3,2
 В настоящия пример се спазват критериите за 15 % одобрение за всяка честота на въртене.
 Таблица В
 Стойности на непрозрачност N, нефилтрирана и филтрирана стойност на k в началото на стъпката на натоварване
 Индекс „i“
 [-]
 Време
 [s]
 Непрозрачност N
 [%]
 Нефилтрирана стойност на k
 [m-1]
 Филтрирана стойност на k
 [m-1]
 - 2
 0,000000
 0,000000
 0,000000
 0,000000
 - 1
 0,000000
 0,000000
 0,000000
 0,000000
 0
 0,000000
 0,000000
 0,000000
 0,000000
 1
 0,006667
 0,020000
 0,000465
 0,000000
 2
 0,013333
 0,020000
 0,000465
 0,000000
 3
 0,020000
 0,020000
 0,000465
 0,000000
 4
 0,026667
 0,020000
 0,000465
 0,000001
 5
 0,033333
 0,020000
 0,000465
 0,000002
 6
 0,040000
 0,020000


text:
0,000465
 0,000002
 7
 0,046667
 0,020000
 0,000465
 0,000003
 8
 0,053333
 0,020000
 0,000465
 0,000004
 9
 0,060000
 0,020000
 0,000465
 0,000005
 10
 0,066667
 0,020000
 0,000465
 0,000006
 11
 0,073333
 0,020000
 0,000465
 0,000008
 12
 0,080000
 0,020000
 0,000465
 0,000009
 13
 0,086667
 0,020000
 0,000465
 0,000011
 14
 0,093333
 0,020000
 0,000465
 0,000012
 15
 0,100000
 0,192000
 0,004469
 0,000014
 16
 0,106667
 0,212000
 0,004935
 0,000018
 17
 0,113333
 0,212000
 0,004935
 0,000022
 18
 0,120000
 0,212000
 0,004935
 0,000028
 19
 0,126667
 0,343000
 0,007990
 0,000036
 20
 0,133333
 0,566000
 0,013200
 0,000047
 21
 0,140000
 0,889000
 0,020767
 0,000061
 22
 0,146667
 0,929000
 0,021706
 0,000082
 23
 0,153333
 0,929000
 0,021706
 0,000109
 24
 0,160000
 1,263000
 0,029559
 0,000143
 25
 0,166667
 1,455000
 0,034086
 0,000185
 26
 0,173333
 1,697000
 0,039804
 0,000237
 27
 0,180000
 2,030000
 0,047695
 0,000301
 28
 0,186667
 2,081000
 0,048906
 0,000378
 29
 0,193333
 2,081000
 0,048906
 0,000469
 30
 0,200000
 2,424000
 0,057067
 0,000573
 31
 0,206667
 2,475000
 0,058282
 0,000693
 32
 0,213333
 2,475000
 0,058282
 0,000827
 33
 0,220000
 2,808000
 0,066237
 0,000977
 34
 0,226667
 3,010000
 0,071075
 0,001144
 35
 0,233333
 3,253000
 0,076909
 0,001328
 36
 0,240000
 3,606000
 0,085410
 0,001533
 37
 0,246667
 3,960000
 0,093966
 0,001758
 38
 0,253333
 4,455000
 0,105983
 0,002007
 39
 0,260000
 4,818000
 0,114836
 0,002283
 40
 0,266667
 5,020000
 0,119776
 0,002587
 ~
 ~
 ~
 ~
 ~
 Стойности на непрозрачност N, нефилтрирана и филтрирана стойност на k (върхова стойност, обозначена с удебелена цифра)
 Индекс i
 [-]
 Час
 (s)
 Непрозрачност „N“
 ±0,2 %
 Нефилтрирана стойност на k
 m-1
 Филтрирана стойност на k
 m-1
 ~
 ~
 ~
 ~
 ~
 259
 1,726667
 17,182000
 0,438429
 0,538856
 260
 1,733333
 16,949000
 0,431896
 0,539423
 261
 1,740000
 16,788000
 0,427392
 0,539936
 262
 1,746667
 16,798000
 0,427671
 0,540396
 263
 1,753333
 16,788000
 0,427392
 0,540805
 264
 1,760000
 16,798000
 0,427671
 0,541163
 265
 1,766667
 16,798000
 0,427671
 0,541473
 266
 1,773333
 16,788000
 0,427392
 0,541735
 267
 1,780000
 16,788000
 0,427392
 0,541951
 268
 1,786667
 16,798000
 0,427671
 0,542123
 269
 1,793333
 16,798000
 0,427671
 0,542251
 270
 1,800000
 16,793000
 0,427532
 0,542337
 271
 1,806667
 16,788000
 0,427392
 0,542383
 272
 1,813333
 16,783000
 0,427252
 0,542389
 273
 1,820000
 16,780000
 0,427168
 0,542357
 274
 1,826667
 16,798000
 0,427671
 0,542288
 275
 1,833333
 16,778000
 0,427112
 0,542183
 276
 1,840000
 16,808000
 0,427951
 0,542043
 277
 1,846667
 16,768000
 0,426833
 0,541870
 278
 1,853333
 16,010000
 0,405750
 0,541662
 279
 1,860000
 16,010000
 0,405750
 0,541418
 280
 1,866667
 16,000000
 0,405473
 0,541136
 281
 1,873333
 16,010000
 0,405750
 0,540819
 282
 1,880000
 16,000000
 0,405473
 0,540466
 283
 1,886667
 16,010000
 0,405750
 0,540080
 284
 1,893333
 16,394000
 0,416406
 0,539663
 285
 1,900000
 16,394000
 0,416406
 0,539216
 286
 1,906667
 16,404000
 0,416685
 0,538744
 287
 1,913333
 16,394000
 0,416406
 0,538245
 288
 1,920000
 16,394000
 0,416406
 0,537722
 289
 1,926667
 16,384000
 0,416128
 0,537175
 290
 1,933333
 16,010000
 0,405750
 0,536604
 291
 1,940000
 16,010000
 0,405750
 0,536009
 292
 1,946667
 16,000000
 0,405473
 0,535389
 293
 1,953333
 16,010000
 0,405750
 0,534745
 294
 1,960000
 16,212000
 0,411349
 0,534079
 295
 1,966667
 16,394000
 0,416406
 0,533394
 296
 1,973333
 16,394000
 0,416406
 0,532691
 297
 1,980000
 16,192000
 0,410794
 0,531971
 298
 1,986667
 16,000000
 0,405473
 0,531233
 299
 1,993333
 16,000000
 0,405473
 0,530477
 300
 2,000000
 16,000000
 0,405473
 0,529704
 ~
 ~
 ~
 ~
 ~
 3. ИЗПИТВАНЕ ETC
 3.1. Газообразни емисии (дизелови двигатели)
 Приемат се следните резултати от изпитване на PDP-CVS системата:
 V0 (m3/об.)
 0,1776
 Np (об.)
 23 073
 pB (kPa)
 98,0
 p1 (kPa)
 2,3
 T (K)
 322,5
 Ha (g/kg)
 12,8
 NOx conce (ppm)
 53,7
 NOx concd (ppm)
 0,4
 COconce (ppm)
 38,9
 COconcd (ppm)
 1,0
 HCconce (ppm)
 9,00
 HCconcd (ppm)
 3,02
 CO2,conce ( %)
 0,723
 Wact (kWh)
 62,72
 Изчисляване на разредения поток отработилите


text:
газове (приложение 4А, допълнение 2, точка 4.1.):
 MTOTW = 1,293 × 0,1776 × 23 073 × (98,0 - 2,3) × 273/(101,3 × 322,5)
 = 4 237,2 kg
 Изчисляване коефициента за коригиране на NOx (приложение 4А, допълнение 2, точка 4.2.):
 Изчисляване фоново коригираните концентрации (приложение 4А, допълнение 2, точка 4.3.1.1.):
 Приема се дизелово гориво със състав C1H1,8
 NOx conc = 53,7 - 0,4 × (1 - (1/18,69)) = 53,3 ppm
 COconc = 38,9 - 1,0 × (1 - (1/18,69)) = 37,9 ppm
 HCconc = 9,00 - 3,02 × (1 - (1/18,69)) = 6,14 ppm
 Изчисляване на масовия поток на емисиите (приложение 4А, допълнение 2, точка 4.3.1.):
 NOx mass = 0,001587 × 53,3 × 1,039 × 4 237,2 = 372,391 g
 COmass = 0,000966 × 37,9 × 4 237,2 = 155,129 g
 HCmass = 0,000479 × 6,14 × 4 237,2 = 12,462 g
 Изчисляване на специфичните емисии (приложение 4А, допълнение 2, точка 4.4.):
 = 372,391/62,72 = 5,94 g/kWh
 = 155,129/62,72 = 2,47 g/kWh
 = 12,462/62,72 = 0,199 g/kWh
 3.2. Емисии на прахови частици (дизелов двигател)
 Приемат се следните резултати от изпитване на PDP-CVS системата с двойно разреждане:
 MTOTW (kg)
 4 237,2
 Mf,p (mg)
 3,030
 Mf,b (mg)
 0,044
 MTOT (kg)
 2,159
 MSEC (kg)
 0,909
 Md (mg)
 0,341
 MDIL (kg)
 1,245
 DF
 18,69
 Wact (kWh)
 62,72
 Изчисляване на масовите емисиите (приложение 4А, допълнение 2, точка 5.1.):
 Mf = 3,030 + 0,044 = 3,074 mg
 MSAM = 2,159 - 0,909 = 1,250 kg
 Изчисляване на фоново коригираните масови емисии (приложение 4А, допълнение 2, точка 5.1.):
 Изчисляване на специфичните емисии (приложение 4А, допълнение 2, точка 5.2.):
 = 10,42/62,72 = 0,166 g/kWh
 = 9,32/62,72 = 0,149 g/kWh, при фонова корекция
 3.3. Газообразни емисии (двигател, използващ за гориво сгъстен природен газ)
 Приемат се следните резултати от изпитване на PDP-CVS системата с двойно разреждане:
 MTOTW (kg)
 4 237,2
 Ha (g/kg)
 12,8
 NOx conce (ppm)
 17,2
 NOx concd (ppm)
 0,4
 COconce (ppm)
 44,3
 COconcd (ppm)
 1,0
 HCconce (ppm)
 27,0
 HCconcd (ppm)
 3,02
 CH4 conce (ppm)
 18,0
 CH4 concd (ppm)
 1,7
 CO2,conce ( %)
 0,723
 Wact (kWh)
 62,72
 Изчисляване коефициента за коригиране на NOx(приложение 4А, допълнение 2, точка 4.2.):
 Изчисляване на концентрацията на NMHC (приложение 4А, допълнение 2, точка 4.3.1.):
 a)
 метод на газовата хроматография GC
 NMHCconce = 27,0 - 18,0 = 9,0 ppm
 б)
 метод с използване на сепаратор на неметанови фракции NMC
 Приема се топлотворна способност на метана от 0,04 и топлотворна способност на етана от 0,98 (вж. приложение 4А, допълнение 5, точка 1.8.4.)
 Изчисляване на фоново коригираните концентрации (приложение 4А, допълнение 2, точка 4.3.1.1.):
 Приема се еталонно гориво G20 (100 % метан) със състав C1H4;
 За NMHC фоновата концентрация е разликата между HCconcd и CH4concd
 NOx conc = 17,2 - 0,4 × (1 - (1/13,01)) = 16,8 ppm
 COconc = 44,3 - 1,0 × (1 - (1/13,01)) = 43,4 ppm
 NMHCconc = 8,4 - 1,32 × (1 - (1/13,01)) = 7,2 ppm
 CH4 conc = 18,0 - 1,7 × (1 - (1/13,01)) = 16,4 ppm
 Изчисляване на масовия поток на емисиите (приложение 4А, допълнение 2, точка 4.3.1.):
 NOx


text:
mass = 0,001587 × 16,8 × 1,074 × 4 237,2 = 121,330 g
 COmass = 0,000966 × 43,4 × 4 237,2 = 177,642 g
 NMHCmass = 0,000502 × 7,2 × 4 237,2 = 15,315 g
 CH4 mass = 0,000554 × 16,4 × 4 237,2 = 38,498 g
 Изчисляване специфичните емисии (приложение 4А, допълнение 2, точка 4.4.):
 = 121,330/62,72 = 1,93 g/kWh
 = 177,642/62,72 = 2,83 g/kWh
 = 15,315/62,72 = 0,244 g/kWh
 = 38,498/62,72 = 0,614 g/kWh
 4. КОЕФИЦИЕНТ НА КОРИГИРАНЕ — λ (Sλ)
 4.1. Изчисляване на коефициента на коригиране λ (Sλ)
 (1)
 където:
 Sλ= коефициент на коригиране λ
 % инертност= обемни % на инертните газове в горивото (т.е. N2, CO2, He, т.н.)
 = обемни % на първоначалния кислород в горивотоN и m= отнасят се до средните стойности на CnHm, представляващи въглеводородите в горивото, т.е.:
 където:
 CH4
 =
 обемни % метан в горивото;
 C2
 =
 обемни % на всички C2 въглеводороди (напр. C2H6, C2H4, т.н.) в горивото;
 C3
 =
 обемни % на всички C3 въглеводороди (напр. C3H8, C3H6, и т.н.) в горивото;
 C4
 =
 обемни % на всички C4 въглеводороди (напр. C4H10, C4H8, и т.н.) в горивото;
 C5
 =
 обемни % на всички C5 въглеводороди (напр. C5H12, C5H10, и т.н.) в горивото;
 Разредители
 =
 обемни % всички разреждащи газове в горивото (напр. , CO2, He, и т.н.).
 4.2. Примери за изчисляване на коефициент на коригиране -λ Sλ:
 Пример 1: G25: CH4 = 86 %, N2 = 14 % (обемни)
 Пример 2: GR: CH4 = 87 %, C2H6 = 13 % (обемни)
 Пример 3: САЩ: CH4 = 89 %, C2H6 = 4,5 %, C3H8 = 2,3 %, C6H14 = 0,2 %, O2 = 0,6 %, N2 = 4 %
 (1) Стехиометрично отношение въздух-гориво за автомобилно гориво — SAE J1829, юни 1987 г. John B. Heywood, Internal combustion engine fundamentals, McGraw-Hill, 1988, Chapter 3.4 „Combustion stoichiometry“ (pp. 68 to 72).
 ПРИЛОЖЕНИЕ 7
 Процедури за провеждане на изпитване за износоустойчивост на системи за контрол на емисии
 1. ВЪВЕДЕНИЕ
 Настоящото приложение описва подробно процедурите за избор на семейство двигатели, които да бъдат изпитвани по график за пробег, с цел определяне коефициентите на влошаване. Такива коефициенти на влошаване се прилагат към измерените емисии от двигатели, минаващи през периодична проверка, за да се гарантира, че емисиите на двигателите в експлоатация остават в съответствие с приложимите пределни стойности на емисиите, дадени в таблиците в точка 5.2.1 от настоящото правило за срока на износоустойчивост, приложим към превозно средство с монтиран двигател.
 Настоящото приложение описва подробно и обслужването, свързано или не с емисии, което ще се извършва на двигатели по график за пробег. Такова обслужване се прави на двигатели в експлоатация и се съобщава на собствениците на двигатели за тежък режим на работа.
 2. ИЗБОР НА ДВИГАТЕЛИ ЗА УСТАНОВЯВАНЕ КОЕФИЦИЕНТИ НА ВЛОШАВАНЕ ЗА СРОКА НА ЕКСПЛОАТАЦИЯ
 2.1.
 Двигателите се избират от семейството двигатели, определено в точка 7.1. от настоящото правило за изпитване на емисии за установяване на коефициенти на влошаване за срока на експлоатация.
 2.2.
 Двигателите от различни семейства двигатели може по-нататък да се комбинират в семейства на основа типа


text:
на използваната система за последваща обработка на отработили газове. За да може двигатели с различен брой цилиндри и конфигурация на цилиндрите, но с едни и същи технически спецификации и монтаж на система за последваща обработка на отработили газове да бъдат обединени в семейство, производителят предоставя на компетентните органи данни, доказващи, че емисиите на такива двигатели са еквивалентни.
 2.3.
 Един двигател, представляващ семейство двигатели с последваща обработка, се избира от производителя на двигатели за изпитване по графика за пробег, определен в точка 3.2. от настоящото приложение, според критериите за избор на двигатели, дадени в точка 7.2. от настоящото правило и за това се докладва на органите за типово одобрение преди започване на изпитването.
 2.3.1.
 Ако органите за типово одобрение решат, че най-неблагоприятните емисии от семейството двигатели с последваща обработка може да се характеризират по-добре от друг двигател, тогава изпитвателният двигател се избира съвместно от органите за типово одобрение и производителя.
 3. УСТАНОВЯВАНЕ КОЕФИЦИЕНТИ НА ВЛОШАВАНЕ ЗА СРОКА НА ЕКСПЛОАТАЦИЯ
 3.1. Общи положения
 Коефициентите на влошаване, приложими към семейство двигатели със система за последваща обработка, се получават от избраните двигатели, на основа на изминато разстояние и сервизна процедура, която включва периодично изпитване на емисии на газове и прахови частици чрез ESC и ЕТС изпитвания.
 3.2. График за пробег
 Графиците за пробег, по избор на производителя, може да се изпълняват чрез действителен пробег на превозно средство (в движение), оборудвано с избрания базов двигател, или чрез пробег на избрания базов двигател на динамометричен стенд.
 3.2.1.
 Пробег в движение и на динамометричния стенд
 3.2.1.1.
 Производителят определя геометрията на трасето и пробега за двигатели, в съответствие с добрата инженерна практика.
 3.2.1.2.
 Производителят определя кога двигателят да бъде изпитван за газообразни емисии и емисии от прахови частици чрез ESC и ЕТС изпитвания.
 3.2.1.3.
 За всички двигатели от семейство със система за последваща обработка се използва график на един двигател.
 3.2.1.4.
 По искане на производителя и със съгласието на органа за типово одобрение може да се направи само един изпитвателен цикъл (ESC или ЕТС) във всяка една контролна точка, докато другият изпитвателен цикъл може да се направи в началото и в края на графика за пробег.
 3.2.1.5.
 Работните графици могат да бъдат различни за различните семейства двигатели със система за последваща обработка.
 3.2.1.6.
 Работните графици могат да бъдат по-кратки от експлоатационния живот, при условие че броят на изпитвателните точки позволява правилна екстраполация на изпитвателните резултати съгласно точка 3.5.2. Във всеки случай пробегът не трябва да е по-малък от показания в таблицата в точка 3.2.1.8.
 3.2.1.7.
 Производителят трябва да осигури приложимата корелация между период за минимален пробег (изминато разстояние) и динамометрични часове на двигателя например корелация на консумацията на гориво, корелация на скорост на превозното средство спрямо обороти на двигателя и т.н.
 3.2.1.8.
 Минимален пробег
 Категория на превозно средство, в което ще бъде монтиран двигател
 Минимален пробег
 Срок на експлоатация (точка от настоящото правило)
 Превозни средства категория N1
 100 000 km
 Точка 5.3.1.1.
 Превозни средства категория N2
 125 000 km
 Точка 5.3.1.2.
 Превозни средства категория N3 с максимална технически допустима маса, непревишаваща 16 тона
 125 000 km
 Точка 5.3.1.2.


text:
Превозни средства категория N3 с максимална технически допустима маса, превишаваща 16 тонаM2
 167 000 km
 Точка 5.3.1.3.
 Превозни средства категория M2
 100 000 km
 Точка 5.3.1.1.
 Превозни средства категория M3 класове I, II, A и B, с максимална технически допустима маса, непревишаваща 7,5 тона
 125 000 km
 Точка 5.3.1.2.
 Превозни средства категория M3 класове III и B, с максимална технически допустима маса, превишаваща 7,5 тона
 167 000 km
 Точка 5.3.1.3.
 3.2.1.9.
 Графикът за пробег в движение трябва да бъде описан изцяло в заявлението за типово одобрение и докладвано до органа за типово одобрение преди началото на всяко изпитване.
 3.2.2.
 Ако органът за типово одобрение реши, че трябва да се направят допълнителни измервания чрез ESC и ЕТС изпитвания между точките, избрани от производителя, то той уведомява производителя за това. Ревизираните графици за пробег в движение или на динамометричен стенд се изготвят от производителя и съгласуват с органа за типово одобрение.
 3.3. Изпитване на двигател
 3.3.1.
 Старт на графика за пробег
 3.3.1.1.
 За всяко семейство двигатели със система за последваща обработка производителят определя броя на часовете на работа на двигателя, след които работата на системата за последваща обработка се стабилизира. Ако се изисква от органа за типово одобрение, производителят предоставя на разположение данните и анализа за неговото решение. Като алтернатива, производителят може да избере двигателят да работи 125 часа за стабилизиране на системата.
 3.3.1.2.
 Периодът на стабилизация, определен в точка 3.3.1.1, се счита за начало на графика за пробег.
 3.3.2.
 Изпитване по графика за пробег
 3.3.2.1.
 След стабилизация двигателят се пуска по графика за пробег, избран от производителя, както е указано в точка 3.2. по-горе. На периодични интервали в графика за пробег, определени от производителя, а когато е необходимо, предвидени също така от органа за типово одобрение съгласно точка 3.2.2., двигателят се изпитва за газообразни емисии и емисии на прахови частици чрез ESC и ЕТС изпитвания. В съответствие с точка 3.2., ако е било договорено, че само един изпитвателен цикъл (ESC или ЕТС) ще бъде направен във всяка контролна точка, другият изпитвателен цикъл (ESC или ЕТС) трябва да се извърши в началото и края на графика за пробег.
 3.3.2.2.
 По време на графика за пробег обслужването на двигателя се извършва съгласно точка 4.
 3.3.2.3.
 По време на графика за пробег може да бъде направено извънпланово обслужване на двигателя или превозното средство, например ако СБД е открила проблем, който може да доведе до задействане на ИН.
 3.4. Отчетност
 3.4.1.
 Резултатите от всички изпитвания на емисии (ESC и ЕТС), проведени по време на графика за пробег, се предоставят на разположение на органа за типово одобрение. Ако някое изпитване на емисии е обявено за невалидно, производителят осигурява обяснение защо изпитването е обявено за невалидно. В такъв случай другата серия изпитвания на емисии чрез ESC и ЕТС се извършват в рамките на следващите 100 часа от пробега.
 3.4.2.
 Всеки път, когато един производител изпитва двигател по график за пробег, за установяване на коефициенти на влошаване, производителят съхранява в своите документи всякаква информация, засягаща всички изпитвания на емисии и обслужване, извършено върху двигателя по време на графика


text:
за пробег. Тази информация се предоставя на органа за типово одобрение заедно с резултатите от изпитванията на емисии, проведени по време на графика за пробег.
 3.5. Определяне на коефициентите на влошаване
 3.5.1.
 За всеки замърсител, измерен при ESC и ЕТС изпитвания и във всяка контролна точка по време на графика за пробег, се прави „най-добре пасващият“ регресивен анализ на основата на всички изпитвателни резултати. Резултатите от всяко изпитване за всеки замърсител се изразяват с толкова знака след десетичната запетая, колкото са в граничната стойност за това замърсяващо вещество, показана в таблиците в точка 5.2.1. от настоящото правило, плюс един допълнителен знак. В съответствие с точка 3.2., ако е било договорено, че само един изпитвателен цикъл (ESC или ЕТС) ще бъде направен във всяка контролна точка, другият изпитвателен цикъл (ESC или ЕТС) трябва да се извърши в началото и края на графика за пробег, регресивният анализ се прави само на основа на резултатите от изпитвателния цикъл във всяка контролна точка.
 3.5.2.
 На основа на регресивния анализ производителят изчислява проектните емисионни стойности за всеки замърсител в началото на графика за пробег и неговия срок на експлоатация, както е приложим за двигателя, чрез екстраполация на регресивното уравнение от точка 3.5.1.
 3.5.3.
 За двигатели, необезпечени със система за последваща обработка на отработили газове, коефициентът на влошаване за всеки замърсител е разликата между проектните стойности на емисиите за срока на експлоатация и в началото на графика за пробег.
 За двигатели, снабдени със система за последваща обработка на отработилите газове, коефициентът на влошаване за всеки замърсител е съотношението между проектните стойности на емисиите за срока на експлоатация и в началото на графика за пробег.
 В съответствие с точка 3.2., ако е било договорено, че само един изпитвателен цикъл (ESC или ЕТС) ще бъде направен във всяка контролна точка, другият изпитвателен цикъл (ESC или ЕТС) трябва да се извърши в началото и края на графика за пробег, коефициентът на влошаване, изчислен за изпитвателния цикъл във всяка контролна точка, е приложим също така за другия изпитвателен цикъл, при условие че и за двата цикъла отношението между измерените стойности в началото и края на графика за пробег е аналогично.
 3.5.4.
 Коефициентите на влошаване за всеки замърсител при подходящите изпитвателни цикли се записват в точка 1.4. от допълнение 1 към приложение 6 към настоящото правило.
 3.6.
 Като алтернатива за използване на график за пробег за определяне на коефициент на влошаване, производителите на двигатели могат да изберат да използват следните коефициенти на влошаване:
 Тип на двигателя
 Изпитателен цикъл
 СО
 HC
 NMHC
 CH4
 NOx
 РМ
 Дизелов двигател
 ESC
 1,1
 1,05
 —
 —
 1,05
 1,1
 ETC
 1,1
 1,05
 —
 —
 1,05
 1,1
 Газов двигател
 ETC
 1,1
 1,05
 1,05
 1,2
 1,05
 —
 3.6.1.
 Производителят може да избира да пренесе DF стойностите, определени за двигател или комбинация двигател/последваща обработка към двигатели или комбинации двигател/последваща обработка така, че да не попада в една и съща категория на семейство двигатели съгласно точка 2.1. В такива случаи производителят трябва да демонстрира на органа за типово одобрение, че базовият двигател или комбинацията двигател/последваща и двигателят или комбинацията, за които


text:
са пренесени DF стойностите, имат еднаква техническа спецификация и изисквания по монтажа на превозното средство и че емисиите на такъв двигател или комбинация са аналогични.
 3.7. Проверка на съответствието на производството
 3.7.1.
 Съответствието на производството с оглед спазване позволените стойности на емисии се проверява на основата на точка 8 от настоящото правило.
 3.7.2.
 По време на одобряването на типа производителят може да избере и едновременно измерване на емисиите от замърсители преди всяка система за последваща обработка на отработили газове. Извършвайки това, производителят може да разработи неофициален коефициент на влошаване отделно за двигателя и за системата за последваща обработка на отработили газове, който да използва като помощ при проверката на края на поточната линия.
 3.7.3.
 За целите на типовото одобрение само коефициентите на влошаване, приети от производителя от точка 3.6.1., или коефициентите на влошаване, получени съгласно точка 3.5. се записват в точка 1.4. от допълнение 1 към приложение 6 към настоящото правило.
 4. ТЕХНИЧЕСКО ОБСЛУЖВАНЕ
 По време на графика за пробег обслужването, извършено по двигателите и правилния разход на кой да е изискван реагент, използвани за определяне на коефициентите на влошаването, се класифицира като свързано или несвързано с емисиите и всяко от тях може да се класифицира като планово или извънпланово. Някои видове обслужване, свързани с емисии, се класифицират също така като критично обслужване.
 4.1. Планово обслужване, свързано с емисии
 4.1.1.
 Настоящата част определя плановото обслужване, свързано с емисии, с цел провеждане на график за пробег и за включване в инструкциите за обслужване, предоставяни на собствениците на нови превозни средства за тежък режим на работа и двигатели за тежък режим на работа.
 4.1.2.
 Всички планови обслужвания, свързани с емисии, с цел провеждане на график за пробег, трябва да се правят през едни и същи или еквивалентни интервали от разстояния, които са определени от производителя в инструкциите за обслужване, предоставяни на собствениците на нови превозни средства за тежък режим на работа или двигатели за тежък режим на работа. Графикът за планово обслужване може да се актуализира, когато е необходимо по време на графика за пробег, при условие че нито една дейност по обслужването не е изтрита от графика за обслужване, след като операцията е изпълнена върху изпитвания двигател.
 4.1.3.
 Всяко обслужване, свързано с емисиите и извършено върху двигатели, трябва да гарантира експлоатационно съответствие, съгласно съответните емисионни стандарти. Производителят предоставя данни на органа за типово одобрение, които демонстрират, че всички планови обслужвания, свързани с емисии, са технически необходими.
 4.1.4.
 Производителят на двигателя определя регулирането, почистването и обслужването (когато е необходимо) на следните елементи:
 a)
 филтри и охлаждащи течности в системата за рециркулация на отработилите газове;
 б)
 вентилационен клапан за картера;
 в)
 накрайници на дюзи за гориво (само почистване);
 г)
 дюзи за гориво;
 д)
 турбокомпресор;
 е)
 модул за електронно управление на двигателя и свързаните с него датчици и изпълнителни механизми;
 ж)
 система филтри за прахови частици (включително свързаните компоненти);
 з)
 рециркулационната система за отработили газове, включително всички свързани с нея регулиращи клапани и тръбопроводи;
 и)
 всяка една система за последваща обработка на отработили газове.
 4.1.5.
 За целите на обслужването следните компоненти са определени като


text:
критични компоненти, свързани с емисиите:
 a)
 всяка една система за последваща обработка на отработили газове;
 б)
 модул за електронно управление на двигателя и свързаните с него датчици и задействащи механизми;
 в)
 рециркулационната система за отработили газове, включително всички свързани с нея филтри, охлаждащи течности, регулиращи клапани и тръбопроводи;
 г)
 вентилационен клапан за картера.
 4.1.6.
 За всяко критично планово обслужване, свързано с емисиите, трябва да съществува висока вероятност от неговото извършване в експлоатация. Производителят демонстрира на органа за типово одобрение високата вероятност от такова обслужване и такава демонстрация се прави преди извършването на обслужването по време на графика за пробег.
 4.1.7.
 Видовете дейности по критично планово обслужване, свързано с емисиите, които удовлетворяват което и да е от условията, дадени в точки 4.1.7.1. до 4.1.7.4., ще бъдат приети като имащи висока вероятност съответната дейност да се извърши в експлоатация.
 4.1.7.1.
 Предоставят се данни, които установяват връзка между емисиите и действието на превозното средство, така че при нарастването на емисиите поради липса на обслужване, действието на превозното средство в същото време се влошава до степен, неприемлива за нормално кормуване.
 4.1.7.2.
 Предоставят се данни от проучване, които демонстрират, че при 80 % доверителна граница, 80 % от такива двигатели вече имат критично обслужване, извършено при експлоатация в препоръчания интервал/и.
 4.1.7.3.
 Във връзка с изискванията на точка [3.6....] от приложение 9А към настоящото правило, на таблото на превозното средство се монтира ясно видим индикатор, който да уведомява водача, че е необходимо обслужване. Индикаторът се задейства, след изминаване на определено разстояние или от повреда на компонент. Той трябва да остане задействан, докато двигателят работи и не се изтрива, без да се извърши необходимото обслужване. Повторната настройка на сигнала ще бъде необходима стъпка в плановото обслужване. Системата трябва да не бъде проектиране така, че да се изключва в края на подходящия срок на експлоатация на двигателя или след това.
 4.1.7.4.
 Всеки друг метод, който органът за типово одобрение определи, като установяване на разумна вероятност критичното обслужване да бъде изпълнено при експлоатация.
 4.2. Промени в плановото обслужване
 4.2.1.
 Производителят предоставя заявление до органа за типово одобрение за одобряване на нови обслужващи дейности, които желае да изпълни по време на графика за пробег и по този начин да ги препоръча на собствениците на превозни средства и двигатели за тежък режим на работа. Производителят също така включва в своята препоръка и категорията (напр. свързано или не с емисии, критично или некритично) на новите обслужващи дейности, които предлага, а за обслужване, свързано с емисии, максималния възможен интервал на обслужване. Заявлението трябва да е придружено с данни, обосноваващи потребността от новите обслужващи дейности и интервала на обслужване.
 4.3. Обслужващи дейности, несвързани с емисиите
 4.3.1.
 Този вид обслужващи дейности, които са уместни и технически необходими (напр., смяна на масло, смяна на маслен филтър, смяна на филтър за горивото, смяна на филтър за въздух, обслужване на охлаждаща система, настройка на празен ход, регулатор, въртящ момент на двигателя, ремък за клапан, ремък за дюза, синхронизация, регулиране натягането на задвижващия ремък, и т.н.), може да се извършват върху двигатели или превозни средства, избрани за графика за