text:
извършване на операции в заграденото пространство, които биха повлияли на неговата цялост, а след това най-малко веднъж месечно. Ако са извършени шест последователни месечни проверки за задържане, без да са били необходими коригиращи мерки, след това степента на изтичане от заграденото пространство може да се проверява на тримесечие, при условие че не се налагат коригиращи мерки.
 2.3.1. Заграденото пространство трябва да се продухва до достигане на устойчива въглеводородна концентрация. Смесителният вентилатор се включва, ако вече не е включен. Въглеводородният анализатор се нулира, калибрира, ако е необходимо, и се настройва обхватът му.
 2.3.2. При заградени пространства с променлив обем се задава положение за номинален обем. При заградени пространства с постоянен обем се затварят входящите и изходящите струйни потоци.
 2.3.3. Включва се системата за регулиране на околната температурата (ако вече не е включена) и се регулира за начална температура от 308 K (35° C) [309 K (36° C)].
 2.3.4. Когато температурата на заграденото пространство се стабилизира на 308 K ± 2° K (35° ± 2° C) [309° K ± 2 K (36° ± 2° C)], заграденото пространство се запечатва и се измерват фоновата концентрация, температурата и барометричното налягане. Това са първоначалните стойности на CHCi, Pi и Ti, използвани при калибриране на заграденото пространство.
 2.3.5. В заграденото пространство се впръсква приблизително количество от 4 грама пропан. Масата на пропана трябва да се измери с точност и грешка от ±2 % от измерената стойност.
 2.3.6. Съдържанието на камерата трябва да се остави да се смесва в продължение на пет минути и след това се измерват въглеводородната концентрация, температурата и барометричното налягане. Това са показанията за CHCf, Pf и Tf за калибриране на заграденото пространство, както и началните показания за CHCf, Pf и Tf за проверка на задържането.
 2.3.7. Масата на пропан в заграденото пространство се изчислява въз основа на показанията, отчетени съгласно точки 2.3.4. и 2.3.6., и формулата в точка 2.4. по-долу. Тя трябва да бъде ±2 % от масата на пропан, измерен в точка 2.3.5. по-горе.
 2.3.8. При заградено пространство с променлив обем не трябва да се задава положение за номинален обем. При заградено пространство с постоянен обем трябва да са отворени входящите и изходящите струйни потоци.
 2.3.9. Започва процес на циклично изменение на околната температурата от 308 K (35° C) до 293 K (20° C) и отново от 308 K (35° C) [308,6 K (35,6° C) до 295,2 K (22,2° C), и след това отново от 308,6 K (35,6° C)] в продължение на 24 часа съгласно графика [алтернативния график], определен в допълнение 2, в рамките на 15 минути след запечатване на заграденото пространство. (Допуските са посочени в точка 5.7.1. от приложение 7).
 2.3.10. След приключване на 24-часовия период на циклично изменение се измерват и се отчитат крайната въглеводородна концентрация, температурата и барометричното налягане. Това са крайните показания за CHCf, Pf и Tf за проверка на задържането на въглеводороди.
 2.3.11. Въглеводородната маса се изчислява от измерените в точки 2.3.10. и 2.3.6. по-горе показания с помощта на формулата в точка 2.4. Масата не трябва да се различава с повече от 4 % от масата


text:
на въглеводородите, посочена в точка 2.3.7. по-горе.
 2.4. Изчисления
 Изчислението на промяната на нетната маса на въглеводороди в заграденото пространство се използва, за да се определи въглеводородния фон на камерата и степента на изтичане. Първоначалните и крайни стойности на концентрацията на въглеводороди, температурата и барометричното налягане се използват в следната формула, за да се изчисли изменението на масата.
 където:
 MHC
 =
 въглеводородна маса в грамове;
 MHC,out
 =
 маса на излизащите от заграденото пространство въглеводороди, в случай на заградено пространство с постоянен обем при денонощно изпитване за емисии (грамове)
 MHC,i
 =
 маса на влизащите в заграденото пространство въглеводороди, когато се използва заградено пространство с постоянен обем при изпитване за денонощни емисии (грамове)
 CHC
 =
 въглеводородна концентрация в заграденото пространство (ppm въглерод (Забележка: ppm въглерод: ppm пропан х 3))
 V
 =
 обем на заграденото пространство в кубически метри;
 T
 =
 температура на околната среда в заграденото пространство (К)
 P
 =
 барометрично налягане (kPa)
 К
 =
 17,6;
 където:
 i е първоначалното отчетено показание,
 f е крайното отчетено показание.
 3. ПРОВЕРКА НА FID ВЪГЛЕВОДОРОДЕН АНАЛИЗАТОР
 3.1. Оптимизация на реакцията на детектора
 Пламъчно-йонизационният детектор се регулира съгласно указанията на производителя на уреда. Трябва да се използва пропан в смес с въздух, за да се оптимизира реакцията в най-използвания работен обхват.
 3.2. Калибриране на въглеовдородния анализатор (НС)
 Анализаторът трябва да бъде калибриран, като се използва пропан във въздуха и пречистен синтетичен въздух. Виж точка 4.5.2. от приложение 4 (Газове за калибриране и еталониране).
 Установява се калибровъчна крива, както е описано в точки 4.1. до 4.5. от настоящото допълнение.
 3.3. Проверка за интерференция на кислород и препоръчителни граници
 Коефициентът на реагиране (Rf) за отделни видове въглеводород се определя от съотношението на концентрацията C1, отчетена от FID, към концентрацията в газовата бутилка, изразено като ppm C1. Концентрацията на изпитвания газ трябва да бъде достатъчна, че да даде реакция, съответстваща на приблизително 80 % от пълното отклонение за работния обхват. Концентрацията трябва да се знае с точност от ±2 % по отношение на определен гравиметричен еталон, изразен в обемни части. В допълнение газовата бутилка трябва да бъде предварително кондиционирана за 24 часа при температура между 293 К и 303 К (20 °C и 30 °C).
 Коефициентите на реагиране трябва да се определят при пускането в експлоатация на анализатора и впоследствие след продължителни интервали на експлоатация. Еталонният газ, който следва да се използва, е пропан, разреден с пречистен въздух, за който е известно, че дава коефициент на реагиране от 1,00.
 Изпитвателният газ, който следва да се използва за интерференция на кислород и препоръчания обхват на коефициента на реагиране, са посочени по-долу:
 Пропан и азот: 0,95 ≤ Rf ≤ 1,05.
 4. КАЛИБРИРАНЕ НА ВЪГЛЕВОДОРОДНИЯ АНАЛИЗАТОР
 Всеки от нормално използваните работни обхвати се калибрира съгласно следната процедура:
 4.1. Установява се калибровъчната крива посредством най-малко пет калибровъчни точки, разположени на равни разстояния в работния обхват. Номиналната концентрация на калибриращия газ при най-висока концентрация следва да бъде най-малко 80 % от максималната стойност на скалата.
 4.2. Изчислява се калибровъчната крива по метода на най-малките квадрати. Ако получената степен на полинома е по-голяма от 3,

type: contracts

jurisdiction: EU


text:
тогава броят на калибриращите точки трябва да бъде най-малко равен на броя на полиномната степен плюс 2.
 4.3. Калибровъчната крива не трябва да се различава с повече от 2 % от номиналната стойност на всеки калибриращ газ.
 4.4. Съставя се таблица с показаното измерване, сравнено с реалната концентрация, на стъпки не по-големи от 1 % от пълната скала, като се използват коефициентите на полинома, изведени от точка 3.2. по-горе. Това се повтаря за всеки калибриран обхват на анализатора. Таблицата трябва също да съдържа други данни като:
 a)
 дата на калибриране, обхват на скалата и нулево показание на потенциометъра (когато това е приложимо),
 б)
 номинална скала,
 в)
 данни за сравнение за всеки използван калибриращ газ,
 г)
 действителната и отчетена стойност на всеки използван калибриращ газ, заедно с процентните разлики,
 д)
 гориво за FID и вид;
 е)
 налягане на въздуха на FID.
 4.5. Ако е възможно по задоволителен за техническата служба начин да се покаже, че алтернативни технологии (напр. компютър, превключвател с електронно управляван обхват и др.), могат да дават резултати с еквивалентна точност, тогава тези алтернативни техники могат да се използват.
 Допълнение 2
 Денонощен профил на околната температура за калибриране на заграденото пространство и и 24-часовото изпитване за емисии
 Алтернативен денонощен профил на околната температура за калибриране на заграденото пространство в съответствие с приложение 7, допълнение 1, точки 1.2. и 2.3.9.
 Време (часове)
 Температура
 (°Ci)
 Време (часове)
 Температура
 (°Ci)
 Калибриране
 Изпитване
 13
 0/24
 20,0
 0
 35,6
 14
 1
 20,2
 1
 35,3
 15
 2
 20,5
 2
 34,5
 16
 3
 21,2
 3
 33,2
 17
 4
 23,1
 4
 31,4
 18
 5
 25,1
 5
 29,7
 19
 6
 27,2
 6
 28,2
 20
 7
 29,8
 7
 27,2
 21
 8
 31,8
 8
 26,1
 22
 9
 33,3
 9
 25,1
 23
 10
 34,4
 10
 24,3
 24/0
 11
 35,0
 11
 23,7
 1
 12
 34,7
 12
 23,3
 2
 13
 33,8
 13
 22,9
 3
 14
 32,0
 14
 22,6
 4
 15
 30,0
 15
 22,2
 5
 16
 28,4
 16
 22,5
 6
 17
 26,9
 17
 24,2
 7
 18
 25,2
 18
 26,8
 8
 19
 24,0
 19
 29,6
 9
 20
 23,0
 20
 31,9
 10
 21
 22,0
 21
 33,9
 11
 22
 20,8
 22
 35,1
 12
 23
 20,2
 23
 35,4
 24
 35,6
 ПРИЛОЖЕНИЕ 8
 Изпитване тип VI
 (Проверка на средните стойности на емисиите от изпускателната тръба на въглероден окис и на въглеводороди след пускане в ход на студен двигател при ниска околна температура)
 1. ВЪВЕДЕНИЕ
 Настоящото приложение се прилага единствено за превозни средства с двигатели с принудително запалване. То описва необходимото оборудване и процедурата за провеждане на изпитване тип VI, описано в точка 5.3.5. от настоящото правило, с цел да се проверят емисиите на въглероден окис и на въглеводороди при ниска околна температура. Въпросите, разгледани в настоящото правило, включват:
 i)
 необходимо оборудване;
 ii)
 изпитвателни условия;
 iii)
 изисквания към метода и данните на изпитването.
 2. ИЗПИТВАТЕЛНО ОБОРУДВАНЕ
 2.1. Резюме
 2.1.1. В настоящата точка се разглежда оборудването, което е необходимо за изпитване за емисиите отработили газове на двигатели с принудително запалване при ниска околна температура. Необходимото оборудване и спецификациите са същите, като за изпитване от тип I, описано в приложение 4 и


text:
допълненията към него, ако не са предписани специфични изисквания за изпитване от тип VI. Отклоненията, които се прилагат за изпитване от тип VI при ниска околна температура, са определени в точки 2.2. до 2.6.
 2.2. Динамометричен стенд
 2.2.1. Прилагат се изискванията по точка 4.1. от приложение 4. Динамометърът трябва да се регулира за симулиране на работата на превозно средство в пътни условия при температура от 266 К (–7 °C). Тази настройка може да се основава на определяне на натоварването от съпротивление при движение по пътя при 266 К (–7 °C). Друго решение е да се използва стойността на съпротивлението при движение по пътя, определена съгласно допълнение 3 към приложение 4, с корекция за отчитане на 10 % намаление на времето за спиране при движение по инерция. Техническата служба може да одобри използването на други методи за определяне на съпротивлението при движение по пътя.
 2.2.2. Калибрирането на динамометъра се извършва съгласно разпоредбите на допълнение 2 към приложение 4.
 2.3. Система за вземане на проби
 2.3.1. Прилагат се разпоредбите на точка 4.2. от приложение 4 и на допълнение 5 към приложение 4. Точка 2.3.2. от допълнение 5 се изменя и гласи, както следва:
 „Конфигурацията на тръбните връзки, дебитът на централната смукателна система (CVS), както и температурата и специфичната влажност на разреждащия въздух (които могат да са различни от източника на горивен въздух на превозното средство) трябва да се регулират, за да се елиминира на практика кондензацията на вода в системата (за повечето превозни средства е достатъчен поток от 0,142 до 0,165 m3/s.).“
 2.4. Аналитично оборудване
 2.4.1. Прилагат се разпоредбите на точка 4.3. от приложение 4, но единствено за измерване на въглероден окис, въглероден двуокис и въглеводороди.
 2.4.2. Калибрирането на аналитичното оборудване се извършва съгласно разпоредбите на допълнение 6 към приложение 4.
 2.5. Газове
 2.5.1. Прилагат се разпоредбите на точка 4.5. от приложение 4., в случаите когато те са валидни.
 2.6. Допълнително оборудване
 2.6.1. За оборудването, което се използва за измерване на обема, температурата, налягането и влажността, се прилагат разпоредбите на точки 4.4. и 4.6. от приложение 4.
 3. ПОСЛЕДОВАТЕЛНОСТ НА ИЗПИТВАНЕТО И ГОРИВО
 3.1. Общи изисквания
 3.1.1. Последователността на изпитванията, дадена във фигура 8/1, показва различните етапи, през които преминава превозното средство, по време на процедурите за изпитване тип VI. Околната температурата при изпитваното превозното средство трябва да е със средна стойност
 266 К (–7 °C) ± 3 К,
 като не трябва да е по-ниска от 260 К (–13 °C), нито по-висока от 272 К (–1 °C).
 Температурата не може да спада под 263 К (–10 °C), нито да надвишава 269 К (–4 °C) в продължение на повече от три последователни минути.
 3.1.2. Наблюдаваната по време на изпитването температура на изпитвателната клетка трябва да се измерва при изхода на охлаждащия вентилатор (точка 5.2.1. от настоящото приложение). Отчитаната околна температура трябва да е средноаритметичната стойност на температурата на изпитвателната клетка, измерена на постоянни интервали, отдалечени не повече от една минута един от друг.
 3.2. Методика на изпитване:
 Градският цикъл на движение от част първа съгласно фигура 1/1 в приложение 4, допълнение 1, се


text:
състои от четири елементарни градски цикъла, които взети заедно съставляват пълния цикъл от част първа.
 3.2.1. Пускането в ход на двигателя, началото на вземане на проби и изпълнението на първия цикъл трябва да са в съответствие с таблица 1.2 и фигура 1/1 от приложение 4.
 3.3. Подготовка за изпитването
 Разпоредбите на точка 3.1. от приложение 4 се прилагат за изпитваното превозно средство. Настройката на динамометъра за еквивалентната инерционна маса се извършва съгласно разпоредбите на точка 5.1. от приложение 4.
 Фигура 8/1
 Методика на изпитване при ниска околна температура
 3.4. Гориво, използвано за изпитването
 3.4.1. Използваното за изпитването гориво трябва да съответства на спецификациите, посочени в точка 3. от приложение 10.
 4. ПРЕДВАРИТЕЛНА ПОДГОТОВКА НА ПРЕВОЗНОТО СРЕДСТВО
 4.1. Резюме
 4.1.1. С оглед да се гарантира възпроизводимост на изпитванията на емисиите, изпитваните превозни средства трябва да са подготвени по еднакъв начин. Подготовката започва с предварителен пробег върху динамометричен стенд, последван от период на естествено охлаждане преди изпитването на емисиите съгласно точка 4.3.
 4.2. Предварителна подготовка
 4.2.1. Горивният резервоар(резервоари) трябва да се напълни с определеното изпитвателно гориво. Ако наличното гориво в резервоара(резервоарите) не отговаря на спецификациите, съдържащи се в точка 3.4.1., наличното гориво трябва да се източи преди презареждане. Температурата на изпитвателното гориво трябва да е по-ниска или равна на 289 К (+16 °C). При гореописаните операции системата за контрол на емисиите от изпаряване не трябва да се продухва или да се натоварва повече от нормалното.
 4.2.2. Превозното средство се премества в изпитвателната клетка и се поставя върху динамометричния стенд.
 4.2.3. Предварителната подготовка се състои от пробега на цикъл на движение, посочен в приложение 4, допълнение 1, фигура 1/1, част първа и част втора. По искане на производителя предварителната подготовка на превозните средства с двигатели с принудително запалване може да се състои от един цикъл на движение от част първа и два цикъла на движение от част втора.
 4.2.4. По време на предварителната подготовка температурата на изпитвателната клетка трябва да остане относително постоянна и да не надвишава 303 К (30°С).
 4.2.5. Налягането в гумите на задвижващите колела трябва да бъде в съответствие с разпоредбите на точка 5.3.2 от приложение 4.
 4.2.6. Двигателят трябва да се изключи в рамките на 10 минути след приключване на предварителната подготовка.
 4.2.7. По искане на производителя и със съгласието на техническата служба, по изключение може да се допусне допълнителна предварителна подготовка. Техническата служба също може да реши да проведе допълнителна предварителна подготовка. Допълнителната предварителна подготовка се състои от един или повече пробега на цикъла на движение от част първа, както е описано в приложение 4, допълнение 1. В протокола на изпитването трябва да се запише извършената допълнителна предварителна подготовка.
 4.3. Методи за естествено охлаждане
 4.3.1. За стабилизиране на превозното средство преди изпитването на емисиите трябва да се използва по избор на производителя един от следните два метода.
 4.3.2. Стандартен метод
 Превозното средство се съхранява най-малко 12 часа и не повече от 36 часа преди започване на изпитването на емисиите от изпускателната тръба при ниска околна температура. През този период околната температурата (по сухия термометър) трябва да се поддържа


text:
на средно ниво от:
 266 К (–7оС) ± 3 К за всеки час, като не трябва да е по-ниска от 260 К (–13оС), нито по-висока от 272 К (–1оС). Освен това, температурата не трябва да пада под 263 К (–10° С) или да надвишава 269 К (–4° С) в продължение на повече от три последователни минути.
 Форсиран метод
 Превозното средство трябва да престои най-много 36 часа преди изпитването на емисиите от изпускателната тръба при ниска околна температура.
 4.3.3.1. През този период превозното средство не може да се съхранява при околни температури, които надвишават 303 К (30° С).
 4.3.3.2. Охлаждането на превозното средство може да се осъществи чрез принудителното му охлаждане до температурата за изпитването. Когато охлаждането се подсилва с вентилатори, вентилаторите трябва да са поставени във вертикално положение, за да се постигне максимално охлаждане на трансмисията на двигателя, а не само на маслоутаителя. Вентилаторите не трябва да се поставят под превозното средство.
 4.3.3.3. Температурата на околната среда трябва да се регулира стриктно само след като превозното средство е охладено до 266 K (–7 °C) ± 2 K, което се определя чрез представителна стойност на температурата на основното количество масло.
 Представителната стойност на температурата на основното количество масло е температурата, измерена близо до средата на маслото, а не при повърхността или на дъното на маслоутаителя. Ако маслото се проверява на две или повече различни места, всички те трябва да отговарят на температурните изисквания.
 4.3.3.4. Превозното средство трябва да престои най-малко един час, след като е било охладено до 266 K (–7° C) ± 2 K, преди изпитването на емисиите от изпускателната тръба при ниска околна температура. През този период околната температура (по сухия термометър) трябва да е със средна стойност 266 K (–7° C) ± 3 K и не може да пада под 260 К (–13° C) или да надвишава 272 К (–1° C):
 Освен това, температурата не трябва да пада под 263 К (–10 °C) или да надвишава 269 К (–4 °C°) в продължение на повече от три последователни минути.
 4.3.4. Ако превозното средство се стабилизира на 266 K (–7 °C) в отделна зона и при местене до изпитвателната клетка премине през топла зона, превозното средство трябва отново да се стабилизира в изпитвателната клетка в продължение на период, равен на шест пъти времето, през което превозното средство е било изложено на по-висока температура. През този период околната температурата (по сух термометър) трябва да е средно 266° K (–7° C) ± 3° K и не може да пада под 260 К (–10° C) или да надвишава 272 К (–1° C).
 Температурата не може да спада под 263 К (–10 °C), нито да надвишава 269 К (–4 °C) в продължение на повече от три последователни минути.
 5. ПРОЦЕДУРА С ИЗПОЛЗВАНЕ НА ДИНАМОМЕТЪР
 5.1. Резюме
 5.1.1. Вземането на проби се извършва по време на процедура за изпитване, която се състои от един цикъл от част първа (приложение 4, допълнение 1, фигура 1/1). Пускането в ход на двигателя, незабавното вземане на проба, свързаните с цикъла по част първа операции и изключването на двигателя съставляват


text:
едно цялостно изпитване при ниска околна температура с обща продължителност на изпитването 780 секунди. Емисиите от изпускателната тръба се разреждат с околен въздух и се взема постоянна пропорционална проба за анализ. Отработилите газове, събрани в торбичката, се анализират за въглеводороди, въглероден окис и въглероден двуокис. По същия начин се анализира и паралелна проба на разреждащия въздух — за съдържанието му на въглероден окис, въглеводороди и въглероден двуокис.
 5.2. Работа с динамометричния стенд
 Охлаждащ вентилатор
 5.2.1.1. Охлаждащият вентилатор се поставя така, че охлаждащият въздух да е подходящо насочен към радиатора (при водно охлаждане) или към входящия отвор за въздух (при въздушно охлаждане) и към превозното средство.
 5.2.1.2. При превозните средства с разположени отпред двигатели, вентилаторът трябва да се постави пред превозното средство, на не повече от 300 мм от него. В случай на превозни средства със разположен отзад двигател или ако горепосоченото разположение е неприложимо, охлаждащият вентилатор трябва да се постави, така че да се подава достатъчно въздух за охлаждане на превозното средство.
 5.2.1.3. Честотата на въртене на вентилатора е такава, че в работния обхват от 10 km/h до най-малко 50 km/h, линейната скорост на въздуха при изхода на вентилатора е в рамките на ±5 km/h от съответстващата скорост на валците на динамометричния стенд. Окончателният избор на вентилатор трябва да има следните характеристики:
 i)
 обдухвана повърхност: най-малко 0,2 m2;
 ii)
 височина на долния ръб над земята: приблизително 20 см.
 Като алтернативно изискване, линейната скорост на въздуха на изхода вентилатора е най-малко 6 m/s (21,6 km/h). По искане на производителя, за специални превозни средства (напр. микробуси, превозни средства с висока проходимост) височината на охлаждащия вентилатор може да се променя.
 5.2.1.4. Скоростта на превозното средство следва да се измерва на база въртенето на валците на динамометричния стенд (точка 4.1.4.4 от приложение 4).
 5.2.3. Ако е необходимо, се провеждат предварителни изпитвателни цикли, за да се определи най-подходящия начин за задействане на устройствата за управление на педала на газта и спирачката, за да се постигне цикъл, наподобяващ теоретичния цикъл в рамките на предписаните пределни стойности, или за да се регулира системата за вземане на проби. Тези пробези трябва да се извършват преди точка „НАЧАЛО“ съгласно фигура 8/1.
 5.2.4. Влажността на въздуха трябва да е достатъчно ниска, за да се предотврати образуването на кондензация върху валеца(валците) на динамометричния стенд.
 5.2.5. Динамометърът трябва да е изцяло подгрят съгласно препоръките на производителя на динамометри и трябва да се използват процедури и методи на регулиране, които да осигуряват стабилност на остатъчната сила на триене.
 5.2.6. Времето между подгряването на динамометъра и началото на изпитването на емисиите не трябва да надвишава 10 минути, ако лагерите на динамометъра не се подгряват самостоятелно. Ако лагерите на динамометъра се подгряват самостоятелно, изпитването за емисии трябва да започне най-късно 20 минути след подгряването на динамометъра.
 5.2.7. Ако мощността на динамометъра трябва да се регулира ръчно, тя трябва да се настрои един час преди фазата за изпитване за емисиите от изпускателната тръба. Изпитваното превозно средство не може да се използва за извършване на регулирането. Динамометър с автоматично управление на данните за мощност, които могат предварително


text:
да се избират, може да се настрои по всяко време преди началото на изпитването на емисиите.
 5.2.8. Преди началото на пробега за изпитване за емисиите температурата на изпитвателната клетка трябва да е 266 K (–7° C) ± 2 K, измерена при въздушния поток на охладителния вентилатор на максимално разстояние от 1,5 m от превозното средство.
 5.2.9. По време на работата на превозното средства трябва да се изключат устройствата за отопление и обезскрежаване.
 5.2.10. Отчита се общото разстояние на пробега или завъртанията на валеца.
 5.2.11. Превозно средство с четири предавателни колела трябва да се изпитва в режим на две предавателни колела. Общата пътна мощност за регулиране на динамометъра се определя при работа на превозното средство в първоначалния му проектен режим за движение по път.
 5.3. Провеждане на изпитването
 5.3.1. За пускането в ход на двигателя, провеждането на изпитването и вземането на проби от емисиите, се прилагат разпоредбите на точки 6.2. до 6.6., с изключение на точка 6.2.2., от приложение 4. Вземането на проби започва преди или в началото на процедурата по пускане в ход на двигателя и завършва в края на последната фаза на работа на двигателя на празен ход от последния елементарен цикъл на част първа (градски цикъл на движение), след 780 секунди.
 Първият цикъл на движение започва с работа на двигателя на празен ход за време от 11 секунди веднага след пускане в ход на двигателя.
 5.3.2. За анализа на пробите от емисиите се прилагат разпоредбите на точка 7.2. от приложение 4. В хода на анализа на пробите от газовете от изпускателната тръба техническата служба трябва да следи да не се допуска кондензация на водни пари във филтрите за събиране на проби на отработилите газове.
 5.3.3. За изчисляване на масата на емисиите се прилагат разпоредбите на точка 8. от приложение 4.
 6. ДРУГИ ИЗИСКВАНИЯ
 6.1. Нерационална технология за контрол на емисиите
 6.1.1. Всяка нерационална технология за контрол на емисиите, която води до намаляване на ефективността на системата за контрол на емисиите при нормални работни условия по време на пробег при ниска температура и която не е обхваната от стандартизираните изпитвания на емисиите, се смята за измервателно-коригиращо устройство.
 ПРИЛОЖЕНИЕ 9
 Изпитване от тип v
 (Описание на изпитването за издръжливост за проверка на дълготрайността на устройствата за контрол на замърсяването)
 1. ВЪВЕДЕНИЕ
 Настоящото приложение описва изпитването за проверка на дълготрайността на устройствата за контрол на замърсяването на превозни средства с двигатели с принудително запалване или двигатели със запалване чрез сгъстяване, по време на изпитването за стареене от 80 000 km.
 2. ПРЕВОЗНО СРЕДСТВО ЗА ИЗПИТВАНЕ
 2.1. Превозното средство трябва да бъде в добро механично състояние; двигателят и устройствата против замърсяване трябва да бъдат нови. Превозното средство може да бъде същото, като представеното за изпитването от тип I; изпитването от тип I трябва да бъде проведено, след като превозното средство е изминало най-малко 3 000 km от цикъла за стареене по точка 5.1. по-долу.
 3. ГОРИВО
 Изпитването за дълготрайност се провежда с подходящо гориво, което се предлага в търговската мрежа.
 4. ПОДДРЪЖКА И РЕГУЛИРАНЕ НА ПРЕВОЗНОТО СРЕДСТВО
 Поддръжката, регулирането, както и използването


text:
на устройствата за управление на изпитваното превозно средство трябва да бъдат съгласно препоръките на производителя.
 5. РАБОТА НА ПРЕВОЗНОТО СРЕДСТВО НА ПИСТА, ПЪТ ИЛИ НА ДИНАМОМЕТРИЧЕН СТЕНД
 5.1. Работен цикъл
 По време на работа на писта, път или на изпитвателен стенд с валци, разстоянието трябва да бъде изминато съгласно графика за движение (фигура 9/1), посочен по-долу:
 5.1.1. графика за изпитване за дълготрайност се състои от 11 цикъла, като всеки включва по 6 километра;
 5.1.2. по време на първите девет цикъла, превозното средство се спира четири пъти по средата на цикъла, с двигател на празен ход всеки път по 15 секунди;
 5.1.3. нормално ускорение и отрицателно ускорение;
 5.1.4. пет отрицателни ускорения по средата на всеки цикъл, като скоростта пада от тази на цикъла на 32 km/h и превозното средство отново постепенно се ускорява до достигане на скоростта на цикъла;
 5.1.5. десетият цикъл се провежда при постоянна скорост от 89 km/h;
 единадесетият цикъл започва с максимално ускорение от място на спиране до 113 km/h. На половината път се прилага нормално задействане на спирачка, докато превозното средство спре. Това е последвано от период на празен ход от 15 секунди и второ максимално ускорение.
 След това графикът се изпълнява от начало.
 Максималната скорост за всеки цикъл е посочена в следващата таблица.
 Таблица 9.1.
 Максимална скорост за всеки цикъл
 Цикъл
 Скорост на цикълав km/h
 1
 64
 2
 48
 3
 64
 4
 64
 5
 56
 6
 48
 7
 56
 8
 72
 9
 56
 10
 89
 11
 113
 Фигура 9/1
 График на движение
 5.2. По искане на производителя може да се използва алтернативен график за изпитване на пътя. Такива алтернативни графици за изпитване следва да бъдат одобрени от техническата служба преди изпитването и трябва да имат по същество същата средна скорост, разпределение на скорости, брой на спирания на километър и брой на ускорения на километър, както графикът за движение, използван на писта или на изпитвателен стенд с валци, както е посочено в точка 5.1. и фигура 9/1.
 5.3. Изпитването за дълготрайност или, по избор производителя, промененото изпитване за дълготрайност се провежда, след като превозното средство е изминало най-малко 80 000 km.
 5.4. Изпитвателно оборудване
 Динамометричен стенд
 5.4.1.1. Когато изпитването за дълготрайност се провежда на динамометричен стенд, динамометърът трябва да позволява да се проведе цикъла, описан в точка 5.1. По-специално, той трябва да бъде оборудван със системи, симулиращи инерция и съпротивление при движение напред.
 5.4.1.2. Спирачката трябва да бъде регулирана, за да абсорбира мощността, упражнявана на задвижващите колела при постоянна скорост от 80 km/h. Методите, които следва да се прилагат, за да се определи тази мощност и за регулиране на спирачката са същите, както описаните в допълнение 3 към приложение 4.
 5.4.1.3. Охладителната система на превозното средство трябва да позволява превозното средство да работи при температури, подобни на тези, наблюдавани в пътни условия (масло, вода, система за отработили газове и др.)
 5.4.1.4. При необходимост, някои други настройки на стенда за изпитване и характеристики се считат за идентични с описаните в приложение 4 от настоящото правило (напр. инерция, която може да бъде механична и електронна).
 5.4.1.5. Превозното средство може


text:
да бъде преместено, когато е необходимо, на различен стенд, за да се проведат изпитвания за измерване на емисии.
 5.4.2. Работа на писта или на път
 При извършване на изпитването за дълготрайност на писта или на път, еталонната маса на превозното средство трябва да бъде най-малко равна на тази, изисквана за изпитване, проведено на динамометричен стенд.
 6. ИЗМЕРВАНЕ НА ЕМИСИИ НА ЗАМЪРСИТЕЛИ
 При започване на изпитването (0 km) и на всеки 10 000 km (± 400 km), или по-често, на постоянни интервали, докато се изминат 80 000 km, емисиите от изпускателната тръба се измерват в съответствие с изпитване от тип I, определено в точка 5.3.1. от настоящото правило. Пределните стойности, които трябва да се спазват, са установените в точка 5.3.1.4 от настоящото правило.
 В случай на превозни средства, оборудвани със система с периодично регенериране, определена в точка 2.20. от настоящото правило, трябва да се установи дали превозното средство не наближава период на регенериране. Ако случаят е такъв, превозното средство трябва да е в експлоатация до края на периода на регенериране. Ако по време на измерването на емисиите се извърши регенериране, трябва да се проведе ново изпитване (включително предварителна подготовка), без да се взима под внимание първият резултат.
 Начертава се диаграма на всички резултати от емисиите от изпускателната тръба като функция на изминатото разстояние върху системата, със закръгления до най-близкия километър, и през всички тези точки от данни се начертава най-съответстваща права линия, изчислена по метода на най-малките квадрати. Това изчисление не взима под внимание резултатите от изпитването при 0 km.
 Данните ще бъдат приемливи за използване за изчисляване на коефициента на влошаване, само ако интерполираните точки на 6 400 km и 80 000 km от линията са в рамките на гореспоменатите пределни стойности.
 Данните са все още приемливи, когато най-съответстващата права линия пресича приложима пределна стойност с отрицателен наклон (интерполираната точка на 6 400 km е по-висока спрямо интерполираната точка на 80 000 km), но действителната точка от данни при 80 000 km е под пределната стойност.
 Мултипликативният коефициент на влошаване за емисиите от изпускателната тръба се изчислява за всеки замърсител, както следва:
 където:
 Mi1
 =
 маса на емисията на замърсителя i в g/km, интерполирана на 6 400 km;
 Mi2
 =
 маса на емисията на замърсителя i в g/km, интерполирана на 80 000 km.
 Тези интерполирани стойности трябва да са получени с точност четири знака след десетичната запетая, преди да се делят една на друга, за да се определи коефициента на влошаване. Резултатът трябва да се закръгли до три знака след десетичната запетая.
 Ако коефициентът на влошаваме е по-малък от единица, той се счита, че е равен на единица.
 ПРИЛОЖЕНИЕ 10
 1. СПЕЦИФИКАЦИИ НА ЕТАЛОННИТЕ ГОРИВА, ИЗПОЛЗВАНИ ЗА ИЗПИТВАНЕ НА ПРЕВОЗНИ СРЕДСТВА СПРЯМО ПРЕДЕЛНИТЕ СТОЙНОСТИ НА ЕМИСИИТЕ, ДАДЕНИ В РЕД А ОТ ТАБЛИЦАТА В ТОЧКА 5.3.1.4. — ИЗПИТВАНЕ ОТ ТИП I
 1.1. Технически данни на еталонното гориво, което се използва за изпитване на превозни средства с двигатели с принудително запалване
 Тип: безоловен бензин
 Параметър
 Мерна единица
 Пределни стойности (1)
 Метод на изпитване
 минимална
 максимална
 Октаново число, определено по метода на изследването,


text:
RON
 95,0
 —
 EN 25164
 Двигателно октаново число, MON
 85,0
 —
 EN 25163
 Плътност при 15 °С
 kg/m3
 748
 762
 ISO 3675
 Налягане на парата (по Reid)
 kPa
 56,0
 60,0
 EN 12
 Дестилационни характеристики:
 —
 точка на кипене
 °C
 24
 40
 EN-ISO 3405
 —
 изпарение при 100°С
 % v/v
 49,0
 57,0
 EN-ISO 3405
 —
 изпарение при 150 °С
 % v/v
 81,0
 87,0
 EN-ISO 3405
 —
 крайна точка на кипене
 °C
 190
 215
 EN-ISO 3405
 Остатъчно вещество
 % v/v
 —
 2
 EN-ISO 3405
 Въглеводороден анализ:
 —
 олефини
 % v/v
 —
 10
 ASTM D 1319
 —
 ароматни съединения
 % v/v
 28,0
 40,0
 ASTM D 1319
 —
 бензен
 % v/v
 —
 1,0
 пред. EN 12177
 —
 наситени
 % v/v
 —
 останалата част
 ASTM D 1319
 Съотношение въглерод/водород
 доклад
 доклад
 Период на индукция (2)
 min.
 480
 —
 EN-ISO 7536
 Съдържание на кислород
 % m/m
 —
 2,3
 EN 1601
 Фактически смоли
 mg/ml
 —
 0,04
 EN-ISO 6246
 Съдържание на сяра (3)
 mg/kg
 —
 100
 пред. EN ISO/DIS 14596
 Корозия на медна пластина, клас I
 —
 1
 EN-ISO 2160
 Съдържание на олово
 mg/l
 —
 5
 EN 237
 Съдържание на фосфор
 mg/l
 —
 1,3
 ASTM D 3231
 1.2. Технически характеристики на еталонното гориво, което се използва за изпитване на превозни средства, оборудвани с дизелов двигател
 Тип: дизелово гориво
 Параметър
 Мерна единица
 Пределни стойности (4)
 Метод на изпитване
 минимална
 максимална
 Цетаново число (5)
 52,0
 54,0
 EN-ISO 5165
 Плътност при 15 °С
 kg/m3
 833
 837
 EN-ISO 3675
 Дестилационни характеристики:
 —
 до 50 %
 °C
 245
 —
 EN-ISO 3405
 —
 до 95 %
 °C
 345
 350
 EN-ISO 3405
 —
 крайна точка на кипене
 °C
 —
 370
 EN-ISO 3405
 Температура на възпламеняване
 °C
 55
 —
 EN 22719
 CFPP
 °C
 —
 –5
 EN 116
 Вискозитет при 40°С
 mm2/s
 2,5
 3,5
 EN-ISO 3104
 Полициклични ароматни въглеводороди
 % m/m
 3
 6,0
 IP 391
 Съдържание на сяра (6)
 mg/kg
 —
 300
 пред. EN-ISO/DIS 14596
 Корозия на мед
 —
 1
 EN-ISO 2160
 Коксов остатък по Конрадсън (10 % Ст. О)
 % m/m
 —
 0,2
 EN-ISO 10370
 Съдържание на пепел
 % m/m
 —
 0,01
 EN-ISO 6245
 Водно съдържание
 % m/m
 —
 0,02
 EN-ISO 12937
 Неутрализационно (силно киселинно) число
 mg KOH/g
 —
 0,02
 ASTM D 974-95
 Стабилност на окисление (7)
 mg/ml
 —
 0,025
 EN-ISO 12205
 Нови, по-добри методи за полициклични ароматни въглеводороди в разработка
 % m/m
 —
 —
 EN 12916
 2. СПЕЦИФИКАЦИИ НА ЕТАЛОННИТЕ ГОРИВА, КОИТО ТРЯБВА ДА СЕ ИЗПОЛЗВАТ ЗА ИЗПИТВАНЕ НА ПРЕВОЗНИ СРЕДСТВА СПРЯМО ПРЕДЕЛНИТЕ СТОЙНОСТИ НА ЕМИСИИТЕ, ДАДЕНИ В РЕД Б ОТ ТАБЛИЦАТА В ТОЧКА 5.3.1.4. — ИЗПИТВАНЕ ОТ ТИП I
 2.1. Технически характеристики на еталонното гориво, което трябва да се използва за изпитването на превозните средства, оборудвани с двигатели с принудително запалване
 Тип: безоловен бензин
 Параметър
 Мерна единица
 Пределни стойности (8)
 Метод на изпитване
 минимална
 максимална
 Октаново число, определено по метода на изследването, RON
 95,0
 —
 EN 25164
 Двигателно октаново число, MON
 85,0
 —
 EN 25163
 Плътност при 15 °С
 kg/m3
 740
 754
 ISO 3675
 Налягане на парите (по Reid)
 kPa
 56,0
 60,0
 пред. EN ISO 13016-1 (DVPE)
 Дестилационни характеристики:
 —
 изпарение при 70 °С


text:
% v/v
 24,0
 40,0
 EN-ISO 3405
 —
 изпарение при 100 °С
 % v/v
 50,0
 58,0
 EN-ISO 3405
 —
 изпарение при 150 °С
 % v/v
 83,0
 89,0
 EN-ISO 3405
 —
 крайна точка на кипене
 °C
 190
 210
 EN-ISO 3405
 Остатъчно вещество
 % v/v
 —
 2,0
 EN-ISO 3405
 Въглеводороден анализ:
 —
 олефини
 % v/v
 —
 10,0
 ASTM D 1319
 —
 ароматни съединения
 % v/v
 29,0
 35,0
 ASTM D 1319
 —
 наситени
 % v/v
 доклад
 ASTM D 1319
 —
 Бензен
 % v/v
 —
 1,0
 пред. EN 12177
 Съотношение въглерод/водород
 доклад
 Период на индукция (9)
 min.
 480
 —
 EN-ISO 7536
 Съдържание на кислород
 % m/m
 —
 1,0
 EN 1601
 Фактически смоли
 mg/ml
 —
 0,04
 EN-ISO 6246
 Съдържание на сяра (10)
 mg/kg
 —
 10
 ASTM D 5453
 Корозия на медна пластина
 —
 клас 1
 EN-ISO 2160
 Съдържание на олово
 mg/l
 —
 5
 EN 237
 Съдържание на фосфор
 mg/l
 —
 1,3
 ASTM D 3231
 2.2. Технически характеристики на еталонното гориво, което трябва да се използва за изпитването на превозните средства, оборудвани с дизелов двигател
 Тип: дизелово гориво
 Параметър
 Мерна единица
 Пределни стойности (11)
 Метод на изпитване
 минимална
 максимална
 Цетаново число (12)
 52,0
 54,0
 EN-ISO 5165
 Плътност при 15 °C
 kg/m3
 833
 837
 EN-ISO 3675
 Дестилационни характеристики:
 —
 до 50 %
 °C
 245
 —
 EN-ISO 3405
 —
 до 95 %
 °C
 345
 350
 EN-ISO 3405
 —
 температура на точката кипене,
 °C
 —
 370
 EN-ISO 3405
 Температура на възпламеняване
 °C
 55
 —
 EN 22719
 CFPP
 °C
 —
 –5
 EN 116
 Вискозитет при 40 °С
 mm2/s
 2,3
 3,3
 EN-ISO 3104
 Полициклични ароматни въглеводороди
 % m/m
 3,0
 6,0
 IP 391
 Съдържание на сяра (13)
 mg/kg
 —
 10
 ASTM D 5453
 Корозия на медна пластина
 —
 клас 1
 EN-ISO 2160
 Коксов остатък по Конрадсън (10 % Ст. О)
 % m/m
 —
 0,2
 EN-ISO 10370
 Съдържание на пепел
 % m/m
 —
 0,01
 EN-ISO 6245
 Водно съдържание
 % m/m
 —
 0,02
 EN-ISO 12937
 Неутрализационно (силно киселинно) число
 mg KOH/g
 —
 0,02
 ASTM D 974
 Стабилност на окисление (14)
 mg/ml
 —
 0,025
 EN-ISO 12205
 Мазност (HFRR сканиране на диаметъра на износване при 60 °С)
 μm
 —
 400
 CEC F-06-A-96
 FAME
 Забранено
 3. СПЕЦИФИКАЦИИ НА ЕТАЛОННОТО ГОРИВО, КОИТО ТРЯБВА ДА СЕ ИЗПОЛЗВАТ ПРИ ИЗПИТВАНЕТО НА ПРЕВОЗНИ СРЕДСТВА С ДВИГАТЕЛИ С ПРИНУДИТЕЛНО ЗАПАЛВАНЕ ПРИ НИСКА ОКОЛНА ТЕМПЕРАТУРА — ИЗПИТВАНЕ ОТ ТИП VI
 Тип: безоловен бензин
 Параметър
 Мерна единица
 Пределни стойности (15)
 Метод за изпитване
 минимална
 максимална
 Октаново число, определено по метода на изследването, RON
 95,0
 —
 EN 25164
 Двигателно октаново число, MON
 85,0
 —
 EN 25163
 Плътност при 15 °С
 kg/m3
 740
 754
 ISO 3675
 Налягане на парите (по Reid)
 kPa
 56,0
 95,0
 pr. EN ISO 13016-1 (DVPE)
 Дестилационни характеристики:
 —
 изпарение при 70 °С
 % v/v
 24,0
 40,0
 EN-ISO 3405
 —
 изпарение при 100 °С
 % v/v
 50,0
 58,0
 EN-ISO 3405
 —
 изпарение при 150 °С
 % v/v
 83,0
 89,0
 EN-ISO 3405
 —
 крайна точка на кипене
 °C
 190
 210
 EN-ISO 3405
 Остатъчно вещество
 % v/v
 —
 2,0
 EN-ISO 3405
 Въглеводороден анализ:
 —
 олефини
 % v/v
 —
 10,0
 ASTM D 1319
 —
 ароматни съединения
 %


text:
v/v
 29,0
 35,0
 ASTM D 1319
 —
 наситени
 % v/v
 доклад
 ASTM D 1319
 —
 Бензен
 % v/v
 —
 1,0
 пред. EN 12177
 Съотношение въглерод/водород
 доклад
 Период на индукция (16)
 min.
 480
 —
 EN-ISO 7536
 Съдържание на кислород
 % m/m
 —
 1,0
 EN 1601
 Фактически смоли
 mg/ml
 —
 0,04
 EN-ISO 6246
 Съдържание на сяра (17)
 mg/kg
 —
 10
 ASTM D 5453
 Корозия на медна пластина
 —
 клас 1
 EN-ISO 2160
 Съдържание на олово
 mg/l
 —
 5
 EN 237
 Съдържание на фосфор
 mg/l
 —
 1,3
 ASTM D 3231
 (1) Посочените в спецификациите стойности са „фактически стойности“. За установяване на техните пределни стойности, са приложени условията на стандарт ISO 4259, „Петролни продукти — Определяне и приложение на достоверни стойности, свързани с изпитвателните методи“. За фиксирането на минимална стойност, се взема под внимание минималната разлика от 2R над нулата; за определянето на максимална и минимална стойност минималната разлика е 4R (R = възпроизводимост). Въпреки тази мярка, необходима по технически причини, производителят на горива трябва да се стреми към нулева стойност, когато максималната изисквана стойност е 2R, и към средната стойност, когато са посочени максимална и минимална пределна стойност. В случай, когато трябва да се изясни въпросът за съответствието на определено гориво спрямо изискванията на спецификациите, се прилагат условията на стандарта ISO 4259;
 (2) Горивото може да съдържа окислителни инхибитори и инхибитори на метална катализа, които се използват обикновено за стабилизиране на бензинови потоци в рафинериите, но добавките от типа на детергенти/дисперсанти и разтворими масла не са разрешени.
 (3) Докладва се действителното сярно съдържание на горивото, използвано за изпитването от тип I.
 (4) Посочените в спецификациите стойности са „фактически стойности“. За установяване на техните пределни стойности, са приложени условията на стандарт ISO 4259, „Петролни продукти — Определяне и приложение на достоверни стойности, свързани с изпитвателните методи“. За фиксирането на минимална стойност, се взема под внимание минималната разлика от 2R над нулата; за определянето на максимална и минимална стойност минималната разлика е 4R (R = възпроизводимост).
 Въпреки тази мярка, необходима по технически причини, производителят на горива трябва да се стреми към нулева стойност, когато максималната изисквана стойност е 2R, и към средната стойност, когато са посочени максимална и минимална пределна стойност. В случай, когато трябва да се изясни въпросът за съответствието на определено гориво спрямо изискванията на спецификациите, се прилагат условията на стандарта ISO 4259;
 (5) Диапазонът на цетановото число не е в съответствие с изискването за минимален обхват от 4R. В случай на спор, обаче, между доставчика на гориво и потребителя на гориво могат да се използват термините в ISO 4259, за да се разрешат такива спорове, при условие че са направени повторни измервания, достатъчен брой за достигане на необходимата прецизност, а не отделни определяния;
 (6) Докладва се действителното сярно съдържание на горивото, използвано за изпитването от тип I.
 (7) Макар устойчивостта на окисляване да се следи, има вероятност срокът на годност да е ограничен. Трябва да се потърси съветът на доставчика относно условията и срока на съхранение.
 (8) Посочените в спецификациите стойности са „фактически стойности“. За установяване на техните пределни стойности, са приложени


text:
условията на стандарт ISO 4259, „Петролни продукти — Определяне и приложение на достоверни стойности, свързани с изпитвателните методи“. За фиксирането на минимална стойност, се взема под внимание минималната разлика от 2R над нулата; за определянето на максимална и минимална стойност минималната разлика е 4R (R = възпроизводимост).
 Въпреки тази мярка, необходима по технически причини, производителят на горива трябва да се стреми към нулева стойност, когато максималната изисквана стойност е 2R, и към средната стойност, когато са посочени максимална и минимална пределна стойност. В случай, когато трябва да се изясни въпросът за съответствието на определено гориво спрямо изискванията на спецификациите, се прилагат условията на стандарта ISO 4259.
 (9) Горивото може да съдържа окислителни инхибитори и инхибитори на метална катализа, който се използват обикновено за стабилизиране на бензинови потоци в рафинериите, но добавките от типа на детергенти/дисперсанти и разтворими масла не са разрешени.
 (10) Докладва се действителното сярно съдържание на горивото, използвано за изпитването от тип I.
 (11) Посочените в спецификациите стойности са „фактически стойности“. За установяване на техните пределни стойности, са приложени условията на стандарт ISO 4259, „Петролни продукти — Определяне и приложение на достоверни стойности, свързани с изпитвателните методи“. За фиксирането на минимална стойност, се взема под внимание минималната разлика от 2R над нулата; за определянето на максимална и минимална стойност минималната разлика е 4R (R = възпроизводимост).
 Въпреки тази мярка, необходима по технически причини, производителят на горива трябва да се стреми към нулева стойност, когато максималната изисквана стойност е 2R, и към средната стойност, когато са посочени максимална и минимална пределна стойност. В случай, когато трябва да се изясни въпросът за съответствието на определено гориво спрямо изискванията на спецификациите, се прилагат условията на стандарта ISO 4259.
 (12) Обхватът на цетановото число не е в съответствие с изискването за минимален обхват от 4R. В случай на спор, обаче, между доставчика на гориво и потребителя на гориво могат да се използват термините в ISO 4259, за да се разрешат такива спорове, при условие че са направени повторни измервания, достатъчен брой за достигане на необходимата прецизност, а не отделни определяния.
 (13) Докладва се действителното сярно съдържание на горивото, използвано за изпитването от тип I.
 (14) Макар устойчивостта на окисляване да се следи, има вероятност срокът на съхранение да е ограничен. Трябва да се потърси съветът на доставчика относно условията и срока на годност.
 (15) Посочените в спецификациите стойности са „фактически стойности“. За установяване на техните пределни стойности, са приложени условията на стандарт ISO 4259, „Петролни продукти — Определяне и приложение на достоверни стойности, свързани с изпитвателните методи“. За фиксирането на минимална стойност, се взема под внимание минималната разлика от 2R над нулата; за определянето на максимална и минимална стойност минималната разлика е 4R (R = възпроизводимост).
 Въпреки тази мярка, необходима по технически причини, производителят на горива трябва да се стреми към нулева стойност, когато максималната изисквана стойност е 2R, и към средната стойност, когато са посочени максимална и минимална пределна стойност. В случай, когато трябва да се изясни въпросът за съответствието на определено гориво спрямо изискванията на спецификациите, се прилагат условията на


text:
стандарта ISO 4259.
 (16) Горивото може да съдържа окислителни инхибитори и инхибитори на метална катализа, който се използват обикновено за стабилизиране на бензинови потоци в рафинериите, но добавките от типа на детергенти/дисперсанти и разтворими масла не са разрешени.
 (17) Докладва се действителното сярно съдържание на горивото, използвано за изпитването от тип VI.
 ПРИЛОЖЕНИЕ 10а
 1. СПЕЦИФИКАЦИИ НА ЕТАЛОННИТЕ ГАЗООБРАЗНИ ГОРИВА
 1.1. Технически данни на еталонните пропан-бутанови горива (втечнен нефтен газ)
 1.1.1. Технически данни на еталонните пропан-бутанови горива (втечнен нефтен газ), използвани за изпитване на превозни средства спрямо пределно допустимите стойности за емисиите, дадени в ред „А“на таблицата в точка 5.3.1.4. — Изпитване от тип i
 Параметър
 Мерна единица
 Пропан-бутан марка „А“
 Пропан-бутан марка „Б“
 Метод на изпитване
 Състав:
 ISO 7941
 Съдържание на пропан (С3Н8)
 обемни %
 30 ± 2
 85 ± 2
 Съдържание на бутан (С4Н10)
 обемни %
 останалата част
 останалата част
 < С3Н8, > С4Н10
 обемни %
 макс. 2
 макс. 2
 Олефини
 обемни %
 макс. 12
 макс. 15
 Остатък при изпарение
 mg/kg
 макс. 50
 макс. 50
 ISO 13757
 Съдържание на вода при 0 °C
 нулево
 нулево
 визуална проверка
 Общо съдържание на сяра
 mg/kg
 макс. 50
 макс. 50
 EN 24260
 Съдържание на сероводород
 нулево
 нулево
 ISO 8819
 Корозия на медна пластина
 норма
 Клас 1
 Клас 1
 ISO 6251 (1)
 Мирис
 характерен
 характерен
 Двигателно октаново число, MON
 минимум 89
 минимум 89
 EN 589 Приложение Б
 1.1.2. Технически данни на еталонните пропан-бутанови горива, използвани за изпитване на превозни средства спрямо пределно допустимите стойности за емисиите, дадени в ред „Б“ на таблицата в точка 5.3.1.4. на Приложение I — изпитване от тип I
 Параметър
 Мерна единица
 Пропан-бутан марка „А“
 Пропан-бутан марка „Б“
 Метод на изпитване
 Състав:
 ISO 7941
 Съдържание на пропан (С3Н8)
 обемни %
 30 ± 2
 85 ± 2
 Съдържание на бутан (С4Н10)
 обемни %
 останалата част
 останалата част
 < С3Н8, > С4Н10
 обемни %
 макс. 2
 макс. 2
 Олефини
 обемни %
 макс. 12
 макс. 15
 Остатък при изпарение
 mg/kg
 макс. 50
 макс. 50
 ISO 13757
 Съдържание на вода при 0 °C
 нулево
 нулево
 визуална проверка
 Общо съдържание на сяра
 mg/kg
 макс. 10
 макс. 10
 EN 24260
 Съдържание на сероводород
 нулево
 нулево
 ISO 8819
 Корозия на медна пластина
 Норма
 Клас 1
 Клас 1
 ISO 6251 (2)
 Мирис
 характерен
 характерен
 Двигателно октаново число, MON
 минимум 89
 минимум 89
 EN 589 Приложение Б
 1.2. Технически данни на еталонните горива от природен газ
 Характеристики
 Мерни единици
 Базова стойност
 Гранични стойности
 Метод на изпитване
 мин.
 макс.
 Еталонно гориво G20
 Състав:
 Метан
 моларни %
 100
 99
 100
 ISO 6974
 Остатък (3)
 моларни %
 —
 —
 1
 ISO 6974
 N2
 моларни %
 ISO 6974
 Съдържание на сяра
 mg/m3
 (4)
 —
 —
 10
 ISO 6326-5
 Число на Wobbe (долно)
 MJ/m3
 (5)
 48,2
 47,2
 49,2
 Еталонно гориво G25
 Състав:
 Метан
 моларни %
 86
 84
 88
 ISO 6974
 Остатък (3)
 моларни %
 —
 —
 1
 ISO 6974
 N2
 моларни %
 14
 12
 16
 ISO 6974
 Съдържание на сяра
 mg/m3
 (4)
 —
 —
 10
 ISO 6326-5
 Число на Wobbe (долно)
 MJ/m3
 (5)
 39,4
 38,2
 40,6
 (1) Възможно е този метод да не


text:
отрази вярно наличието на корозионно активни вещества, ако пробата съдържа антикорозионни инхибитори или други химически вещества, които намаляват корозионното действие на пробата върху медната пластина. По тази причина, добавянето на такива съединения с единствената цел да се повлияе на резултатите от изпитването е забранено.
 (2) Възможно е този метод да не отрази вярно наличието на корозионно активни вещества, ако пробата съдържа антикорозионни инхибитори или други химически вещества, които намаляват корозионното действие на пробата върху медната пластина. По тази причина, добавянето на такива съединения с единствената цел да се повлияе на резултатите от изпитването е забранено.
 (3) Инертни вещества (различни от N2) + C2 + C2+.
 (4) Стойност, която се определя при температура 293,2 K (20 °C) и налягане 101,3 kPa.
 (5) Стойност, която се определя при температура 273,2 K (0 °C) и налягане 101,3 kPa.
 ПРИЛОЖЕНИЕ 11
 Системи за бордова диагностика (Сбд) за моторни превозни средства
 1. ВЪВЕДЕНИЕ
 Настоящото приложение описва функционалните аспекти на системите за бордова диагностика (СБД) за контрол на емисиите от моторните превозни средства.
 2. ОПРЕДЕЛЕНИЯ
 За целите на настоящото приложение:
 2.1. „Система за бордова диагностика (СБД)“ означава разположена на превозното средство диагностична система за контрол на емисиите, която е в състояние да идентифицира вероятните неизправности чрез кодове за неизправности, съхранявани в компютърна памет.
 2.2. „Тип превозно средство“ означава категория моторни превозни средства, които не се различават съществено по отношение на характеристиките на двигателя и на системата за бордова диагностика.
 2.3. „Фамилия превозни средства“ представлява група превозни средства на даден производител, които поради своите конструктивни характеристики се очаква да притежават сходни характеристики на емисиите на изходящи газове и на системите за бордова диагностика. Всяко превозно средство от дадена фамилия следва да съответства на изискванията на настоящото правило, посочени в допълнение 2 на настоящото приложение.
 2.4. „Система за контрол на емисиите“ в контекста на СБД включва: електронния контролер за управление на двигателя и всеки компонент, свързан с емисиите в изпускателната система или изпарителната система, който осигурява входни данни за този контролер или получава изходни данни от него.
 2.5. „Индикатор за неизправно функциониране (ИНФ)“ означава визуален или звуков индикатор, който ясно предупреждава водача на превозното средство в случай на неизправност на компонент, свързан с емисиите, който е включен към СБД или е част от самата СБД.
 2.6. „Неизправност“ означава повреда на компонент или на система за емисиите, евентуално водеща до надвишаване на пределните стойности на емисиите, посочени в точка 3.3.2., или до невъзможност на СБД да изпълнява основните изисквания за проследяване, определени в настоящото приложение.
 2.7. „Вторичен въздух“ е въздухът, който се вкарва в изпускателната система чрез помпа или смукателна клапа или чрез друго средство, който е предназначен да подпомогне окислението на НС и СО, съдържащи се в потока отработили газове;
 2.8. „Прекъсване на запалването на двигател“ означава липса на горене в цилиндъра на двигател с принудително запалване, дължащо се на липса на искра, неправилно дозиране на горивото, влошено сгъстяване или някаква друга причина. При следенето със СБД, това е процентът на прекъсвания в запалването спрямо общ брой запалвания (заявен от производителя), който би довел до емисии, надвишаващи пределните


text:
стойности, посочени в точка 3.3.2, или до такъв процент, който би довел до прегряване на катализатора или катализаторите на изпускателната уредба, предизвиквайки необратими повреди.
 2.9. „Изпитване от тип I“ означава цикъла на движение (Част първа и Част втора); това изпитване се използва за одобряване по отношение на емисиите и неговото подробно описание е дадено в приложение 4, допълнение 1.
 2.10. Даден „цикъл на движение“ се състои от: пускане в ход на двигателя, режим на движение, при който би могла да се установи евентуална неизправност, и изключване на двигателя.
 2.11. „Подгряващ цикъл“ представлява работа на двигателя, която е достатъчна, за да се повиши температурата на охлаждащия агент с поне 22 К от момента на пускане в ход на двигателя и тя да достигне стойност не по-ниска от 343 К (70° С).
 2.12. „Регулиране на горивната смес“ са настройките чрез обратна връзка на основния режим на подаване на гориво. Краткотрайното регулиране на горивната смес означава динамични или моментни настройки. Дълготрайното регулиране на горивната смес означава такива постепенни настройки на режима за регулиране на горивната смес, които са много по-постепенни в сравнение с краткотрайното регулиране. Тези дълготрайни настройки компенсират разликите между отделните автомобили и постепенните промени, които настъпват с времето.
 2.13. „Изчислена стойност на товара (CLV)“ представлява отношението на текущия въздушен дебит към двигателя, разделен на максималния въздушен дебит, с корекция за надморската височина, ако това е необходимо. Така дефинирана, тази стойност представлява безразмерно число, което не е специфично за определен вид двигател и дава на обслужващия техник указание за използвания капацитет на двигателя (при 100 % отворен дроселиращ клапан);
 CLV =
 Текущ въздушен дебит
 ·
 Атмосферно налягане (на морското равнище)
 Върхов въздушен дебит (на морското равнище)
 Барометрично налягане
 2.14. „Зададен постоянен режим на емисиите“ се отнася за случая, когато контролерът за управление на двигателя се превключва постоянно на настройка, при която не се изисква сигнал от неизправен компонент или система, които биха предизвикали увеличаване на емисиите от превозното средство на равнище над граничните стойности, посочени в точка 3.3.2. от настоящото приложение.
 2.15. „Приспособление за задвижване“ означава извод, задвижван от двигателя, който служи за задвижване на помощно оборудване, монтирано на превозното средство.
 2.16. „Достъп“ означава предоставяне на разположение на данните от СБД по отношение на емисиите, включително всички кодове за неизправности, необходими за проверка, за диагностика, за обслужване или за ремонт на части на превозното средство, имащи отношение към емисиите, чрез серийния интерфейс за свързване на стандартно оборудване за диагностика (съгласно точка 6.5.3.5. от допълнение 1 към настоящото приложение).
 „Неограничен“ означава:
 2.17.1. достъп, който не зависи от код за достъп, предоставян единствено от производителя, или от друго подобно устройство, или
 2.17.2. достъп, позволяващ оценка на получените данни, без необходимостта от каквато и да е уникална декодираща информация, освен ако тази информация е стандартизирана.
 2.18. „Стандартизиран“ означава, че цялата информация за потока от данни, включително всички използвани кодове за неизправности, се получава само в съответствие с промишлените стандарти, които поради факта, че форматът и разрешените им варианти са ясно определени, обезпечават максимална степен на хармонизация в автомобилната промишленост, и чиято употреба е изрично разрешена


text:
от настоящото правило.
 2.19. „Информация за ремонт“ означава цялата информация, необходима за диагностика, обслужване, проверка, периодично наблюдение или ремонт на превозното средство, която производителите предоставят на своите упълномощени търговци/сервизи. Когато е необходимо, тази информация включва сервизни ръководства, технически наръчници, диагностична информация (напр. минимални и максимални теоретични стойности за измерванията), схеми на електрическата инсталация, идентификационния номер на софтуера за калибриране, приложим за типа превозно средство, инструкции за индивидуални и специални случаи, информация относно инструментите и оборудването, информация за база данни и двупосочни данни за следене и изпитване. Производителят не е задължен да предоставя информация, представляваща интелектуална собственост или специфично ноу-хау на производителите и/или доставчиците на готови съоръжения (ОЕМ); в този случай необходимата техническа информация не може да се задържа необосновано.
 2.20. „Недостатък“ в контекста на СБД означава, че до два отделни наблюдавани компонента или системи притежават временни или постоянни работни характеристики, намаляващи възможността за иначе ефективното следене на тези компоненти или системи от СБД, или че те не отговарят на всички други конкретни изисквания относно СБД. Превозните средства могат да бъдат типово одобрявани, регистрирани и продавани с такива недостатъци, в съответствие с разпоредбите на точка 4 от настоящото приложение.
 3. ИЗИСКВАНИЯ И ИЗПИТВАНИЯ
 Всички превозни средства следва да бъдат оборудвани със СБД, която трябва да бъде разработена, конструирана и монтирана в превозното средство по такъв начин, че да може да идентифицира типовете влошаване или неизправности през целия период на експлоатация на превозното средство. При оценяване на постигането на тази цел, одобряващият орган приема, че превозни средства с изминат пробег, надвишаващ пробега при изпитване за издръжливост от тип V, посочен в точка 3.3.1., могат да покажат такова влошаване на поведението на СБД, при което могат да бъдат превишени граничните стойности за емисиите, посочени в точка 3.3.2., преди СБД да сигнализира за повреда на водача на превозното средство.
 3.1.1. Достъпът до СБД, който е необходим за проверка, диагностика, поддръжка или ремонт на превозното средство, трябва да е неограничен и стандартизиран. Всички кодове за неизправности, свързани с емисиите, трябва да съответстват на изискванията в точка 6.5.3.4. от допълнение 1 към настоящото приложение.
 3.1.2. Не по-късно от три месеца, след като е предоставил на произволен упълномощен търговец или ремонтен сервиз информацията за извършване на ремонт, производителят следва да предостави на разположение тази информация (включително всички последващи изменения и допълнения) срещу разумно и недискриминационно заплащане и да уведоми за това одобряващия орган.
 В случай на неизпълнение на тези разпоредби, одобряващият орган следва да предприеме действия за осигуряване на достъп до тази ремонтна информация, в съответствие с процедурите, залегнали при проучването за типово одобрение и при надзора по време на работа.
 СБД трябва да е проектирана, конструирана и монтирана на превозното средство по такъв начин, че превозното средство да отговаря на изискванията на настоящото приложение при нормални условия на употреба.
 Временно блокиране на СБД
 3.2.1.1. Производителят може да предвиди блокиране на СБД, ако нейните възможности за следене се влияят от ниски нива на горивото. Такова блокиране не трябва да е възможно при количество на горивото в резервоара над 20 % от номиналната вместимост на горивния резервоар.
 3.2.1.2.


text:
Производителят може да предвиди блокиране на СБД при околна температура по време на пускане в ход на двигателя под 266 K (–7 °C) или при надморска височина от повече от 2 500 метра, ако производителят представи данни и/или инженерна оценка, които адекватно показват, че следенето на емисиите няма да е надеждно при наличие на такива условия. Също така, производителят може да поиска блокиране на СБД и при други околни температури по време на пускане в ход на двигателя, ако покаже пред разрешаващия орган с данни и/или инженерна оценка, че системата ще прави при такива условия погрешна диагностика. В случай, че граничните стойности на СБД бъдат надхвърлени по време на период на регенерация, не е необходимо светването на индикатор за неизправно функциониране (ИНФ), ако няма наличие на дефект.
 3.2.1.3. За превозни средства, проектирани с възможност за включване на приспособления за задвижване на спомагателно оборудване, се допуска блокиране на засегнатите контролни системи, само ако то се извършва при включено приспособление за задвижване.
 Прекъсване на запалването на двигател в превозни средства с двигатели с принудително запалване
 3.2.2.1. В случай на специфични режимни условия и натоварване на двигателя, производителите могат да приемат и по-висок процент на прекъсвания на запалването в качеството на критерий за неизправност, от процента, който е заявен пред разрешаващия орган, ако за тези условия може да бъде демонстрирано пред органа, че установяването на по-ниски нива на прекъсване на запалването не би било надеждно.
 3.2.2.2. Ако даден производител може да покаже пред органа, че откриването на по-висок процент на прекъсване в запалването продължава да е неосъществимо или че прекъсването в запалването е неразличимо от други явления (например лоши пътища, превключвания на предавки, период след пускането на двигателя и др.), системата за контрол на прекъсването в запалването може да бъде блокирана при наличието на такива условия.
 3.3. Описание на изпитванията
 3.3.1. Изпитванията се провеждат върху превозното средство, използвано за изпитването за издръжливост от тип V, описано в приложение 9, като се следва изпитвателната процедура, определена в допълнение I към настоящото приложение. Изпитванията се изпълняват след завършването на изпитването за издръжливост тип V.
 В случаите когато не се провежда изпитване за издръжливост тип V или при поискване от страна на производителя, се допуска използването на представително превозно средство с подходяща степен на износване за изпитванията за демонстриране на работата на СБД.
 3.3.2. СБД следва да показва евентуалната повреда на компонент или на система, свързана с емисиите, когато тази неизправност предизвиква увеличение на емисиите, по-голямо от посочените по-долу пределни стойности:
 Референтна маса (RM)
 (kg)
 Маса на въглеродния окис (CO)
 L1 (g/km)
 Обща маса на въглеводородите (THC)
 L2 (g/km)
 Маса на азотните окиси (NOx)
 L3 (g/km)
 Маса на праховите частици (1) (PM)
 L4 (g/km)
 Категория
 Клас
 Бензин
 Дизелово гориво
 Бензин
 Дизелово гориво
 Бензин
 Дизелово гориво
 Дизелово гориво
 M (2)
 —
 всички
 3,20
 3,20
 0,40
 0,40
 0,60
 1,20
 0,18
 N (3)
 I
 RM ≤ 1 305
 3,20
 3,20
 0,40
 0,40
 0,60
 1,20
 0,18
 II
 1 305 < RM ≤ 1 760
 5,80
 4,00
 0,50
 0,50
 0,70
 1,60
 0,23
 III
 1 760 < RM
 7,30
 4,80
 0,60
 0,60


text:
0,80
 1,90
 0,28
 Изисквания за мониторинг в превозни средства с двигатели с принудително запалване
 За удовлетворяване на изискванията от точка 3.3.2., СБД трябва да следи като минимум следните показатели:
 3.3.3.1. понижаване на ефективността на каталитичния преобразувател по отношение специално на емисиите на въглеводороди. Производителите могат да наблюдават само челния катализатор или в комбинация със следващия(те) катализатор(и). Всеки наблюдаван катализатор или комбинация от катализатори ще се считат за неизправни в случай, че емисиите от въглеводороди надхвърлят пределната стойност, посочена в таблицата към точка 3.3.2.;
 3.3.3.2. наличието на прекъсване в запалването в работната зона от диаграмата на двигателя, ограничена от следните линии:
 а)
 максимални обороти 4 500 min–1, или с 1 000 min–1 повече от най-високата стойност на оборотите, достигната по време на цикъл на изпитване от тип I (валидна е по-ниската от тези две стойности);
 б)
 линията на положителния въртящ момент (т.е. натоварване на двигателя при предавка в неутрално положение);
 в)
 линия, която свързва следните работни точки на двигателя: точката от линията на положителния въртящ момент при 3 000 min–1и точка от линията на максимални обороти, съгласно определението по-горе в подточка а), като подналягането в колектора на двигателя е с 13,33 кРа по-ниско в сравнение със съответстващото на линията на положителния въртящ момент.
 3.3.3.3. влошаването на състоянието на кислородния датчик;
 3.3.3.4. ако са активни с избраното гориво, други компоненти или системи на системата за контрол на емисиите, или имащи отношение към емисиите системи или компоненти на двигателния агрегат, които са свързани с компютър и чиято неизправност може да предизвика емисии, надвишаващи пределните стойности, указани в точка 3.3.2.;
 3.3.3.5. освен ако не са обект на друг начин на контрол, всякакви други компоненти на двигателния агрегат, които имат отношение към емисиите и са свързани с компютър, включително датчиците, позволяващи изпълнение на контролните функции, трябва да са обект на контрол за непрекъснатостта на веригата;
 3.3.3.6. електронният контролер за продухването на изпарителните емисии трябва да се наблюдава най-малкото за непрекъснатост на електрическата верига.
 Изисквания за мониторинг в превозни средства с двигатели със запалване чрез сгъстяване
 За удовлетворяване на изискванията от точка 3.3.2., СБД трябва да следи:
 3.3.4.1. Понижаването на ефективността на каталитичния преобразувател, когато има такъв;
 3.3.4.2. Функционалността и изправността на филтъра за прахови частици, когато има такъв;
 3.3.4.3. Непрекъснатостта на електрическата верига и общата функционална неизправност на електронния изпълнителен механизъм или механизми за дозиране и подаване на горивото на системата за инжекционно впръскване на гориво;
 3.3.4.4. Други компоненти или системи на системата за контрол на емисиите, или имащи отношение към емисиите системи или компоненти на двигателния агрегат, които са свързани с компютър и чиято неизправност може да предизвика емисии, надвишаващи пределните стойности, указани в точка 3.3.2. Такива системи или компоненти са например тези, които следят и контролират масовия дебит на въздуха, обемния дебит (и температура), повишеното налягане и входното налягане в смукателния колектор (и съответните датчици, които позволяват изпълнението на тези функции).
 3.3.4.5. Освен ако не сe контролират по друг начин, всички останали компоненти на двигателния агрегат, които имат отношение към емисиите и са свързани с компютър, трябва да се контролират за непрекъснатост на


text:
веригата.
 3.3.5. Производителите могат да покажат пред одобряващия орган, че не е необходимо да бъдат наблюдавани някои компоненти или системи, ако евентуална тяхна повреда или отстраняване не водят до превишаване на пределните стойности на емисиите, посочени в точка 3.3.2.
 3.4. При всяко пускане на двигателя следва да се включва последователност от диагностични проверки и те да се извършват поне веднъж, при условие че са налице правилните изпитвателни условия. Изпитвателните условия трябва да се избират така, че всички те да се срещат при условията на нормално движение, както те са представени в изпитването от тип I.
 3.5. Задействане на индикатора за неизправно функциониране (ИНФ)
 3.5.1. СБД трябва да включва индикатор за неизправно функциониране, който да е лесно забележим от водача на превозното средство. ИНФ не трябва да се използва за никакви други цели, освен да показва на водача сигнал за процедури за аварийно включване или връщане в изходно положение. Индикаторът за неизправно функциониране трябва да е видим при всички нормални условия на осветеност. Когато е включен, той следва да показва символ съгласно ISO 2575 (4). Превозното средство не трябва да е оборудвано с повече от един ИНФ с общо предназначение за проблеми, свързани с емисиите. Разрешено е наличието на отделни контролни сигнални устройства със специално предназначение (напр. за спирачната система, за предпазните колани, за налягането на маслото и т.н.). Забранено е използването на червен цвят за ИНФ.
 3.5.2. При стратегии, които изискват повече от два цикъла на предварителна подготовка за активиране на ИНФ, производителят трябва да представи данни и/или инженерна оценка, които адекватно показват, че контролната система има еквивалентна ефективност и своевременност при засичане на влошаването на функционирането на компоненти. Не се допускат стратегии, за които са необходими повече от 10 цикъла на движение за активиране на ИНФ. ИНФ трябва също да се включва, когато управлението на двигателя премине към постоянен режим, ако бъдат надвишени пределните стойности на емисиите, посочени в точка 3.3.2., или при невъзможност на СБД да изпълнява основните изисквания за наблюдение, посочени в точка 3.3.3. или 3.3.4. от настоящото приложение. Когато прекъсването в запалването е на равнище, което съгласно спецификациите на производителя може да доведе до повреда на катализатора, ИНФ трябва да излъчва специфичен предупредителен сигнал, например мигаща светлина. ИНФ трябва също да се включва и когато запалването на превозното средство е на положение „контакт“ преди пускането в ход на двигателя и завъртането на коляновия вал и да се дезактивира след пускането в ход на двигателя, ако не е била установена някаква неизправност.
 СБД трябва да записва кода/кодовете за неизправност, който показва състоянието на системата за контрол на емисиите. Следва да се използват отделни кодове за състоянието, които да показват правилно функциониращите системи за контрол на емисиите, както и тези системи за контрол на емисиите, за чиято цялостна оценка е необходимо по-продължителна работа на превозното средство. Ако ИНФ се задейства поради износване, неизправност или поради преминаване към постоянни режими на работа по отношение на емисиите, трябва да се съхрани код за неизправност, обозначаващ типа на влошено функциониране. Код за неизправност трябва също да се съхрани в случаите, посочени


text:
в точки 3.3.3.5. и 3.3.4.5. от настоящото приложение.
 3.6.1. Във всеки момент следва да бъде на разположение информация за разстоянието, изминато от превозното средство при активиран ИНФ — чрез серийния порт за стандартна връзка (5).
 3.6.2. За превозни средства, оборудвани с двигатели с принудително запалване, не е необходимо да се установяват цилиндрите, при които има прекъсване на запалването, ако се съхранява отделен код за неизправност, обозначаващ прекъсване в един или няколко цилиндъра.
 3.7. Изгасване на ИНФ
 3.7.1. Ако вече няма такива нива на прекъсването в запалването, които могат да доведат до повреда на катализатора (според спецификациите на производителя) или ако условията на режимa и натоварването на двигателя са сведени до ниво, при което вече няма опасност да се повреди катализаторът поради прекъсване в запалването, ИНФ може да се превключи обратно към предходното си състояние от първия цикъл на движение, по време на който е било засечено прекъсване в запалването, както и да се върне отново към нормалните си състояния при следващите пътни цикли. Ако ИНФ се превключи към предходното си състояние, съответните кодове за неизправности и съхранените условия от моментната картина могат да бъдат изтрити.
 3.7.2. При всички останали неизправности ИНФ може да се дезактивира след три поредни последователни пътни цикъла, по време на които контролната система, която задейства ИНФ, престане да установява неизправността или ако не е установена друга неизправност, която независимо би задействала ИНФ.
 3.8. Изтриване на код за неизправност
 3.8.1. СБД може да изтрива кодове за неизправност, изминатото разстояние и информацията от моментната картина, ако същата неизправност не бъде регистрирана отново в течение на поне 40 цикъла на загряване на двигателя.
 3.9. Двугоривни превозни средства
 По принцип, при двугоривните превозни средства, използващи газообразни горива, всички изисквания по отношение на СБД, валидни за едногоривните превозни средства, се прилагат по отношение на всяко от двете горива (бензин и природен газ/пропан-бутан). За тази цел следва да бъде използван един от следните два варианта, описани съответно в точка 3.9.1. и точка 3.9.2., или произволна комбинация от тях.
 Една обща СБД за двата вида гориво.
 3.9.1.1. При всяка диагностика от обща СБД, работеща при използване на две горива — бензин и природен газ/пропан-бутан, трябва да бъдат изпълнявани следните процедури, които могат да са независими от вида на текущо използваното гориво или специфични за определен вид гориво:
 а)
 задействане на индикатора за неизправно функциониране (ИНФ) (вж. точка 3.5. от настоящото приложение),
 б)
 съхраняване на код за неизправност (вж. точка 3.6. от настоящото приложение),
 в)
 изгасване на ИНФ (вж. точка 3.7. от настоящото приложение),
 г)
 изтриване на код за неизправност (вж. точка 3.8. от настоящото приложение).
 По отношение на контролираните компоненти или системи могат да се използват или отделни диагностики за всеки вид гориво, или обща диагностика.
 3.9.1.2. Общата СБД може да бъде въведена или в един, или в повече компютри.
 Две отделни СБД, по една за всеки вид гориво.
 3.9.2.1. Следните процедури следва да се изпълняват независимо една от друга, когато превозното средство работи с бензин или природен газ/пропан-бутан:
 а)
 задействане на индикатора за неизправно функциониране (ИНФ) (вж. точка 3.5. от настоящото приложение),


text:
б)
 съхраняване на код за неизправност (вж. точка 3.6. от настоящото приложение),
 в)
 изгасване на ИНФ (вж. точка 3.7. от настоящото приложение),
 г)
 изтриване на код за неизправност (вж. точка 3.8. от настоящото приложение).
 3.9.2.2. Двете отделни СБД могат да бъдат въведени или в един, или в повече компютри.
 Специфични изисквания за предаването на диагностични сигнали от двугоривните превозни средства.
 3.9.3.1. При заявка от страна на инструмент за диагностично сканиране, диагностичните сигнали следва да бъдат предавани на един или повече изходни адреса. Използването на изходните адреси е описано в ISO DIS 15031-5 „Пътни превозни средства — обмен на данни между превозното средство и външна апаратура за диагностика, свързана с емисиите — Част 5: Диагностични услуги, свързани с емисиите“, от 1 ноември 2001 г.
 3.9.3.2. Идентифицирането на специфична за дадено гориво информация може да се извърши:
 а)
 чрез използване на изходните адреси и/или
 б)
 чрез използване на превключвател за избор на горивото и/или
 в)
 чрез използване на специфични за определено гориво кодове за неизправност.
 3.9.4. По отношение на кода за състоянието (описан в точка 3.6. от настоящото приложение), следва да се използва един от следните варианти:
 а)
 кодът за състоянието е специфичен за вида гориво, т.е. използват се два кода за състоянието, по един за всякогориво;
 б)
 кодът за състоянието показва напълно оценени контролни системи и за двата вида гориво (бензин и природен газ/пропан-бутан), когато се прави цялостна оценка на контролните системи за единия от двата вида гориво.
 4. ИЗИСКВАНИЯ ОТНОСНО ТИПОВОТО ОДОБРЕНИЕ НА СИСТЕМИ ЗА БОРДОВА ДИАГНОСТИКА (СБД)
 4.1. Производителят може да подаде заявление към компетентния орган за типово одобрение на СБД, дори ако системата съдържа един или повече недостатъци, поради които не се изпълняват напълно специфичните изисквания на настоящото приложение.
 Одобряващият орган разглежда заявлението и решава дали спазването на изискванията на настоящото приложение е невъзможно или неразумно да се осъществи.
 Одобряващият орган взема предвид данни на производителя, даващи подробности за такива фактори, но без да се ограничават до тях, като техническа изпълнимост, срок за въвеждане в производство и производствени цикли, включително въвеждане или изтегляне на двигатели или на конструкции на превозни средства и планирани модернизирания на компютри, степента, до която получената СБД ще е ефективна по отношение на спазване на изискванията на настоящото правило, както и дали производителят е положил достатъчно усилия за спазване на изискванията на настоящото правило.
 4.2.1. Одобряващият орган следва да не приема всяко заявление за одобряване на система с недостатък, което включва пълна липса на изисквано диагностично проследяване.
 4.2.2. Одобряващият орган отхвърля всяко заявление за одобряване на система с недостатък, ако не са спазени посочените в точка 3.3.2. пределни стойности във връзка със СБД.
 4.3. При определянето на установения ред недостатъци, първо се разглеждат недостатъците, свързани с точки 3.3.3.1., 3.3.3.2. и 3.3.3.3. от настоящото приложение за двигатели с принудително запалване, както и с точки 3.3.4.1., 3.3.4.2. и 3.3.4.3. от настоящото приложение за двигатели със запалване чрез сгъстяване.
 4.4. Преди или по време на процедурите за типово одобрение не се допуска нито един недостатък, ако той се отнася до изискванията от точка 6.5., с изключение на


text:
тези от точка 6.5.3.4. от допълнение 1 към настоящото приложение.
 4.5. Период, през който се допуска наличието на недостатъци
 4.5.1. Даден недостатък може да продължи да съществува за период от две години след датата на получаване на типово одобрение на типа превозно средство, освен ако може да се докаже, че за отстраняване на недостатъка са необходими значителни изменения в конструкцията на превозното средство и период на въвеждане, по-дълъг от две години. В такъв случай недостатъкът може да продължи да съществува за период, който не надхвърля три години.
 4.5.2. Производителят може да поиска от административната служба да приеме със задна дата наличието на недостатък, когато този недостатък е открит след първоначалното издаване на типовото одобрение. В този случай недостатъкът може да продължи да съществува за период от две години след датата на уведомлението на одобряващия орган, освен ако може да се докаже, че за отстраняване на недостатъка са необходими значителни изменения в конструкцията на превозното средство и период на въвеждане, по-дълъг от две години. В такъв случай недостатъкът може да продължи да съществува за период, който не надхвърля три години.
 4.6. Одобряващият орган уведомява за своето решение за одобрение при наличие на недостатък всички страни по Спогодбата от 1958 г., които прилагат настоящото правило.
 5. ДОСТЪП ДО ИНФОРМАЦИЯ ЗА СБД
 5.1. Заявленията за типово одобрение или за изменение на одобрение се придружават от съответната информация относно СБД. Тази съответстваща информация позволява на производителите на резервни или ремонтирани компоненти да проектират части, съвместими със СБД, с оглед да се осигури бездефектна работа, подсигуряваща потребителя срещу неизправности. Също така тази информация позволява на производителите на диагностични уреди и изпитвателно оборудване да произвеждат уреди и оборудване, осигуряващи ефективна и точна диагностика на системите за контрол на емисиите.
 При поискване административните служби следва да осигурят на недискриминационна основа достъп на всеки заинтересован производител на компоненти, диагностични уреди или изпитвателно оборудване до допълнение 1 към приложение 2, съдържащо съответната информация за СБД.
 5.2.1. Ако даденa административнa служба получи искане за сведения от производител на части, на диагностични уреди или на апаратура за изпитване относно СБД на превозно средство, което е получило типово одобрение по силата на предишна версия на правилото;
 —
 Административната служба следва в тридесетдневен срок да поиска от производителя на съответното превозно средство да му предостави информацията, изискваща се съгласно точка 4.2.11.2.7.6. от приложение I. Изискването от втората секция на точка 4.2.11.2.7.6. не се прилага;
 —
 Производителят следва да предостави тази информация на административната служба в двумесечен срок от искането;
 —
 Административната служба следва да предаде тази информация на административните служби на Страните по Спогодбата, като този административен орган, който е издал първоначалното типово одобрение следва да прикрепи тази информация към приложение 1 на информацията за типово одобрение на превозното средство.
 Това изискване не води до недействителност на нито едно одобрение, предоставено по-рано в съответствие с Правило No 83, нито възпрепятства разширението на такива одобрения съгласно разпоредбите на правилото, въз основа на което те са били първоначално предоставени.
 5.2.2. Информация може да се иска само във връзка със замяна или сервизно обслужване на такива


text:
компоненти, които са предмет на типово одобрение съгласно изискванията на Икономическата комисия за Европа (ИКЕ) на ООН, или за компоненти, които са част от система, предмет на типово одобрение съгласно изискванията на ИКЕ на ООН.
 5.2.3. В искането за информация трябва да бъде посочен точният модел на превозното средство, за което се иска информация. В него трябва да се потвърждава, че информацията е необходима за разработване на резервни или ремонтирани части или компоненти, както и на уреди за диагностика или изпитвателно оборудване.
 (1) За двигателите със запалване чрез сгъстяване.
 (2) Освен за превозните средства с максимална маса над 2 500 kg.
 (3) Включително превозните средства от категория M, посочени в бележка (2).
 (4) Международен стандарт ISO 2575-1982 (E), със заглавие „Road vehicles: Symbols for control indicators and tell-tales“, символ номер 4.36.
 (5) Това се прилага от 1 януари 2003 г. само за нови видове превозни средства с електронно подаване на информация за скоростта към управлението на двигателя. То се прилага за всички превозни средства, влезли в експлоатация след 1 януари 2005 г.
 Допълнение 1
 ФУНКЦИОНАЛНИ ХАРАКТЕРИСТИКИ НА СИСТЕМИТЕ ЗА БОРДОВА ДИАГНОСТИКА (СБД)
 1. ВЪВЕДЕНИЕ
 В настоящото допълнение се описва процедурата за изпитване съгласно точка 3 от приложение 11. В процедурата е описан метод за проверка на работата на системата за бордова диагностика (СБД), инсталирана в превозното средство, посредством симулиране на повреда в съответните системи на управлението на двигателя или в системата за контрол на емисиите. Настоящото допълнение описва също процедурите за определяне на дълготрайността на СБД.
 Дефектните компоненти и/или електрически устройства, необходими за симулиране на дефектите, трябва да бъдат предоставени от производителя. При измерванията по време на цикъл на изпитване от тип I, такива дефектни компоненти или устройства не трябва да водят до емисии от превозното средство, надвишаващи с повече от 20 % пределните стойности, определени в точка 3.3.2.
 Ако при изпитване на оборудвано с дефектен компонент или устройство превозно средство се задейства ИНФ, това води до одобрение на СБД. Също така СБД се одобрява и ако ИНФ се задейства под пределните стойности за СБД.
 2. ОПИСАНИЕ НА ИЗПИТВАНИЯТА
 Изпитването на СБД се състои от следните етапи:
 2.1.1. симулиране на неизправност на компонент от управлението на двигателя или от системата за контрол на емисиите,
 2.1.2. предварителна подготовка на превозното средство със симулирана неизправност при предварителната подготовка, съгласно посоченото в точка 6.2.1. или точка 6.2.2.
 2.1.3. движение съгласно цикъл за изпитване от тип I на превозното средство със симулирана неизправност и измерване на емисиите от превозното средство,
 2.1.4. определяне дали СБД реагира на симулираната неизправност и дали СБД показва тази неизправност на водача по подходящ начин.
 2.2. Алтернативно, по искане на производителя може да се направи електронна симулация на неизправност в един или повече компоненти, съгласно изискванията на точка 6. от настоящото допълнение.
 2.3. Производителите могат да поискат това наблюдение да се извърши извън рамките на цикъла за изпитване от тип I, ако може да се покаже пред компетентния орган, че наблюдението при условията, срещащи се при цикъла за изпитване от тип I, би наложило ограничени условия на наблюдение при реалната


text:
експлоатация на превозното средство.
 3. ПРЕВОЗНО СРЕДСТВО И ГОРИВО
 3.1. Превозно средство
 Изпитваното превозно средство трябва да отговаря на изискванията по точка 3.1. от приложение 4.
 3.2. Гориво
 При изпитването трябва да се използва подходящо еталонно гориво, със спецификация съгласно приложение 10 за бензиновите и дизеловите горива и съгласно приложение 10а за пропан-бутановите (ВНГ) горива и природния газ. Видът гориво, който се използва при изпитванията за всеки вид неизправност (описана в точка 6.3. от настоящото допълнение), може да се избира от административната служба измежду еталонните горива, описани в приложение 10а за едногоривните газови превозни средства, или съответно измежду еталонните горива, описани в приложение 10 и приложение 10а за двугоривните газови превозни средства. Не трябва да се извършва смяна на горивото в нито един от етапите на изпитването (виж точки от 2.1. до 2.3. от настоящото допълнение). В случай на използване като гориво на пропан-бутан (ВНГ) или природен газ, се допуска пускане на двигателя с бензин и преминаване на пропан-бутан или на природен газ след предварително определен период от време, който се регулира автоматично и не може да бъде променян от водача.
 4. ИЗПИТВАТЕЛНИ ТЕМПЕРАТУРА И НАЛЯГАНЕ
 4.1. Изпитвателните температура и налягане трябва да отговарят на изискванията за изпитване от тип I, описани в приложение 4.
 5. ИЗПИТВАТЕЛНО ОБОРУДВАНЕ
 5.1. Динамометричен стенд
 Динамометричният стенд трябва да отговаря на изискванията от приложение 4.
 6. ПРОЦЕДУРА ЗА ИЗПИТВАНЕ НА СБД
 6.1. Работният цикъл на динамометричния стенд трябва да отговаря на изискванията на приложение 4.
 6.2. Предварителна подготовка на превозното средство
 6.2.1. В зависимост от типа двигател и след въвеждането на един от режимите за повреда/неизправност, посочени в точка 6.3., превозното средство трябва да премине предварителна подготовка, като се подлага най-малко на две последователни изпитвания от тип I (Част първа и Част втора). За превозните средства, оборудвани с двигатели със запалване чрез сгъстяване, се допуска допълнителна предварителна подготовка, състояща се от два цикъла по Част втора.
 6.2.2. По искане на производителя могат да се използват други методи за предварителна подготовка.
 6.3. Режими на повреда, подлежащи на изпитване
 Превозни средства с двигатели с принудително запалване:
 6.3.1.1. Подмяна на катализатора с повреден или дефектен катализатор или електронно симулиране на такава повреда.
 6.3.1.2. Условия на прекъсвания на запалването на двигателя, съответстващи на условията за следене на прекъсване на запалването, посочени в точка 3.3.3.2. от приложение 11.
 6.3.1.3. Замяна на кислородния датчик с повреден или дефектен кислороден датчик или електронно симулиране на такава повреда.
 6.3.1.4. Електрическо разединяване на всеки друг компонент, имащ отношение към емисиите, свързан с компютър за управление на двигателния агрегат (ако този компонент е действащ при избрания вид гориво).
 6.3.1.5. Електрическо разединяване на електронното устройство за контрол на изпарителното продухване (ако превозното средство е оборудвано с такова устройство и ако то е действащо при избрания вид гориво). За този конкретен вид повреда не е необходимо да се извършва изпитване от тип I.
 Превозни средства с двигатели със запалване чрез сгъстяване:
 6.3.2.1. Подмяна на катализатора с повреден или дефектен катализатор, ако е инсталиран такъв, или електронно симулиране на такава повреда.
 6.3.2.2. Цялостно отстраняване на филтъра за


text:
прахови частици, когато е инсталиран такъв, или монтиране на дефектен филтър за прахови частици, ако датчиците са вградени в него.
 6.3.2.3. Електрическо разединяване на произволно електронно устройство за задействане на системата за зареждане с гориво и изпреварване на запалването.
 6.3.2.4. Електрическо разединяване на произволен друг компонент, имащ отношение към емисиите, който е свързан към компютъра за управление на двигателния агрегат.
 6.3.2.5. За спазване на изискванията по точки 6.3.2.3. и 6.3.2.4. и със съгласието на одобряващия орган, производителят трябва да предприеме необходимите мерки за да покаже, че СБД ще сигнализира за неизправност при прекъсната верига.
 6.4. Изпитване на СБД
 Превозни средства, оборудвани с двигатели с принудително запалване:
 6.4.1.1. След предварителната подготовка на изпитваното превозно средство в съответствие с точка 6.2., то се подлага на цикъл на движение от тип I (Част първа и Част втора).
 При наличието на което и да е от условията, посочени в точки от 6.4.1.2. до 6.4.1.5., трябва да се включи ИНФ преди края на този вид изпитване. Техническата служба може да замени тези условия с други, в съответствие с точка 6.4.1.6. Но за целите на процедурата за типово одобрение, общият брой на симулираните повреди не трябва да е повече от четири (4).
 В случай че изпитването се отнася за двугоривно превозно средство, следва да се използват и двата вида гориво в рамките на максимум от четири (4) симулирани повреди, по преценка на одобряващия орган.
 6.4.1.2. Подмяна на катализатор с повреден или дефектен катализатор или електронна симулация на такава повреда, която води до превишаване на пределните стойности на емисиите на въглеводороди, посочени в точка 3.3.2. от приложение 11.
 6.4.1.3. Предизвикано прекъсване на запалването в съответствие с посочените в точка 3.3.3.2. от приложение 11 условия за следене на прекъсванията на запалването, което води до превишаване на една или повече пределни стойности, посочени в точка 3.3.2. от приложение 11.
 6.4.1.4. Подмяна на кислороден датчик с повреден или дефектен кислороден датчик или електронна симулация на повреден или дефектен кислороден датчик, водещи до превишаване на една или повече пределни стойности, посочени в точка 3.3.2. от приложение 11.
 6.4.1.5. Електрическо разединяване на електронното устройство за контрол на изпарителното продухване (ако превозното средство е оборудвано с такова устройство и ако то е действащо при избрания вид гориво).
 6.4.1.6. Електрическо разединяване на всеки друг имащ отношение към емисиите и свързан с компютър компонент от двигателния агрегат, което води до емисии, надвишаващи пределните стойности, посочени в точка 3.3.2. от настоящото приложение (ако този компонент е действащ за избрания вид гориво).
 Превозни средства, оборудвани с двигатели със запалване чрез сгъстяване
 6.4.2.1. След предварителната подготовка на изпитваното превозно средство в съответствие с точка 6.2., то се подлага на цикъл на движение от тип I (Част първа и Част втора).
 При наличието на което и да е от условията, посочени в точки от 6.4.2.2. до 6.4.2.5., трябва да се включи ИНФ преди края на този вид изпитване. Техническата служба може да замени тези условия с други, в съответствие с точка 6.4.2.5. Но за целите на процедурата за типово одобрение, общият брой на симулираните повреди не трябва да е


text:
повече от четири (4).
 6.4.2.2. Подмяна на катализатора, когато има инсталиран такъв, с повреден или дефектен катализатор или електронна симулация на такава неизправност, което води до превишаване на пределните стойности за емисиите, посочени в точка 3.3.2. от приложение 11.
 6.4.2.3. Цялостно отстраняване на филтъра за прахови частици, когато има инсталиран такъв, или подмяна с дефектен филтъа за прахови частици, съответстващ на условията по точка 6.3.2.2., което води до превишаване на пределните стойности за емисиите, посочени в точка 3.3.2. от приложение 11.
 6.4.2.4. Във връзка с точка 6.3.2.5., електрическо разединяване на произволно електронно устройство за задействане на системата за зареждане с гориво и изпреварване на запалването, което води до превишаване на пределните стойности за емисиите, посочени в точка 3.3.2. от приложение 11.
 6.4.2.5. Във връзка с точка 6.3.2.5., електрическо разединяване на произволен друг имащ отношение към емисиите компонент от двигателния агрегат, който е свързан с компютър, което води до емисии, превишаващи която и да е от стойностите, посочени в точка 3.3.2. от приложение 11.
 6.5. Диагностични сигнали
 6.5.1.1. При установяване на първото неизправно функциониране на компонент или на система, данните от моментната картина на състоянието на двигателя по това време трябва да се въведат в компютърна памет. При последваща неизправност в горивната система или прекъсване на запалването на двигателя, всички предходни данни за моментна картина на състоянието, които са въведени в паметта, трябва да се заменят с данни за състоянието на горивната система или за условията на прекъсването на запалването (в зависимост кое от двете събития е настъпило първо). Въведената информация за състоянието на двигателя трябва да включва следните данни, но без да е ограничена само до тях: изчислената стойност на натоварването, оборотите на двигателя, стойностите от регулирането на горивната смес (ако има такива данни), налягането на горивото (ако има такива данни), скоростта на превозното средство (ако има такива данни), температурата на охлаждащата течност, налягането в смукателния колектор (ако има такива данни), затворен или отворен работен контур (ако има такива данни) и кода за неизправност, който е предизвикал въвеждането на данните. Производителят трябва да подбере за въвеждане най-подходящата моментна картина, за да улесни провеждането на ефективни ремонтни дейности. Необходима е само една моментна картина на данните. Производителите могат да изберат въвеждане и на допълнителни моментни картини при условие, че поне необходимата моментна картина може да се чете от генерично четящо устройство, което отговаря на изискванията по точки 6.5.3.2. и 6.5.3.3. Ако кодът за неизправност, предизвиквал съхраняване на данни за условията, бъде изтрит в съответствие с изискванията по точка 3.7. от приложение 11, съхранените данни за състоянието на двигателя също могат да се изтрият.
 6.5.1.2. При поискване трябва да се подават сигнали за следните допълнителни данни освен изискваната информация за моментната картина — чрез серийния порт на стандартизирания съединител за данни, при условие че тези допълнителни данни са налице в бордовия компютър или могат да се определят въз основа на наличната информация: кодове за диагностични аномалии, температура на охлаждащата течност, състояние на системата за контрол на горивото (затворен контур, отворен контур, друго), регулиране на горивната смес, регулиране на изпреварването на запалването, температура


text:
на входящия въздух, налягане в смукателния колектор, дебит на въздуха, обороти на двигателя, изходен сигнал от дроселиращия клапан, състояние на вторичния въздух (възходящ, низходящ или атмосферен), изчислена стойност на натоварването, скорост на превозното средство и налягане на горивото.
 Сигналите трябва да бъдат в стандартни единици, въз основа на спецификациите, дадени в точка 6.5.3. Действителните сигнали трябва да са ясно разграничими от стойностите по подразбиране или от сигналите при функциониране в режим на неизправност.
 6.5.1.3. За всички системи за контрол на емисиите, за които се извършват специфични бордови оценъчни изпитвания (катализатор, кислороден датчик и т.н.) — с изключение на установяването на прекъсване на запалването, следенето на горивната система и цялостното следене на компонентите — резултатите от последните изпитвания на превозното средство и пределните стойности, спрямо които се прави сравнение, трябва да се предоставят чрез серийния порт на стандартизирания съединител за данни, съгласно спецификациите, посочени в точка 6.5.3. За горепосочените следени системи и компоненти, които влизат в горепосоченото изключение, трябва да е налице индикация от типа „да/не“ за резултатите от последните изпитвания, получавана посредством съединителя за данни.
 6.5.1.4. Изискванията за СБД, въз основа на които се сертифицира превозното средство (т.е. тези от приложение 11 или алтернативните изисквания, посочени в точка 5), както и индикациите за основните системи за контрол на емисиите, наблюдавани от СБД в съответствие с изискванията по точка 6.5.3.3., следва да са на разположение чрез серийния порт на стандартизирания съединител за данни, в съответствие със спецификациите, посочени в точка 6.5.3. от настоящото допълнение.
 6.5.1.5. Считано от 1 януари 2003 г. за новите типове и от 1 януари 2005 г. за всички типове превозни средства, влизащи в употреба, идентификационният номер на софтуера за калибриране следва да бъде предоставен на разположение чрез серийния порт на стандартизирания съединител за данни. Идентификационният номер на софтуера за калибриране следва да се предоставя в стандартизиран формат.
 6.5.2. Не е необходимо диагностичната система за контрол на емисиите да прави оценка на компонентите при неизправно функциониране, ако тази оценка да може да породи риск за безопасността или за повреда на компонента.
 Достъпът до диагностичната система трябва да е стандартизиран и неограничен; системата трябва да съответства на стандартите на ISO и/или на спецификацията на SAE, посочени по-долу.
 6.5.3.1. За връзката за предаване на данни от бордовия компютър към външен компютър трябва да се използва един от следните стандарти, с посочените ограничения:
 ISO 9141-2: 1994 (изменен в 1996 г.) „Пътни превозни средства — Диагностични системи — Част 2: Изисквания на California Air Resources Board (CARB) за обмен на цифрови данни“;
 SAE J1850: март 1998 г. — „Мрежов интерфейс за предаване на данни от клас Б“. Съобщенията за емисиите трябва да използват циклична проверка с кодове с излишък и трибайтово заглавие, а да не използват междубайтово разделяне или контролни суми;
 ISO 14230-4: „Пътни превозни средства — Протокол „Keyword 2000“ — Част 4: Изисквания за системите, имащи отношение към емисиите“;
 ISO DIS 15765-4 „Пътни превозни средства — Диагностики на мрежата на контролера — Част 4: Изисквания за системи, имащи отношение към емисиите“, от 1 ноември 2001 г.
 6.5.3.2. Апаратурата за изпитване и