text:
...
 Y ...
 Z ...
 3.1.2. Проектен ъгъл на наклон на торса: ...
 3.1.3. Спецификации за регулиране на седалката (1)
 хоризонтална: ...
 вертикално: ...
 ъглова: ...
 ъгъл на наклон на торса: ...
 Бележка: Контролните данни за други места за сядане се посочват в точки 3.2, 3.3 и т.н.
 (1) Ненужното се зачерква.
 ПРИЛОЖЕНИЕ 7
 ПРОЦЕДУРА ЗА ИЗПИТВАНЕ С КОЛИЧКА
 1. ПОДГОТОВКА НА ИЗПИТВАНЕТО И ПРОЦЕДУРА
 1.1. Количка
 Количката трябва да бъде конструирана така, че да няма остатъчна деформация след изпитването. Тя трябва да бъде насочена така, че по време на етапа на удара отклонението да не надвишава 5° във вертикалната равнина и 2° в хоризонталната равнина.
 1.2. Състояние на конструкцията
 1.2.1. Общи положения
 Изпитваната конструкция трябва да бъде представителна за серийното производство на съответните превозни средства. Някои компоненти може да бъдат заменени или отстранени, когато е явно, че такава замяна или отстраняване няма ефект върху резултатите от изпитванията.
 1.2.2. Регулировки
 Регулировките трябва да съответстват на тези, изложени в точка 1.4.3 от приложение 3 към настоящото правило, като се взема предвид формулираното в точка 1.2.1.
 1.3. Прикрепване на конструкцията
 1.3.1. Конструкцията трябва да бъде здраво прикрепена към количката по такъв начин, че да не възниква относително преместване по време на изпитването.
 1.3.2. Методът, използван за закрепване на конструкцията към количката, не трябва да има ефекта на укрепване на устройствата за закрепване на седалката или устройствата за обезопасяване, или да води до нехарактерна деформация на конструкцията.
 1.3.3. Препоръчаното прикачващо устройство е това, чрез което конструкцията е поставена на подпори, поставени приблизително по оста на колелата, или ако е възможно, чрез което конструкцията е закрепена за количката чрез закрепващите елементи на системата на окачването.
 1.3.4. Ъгълът между надлъжната ос на превозното средство и посоката на движение на количката трябва да бъде 0° ± 2°.
 1.4. Манекени
 Манекените и тяхното поставяне трябва да съответстват на спецификациите в приложение 3, точка 2.
 1.5. Апаратура за измерване
 1.5.1. Отрицателно ускорение на конструкцията
 Положението на датчиците, измерващи отрицателното ускорение на конструкцията по време на удара, трябва да бъде паралелно на надлъжната ос на количката според спецификациите в приложение 8 (CFC 180).
 1.5.2. Измервания, които трябва да бъдат направени на манекените
 Всички измервания, необходими за проверка на изброените показатели, са изложени в приложение 3, точка 5.
 1.6. Крива на отрицателното ускорение на конструкцията
 Кривата на отрицателното ускорение на конструкцията по време на етапа на удара трябва да бъде такава, че кривата на „изменението на скоростта като функция на времето“, получена чрез интегриране, да не се различава в нито една точка с повече от ± 1 m/s от еталонната крива на „изменение на скоростта като функция на времето“ на съответното превозно средство, определена в допълнение към настоящото приложение. Може да бъде използвано преместване спрямо времевата ос на еталонната крива, за да се получи скоростта на конструкцията вътре в коридора.
 1.7. Еталонната крива ΔV = f(t) на съответното превозно средство
 Еталонната крива се получава чрез интегриране на кривата на отрицателното ускорение на съответното превозно средство, измерено в изпитване на челен удар в преграда, предвидено в точка 6 от приложение 3


text:
към настоящото правило.
 1.8. Еквивалентен метод
 Изпитването може да бъде извършено, като се следва друг метод, различен от метода на отрицателно ускорение на количка, при условие че този метод съответства на изискванията за диапазона на изменение на скоростта, описан в точка 1.6.
 Допълнение
 Крива на еквивалентност — интервал на допустимите отклонения за крива ΔV = f(t)
 ПРИЛОЖЕНИЕ 8
 МЕТОДИ НА ИЗМЕРВАНЕ ПО ВРЕМЕ НА ИЗПИТВАНИЯ: ИЗМЕРВАТЕЛНА АПАРАТУРА
 1. ОПРЕДЕЛЕНИЯ
 1.1. Канал за предаване на данни
 Каналът за предаване на данни включва цялата измервателна апаратура от датчика (или множество датчици, чиито изходни сигнали са комбинирани по точно определен начин) до и включително всички устройства за анализиране, които могат да променят честотата и амплитудата на получения сигнал.
 1.2. Датчик
 Датчикът е първото устройство от канала за предаване на данни, използван за преобразуване на физическа величина за измерване във вторична величина (напр. електрическо напрежение), което може да бъде преработено от останалата част от канала.
 1.3. Амплитуден клас на канала: CAC
 САС съответства на характеристиките за амплитуда на канала за предаване на данни, посочена в настоящото приложение. CAC е числено равно на горната граница на обхвата на измерване.
 1.4. Характерни честоти FH, FL, FN
 Тези честоти са определени на фигурата.
 1.5. Честотен клас на канала: CFC
 Честотният клас на канала се означава с число, показващо, че честотната характеристика на канала е в границите, посочени на фигурата. Това число и стойността на честотата FH в Нz са числено равни.
 1.6. Коефициент на чувствителност
 Наклонът на правата линия, който се доближава в най-голяма степен до стойностите на калибриране, определени чрез метода на най-малките квадрати за амплитудния клас на канала.
 1.7. Коефициент на калибриране на канал за предаване на данни
 Средната стойност на коефициентите на чувствителност, изчислени за честоти, които са равномерно разпределени при логаритмична скала между FL и FH/2,5
 1.8. Грешка от нелинейност
 Отношението, в проценти, на максималната разлика между стойността на калибриране към съответстващата стойност, отчетена от правата линия, определена в точка 1.6, при горната граница на амплитудния клас на канала.
 1.9. Напречна чувствителност
 Отношението на изходния сигнал към входния сигнал, когато датчикът се възбужда по направление, перпендикулярно на оста на измерване. То се изразява като процент от чувствителността по оста на измерване.
 1.10. Фазово закъснение
 Фазовото закъснение на канал за предаване на данни е равно на закъснението по фаза (в радиани) на синусоидален сигнал, отнесено към кръговата честота на този сигнал (в радиани/s).
 1.11. Околна среда
 Съвкупността на всички външни условия и влияния в даден момент, на които каналът за предаване на данни е изложен.
 2. ИЗИСКВАНИЯ КЪМ ЕКСПЛОАТАЦИОННИТЕ ХАРАКТЕРИСТИКИ НА СИСТЕМАТА
 2.1. Грешка от нелинейност
 Абсолютната стойност на грешката от нелинейност на канал за предаване на данни при всяка честота в честотния клас на канала (CFC) трябва да бъде по-малка или равна на 2,5 % от стойността на CAC за целия обхват на измерване.
 2.2. Амплитудно-честотна характеристика
 Честотната характеристика на канала за предаване на данни трябва да се намира в границите, посочени на фигурата. Линия, съответстваща на 0 dB, се определя от коефициента на калибриране.
 2.3. Фазово закъснение
 Фазовото закъснение между входните и

type: contracts

jurisdiction: EU


text:
изходните сигнали на канал за предаване на данни трябва да бъде определено и не трябва да се мени с повече от 1/10 FH секунди между 0,03 FH и FH.
 2.4. Време
 2.4.1. Опорно време
 Трябва да се следи опорно време, което да съответства поне на 1/100 s с точност 1 %.
 2.4.2. Относително закъснение
 Относителното закъснение между сигналите на два или повече канала за предаване на данни, независимо от техния честотен клас, не трябва да надвишава 1 ms, като се изключи закъснението, причинено от дефазиране.
 Два или повече канала за предаване на данни, чиито сигнали са комбинирани, трябва да имат същия честотен клас и не трябва да имат относително закъснение, по-голямо от 1/10 FH (s).
 Това изискване се отнася за аналогови сигнали, както и за синхронизиращи импулси и цифрови сигнали.
 2.5. Напречна чувствителност на датчик
 Напречната чувствителност на датчик трябва да бъде по-малка от 5 % във всяка посока.
 2.6. Калибриране
 2.6.1. Общи положения
 Каналът за предаване на данни трябва да се калибрира поне веднъж годишно спрямо еталонна апаратура, проследима до известни еталони. Методите, използвани, за да се проведе сравнение с еталонна апаратура, не трябва да въвеждат грешка, по-голяма от 1 % от CAC. Използването на еталонна апаратура е ограничено до честотния диапазон, за който тя е била калибрирана. Подсистемите на даден канал за предаване на данни могат да бъдат оценени индивидуално, а резултатите — вкарани като коефициенти в грешката на целия канал за предаване на данни. Това може да бъде направено например чрез електрически сигнал с известна амплитуда, симулиращ изходния сигнал на датчика, което позволява да бъде направена проверка на коефициента на усилване на канала за предаване на данни без датчика.
 2.6.2. Грешка на еталонното оборудване за калибриране
 Грешката на еталонната апаратура трябва да бъде сертифицирана или потвърдена от официална метрологична служба.
 2.6.2.1. Статично калибриране
 2.6.2.1.1. Ускорения
 Грешките трябва да бъдат по-малки от ± 1,5 % от амплитудния клас на канала.
 2.6.2.1.2. Сили
 Грешката трябва да бъде по-малка от ± 1 % от амплитудния клас на канала.
 2.6.2.1.3. Премествания
 Грешката трябва да бъде по-малка от ± 1 % от амплитудния клас на канала.
 2.6.2.2. Динамично калибриране
 2.6.2.2.1. Ускорения
 Грешката в контролните ускорения, изразена като процент от амплитудния клас на канала, трябва да бъде по-малка от ± 1,5 % под 400 Нz, по-малка от ± 2 % между 400 Нz и 900 Нz, и по-малка от ± 2,5 % над 900 Нz.
 2.6.2.3. Време
 Относителната грешка в еталонното време трябва да бъде по-малка от 10–5.
 2.6.3. Коефициент на чувствителност и грешка от нелинейност
 Коефициентът на чувствителност и грешката от нелинейност трябва да бъдат определени чрез измерване на изходния сигнал на канал за предаване на данни спрямо известен входен сигнал за различни стойности на този сигнал. Калибрирането на канала за предаване на данни трябва да покрива целия диапазон на амплитудния клас.
 За двупосочни канали трябва да се използват и положителната, и отрицателната стойност.
 Ако оборудването за калибриране не може да осигури необходимите входни сигнали поради прекомерно високите стойности на величината, която трябва да се измери, калибриранията трябва да се провеждат в


text:
границите на стандартите за калибриране и тези граници да бъдат записани в протокола от изпитването.
 Цялостният канал за предаване на данни трябва да бъде калибриран при честота или спектър от честоти със значителна стойност между FL и (FH/2,5).
 2.6.4. Калибриране на честотната характеристика
 Характеристиките, даващи зависимостта на фазата и амплитудата от честотата, се определят чрез измерване на изходните сигнали на канала за предаване на данни под формата на фаза и амплитуда спрямо известен входен сигнал, за различни стойности на този сигнал, изменящи се между FL и 10 пъти CFC или 3 000 Нz, в зависимост от това кое ще се окаже по-ниско.
 2.7. Влияние на околната среда
 Трябва да се извършва редовна проверка, за да се идентифицира всяко влияние на околната среда (като поток на електричната индукция или магнитен поток, скорост на разпространение по кабелите и т.н.). Това може да бъде направено например чрез записване на изходния сигнал на резервни канали, оборудвани с фиктивни датчици. Ако се получат значителни изходни сигнали, трябва да бъдат предприети коригиращи действия, например подмяна на кабели.
 2.8. Избор и обозначаване на канала за предаване на данни
 CAC и CFC определят канала за предаване на данни.
 CAC трябва да бъде 1, 2 или 5 на десета степен.
 3. МОНТИРАНЕ НА ДАТЧИЦИ
 Датчиците трябва да бъдат здраво закрепени, така че техните отчитания да се влияят възможно най-малко от вибрации. Всеки монтаж, чиято най-ниска резонансна честота е равна на най-малко 5 пъти честотата FH на разглеждания канал за предаване на данни, се счита за валиден. По-специално датчиците за ускорение трябва да бъдат монтирани по такъв начин, че началният ъгъл на оста на действително измерване спрямо съответната ос на еталонната система от оси да е не по-голям от 5°, освен ако не е направена аналитична или експериментална оценка на ефекта на монтажа върху събраните данни. Когато трябва да бъдат измерени ускорения по няколко оси в дадена точка, всяка ос на датчик за ускорение трябва да минава на разстояние до 10 mm от тази точка, а центърът на сеизмичната маса на всеки акселерометър трябва да бъде на разстояние до 30 mm от тази точка.
 4. ЗАПИСВАНЕ
 4.1. Аналогово магнитно записващо устройство
 Скоростта на лентата трябва да бъде стабилна в рамките на не повече от 0,5 % от използваната скорост на лентата. Отношението сигнал-шум на записващото устройство не трябва да бъде по-малко от 42 dB при максималната скорост на лентата. Коефициентът на нелинейни изкривявания трябва да бъде по-малък от 3 %, а грешката от нелинейност трябва да бъде по-малка от 1 % от обхвата на измерването.
 4.2. Цифрово магнитно записващо устройство
 Скоростта на лентата трябва да бъде стабилна в рамките на не повече от 10 % от използваната скорост на лентата.
 4.3. Самопишещо устройство с хартиена лента
 В случай на директно записване на данни скоростта на хартията в mm/s трябва да бъде най-малко 1,5 пъти числото, изразяващо FH в Нz. В други случаи скоростта на хартията трябва да бъде такава, че да се получи еквивалентна разделителна способност.
 5. ОБРАБОТКА НА ДАННИ
 5.1. Филтриране
 По време на записването или обработката на данни


text:
трябва да бъде извършвано филтриране, което отговаря на честотите на класа на канала за предаване на данни. Преди записването обаче трябва да бъде извършено аналогово филтриране на по-високо от CFC ниво, за да се използват най-малко 50 процента от динамичния обхват на записващото устройство и да се намали рискът от това високите честоти да наситят записващото устройство или в процеса на преобразуване в цифров вид да причинят грешки от налагане на спектрите при прекалено ниска честота на дискретизация.
 5.2. Преобразуване в цифров вид
 5.2.1. Честота на дискретизация
 Честотата на дискретизация трябва да бъде равна поне на 8 FH. При аналогово записване, когато скоростите на записване и четене са различни, честотата на дискретизация трябва да бъде разделена на отношението между двете скорости.
 5.2.2. Разделителна способност по амплитуда (квантоване)
 Размерът на цифровите думи трябва да бъде най-малко 7 бита и бит за четност.
 6. ПРЕДСТАВЯНЕ НА РЕЗУЛТАТИТЕ
 Резултатите трябва да бъдат представени на хартия формат А4 (ISO/R 216). Представените като графики резултати трябва да имат разграфени координатни оси в мерна единица, съответстваща на подходяща кратна на избраната единица (напр. 1, 2, 5, 10, 20 милиметра). Трябва да се използват единици от системата SI, с изключение на скоростта на превозното средство, която може да бъде изразена в km/h, и на ускоренията, дължащи се на удара, които могат да бъдат изразени в g (g = 9,81 m/s2).
 Амплитудно-честотна характеристика
 ПРИЛОЖЕНИЕ 9
 ОПРЕДЕЛЕНИЕ НА ДЕФОРМИРУЕМАТА ПРЕГРАДА
 1. СПЕЦИФИКАЦИИ НА КОМПОНЕНТИТЕ И МАТЕРИАЛА
 Размерите на преградата са показани на фигура 1 от настоящото приложение. Размерите на отделните компоненти на преградата са изброени поотделно по-долу.
 1.1. Основен блок от шестоъгълни клетки
 Размери:
 Височина
 :
 650 mm (по оста на лентата с шестоъгълни клетки)
 Широчина
 :
 1 000 mm
 Дълбочина
 :
 450 mm (по осите на шестоъгълните клетки)
 Всички размери по-горе следва да бъдат с допустимо отклонение ± 2,5 mm.
 Материал
 :
 алуминий 3003 (ISO 209, част 1)
 Дебелина на фолиото
 :
 0,076 mm ± 15 %
 Размер на клетката
 :
 19,1 mm ± 20 %
 Плътност
 :
 28,6 kg/m3 ± 20 %
 Якост на смачкване
 :
 0,342 MPa + 0 % – 10 % (1)
 1.2. Буферен елемент
 Размери
 Височина
 :
 330 mm (по оста на лентата с шестоъгълни клетки)
 Широчина
 :
 1 000 mm
 Дълбочина
 :
 90 mm (по осите на шестоъгълните клетки)
 Всички размери по-горе следва да бъдат с допустимо отклонение ± 2,5 mm.
 Материал
 :
 алуминий 3003 (ISO 209, част 1)
 Дебелина на фолиото
 :
 0,076 mm ± 15 %
 Размер на клетката
 :
 6,4 mm ± 20 %
 Плътност
 :
 82,6 kg/m3 ± 20 %
 Якост на смачкване
 :
 1,711 MPa + 0 % – 10 % (1)
 1.3. Основен лист
 Размери
 Височина
 :
 800 mm ± 2,5 mm
 Широчина
 :
 1 000 mm ± 2,5 mm
 Дебелина
 :
 2,0 mm ± 0,1 mm
 1.4. Покриващ лист
 Размери
 Дължина
 :
 1 700 mm ± 2,5 mm
 Широчина
 :
 1 000 mm ± 2,5 mm
 Дебелина
 :
 0,81 ± 0,07 mm
 Материал
 :
 алуминий 5251/5052 (ISO 209, част 1)
 1.5. Лицева страна на буфера


text:
Размери
 Височина
 :
 330 mm ± 2,5 mm
 Широчина
 :
 1 000 mm ± 2,5 mm
 Дебелина
 :
 0,81 mm ± 0,07 mm
 Материал
 :
 алуминий 5251/5052 (ISO 209, част 1)
 Свързващо вещество
 Свързващото вещество, което трябва да се използва през цялото време, трябва бъде двукомпонентен полиуретан (като смола Ciba-Geigy XB5090/1 с втвърдител XB5304, или еквивалентни).
 2. СЕРТИФИЦИРАНЕ НА АЛУМИНИЕВ ЕЛЕМЕНТ ОТ ШЕСТОЪГЪЛНИ КЛЕТКИ
 Пълна процедура за изпитване за сертифициране на алуминиев елемент от шестоъгълни клетки е посочена в NHTSA TP-214D. Следва обобщение на процедурата, която трябва да се прилага за материали за преграда за челен удар, с якост на смачкване съответно 0,342 МРa и 1,711 МРа.
 2.1. Място на вземане на образците
 За да се гарантира еднаквост на якостта на смачкване по цялата лицева страна на преградата, трябва да бъдат взети осем образеца от четири места, равномерно разположени в блока от шестоъгълни клетки. За да премине блок това сертифициране, седем от осемте образеца трябва да отговарят на изискванията за якост в следващите раздели.
 Местоположението на образците зависи от размера на блока от шестоъгълни клетки. Първо, четири образеца, всеки с размери 300 mm × 300 mm × 50 mm дебелина, трябва да бъдат изрязани от блока на лицевия материал на преградата. Следва да се направи справка с фигура 2, на която е показано как се определят тези участъци в блока от шестоъгълни клетки. Всеки от тези по-големи образци трябва да бъде нарязан на образци за изпитване за сертифициране (150 mm × 150 mm × 50 mm). Сертифицирането трябва да се основава на изпитването на два образеца от всяко от тези четири места. Другите два трябва да бъдат предоставени при поискване на заявителя.
 2.2. Размери на образеца
 Трябва да се използват образци за изпитване със следните размери:
 Дължина
 :
 150 mm ± 6 mm
 Широчина
 :
 150 mm ± 6 mm
 Дебелина
 :
 50 mm ± 2 mm
 Стените на незавършени клетки по ръба на образеца трябва да бъдат подрязани, както следва:
 в посока „W“ краищата не трябва да бъдат по-големи от 1,8 mm (вж. фигура 3),
 в посока „L“ половината от дължината на стената на една свързана клетка (по посока на лентата) трябва да бъде оставена от всеки край на образеца (вж. фигура 3).
 2.3. Измерване на площта
 Дължината на образеца трябва да бъде измерена в три места, на 12,7 mm от всеки край и в средата, и да се запише като L1, L2 и L3 (фигура 3). По същия начин широчината трябва да бъде измерена и записана като W1, W2 и W3 (фигура 3). Тези измервания трябва да бъдат направени на осева линия на дебелината. Площта на смачкване тогава се изчислява като:
 2.4. Скорост на смачкване и разстояние
 Образецът трябва да бъде смачкан при скорост не по-малка от 5,1 mm/min и не по-голяма от 7,6 mm/min.
 2.5. Събиране на данни
 Данни за зависимостта усилие—деформация трябва да бъдат събрани в аналогова или цифрова форма за всеки изпитан образец. Ако са събрани аналогови данни, трябва да има средство за тяхното преобразуване в цифрови данни. Всички цифрови данни трябва да бъдат събрани


text:
при скорост не по-малка от 5 Нz (5 точки за секунда).
 2.6. Определяне на якостта на смачкване
 Не трябва да се вземат предвид данните, получени преди 6,4 mm смачкване и след 16,5 mm смачкване. Останалите данни се разделят в три групи или интервали на преместване (n = 1,2,3) (вж. фигура 4), както следва:
 1.
 06,4 mm — 09,7 mm включително,
 2.
 09,7 mm — 13,2 mm включително,
 3.
 13,2 mm — 16,5 mm включително.
 Изчислява се средната стойност за всяка група, както следва:
 ; m = 1,2,3
 където m представлява броят на данните, измерени във всеки от трите интервала. Изчислява се якостта на смачкване за всяка група, както следва:
 ; n = 1,2,3
 2.7. Спецификации за якостта на смачкване на образец
 За да премине образец с шестоъгълни клетки това сертифициране, трябва да бъдат изпълнени следните условия:
 0,308 MPa ≤ S(n) ≤ 0,342 MPa за материал с 0,342 MPa;
 1,540 MPa ≤ S(n) ≤ 1,711 MPa за материал с 1,711 MPa;
 n = 1, 2, 3.
 2.8. Спецификации на якостта на смачкване на блок
 Трябва да бъдат изпитани осем образеца, взети от четири места, равномерно разположени в блока. За да премине блок това сертифициране, седем от осемте образеца трябва да отговарят на спецификацията за якост на смачкване от предходния раздел.
 3. ПРОЦЕДУРА ЗА СВЪРЗВАНЕ ЧРЕЗ ЛЕПЕНЕ
 3.1. Непосредствено преди свързване повърхностите на алуминиевите листове, които трябва да бъдат свързани, трябва да бъдат напълно почистени, като се използва подходящ разтворител, като 1-1-1 трихлоретан. Това трябва да бъде извършено поне два пъти или както се изисква, за да се премахнат натрупвания на мазнина или нечистотии. Почистените повърхности трябва тогава да бъдат изтъркани с хартиена шкурка 120. Не трябва да се използва шкурка от метален/силициев карбид. Повърхностите трябва да бъдат напълно изтъркани и шкурката на хартиена основа трябва да се подменя редовно по време на процеса, за да се избегне напластяване на материал върху нея, което може да доведе до полиращ ефект. След като са изтъркани, повърхностите трябва да бъдат напълно изчистени отново, както по-горе. Общо повърхностите трябва да бъдат почистени с разтворител най-малко четири пъти. Прахта и натрупванията, останали в резултат на процеса на изтъркване, трябва да бъдат премахнати, тъй като имат неблагоприятен ефект върху свързването.
 3.2. Слепващото вещество трябва да се полага само върху едната от повърхностите, като се използва оребрен гумен валяк. В случаите, когато лист от шестоъгълни клетки трябва да бъде свързан с алуминиев лист, слепващото вещество трябва да се полага само върху алуминиевия лист.
 Трябва да бъде положено слепващо вещество най-много 0,5 kg/m2 равномерно по повърхността, като максималната дебелина на филма е 0,5 mm.
 4. КОНСТРУКЦИЯ
 4.1. Главният блок от шестоъгълни клетки трябва да бъде свързан към основния лист със слепващо вещество така, че осите на клетките да бъдат перпендикулярни на листа. Покриващият лист трябва да бъде залепен към предната повърхност на блока от шестоъгълни клетки. Горната и долната повърхност на покриващия лист не трябва да бъдат залепени към главния блок от шестоъгълни клетки, а да бъдат разположени близко до него. Покриващият лист трябва да бъде свързван чрез слепване


text:
с основния лист при монтажните планки.
 4.2. Буферният елемент трябва да бъде свързан чрез слепване с предната стена на покриващия лист, така че осите на клетките да бъдат перпендикулярни на листа. Дъното на буферния елемент трябва да бъде монтирано наравно с долната повърхност на покриващия лист. Лицевата страна на буфера трябва да бъде свързана чрез слепване към предната страна на буферния елемент.
 4.3. Буферният елемент трябва да бъде разделен на три еднакви сектора чрез два хоризонтални шлица. Тези шлицове трябва да бъдат прорязани през цялата дълбочина на буферния сектор и да обхващат цялата широчина на буфера. Шлицовете трябва да бъдат прорязани с трион; тяхната широчина трябва да бъде широчината на използвания нож и не трябва да надвишава 4 mm.
 4.4. Отворите на просвета за монтиране на преградата трябва да бъдат пробити в монтажните планки (показани на фигура 5). Отворите трябва да бъдат с диаметър 9,5 mm. Пет отворa трябва да бъдат пробити в горната планка на разстояние 40 mm от горния край на планката, и пет — в долната планка на 40 mm от долния край на тази планка. Отворите трябва да бъдат на 100 mm, 300 mm, 500 mm, 700 mm, 900 mm от всеки край на преградата. Всички отвори трябва да бъдат пробити с точност до ± 1 mm от номиналните разстояния. Разположението на отворите е само препоръчително. Могат да бъдат използвани различни положения, които предлагат поне същата здравина на монтиране и закрепване, предвидена в изискванията за монтиране по-горе.
 5. МОНТИРАНЕ
 5.1. Деформируемата преграда трябва да бъде здраво закрепена към края на маса, не по-малка от 7 × 104 kg, или към някаква конструкция, закрепена към нея. Прикрепването на лицето на преградата следва да бъде такова, че превозното средство не следва да влиза в контакт с никоя част от конструкцията, която е на повече от 75 mm от горната повърхност на преградата (изключвайки горната планка) по време на всеки етап на удара (2). Предното лице на повърхността, към която е закрепена деформируемата преграда, следва да бъде плоско, да продължава над височината и широчината на лицевата повърхност и да бъде вертикално ± 1° и перпендикулярно ± 1° на оста на пистата за ускоряване. Закрепващата повърхност не трябва да бъде изместена с повече от 10 mm по време на изпитването. Ако е необходимо, трябва да се използват допълнителни скрепления или задържащи устройства, за да се избегне преместване на бетонния блок. Краят на деформируемата преграда трябва да бъде изравнен спрямо ръба на съответния бетонен блок, в зависимост от страната на превозното средство, която ще бъде изпитвана.
 5.2. Деформируемата преграда трябва да бъде закрепена към бетонния блок посредством десет болта, пет в горната монтажна планка и пет в долната. Тези болтове трябва да бъдат с диаметър най-малко 8 mm. Стоманени стягащи ленти трябва да бъдат използвани и за горната, и за долната монтажна планка (вж. фигури 1 и 5). Тези ленти следва да бъдат 60 mm високи и 1 000 mm широки и да имат дебелина най-малко 3 mm. Краищата на стягащите ленти трябва да бъдат закръглени, за да се предотврати разкъсването


text:
на преградата от лентата по време на удар. Краят на лентата трябва да бъде разположен на не повече от 5 mm над основата на горната монтажна планка и 5 mm над върха на долната монтажна планка. В двете ленти трябва да бъдат пробити пет отвора с диаметър 9,5 mm, така че да съответстват на тези в монтажната планка на преградата (вж. точка 4). Отворите на монтажната лента и планката на преградата могат да бъдат разширени от 9,5 mm до максимум 25 mm, за да бъдат съобразени с различното разположение на задната плоча и/или конфигурациите на отворите на стената на тензодатчика. Нито една част от фиксиращите и затягащи приспособления не трябва да се повреди при изпитването на удар. В случай, когато деформируемата преграда е монтирана на стената на тензодатчик, трябва да се отбележи, че посочените по-горе изисквания за размерите на монтажните елементи се смятат за минимални. При наличие на стена на тензодатчик монтажните ленти могат да бъдат уголемени, за да бъдат съобразени с по-широките отвори за болтовете. Ако е необходимо лентите да се уголемят, тогава трябва съответно да се използва стомана с по-голяма дебелина, така че бариерата да не се отделя от стената, огъва или разкъсва по време на удар. Ако се използва алтернативен метод за монтиране на бариерата, той трябва да бъде поне толкова сигурен, колкото посочения в точките по-горе.
 Фигура 1
 Деформируема преграда за изпитване на челен удар
 Фигура 2
 Места на взетите образци за сертифициране
 Фигура 3
 Оси на шестоъгълните клетки и измерени размери
 Фигура 4
 Сила на смачкване и преместване
 Фигура 5
 Разположение на отворите за монтиране на преградата
 (1) В съответствие с процедурата за сертифициране, описана в точка 2 от настоящото приложение.
 (2) Маса, чийто горен край е между 125 mm и 925 mm и долен край на поне 1 000 mm, се счита, че удовлетворява това изискване.
 ПРИЛОЖЕНИЕ 10
 ПРОЦЕДУРА ЗА СЕРТИФИЦИРАНЕ НА ДОЛНАТА ЧАСТ НА КРАКА И СТЪПАЛОТО НА МАНЕКЕНА
 1. ИЗПИТВАНЕ НА УДАР ВЪРХУ ГОРНАТА ЧАСТ НА СТЪПАЛОТО
 1.1. Целта на това изпитване е да се измери реакцията на стъпалото и глезена на манекена Хибрид III на измерени удари, предизвикани от махало с твърда повърхност.
 1.2. За изпитването се използва долната част на краката на Хибрид III, ляв (86-5001-001) и десен (86-5001-002), снабдени със стъпало и глезен, леви (78051-614) и десни (78051-615), включително коляното.
 Коляното (78051-16 Rev B) е закрепено към опората за изпитване с помощта на динамометричен симулатор (79051-319 Rev A).
 1.3. Процедура на изпитването
 1.3.1.
 Преди изпитването всеки крак се поддържа в продължение на четири часа при температура 22 °C ± 3 °C и относителна влажност 40 ± 30 %. Времетраенето на задържане при тези условия не включва времето, което е необходимо за достигане на стационарните условия.
 1.3.2.
 Преди изпитването се почиства повърхността на нанасяне на удар върху кожата, а също и лицевата страна на ударния елемент с изопропилов алкохол или с еквивалентно средство. Посипват се с талк.
 1.3.3.
 Изравнява се акселерометърът на ударния елемент, така че чувствителната му ос да е успоредна на посоката на удара при контакта с крака.


text:
1.3.4.
 Кракът се монтира върху опората, показана на фигура 1. Изпитвателната опора трябва да бъде закрепена здраво, за да се избегне движение по време на изпитването на удар. Средната ос на динамометричния симулатор на бедрената кост (78051-319) трябва да бъде вертикална ± 0,5°. Стойката се регулира така, че линията, съединяваща колянната вилка и болта за прикрепване на глезена, да е хоризонтална с допустимо отклонение ±3°, като петата е поставена върху два листа от материал с понижено триене (тефлонов лист). Проверява се плътта на пищяла да се намира изцяло откъм коляното. Глезенът се регулира така, че равнината на долната страна на стъпалото да е вертикална и перпендикулярна на посоката на удара с допустимо отклонение ±3°, а средната сагитална равнина на стъпалото да е изравнена с рамото на махалото. Преди всяко изпитване колянната става се регулира в обхвата 1,5 ± 0,5 g. Глезенната става се регулира така, че движенията на глезена да бъдат свободни, а след това се пристяга точно колкото е достатъчно, за да се стабилизира стъпалото върху тефлоновия лист.
 1.3.5.
 Твърдият ударен елемент включва хоризонтален цилиндър с диаметър 50 ± 2 mm и носещото рамо на махалото с диаметър 19 ± 1 mm (фигура 4). Цилиндърът има маса 1,25 ± 0,02 kg, включваща измервателната апаратура и всяка част от поддържащото рамо вътре в цилиндъра. Рамото на махалото е с маса 285 ± 5 g. Масата на никоя въртяща се част на оста, за която е прикрепено носещото рамо, не трябва да бъде повече от 100 g. Дължината между централната хоризонтална ос на цилиндъра на ударния елемент и оста на въртене на цялото махало трябва да бъде 1 250 ± 1 mm. Ударният цилиндър е монтиран с надлъжната си ос хоризонтално и перпендикулярно на посоката на удар. Махалото трябва да удари долната страна на стъпалото, на разстояние 185 ± 2 mm от основата на петата, поставена върху твърда хоризонтална платформа, така че при удара надлъжната осева линия на рамото на махалото да попада в рамките на 1° спрямо вертикалата. Ударният елемент трябва да се насочва, за да се изключи значително странично, вертикално или въртеливо движение.
 1.3.6.
 Изчаква се поне 30 минути между две последователни изпитвания на един и същ крак.
 1.3.7.
 Системата за събиране на данни, включително датчици, трябва да съответства на спецификациите за CFC 600, описани в приложение 8.
 1.4. Спецификация на експлоатационните характеристики
 1.4.1.
 Когато стъпалото на всеки крак бива ударено с 6,7 (± 0,1) m/s в съответствие с точка 1.3, максималният огъващ момент на долната част на пищяла около оста y (My) трябва да бъде 120 Nm ± 25 Nm.
 2. ИЗПИТВАНЕ НА УДАР ВЪРХУ ДОЛНАТА ЧАСТ НА КРАКА БЕЗ ОБУВКА
 2.1. Целта на това изпитване е да се измери реакцията на кожата и покритието на стъпалото на манекена Хибрид III на измерени удари, предизвикани от махало с твърда повърхност.
 2.2. За изпитването се използва долната част на краката на Хибрид III, ляв (86-5001-001) и десен (86-5001-002), снабдени със стъпало и глезен, леви (78051-614) и десни (78051-615), включително коляното.
 Коляното (78051-16 Rev B) е закрепено към опората за


text:
изпитване с помощта на динамометричен симулатор (79051-319 Rev A).
 2.3. Процедура на изпитването
 2.3.1.
 Преди изпитването всеки крак се поддържа в продължение на четири часа при температура 22 ± 3 °С и относителна влажност 40 ± 30 %. Времетраенето на задържане при тези условия не включва времето, което е необходимо за достигане на стационарните условия.
 2.3.2.
 Преди изпитването се почиства повърхността на нанасяне на удар върху кожата, а също и лицевата страна на ударния елемент с изопропилов алкохол или с еквивалентно средство. Посипват се с талк. Проверява се дали има видима повреда на енергопоглъщащото устройство, поставено в петата.
 2.3.3.
 Изравнява се акселерометърът на махалото, така че чувствителната му ос да е успоредна на надлъжната средна ос на махалото.
 2.3.4.
 Кракът се монтира върху опората, показана на фигура 2. Изпитвателната опора трябва да бъде закрепена здраво, за да се избегне движение по време на изпитването на удар. Средната ос на динамометричния симулатор на бедрената кост (78051-319) трябва да бъде вертикална ± 0,5°. Стойката се регулира така, че линията, съединяваща колянната вилка и болта за прикрепване на глезена, да е хоризонтална с допустимо отклонение ±3°, като петата е поставена върху два листа от материал с понижено триене (тефлонов лист). Проверява се плътта на пищяла да се намира изцяло откъм коляното. Глезенът се регулира така, че равнината на долната страна на стъпалото да е вертикална и перпендикулярна на посоката на удара с допустимо отклонение ±3°, а средната сагитална равнина на стъпалото да е изравнена с рамото на махалото. Преди всяко изпитване колянната става се регулира в обхвата 1,5 ± 0,5 g. Глезенната става се регулира така, че движенията на глезена да бъдат свободни, а след това се пристяга точно колкото е достатъчно, за да се стабилизира стъпалото върху тефлоновия лист.
 2.3.5.
 Твърдият ударен елемент включва хоризонтален цилиндър с диаметър 50 ± 2 mm и носещо рамо на махалото с диаметър 19 ± 1 mm (фигура 4). Цилиндърът има маса 1,25 ± 0,02 kg, включваща измервателната апаратура и всяка част от носещото рамо вътре в цилиндъра. Рамото на махалото е с маса 285 ± 5 g. Масата на никоя въртяща се част на оста, за която е прикрепено носещото рамо, не трябва да бъде повече от 100 g. Дължината между централната хоризонтална ос на цилиндъра на ударния елемент и оста на въртене на цялото махало трябва да бъде 1 250 ± 1 mm. Ударният цилиндър е монтиран с надлъжната си ос хоризонтално и перпендикулярно на посоката на удар. Махалото трябва да удари долната страна на стъпалото на разстояние 62 ± 2 mm от основата на петата, поставена върху твърда хоризонтална платформа, така че при удара надлъжната осева линия на рамото на махалото да попада в рамките на 1° спрямо вертикалата. Ударният елемент трябва да се насочва, за да се изключи значително странично, вертикално или въртеливо движение.
 2.3.6.
 Изчаква се поне 30 минути между две последователни изпитвания на един и същ крак.
 2.3.7.
 Системата за събиране на данни, включително датчици, трябва да съответства на спецификациите за CFC 600, описани в приложение 8.
 2.4. Спецификация на


text:
експлоатационните характеристики
 2.4.1.
 Когато петата на всяко стъпало бива ударена с 4,4 ± 0,1 m/s в съответствие с точка 2.3, максималното ускорение на ударния елемент е 295 ± 50 g.
 3. ИЗПИТВАНЕ НА УДАР ВЪРХУ ДОЛНАТА ЧАСТ НА КРАКА (С ОБУВКА)
 3.1. Целта на това изпитване е да се измери реакцията на обувката и на плътта на петата и на глезенната става на манекена Хибрид III на измерени удари, предизвикани от махало с твърда повърхност.
 3.2. За изпитването се използва долната част на краката на Хибрид III, ляв (86-5001-001) и десен (86-5001-002), снабдени със стъпало и глезен, леви (78051-614) и десни (78051-615), включително коляното. Коляното (78051-16 Rev B) е закрепено към опората за изпитване с помощта на динамометричен симулатор (79051-319 Rev A). Стъпалото е снабдено с обувката, определена в приложение 5, точка 2.9.2.
 3.3. Процедура на изпитването
 3.3.1.
 Преди изпитването всеки крак се поддържа в продължение на четири часа при температура 22 ± 3 °С и относителна влажност 40 ± 30 %. Времетраенето на задържане при тези условия не включва времето, което е необходимо за достигане на стационарните условия.
 3.3.2.
 Преди изпитването се почиства повърхността на нанасяне на удара върху кожата, а също и лицевата страна на ударния елемент с изопропилов алкохол или с еквивалентно средство. Проверява се дали има видима повреда на енергопоглъщащото устройство, поставено в петата.
 3.3.3.
 Изравнява се акселерометърът на махалото, така че чувствителната му ос да е успоредна на надлъжната средна ос на махалото.
 3.3.4.
 Кракът се монтира върху опората, показана на фигура 3. Изпитвателната опора трябва да бъде закрепена здраво, за да се избегне движение по време на изпитването на удар. Средната ос на динамометричния симулатор на бедрената кост (78051-319) трябва да бъде вертикална ± 0,5°. Стойката се регулира така, че линията, съединяваща колянната вилка и болта за прикрепване на глезена, да е хоризонтална с допустимо отклонение ±3°, като токът на обувката е поставен върху два листа от материал с понижено триене (тефлонов лист). Проверява се плътта на пищяла да се намира изцяло откъм коляното. Глезенът се регулира така, че равнината в контакт с тока и подметката на обувката да е вертикална и перпендикулярна на посоката на удара с допустимо отклонение ± 3°, а средната сагитална равнина на стъпалото и обувката да е изравнена с рамото на махалото. Преди всяко изпитване колянната става се регулира в обхвата 1,5 ± 0,5 g. Глезенната става се регулира така, че движенията на глезена да бъдат свободни, а след това се пристяга точно колкото е достатъчно, за да се стабилизира стъпалото върху тефлоновия лист.
 3.3.5.
 Твърдият ударен елемент включва хоризонтален цилиндър с диаметър 50 ± 2 mm и носещо рамо на махалото с диаметър 19 ± 1 mm (фигура 4). Цилиндърът има маса 1,25 ± 0,02 kg, включваща измервателната апаратура и всяка част от носещото рамо вътре в цилиндъра. Рамото на махалото е с маса 285 ± 5 g. Масата на никоя въртяща се част на оста, за която е прикрепено носещото рамо, не трябва да бъде повече от 100 g. Дължината между централната хоризонтална ос на цилиндъра на


text:
ударния елемент и оста на въртене на цялото махало трябва да бъде 1 250 ± 1 mm. Ударният цилиндър е монтиран с надлъжната си ос хоризонтално и перпендикулярно на посоката на удар. Махалото трябва да удари тока на обувката във вертикална равнина, на разстояние 62 ± 2 mm от основата на петата на манекена, като обувката е поставена върху твърда хоризонтална платформа, така че при удара надлъжната осева линия на рамото на махалото да попада в рамките на 1° спрямо вертикалата. Ударният елемент трябва да се насочва, за да се изключи значително странично, вертикално или въртеливо движение.
 3.3.6.
 Изчаква се поне 30 минути между две последователни изпитвания на един и същ крак.
 3.3.7.
 Системата за събиране на данни, включително датчици, трябва да съответства на спецификациите за CFC 600, описани в приложение 8.
 3.4. Спецификация на експлоатационните характеристики
 3.4.1.
 Когато токът на обувката бива ударен с 6,7 ± 0,1 m/s в съответствие с точка 3.3, максималното усилие на натиск върху пищяла (Fz) трябва да бъде 3,3 ± 0,5 kN.
 Фигура 1
 Изпитване на удар върху горната част на стъпалото
 Спецификации за постановката на изпитване
 Фигура 2
 Изпитване на удар върху долната част на стъпалото (без обувка)
 Спецификации за постановката на изпитване
 Фигура 3
 Изпитване на удар върху долната част на стъпалото (с обувка)
 Спецификации за постановката на изпитване
 Фигура 4
 Махало
 ПРИЛОЖЕНИЕ 11
 ПРОЦЕДУРИ ЗА ИЗПИТВАНЕ НА ЗАЩИТАТА НА ПЪТНИЦИТЕ В ПРЕВОЗНИ СРЕДСТВА, РАБОТЕЩИ С ЕЛЕКТРИЧЕСКА ЕНЕРГИЯ, СРЕЩУ ВИСОКО НАПРЕЖЕНИЕ И РАЗЛИВАНЕ НА ЕЛЕКТРОЛИТ
 Настоящото приложение описва процедурите за изпитване за доказване съответствието с изискванията за електробезопасност от точка 5.2.8. Измерванията например с мегаомметър или осцилоскоп са подходяща алтернатива на процедурата, описана по-долу, за измерване съпротивлението на изолацията. В този случай може да е необходимо да се дезактивира бордовата система за следене на съпротивлението на изолацията.
 Преди провеждането на изпитването на удар на превозното средство напрежението на шината с високо напрежение (Vb) (вж. фигура 1) се измерва и се записва, за да се потвърди, че то е в границите на работно напрежение на превозното средство, посочени от производителя на превозното средство.
 1. ПОСТАНОВКА И ОБОРУДВАНЕ НА ИЗПИТВАНЕТО
 Ако се използва функция за прекъсване на високото напрежение, трябва да бъдат направени измервания от двете страни на устройство, което изпълнява функцията на прекъсване.
 Ако обаче прекъсването на високото напрежение представлява неотделима част от ПСНЕ или системата за преобразуване на енергия и ако шината с високо напрежение на ПСНЕ или системата за преобразуване на енергия е защитена при степен на защита IPXXB след изпитването на удар, могат да бъдат направени измервания само между устройството, което изпълнява функцията на прекъсване, и електрическите товари.
 Използваният за това измерване волтметър трябва да измерва постоянни напрежения и да има вътрешно съпротивление не по-малко от 10 MΩ.
 2. ПРИ ИЗМЕРВАНЕ НА НАПРЕЖЕНИЕ МОГАТ ДА БЪДАТ ИЗПОЛЗВАНИ СЛЕДНИТЕ ИНСТРУКЦИИ
 След изпитването на удар се определят напреженията (Vb, V1, V2) на шината с високо напрежение (вж. фигура 1).
 Измерването на напрежението се извършва не по-рано от 5 и не по-късно от 60 секунди след удара.
 Тази процедура не е приложима, ако


text:
изпитването се провежда при условия, при които електрическото силово предаване не е захранено.
 Фигура 1
 Измерване на Vb, V1, V2
 3. ПРОЦЕДУРА ЗА ОЦЕНКА ПРИ ПОНИЖЕНА ЕЛЕКТРИЧЕСКА ЕНЕРГИЯ
 Преди удара прекъсвач S1 и разрядно съпротивление с известна стойност Re се свързват успоредно на съответния кондензатор (вж. фигура 2).
 Не по-рано от 5 и не по-късно от 60 секунди след удара прекъсвачът S1 се затваря, като напрежението Vb и токът Ie се измерват и записват. Произведението на напрежението Vb и тока Ie се интегрира за периода, който започва от момента на затваряне на прекъсвача S1 (tc) до падането на напрежението Vb под граничната стойност 60 V(th) на високото напрежение. Резултатът от интегрирането е равен на общата енергия (TE) в джаули.
 a)
 Когато напрежението Vb се измерва в определен момент от периода между 5 секунди и 60 секунди след удара и капацитетът на Х-кондензаторите (Cx) е посочен от производителя, общата енергия (TE) се изчислява по следната формула:
 б)
 TE = 0,5 × Cx × (Vb
 2 – 3 600)
 Когато напреженията V1 и V2 (вж. фигура 1) се измерват в определен момент от периода между 5 секунди и 60 секунди след удара и капацитетите на Y-кондензаторите (Cy1, Cy2) са посочени от производителя, общата енергия (TEy1, TEy2) се изчислява по следните формули:
 в)
 TEy1 = 0,5 × Cy1 × (V1
 2 – 3 600)
 TEy2 = 0,5 × Cy2 × (V2
 2 – 3 600)
 Тази процедура не е приложима, ако изпитването се провежда при условия, при които електрическото силово предаване не е захранено.
 Фигура 2
 Примерно измерване на енергията на шина с високо напрежение, натрупана в Х-кондензатори
 4. ФИЗИЧЕСКА ЗАЩИТА
 След изпитването на удар на превозното средство частите в съседство с компонентите с високо напрежение се отварят, демонтират или свалят без използване на инструменти. Всички останали съседни части трябва да се считат за част от физическата защита.
 Шарнирният изпитвателен пръст, описан във фигурата от допълнението, се вкарва във всички междини или отвори на физическата защита със сила на изпитване 10 N ± 10 % с цел оценка на електробезопасността. Ако шарнирният изпитвателен пръст проникне частично или пълно във физическата защита, пръстът трябва да се постави във всяко положение, както е посочено по-долу.
 От напълно изправено изходно положение всяко рамо на шарнирния изпитвателен пръст трябва да бъде последователно сгъвано до образуване на ъгъл от 90o спрямо оста на прилежащата секция от пръста и трябва да бъде поставяно във всички възможни положения.
 Счита се, че вътрешните прегради за електрическа защита са част от обвивката.
 Ако е необходимо, захранващ източник с понижено напрежение (в границите между 40 и 50 V), свързан последователно на подходяща лампа, следва да бъде свързан между шарнирния изпитвателен пръст и тоководещите части под напрежение във вътрешността на преградата за електрическа защита или обвивката.
 4.1. Условия за приемане
 Изискванията на точка 5.2.8.1.3 се считат за изпълнени, ако шарнирният изпитвателен пръст, описан във фигурата от допълнението, не може да се допира до части под високо напрежение.
 При необходимост, за да се провери дали шарнирният изпитвателен пръст се допира до шини с високо напрежение,


text:
може да се използва огледало или фиброскоп.
 Ако това изискване се проверява посредством сигнализационна верига между шарнирния изпитвателен пръст и части под високо напрежение, лампата не трябва да светва.
 5. ИЗОЛАЦИОННО СЪПРОТИВЛЕНИЕ
 Изолационното съпротивление между шината с високо напрежение и електрическото шаси може да бъде доказано с измерване или комбинация от измерване и изчисляване.
 Ако изолационното съпротивление се доказва чрез измерване, следва да се използват следните указания:
 измерва се и се записва напрежението (Vb) между отрицателния и положителния полюс на шината с високо напрежение (вж. фигура 1);
 измерва се и се записва напрежението (V1) между отрицателния полюс на шината с високо напрежение и електрическото шаси (вж. фигура 1);
 измерва се и се записва напрежението (V2) между положителния полюс на шината с високо напрежение и електрическото шаси (вж. фигура 1).
 Ако V1 е по-голямо или равно на V2, между отрицателния полюс на шината с високо напрежение и електрическото шаси трябва да се свърже стандартно известно съпротивление (Ro). След свързването на Ro се измерва и се записва напрежението (V1’) между отрицателния полюс на шината с високо напрежение и електрическото шаси (вж. фигура 3). Изолационното съпротивление (Ri) се изчислява съгласно дадената по-долу формула.
 Ri = Ro*(Vb/V1’ – Vb/V1) или Ri = Ro*Vb*(1/V1’ – 1/V1)
 Резултатът Ri, който е стойността на изолационното съпротивление (Ω), се разделя на номиналното работно напрежение (V) на шината с високо напрежение.
 Ri (Ω/V) = Ri (Ω)/номинално работно напрежение (V)
 Фигура 3
 Измерване на V1’
 Ако V2 е по-голямо от V1, между положителния полюс на шината с високо напрежение и електрическото шаси трябва да се свърже стандартно известно съпротивление (Ro). След свързването на Ro се измерва и се записва напрежението (V2’) между положителния полюс на шината с високо напрежение и електрическото шаси (вж. фигура 4).
 Изолационното съпротивление (Ri) се изчислява съгласно показаната по-долу формула.
 Ri = Ro*(Vb/V2’ – Vb/V2) или Ri = Ro*Vb*(1/V2’ – 1/V2)
 Резултатът Ri, който е стойността на изолационното съпротивление (Ω), се разделя на номиналното работно напрежение (V) на шината с високо напрежение.
 Ri (Ω/V) = Ri (Ω)/номинално работно напрежение (V)
 Фигура 4
 Измерване на V2’
 Забележка: Стандартното известно съпротивление Ro (Ω) трябва да бъде минималното необходимо отнесено към напрежението изолационно съпротивление (Ω/V), умножено по работното напрежение на превозното средство ± 20 % (V). Не се изисква Ro да има точно тази стойност, тъй като формулите са валидни за всяка стойност на Ro; стойността за Ro обаче в този обхват следва да осигури добра разделителна способност за измерване на напрежението.
 6. РАЗЛИВАНЕ НА ЕЛЕКТРОЛИТ
 Ако е необходимо, физическата защита се покрива с подходящо покритие с цел потвърждаване разливането на електролит от ПСНЕ след изпитването на удар.
 Освен ако производителят не осигури начин за разграничаване на разливането на различни течности, всяко разливане на течност се счита за разливане на електролит.
 7. ЗАДЪРЖАНЕ НА ПСНЕ
 Съответствието се определя с визуална проверка.
 Допълнение
 Шарнирен изпитвателен пръст (IPXXB)
 Шарнирен изпитвателен пръст
 Материал: метал, освен ако е посочено друго.
 Линейни размери в mm.
 Допустимо отклонение в размерите, за които не е указан толеранс:
 a)
 за ъгли: 0/– 10°
 б)
 за линейните размери:


text:
 7.5.2013
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 L 125/34
 ПРЕПОРЪКА НА СЪВМЕСТНИЯ КОМИТЕТ ЕС-ПАЛЕСТИНСКА ВЛАСТ
 от 14 април 2013 година
 относно изпълнението на Плана за действие Европейски съюз—Палестинска власт в рамките на Европейската политика за съседство
 СЪВМЕСТНИЯТ КОМИТЕТ ЕС-ПАЛЕСТИНСКА ВЛАСТ,
 Като взе предвид Евро-средиземноморското временно споразумение за асоцииране в областта на търговията и сътрудничеството между Европейската общност, от една страна, и Организацията за освобождение на Палестина (ООП), действаща в полза на Палестинската администрация на Западния бряг и Ивицата Газа, от друга (1), и по-специално член 63, параграф 2 от него,
 като има предвид, че:
 (1)
 Съгласно член 70 от Евро-средиземноморското временно споразумение за асоцииране в областта на търговията и сътрудничеството между Европейската общност, от една страна, и Организацията за освобождение на Палестина (ООП), действаща в полза на Палестинската администрация на Западния бряг и Ивицата Газа, от друга, (наричано по-нататък „Споразумението“) страните предприемат необходимите общи или конкретни мерки за изпълнение на задълженията си по Споразумението и се грижат целите, заложени в Споразумението, да бъдат постигнати.
 (2)
 Страните по Споразумението постигнаха съгласие по текста на Плана за действие между Европейския съюз и Палестинската власт в рамките на Европейската политика за съседство (наричан по-нататък „План за действие ЕС—ПВ в рамките на ЕПС“).
 (3)
 Планът за действие ЕС—ПВ в рамките на ЕПС следва да допринесе за изпълнението на Споразумението посредством изготвянето и приемането на конкретни мерки за постигане на неговите цели.
 (4)
 Планът за действие ЕС-ПВ в рамките на ЕПС има двойната цел да определи конкретни мерки за осигуряване на изпълнението на задълженията на страните, посочени в Споразумението, и да осигури по-широка рамка за по-нататъшното укрепване на отношенията между Европейския съюз и Палестинската власт,
 ПРЕПОРЪЧВА на страните да изпълняват плана за действие ЕС—ПВ в рамките на ЕПС (2), доколкото това изпълнение е насочено към постигането на целите на Евро-средиземноморското временно споразумение за асоцииране в областта на търговията и сътрудничествотомежду Европейската общност, от една страна, и Организацията за освобождение на Палестина (ООП), действаща в полза на Палестинската администрация на Западния бряг и Ивицата Газа, от друга.
 Съставено в Брюксел на 14 април 2013 година.
 За Съвместния комитет ЕС-Палестинска власт
 Председател
 C. ASHTON
 (1) ОВ L 187, 16.7.1997 г., стр. 3.
 (2) http://register.consilium.europa.eu/pdf/en/12/st17/st17814.en12.pdf


text:
 21.8.2008
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 L 223/47
 РЕШЕНИЕ НА СЪВМЕСТНИЯ КОМИТЕТ НА ЕИП
 No 50/2008
 от 25 април 2008 година
 за изменение на приложение VII (Взаимно признаване на професионалните квалификации) към Споразумението за ЕИП
 СЪВМЕСТНИЯТ КОМИТЕТ НА ЕИП,
 като взе предвид Споразумението за Европейското икономическо пространство, изменено с Протокола за адаптиране на Споразумението за Европейското икономическо пространство, наричано по-долу „Споразумението“, и по-специално член 98 от него,
 като има предвид, че:
 (1)
 Приложение VII към Споразумението бе изменено с Решение на Съвместния комитет на ЕИП No 142/2007 от 26 октомври 2007 г. (1)
 (2)
 Регламент (ЕО) No 1430/2007 на Комисията от 5 декември 2007 г. за изменение на приложения II и III към Директива 2005/36/ЕО на Европейския парламент и на Съвета относно признаването на професионалните квалификации (2) следва да бъде включен в Споразумението.
 (3)
 Научната степен „Магистърска степен по архитектура (MScArch)“, която съгласно Съобщение 2008/C 27/09 на Надзорния орган на ЕАСТ (3) отговаря на критериите, посочени в Директива 85/384/ЕИО на Съвета (4), следва да се добави към адаптациите на Директива 2005/36/ЕО по отношение на Лихтенщайн.
 (4)
 В Исландия нов орган има правомощия да издава лицензи на медицински служители — „Landlæknir“ (Медицински директор по въпросите на здравеопазването).
 (5)
 Приложение VII към Споразумението следва да се опрости, като празните раздели и точки се заличат, а останалите точки съответно се преномерират,
 РЕШИ:
 Член 1
 Приложение VII към Споразумението се изменя, както следва:
 1.
 Точка 1 (Директива 2005/36/ЕО на Европейския парламент и на Съвета) се изменя, както следва:
 i)
 Добавя се следното тире:
 „—
 32007 R 1430: Регламент (ЕО) No 1430/2007 на Комисията от 5 декември 2007 г. (ОВ L 320, 6.12.2007 г., стр. 3).“
 ii)
 Адаптация Г се изменя, както следва:
 a)
 В таблицата към буква ж), подточка i) в полето, отнасящо се до Лихтенщайн, се добавя следното:
 „—
 Магистърска степен по архитектура (MScArch)
 Hochschule Liechtenstein
 2002/2003 г.“
 б)
 В таблицата към буква a), подточка i) думите „Heilbrigðis- og tryggingamálaráðuneytinu“ в полето, отнасящо се до Исландия, се заменят с „Landlækni“.
 в)
 В таблицата към буква a), подточка ii) думите „Heilbrigðis- og tryggingamálaráðuneyti“ в полето, отнасящо се до Исландия, се заменят с „Landlækni“.
 2.
 Раздели В (Медицински и животоспасяващи дейности), Г (Архитектура) и K (Разни) заедно със съответстващите им подраздели и точки се заличават.
 3.
 Точки 59—65 и 67—74, заедно със съответстващите им раздели, се заличават.
 4.
 Точки 1а—1в, 20—26, 29 и 31—57 се заличават.
 5.
 Точки 1г, 27, 28, 30 и 66 се преномерират на точки 1a, 3, 4, 5 и 6.
 6.
 Раздел Д (Търговия и посредници) се преномерира на раздел В.
 Член 2
 Текстовете на Регламент (ЕО) No 1430/2007 на исландски и норвежки език, които ще бъдат публикувани в притурката за ЕИП към Официален вестник на Европейския съюз, са автентични.
 Член 3
 Настоящото решение влиза в сила на 26 април 2008 г., при условие че всички нотификации, предвидени в член 103, параграф 1 от Споразумението, са внесени в Съвместния комитет на ЕИП (5).
 Член 4
 Настоящото решение се публикува в раздела за ЕИП и в притурката за ЕИП към


text:
 8.8.2014
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 L 237/1
 Единствено оригиналните текстове на ИКЕ на ООН имат правно действие съгласно международното публично право. Статутът и датата на влизане в сила на настоящото правило следва да бъдат проверени в последната версия на документа на ИКЕ на ООН относно статута — TRANS/WP.29/343, който е на разположение на адрес: http://www.unece.org/trans/main/wp29/wp29wgs/wp29gen/wp29fdocstts.html.
 Правило No 23 на Икономическата комисия за Европа на Организацията на обединените нации (ИКЕ на ООН) — Единни предписания за одобрение на фарове за заден ход и фарове за маневриране на моторни превозни средства и техните ремаркета
 Включващо всички текстове в сила до:
 Допълнение 19 към първоначалната версия на Правилото — дата на влизане в сила: 15 юли 2013 г.
 СЪДЪРЖАНИЕ
 ОБХВАТ
 1.
 Определения
 2.
 Заявление за одобрение
 3.
 Маркировки
 4.
 Одобрение
 5.
 Общи спецификации
 6.
 Интензитет на излъчваната светлина
 7.
 Процедури на изпитване
 8.
 Цвят на излъчваната светлина
 9.
 Съответствие на производството
 10.
 Санкции за несъответствие на производството
 11.
 Окончателно прекратяване на производството
 12.
 Наименования и адреси на техническите служби, отговарящи за провеждане на изпитвания за одобрение, както и на органите по одобряването на типа
 ПРИЛОЖЕНИЯ
 1.
 Съобщениe
 2.
 Примери на оформление на маркировките за одобрение
 3.
 Фотометрични измервания
 4.
 Минимални изисквания за процедурите на контрол за съответствие на производство
 5.
 Минимални изисквания за вземане на образци от инспектор
 0. ОБХВАТ
 Настоящото правило се прилага към:
 а)
 фаровете за заден ход за превозните средства от категории M, N, O и T (1);
 б)
 фаровете за маневриране за превозните средства от категории M и N.
 1. ОПРЕДЕЛЕНИЯ
 По смисъла на настоящото правило:
 1.1. „фар за заден ход“ е фарът на превозното средство, предназначен за осветяване на пътя зад превозното средство и за указване на останалите участници в пътното движение, че превозното средство се движи на заден ход или ще започне да се движи на заден ход;
 1.2. „фар за маневриране“ е фар, използван за допълнително осветяване отстрани на превозното средство при бавни маневри;
 1.3. определенията, дадени в Правило No 48 и неговите серии от изменения, които са в сила към момента на подаване на заявление за одобрение на типа, се прилагат към настоящото правило;
 1.4. „фарове за заден ход/маневриране от различни типове“ са фарове, които се различават по такива основни признаци като:
 а)
 търговското наименование или марка;
 б)
 характеристиките на оптичната система (нива на интензитет, ъгли на разпределение на светлината, категория светлинен източник, модул на светлинния източник и т.н.).
 Промяната на цвета на светлинния източник или на цвета на даден филтър не представлява изменение на типа;
 1.5. позоваванията, които се правят в настоящото правило към стандартна (еталонна) нажежаема лампа и към Правило No 37, се отнасят до Правило No 37 и неговите серии от изменения, които са в сила към момента на заявлението за одобрение на типа.
 Позоваванията, които се правят в настоящото правило към стандартен (еталонен) светодиоден светлинен източник и към Правило No 128, се отнасят до Правило No 128 и неговите серии от изменения, които са в сила към момента на заявлението за одобрение на типа.
 2. ЗАЯВЛЕНИЕ ЗА ОДОБРЕНИЕ


text:
2.1. Заявлението за одобрение се подава от притежателя на търговското наименование или марка или от негов надлежно упълномощен представител.
 По избор на заявителя в него се уточнява дали устройството може да бъде монтирано на превозно средство с различен наклон на базовата ос спрямо базовите равнини на превозното средство и спрямо земната повърхност или може да се върти около базовата ос; тези различни условия на монтиране се указват във формуляра за съобщение.
 2.2. За всеки тип фар за заден ход или фар за маневриране заявлението се придружава от:
 2.2.1. достатъчно подробни чертежи (в три екземпляра), които дават възможност за идентификация на типа фар за заден ход или фар за маневриране и показват геометричното положение, в което фарът за заден ход или фарът за маневриране може да бъде монтиран на превозното средство; оста на наблюдение, приета като базова ос при изпитванията (хоризонтален ъгъл Н = 0°, вертикален ъгъл V = 0°); и точката, приета като базов център при споменатите изпитвания. Чертежите показват мястото, предназначено за номера на одобрението и допълнителните символи, спрямо окръжността на маркировката за одобрение.
 Освен това височината на монтиране и направлението на базовата ос на фара/фаровете за маневриране се посочват на чертежа спрямо земната повърхност, вертикалната и надлъжната ос;
 2.2.2. кратко техническо описание, в което, с изключение на фаровете с незаменяеми светлинни източници, по-специално се посочват:
 а)
 предписаната категория нажежаема лампа; тази категория нажежаема лампа трябва да бъде една от категориите, които се съдържат в Правило No 37 и неговите серии от изменения, които са в сила към момента на заявлението за одобрение на типа; и/или
 б)
 предписаната категория светодиоден светлинен източник; тази категория светодиоден светлинен източник трябва да бъде една от категориите, които се съдържат в Правило No 128 и неговите серии от изменения, които са в сила към момента на заявлението за одобрение на типа; и/или
 в)
 специалния идентификационен код на модула на светлинния източник;
 2.2.3. два образеца. Ако устройствата не са идентични, но са симетрични и пригодни за монтиране едното от лявата, а другото от дясната страна на превозното средство, двата представени образеца могат да бъдат идентични и да бъдат пригодни за монтиране само от дясната или само от лявата страна на превозното средство.
 3. МАРКИРОВКИ
 Образците на тип фар за заден ход или фар за маневриране, представени за одобрение, трябва:
 3.1. да носят търговското наименование или марка на заявителя; тази маркировка трябва да бъде ясно четлива и незаличима;
 3.2. с изключение на фаровете с незаменяеми светлинни източници, те трябва да носят ясно четлива и незаличима маркировка, указваща:
 а)
 предписаната категория или предписаните категории светлинен източник, и/или
 б)
 специалния идентификационен код на модула на светлинния източник;
 3.3. ако е необходимо с цел предотвратяване на грешка при монтирането на фар за заден ход на превозното средство, да е отбелязана думата „ТОР“, маркирана хоризонтално в най-горната част на осветителната повърхност;
 3.4. да имат предвидено пространство с достатъчни размери за маркировката за одобрение и за допълнителните символи, предписани в точка 4.3 по-долу; споменатото пространство се отбелязва на чертежа, посочен в точка 2.2.1 по-горе;
 3.5. в случай на фарове с


text:
незаменяеми светлинни източници или модули на светлинния източник — маркировката за номиналното напрежение или за границите на напрежението и номиналната мощност;
 3.6. в случай на фарове с модули на светлинния източник на модулите на светлинния източник трябва да бъде нанесено:
 3.6.1. търговското наименование или марка на заявителя; тази маркировка трябва да бъде ясно четлива и незаличима;
 3.6.2. специалния идентификационен код на модула; тази маркировка трябва да бъде ясно четлива и незаличима. Този специален идентификационен код се състои от началните букви „MD“ за „MODULE“, следвани от маркировката за одобрение без окръжността, предписана в точка 4.3.1.1 по-долу, и в случай на използване на няколко различаващи се модула на светлинен източник — следвани от допълнителни символи или букви; специалният идентификационен код се отбелязва на чертежите, споменати в точка 2.2.1 по-горе.
 Не е задължително маркировката за одобрение да бъде еднаква с маркировката на фара, в който е използван модулът, но двете маркировки трябва да бъдат от един и същ заявител;
 3.6.3. маркировката за номиналното напрежение и номиналната мощност.
 4. ОДОБРЕНИЕ
 4.1. Ако двата образеца на тип фар за заден ход или фар за маневриране отговарят на изискванията на настоящото правило, се издава одобрение.
 4.2. За всеки одобрен тип се определя номер на одобрението. Една и съща договаряща страна не може да дава същия номер на друг тип фар за заден ход или фар за маневриране, обхванат от настоящото правило. Страните по Спогодбата от 1958 г., прилагащи настоящото правило, биват уведомявани за всяко одобрение, разширение, отказ или отменяне на одобрение или за окончателно прекратяване на производството на тип фар за заден ход или фар за маневриране съгласно настоящото правило, посредством формуляр, който съответства на образеца от приложение 1 към настоящото правило.
 4.3. На всеки фар за заден ход или фар за маневриране, който съответства на одобрен по настоящото правило тип, в допълнение на маркировката и сведенията, предписани съответно в точки 3.1, 3.2 и 3.3 или 3.5, в пространството, посочено в точка 3.4 по-горе, трябва да бъдат нанесени:
 4.3.1. международна маркировка за одобрение, състояща се от:
 4.3.1.1. оградена с окръжност буква „E“, следвана от отличителния номер на държавата, която е издала одобрението (2); и
 4.3.1.2. номер на одобрението;
 4.3.2. допълнителен символ, състоящ се от буквите A и R, комбинирани, както е показано в приложение 2 към настоящото правило.
 На устройствата, отговарящи на изискванията на настоящото правило по отношение на фаровете за маневриране, — допълнителен символ от буквите M и L, оформени, както е показано в приложение 2 към настоящото правило;
 4.3.3. първите две цифри на номера на одобрението, които указват най-новата серия от изменения на настоящото правило, могат да бъдат разположени в близост до допълнителните символи „AR“ или „ML“;
 4.3.4. на фарове за заден ход, чиито ъгли на видимост са несиметрични по отношение на базовата ос в хоризонтално направление, стрелка, сочеща към страната, на която фотометричните изисквания са удовлетворени до ъгъл от 45° Н.
 4.4. Самостоятелни фарове
 Когато различни типове фарове, отговарящи на изискванията на няколко правила, използват еднаква външна леща, имаща еднакъв или различен цвят, може да бъде поставена само една международна маркировка за одобрение,


text:
състояща се от оградена с окръжност буква „E“, следвана от отличителния номер на държавата, която е издала одобрението, и номера на одобрението. Тази маркировка за одобрение може да бъде поставена на произволно място на фара, при условие че:
 4.4.1. е видима след монтирането на фаровете;
 4.4.2. идентификационният символ за всеки фар, съответен за всяко правило, съгласно което е било издадено одобрение, заедно със съответната серия от изменения, включваща най-новите основни технически изменения, внесени в правилото към момента на издаване на одобрението, и ако е необходимо — съответната стрелка, се маркират;
 4.4.3. размерът на елементите на отделната маркировка за одобрение не трябва да е по-малък от минималния размер, определен за най-малките отделни маркировки по правилото, съгласно което е издадено одобрението;
 4.4.4. основният корпус на фара трябва да включва пространството, описано в точка 3.4 по-горе, и да носи маркировката за одобрение на фактическата функция;
 4.4.5. образец Д в приложение 2 към настоящото правило дава примери на маркировка за одобрение с гореспоменатите допълнителни символи.
 4.5. Когато два или повече фара са част от един и същ модул от групирани, комбинирани или взаимно вградени фарове, одобрение се издава единствено ако всеки от тези фарове отговаря на изискванията на настоящото правило или на друго правило. Фарове, които не отговарят на никое от тези правила, не могат да бъдат част от такъв модул от групирани, комбинирани или взаимно вградени фарове.
 4.5.1. Когато групирани, комбинирани или взаимно вградени фарове отговарят на изискванията на няколко правила, може да бъде нанесена само една международна маркировка за одобрение, състояща се от оградена с окръжност буква „E“, следвана от отличителния номер на държавата, която е издала одобрението, номера на одобрението и ако е необходимо — съответната стрелка. Тази маркировка за одобрение може да бъде поставена на произволно място върху групираните, комбинирани или взаимно вградени фарове, при условие че:
 4.5.1.1. е видима след монтирането им,
 4.5.1.2. никоя част от групираните, комбинираните или взаимно вградените фарове, пропускащи светлина, не може да бъде отстранена, без да бъде отстранена в същото време маркировката за одобрение;
 4.5.2. идентификационният символ за всеки фар съответно за всяко правило, съгласно което е било издадено одобрение, заедно със съответната серия от изменения, включваща най-новите основни технически изменения, направени по правилото към момента на издаване на одобрението, и ако е необходимо — съответната стрелка се маркират:
 4.5.2.1. или върху съответната повърхност, излъчваща светлина,
 4.5.2.2. или в случай на група — по такъв начин, че всеки фар от групираните, комбинираните или взаимно вградените фарове да може лесно да се идентифицира (вж. три възможни примера, показани в приложение 2);
 4.5.3. размерът на елементите на отделната маркировка за одобрение не трябва да е по-малък от минималния размер, определен за най-малките отделни маркировки по правилото, съгласно което е издадено одобрението;
 4.5.4. за всеки одобрен тип се определя номер на одобрението. Една и съща договаряща страна не може да определя същия номер на друг тип групирани, комбинирани или взаимно вградени фарове, обхванат от настоящото правило.
 4.6. Маркировката и символът, посочени в точки 4.3.1 и 4.3.2, трябва да бъдат незаличими и ясно четливи дори и след монтирането


text:
на фара за заден ход на превозното средство.
 В случай на фар за маневриране:
 а)
 трябва да се осигури достатъчно голямо пространство за маркировката за одобрение върху лещата или защитния корпус, като маркировката трябва да е четлива, когато устройството е монтирано на превозното средство. Върху други компоненти на устройството трябва да са нанесени наименованието на производителя и средство за идентификация. Ако мястото за маркировката за одобрение е ограничено, тя трябва да се постави на част на превозното средство, която е постоянно свързана към фара за маневриране, или на табелата на превозното средство;
 б)
 пространството за маркировката за одобрение трябва да се покаже на чертежите по точка 2.2 по-горе или да се посочи в заявлението за одобрение.
 4.7. В приложение 2 са дадени примери на маркировки за единичен фар (фигура 1) и за групирани, комбинирани или взаимно вградени фарове (фигура 2) с всички горепосочени допълнителни символи. Буквите A и R могат да се комбинират.
 5. ОБЩИ СПЕЦИФИКАЦИИ
 5.1. Всеки образец трябва да отговаря на изискванията, изложени в точките по-долу.
 5.2. Фаровете за заден ход трябва да бъдат проектирани и конструирани така, че при нормална експлоатация и независимо от вибрациите, на които могат да бъдат подложени, да продължават да работят задоволително и да се запазват характеристиките, предписани в настоящото правило.
 5.3. В случай на модули на светлинен източник се проверява дали:
 5.3.1. конструкцията на модулите на светлинния източник е такава, че:
 а
 никой от модулите на светлинния източник да не може да бъде монтиран в друго положение освен в предвиденото и правилно положение, както и да може да бъде демонтиран единствено с използването на инструменти;
 б)
 ако в корпуса на устройството са използвани няколко модула на светлинен източник, модулите на светлинния източник, които са с различни характеристики, да не бъдат взаимозаменяеми в един и същи корпус на фар.
 5.3.2. Модулът на светлинния източник трябва да бъде защитен срещу вмешателство.
 5.3.3. Модулът на светлинния източник трябва да е проектиран така, че независимо от използването на инструменти да не е механично взаимозаменяем с който и да е одобрен заменяем светлинен източник.
 5.4. В случай на заменяем светлинен източник:
 5.4.1. може да бъде използвана всяка категория или категории светлинен източник, одобрен съгласно Правило No 37 и/или Правило No 128, при условие че в Правило No 37 и неговите серии от изменения, които са в сила към момента на заявлението за одобрение на типа, или в Правило No 128 и сериите му от изменения в сила към момента на заявлението за одобрение на типа няма никакви ограничения за използването;
 5.4.2. конструкцията на устройството трябва да бъде такава, че светлинният източник да не може да бъде монтиран в друго положение освен в правилното;
 5.4.3. фасонката на светлинния източник трябва да отговаря на характеристиките, дадени в Публикация на IEC 60061. Прилага се спецификацията за фасонката, съответстваща на категорията използван светлинен източник.
 6. ИНТЕНЗИТЕТ НА ИЗЛЪЧВАНАТА СВЕТЛИНА
 6.1. Спецификации на интензитета на светлината за фаровете за заден ход
 6.1.1. Интензитетът на светлината, излъчвана от всеки от двата образеца, трябва да бъде не по-малък от минималните стойности и не по-голям


text:
от максималните стойности, посочени по-долу, и трябва да бъде измерен по отношение на базовата ос в посочените по-долу направления (изразени в градуси спрямо базовата ос).
 6.1.2. Интензитетът по базовата ос трябва да бъде не по-малък от 80 кандели.
 6.1.3. Интензитетът на светлината, излъчвана във всички направления, в които светлината може да бъде наблюдавана, не трябва да надвишава:
 300 кандели в направления във или над хоризонталната равнина;
 и в направления под хоризонталната равнина:
 600 кандели между h-h и 5° D и
 8 000 кандели под 5° D.
 6.1.4. Във всяко друго направление на измерване, показано в приложение 3 към настоящото правило, светлинният интензитет трябва да бъде не по-малък от минималния определен в посоченото приложение.
 В случай че фарът за заден ход е предназначен за монтиране на превозно средство единствено като част от двойка устройства, фотометричният интензитет може да бъде проверен само до ъгъл от 30° навътре, където трябва да бъде измерена фотометрична стойност от най-малко 25 cd.
 Това условие трябва да бъде ясно обяснено в заявлението за одобрение и прилежащите документи (вж. точка 2 от настоящото правило).
 Освен това в случаите, когато одобрението на типа ще бъде дадено, като се прилага условието по-горе, указание в точка 11 „Забележки“ от формуляра за съобщение (вж. приложение 1 към настоящото правило) информира, че устройството може да бъде монтирано само като част от двойка устройства.
 6.1.5. В случай на единичен фар, съдържащ повече от един светлинен източник, фарът трябва да съответства на изискванията за минимална стойност на интензитета, когато някой от източниците е повреден, а когато всички светлинни източници светят, интензитетът на светлината не трябва да превишава максималната стойност на интензитета. Група от светлинни източници, които са свързани електрически така, че повредата на един от тях да бъде причина всички те да престанат да излъчват светлина, се счита за един светлинен източник.
 6.2. Спецификации на интензитета на светлината за фаровете за маневриране
 6.2.1. Интензитетът не трябва да надвишава 500 кандели във всички направления, в които светлината може да се наблюдава, когато е монтирана в което и да е положение, посочено от заявителя.
 6.2.2. Устройството трябва да е проектирано така, че светлината, директно излъчвана странично или към предната или задната част на превозното средство, да не надвишава 0,5 cd в рамките на ъгъла, определен по-долу.
 а)
 Вертикалният минимален ъгъл φ
 min
 (в градуси) е:
 φ
 min
 = аркустангенс (1-височина на монтиране)/10; където h е височината на монтиране в m
 б)
 Вертикалният максимален ъгъл φ
 max (в градуси) е:
 φ
 max = φ
 min
 + 11,3.
 Измерването се ограничава до хоризонтален ъгъл от + 90° до – 90° спрямо правата, която пресича базовата ос и която е перпендикулярна на вертикалната надлъжна равнина на превозното средство.
 Минималното измервателно разстояние трябва да е 3 m.
 7. ПРОЦЕДУРИ НА ИЗПИТВАНЕ
 7.1. Всички измервания, както фотометрични, така и колориметрични, трябва да бъдат извършвани:
 7.1.1. в случай на фар със заменяем светлинен източник, ако той не е оборудван с електронна пусковорегулираща апаратура, с използването на безцветен стандартен светлинен източник от категорията, предписана за устройството, като напрежението на захранването трябва да бъде такова,


text:
че:
 а)
 в случай на нажежаема лампа да създава еталонния светлинен поток, необходим за тази категория нажежаема лампа,
 б)
 в случай на светодиодни светлинни източници за 6,75 V, 13,5 V или 28,0 V — получената стойност на светлинния поток се коригира. Корекционният коефициент е отношението между номиналния светлинен поток и средната стойност на светлинния поток, получена при подаденото напрежение;
 7.1.2. в случай на фар, оборудван с незаменяеми светлинни източници (нажежаеми лампи и други), съответно при 6,75 V, 13,5 V или 28,0 V;
 7.1.3. в случай на система, използваща електронна пусковорегулираща апаратура, която е част от фара (3), като на входните клеми на фара се подава напрежението, заявено от производителя, или, ако то не е указано, съответно 6,75 V, 13,5 V или 28,0 V;
 7.1.4. в случай на система, използваща електронна пусковорегулираща апаратура, която не е част от фара, на входните клеми на фара се подава напрежението, заявено от производителя.
 7.2. Техническата служба трябва да изиска от производителя пусковорегулиращата апаратура, необходима за захранването на светлинния източник и съответните функции.
 7.3. Подаваното на фара напрежение трябва да бъде указано във формуляра за съобщение от приложение 1 към настоящото правило.
 7.4. За всеки фар, с изключение на оборудваните с нажежаеми лампи, светлинните интензитети, измерени след една минута и след 30 минути работа, трябва да отговарят на минималните и максималните изисквания. Разпределението на светлинния интензитет след една минута работа може да бъде изчислено от разпределението на светлинния интензитет след 30 минути работа, като за всяка точка на измерване се приложи отношението на измерените при ъгли HV стойности на светлинните интензитети след една минута и след 30 минути работа.
 7.5. Трябва да се определят границите на видимата повърхност по направлението на базовата ос на устройството за светлинна сигнализация.
 8. ЦВЯТ НА ИЗЛЪЧВАНАТА СВЕТЛИНА
 В случай на фарове за маневриране цветът на излъчваната светлина в границите на зоната на решетката на разпределение на светлината, определена в точка 2 от приложение 3, трябва да бъде бял.
 В случай на фарове за маневриране цветът на излъчваната светлина в границите на зоната на цялото разпределение на светлината трябва да бъде бял.
 За проверка на тези колориметрични характеристики се прилага процедурата на изпитване, описана в точка 7 от настоящото правило. Извън границите на тази зона не трябва да се наблюдават резки отклонения на цвета.
 Въпреки това, за фаровете, оборудвани с незаменяеми светлинни източници (нажежаеми лампи и други), колориметричните характеристики трябва да се проверяват, когато светлинните източници са във фара, съгласно съответните подточки от точка 7.1 от настоящото правило.
 9. СЪОТВЕТСТВИЕ НА ПРОИЗВОДСТВОТО
 Процедурите за съответствие на производството трябва да съответстват на определените в Спогодбата, допълнение 2 (E/ECE/324-E/ECE/TRANS/505/Rev.2), като се спазват следните изисквания:
 9.1. фаровете, одобрени по настоящото правило, трябва да бъдат произведени така, че да съответстват на одобрения тип, като отговарят на изискванията, изложени в точки 6 и 8 по-горе;
 9.2. спазват се минималните изисквания за процедурите на контрол за съответствието на производството, изложени в приложение 4 към настоящото правило;
 9.3. спазват се минималните изисквания за вземане на образци от инспектор, изложени в приложение 5 към настоящото правило;
 9.4. органът


text:
по одобряването на типа, издал одобрението на типа, може по всяко време да проверява методите за контрол на съответствието, прилагани във всеки производствен обект. Нормалната честота на тези проверки е веднъж на две години.
 10. САНКЦИИ ЗА НЕСЪОТВЕТСТВИЕ НА ПРОИЗВОДСТВОТО
 10.1. Одобрението, издадено съгласно настоящото правило по отношение на тип фар за заден ход или фар за маневриране, може да бъде отменено, ако предходните изисквания не са спазени или фарът за заден ход или фарът за маневриране, носещ маркировката за одобрение, посочена в точки 4.3.1 и 4.3.2, не отговаря на одобрения тип.
 10.2. Ако договаряща страна по Спогодбата, прилагаща настоящото правило, отмени издадено от нея одобрение, тя уведомява незабавно останалите договарящи страни, прилагащи настоящото правило, посредством формуляр за съобщение, съответстващ на образеца от приложение 1 към настоящото правило.
 11. ОКОНЧАТЕЛНО ПРЕКРАТЯВАНЕ НА ПРОИЗВОДСТВОТО
 Ако притежателят на одобрението прекрати напълно производството на тип фар за заден ход или фар за маневриране, одобрен в съответствие с настоящото правило, той уведомява за това органа по одобряването на типа, издал одобрението, който на свой ред уведомява за това останалите страни по Спогодбата от 1958 г., прилагащи настоящото правило, посредством формуляр за съобщение, съответстващ на образеца от приложение 1 към настоящото правило.
 12. НАИМЕНОВАНИЯ И АДРЕСИ НА ТЕХНИЧЕСКИТЕ СЛУЖБИ, ОТГОВАРЯЩИ ЗА ПРОВЕЖДАНЕ НА ИЗПИТВАНИЯ ЗА ОДОБРЕНИЕ, КАКТО И НА ОРГАНИТЕ ПО ОДОБРЯВАНЕТО НА ТИПА
 Страните по Спогодбата от 1958 г., прилагащи настоящото правило, съобщават на секретариата на ООН наименованията и адресите на техническите служби, отговарящи за провеждането на изпитвания за одобрение, както и на органите по одобряването на типа, издаващи одобрение и на които се изпращат формулярите, удостоверяващи одобрение, разширение, отказ или отменяне на одобрение, или окончателно прекратяване на производството, издадени в други страни.
 (1) Както е определено в Консолидираната резолюция за конструкцията на превозните средства (R.E.3), документ ECE/TRANS/WP.29/78/Rev.2, параграф 2 — www.unece.org/trans/main/wp29/wp29wgs/wp29gen/wp29resolutions.html
 (2) Отличителните номера на договарящите страни по Спогодбата от 1958 г. са дадени в приложение 3 към Консолидираната резолюция за конструкцията на превозните средства (R.E.3), документ ECE/TRANS/WP.29/78/Rev.2/Amend.3 — www.unece.org/trans/main/wp29/wp29wgs/wp29gen/wp29resolutions.html
 (3) По смисъла на настоящото правило „е част от фара“ означава елементът да бъде физически включен в корпуса на фара или да бъде външен, независимо дали е отделен, или не, от корпуса на фара, но да се доставя от производителя като част от системата на фара.
 ПРИЛОЖЕНИЕ 1
 СЪОБЩЕНИE
 (максимален формат: A4 (210 × 297 mm)
 издадено от:
 наименование на административния орган:
 ...
 ...
 ...
 относно (1)
 :
 Издадено одобрение
 Разширено одобрение
 Отказано одобрение
 Отменено одобрение
 Окончателно прекратяване на производството
 на тип фар за заден ход съгласно Правило No 23
 Одобрение No ... Разширение No ...
 на тип фар за маневриране съгласно Правило No 23
 Одобрение No ... Разширение No ...
 1.
 Търговско наименование или марка на устройството: ...
 2.
 Дадено от производителя наименование на типа устройство: ...
 3.
 Наименование и адрес на производителя: ...
 4.
 Наименование и адрес на представителя на производителя, ако има такъв: ...
 5.
 Представено за одобрение на: ...
 6.
 Техническа служба, отговаряща за провеждането на изпитвания за одобрение: ...
 7.
 Дата на протокола, издаден от техническата служба: ...


text:
8.
 Номер на протокола, издаден от техническата служба: ...
 9.
 Кратко описание:
 Номер, категория и вид на светлинния източник: ...
 Напрежение и мощност: ...
 Прилагане на електронна пусковорегулираща апаратура:
 а)
 която е част от фара: да/не (1)
 б)
 която не е част от фара: да/не (1)
 Напрежение на захранване, осигурявано от електронната пусковорегулираща апаратура:
 Производител и идентификационен номер на електронната пусковорегулираща апаратура (когато пусковорегулиращата апаратура е част от фара, но не е включена в корпуса на фара): ...
 Модул на светлинен източник: да/не (1)
 Специален идентификационен код на модула на светлинен източник: ...
 Геометрията на положенията за монтиране и възможните варианти, ако има такива: ...
 За тип фар за маневриране съгласно Правило No 23, точка 6.2.2
 Максимална височина на монтиране: ...
 10.
 Местоположение на маркировката за одобрение: ...
 11.
 Забележки:
 В случай на фар за заден ход това устройство трябва да бъде монтирано на превозно средство само като част от двойка устройства: да/не (1) ...
 12.
 Основание за разширението (ако има такова): ...
 13.
 Одобрението е издадено/разширено/отказано/отменено (1)
 14.
 Място: ...
 15.
 Дата: ...
 16.
 Подпис ...
 17.
 Към настоящото съобщение е приложен списък на документите, подадени пред органа по одобряването на типа, издал одобрението, и те могат да се предоставят при поискване.
 (1) Ненужното се зачерква.
 ПРИЛОЖЕНИЕ 2
 ПРИМЕРИ НА ОФОРМЛЕНИЕ НА МАРКИРОВКИТЕ ЗА ОДОБРЕНИЕ
 Фигура 1
 Маркировка за единични фарове
 Образец А
 По избор
 a = 5 mm (min)
 Устройството, носещо горепоказаната маркировка за одобрение, е фар за заден ход, одобрен в Нидерландия (Е4) съгласно Правило No 23 с одобрение No 221. Номерът на одобрението указва, че одобрението е издадено в съответствие с изискванията на Правило No 23 в първоначалния му вид или, според случая, изменено с допълнение 1 и/или 2. Стрелка указва страната, на която фотометричните спецификации са удовлетворени до ъгъл от 45° Н.
 Бележка: номерът на одобрението и допълнителният символ трябва да бъдат поставени в близост до окръжността, над или под буквата „E“ или отляво или отдясно на тази буква. Цифрите на номера на одобрението и на серийния номер на производството трябва да бъдат от същата страна като буквата „Е“ и да са ориентирани в една и съща посока. Използването на римски цифри в номерата на одобрение следва да бъде избягвано, за да не се допусне объркване с други символи.
 Фигура 2
 Опростена маркировка за групирани, комбинирани или взаимно вградени фарове
 Вертикалните и хоризонталните линии представят схематично формата на устройството за светлинна сигнализация.
 Те не са част от маркировката за одобрение.
 Образец Б
 Образец В
 Образец Г
 Бележка: трите примера за маркировки за одобрение — образци Б, В и Г, представляват три възможни варианта за маркировка на светлинно устройство, когато два или повече фарове са част от един и същ модул от групирани, комбинирани или взаимно вградени фарове. Тази маркировка за одобрение показва, че устройството е одобрено в Нидерландия (E4) с одобрение No 3333 и включва:
 светлоотражател от клас IА, одобрен в съответствие със серия от изменения 02 на Правило No 3;
 задна пътепоказателна светлина от категория 2а, одобрена в съответствие със серия от изменения 01


text:
на Правило No 6;
 червена задна габаритна светлина (R), одобрена в съответствие със серия от изменения 01 на Правило No 7;
 заден фар против мъгла (F), одобрен в съответствие с Правило No 38 в първоначалния му вид;
 фар за заден ход (AR), одобрен в съответствие с Правило No 23 в първоначалния му вид;
 стопсветлина с две нива на интензитет (S2), одобрена в съответствие със серия от изменения 01 на Правило No 7.
 Образец Д
 Маркировка за самостоятелни фарове
 Примерът по-горе съответства на маркировката за леща, предназначена да се използва с различни типове фарове. Маркировката за одобрение указва, че устройството е одобрено в Испания (E9) с одобрение No 1432 и включва:
 заден фар против мъгла (F), одобрен в съответствие с Правило No 38 в първоначалната му версия;
 задна пътепоказателна светлина от категория 2а, одобрена в съответствие със серия от изменения 01 на Правило No 6;
 фар за заден ход (AR), одобрен в съответствие с Правило No 23 в първоначалната му версия;
 червена задна габаритна светлина (R), одобрена в съответствие със серия от изменения 02 на Правило No 7;
 стопсветлина с едно ниво на интензитет (S1), одобрена в съответствие със серия от изменения 02 на Правило No 7.
 Фигура 3
 Модули на светлинен източник
 Модулът на светлинен източник, носещ горепоказания идентификационен код, е одобрен заедно с фар, одобрен в Италия (Е3) с одобрение No 17325.
 Фигура 4
 Маркировка за фарове за маневриране
 Устройството, носещо горепоказаната маркировка за одобрение, е фар за маневриране, одобрен в Германия (Е1) съгласно Правило No 23 с одобрение No 2207.
 Този номер на одобрение показва, че одобрението е издадено съгласно изискванията от Правило No 23 в първоначалната му версия.
 Забележка: номерът на одобрението и допълнителният символ трябва да бъдат поставени в близост до окръжността, над или под буквата „E“ или отляво или отдясно на тази буква. Цифрите на номера на одобрението и на серийния номер на производството трябва да бъдат от същата страна като буквата „Е“ и да са ориентирани в една и съща посока. Използването на римски цифри в номерата на одобрение следва да се избягва, за да не се допусне объркване с други символи.
 ПРИЛОЖЕНИЕ 3
 ФОТОМЕТРИЧНИ ИЗМЕРВАНИЯ
 1. Общи разпоредби за методите на измерване
 1.1. При извършването на фотометрични измервания страничните отражения трябва да бъдат избегнати посредством подходящо затъмняване.
 1.2. В случай че резултатите от изследванията се поставят под съмнение, измерванията трябва да се извършат отново, като се спазват следните изисквания:
 1.2.1. разстоянието, на което се извършва измерването, трябва да е такова, че законът за обратната пропорционалност на квадрата на разстоянието да бъде приложим:
 1.2.2. измервателната апаратура трябва да е такава, че ъгловата апертура на датчика, наблюдаван от базовия център на светлината, да е между 10′ и 1°;
 1.2.3. смята се, че изискванията към интензитета за определено направление на наблюдение са удовлетворени, когато изискването е спазено в дадено направление, като не се отклонява с повече от 15′ от направлението на наблюдение.
 1.3. В случая, в който устройството може да бъде монтирано в повече от едно положение или в множество положения, фотометричните измервания се повтарят за


text:
всяко положение или за крайните положения от множеството положения по базовата ос, специфицирано от производителя.
 2. За фарове за заден ход точки на измерване, изразени в градуси спрямо базовата ос, и стойности на минималните интензитети на излъчваната светлина.
 2.1. Направленията Н = 0° и V = 0° съответстват на базовата ос. На превозното средство те представляват хоризонтална линия, успоредна на средната надлъжна равнина на превозното средство и насочена в изискваното направление на видимост. Те преминават през базовия център. Стойностите, показани в таблицата, дават за различните направления на измерване на минималния интензитет в кандели.
 2.2. Ако при визуална проверка на фара се установят съществени локални промени в интензитета, се извършва проверка, която да гарантира, че нито един от интензитетите, измерени между две от посочените по-горе направления на измерване, не е под 50 % от най-ниския минимален интензитет от двата, предписани за тези направления на измерване.
 3. Фотометрично измерване на фарове, оборудвани с няколко светлинни източника
 Фотометричните показатели се проверяват:
 3.1. за незаменяемите светлинни източници (нажежаеми лампи и други):
 с наличните светлинни източници във фара съгласно съответните подточки от точка 7.1 от настоящото правило;
 3.2. За заменяем светлинен източник
 когато са оборудвани със светлинен източник за 6,75 V, 13,5 V или 28,0 V, получените стойности на светлинния интензитет се коригират. За нажежаеми лампи корекционният коефициент е отношението между базовия светлинен поток и средната стойност на светлинния поток, получена при подаденото напрежение (6,75 V, 13,5 V или 28,0 V).
 За светодиодни светлинни източници корекционният коефициент е отношението между базовия светлинен поток и средната стойност на светлинния поток, получена при подаденото напрежение (6,75 V, 13,5 V или 28,0 V).
 Действителните светлинни потоци на всяка използвана нажежаема лампа и/или използван светодиоден светлинен източник не трябва да се отклоняват с повече от 5 % от средната стойност.
 Друга възможност и то само в случай на нажежаеми лампи е една стандартна нажежаема лампа да се използва последователно във всяко отделно положение, като работи със своя базов поток, а отделните измервания за всяко положение се събират.
 ПРИЛОЖЕНИЕ 4
 МИНИМАЛНИ ИЗИСКВАНИЯ ЗА ПРОЦЕДУРИТЕ НА КОНТРОЛ ЗА СЪОТВЕТСТВИЕ НА ПРОИЗВОДСТВОТО
 1. Общи положения
 1.1. Изискванията за съответствие се считат за удовлетворени от механична и геометрична гледна точка, ако разликите не надвишават неизбежните производствени отклонения в рамките на изискванията на настоящото правило.
 1.2. По отношение на фотометричните показатели съответствието на масово произвежданите фарове не се оспорва, ако при изпитването на фотометричните показатели на който и да е произволно избран фар съгласно точка 7 от настоящото правило съответно:
 1.2.1. никоя измерена стойност не се отклонява в неблагоприятна посока с повече от 20 % от стойностите, предписани в настоящото правило;
 1.2.2. ако в случай на фар, оборудван със заменяем светлинен източник, и ако резултатите от изпитването, описано по-горе, не отговарят на изискванията, изпитванията на фаровете се повтарят, като се използва друг стандартен светлинен източник.
 1.3. Координатите на цветността трябва да бъдат спазени, когато се изпитват при условията на точка 7 от настоящото правило.
 2. Минимални изисквания за проверка на съответствието от производителя
 За всеки тип фар притежателят на маркировката за одобрение провежда през


text:
подходящи интервали най-малко следните изпитвания. Изпитванията се провеждат в съответствие с разпоредбите на настоящото правило.
 Ако някой образец покаже несъответствие по отношение на типа на съответното изпитване, се взимат допълнителни образци и се изпитват. Производителят предприема мерки за осигуряване съответствието на съответното производство.
 2.1. Естество на изпитванията
 Изпитванията за съответствие по настоящото правило обхващат фотометричните и колориметричните характеристики.
 2.2. Методи на изпитванията
 2.2.1. Като правило изпитванията се извършват в съответствие с методите, определени в настоящото правило.
 2.2.2. При всички изпитвания за съответствие, извършвани от производителя, могат да се използват еквивалентни методи със съгласието на органа по одобряването на типа, отговарящ за изпитванията за одобрение. Отговорност на производителя е да докаже, че прилаганите методи са еквивалентни на тези, определени в настоящото правило.
 2.2.3. Прилагането на точки 2.2.1 и 2.2.2 по-горе изисква редовното калибриране на апаратурата за изпитване, както и установяването на съответствието ѝ с измерванията, направени от компетентен орган.
 2.2.4. Във всички случаи еталонните методи са посочените в настоящото правило, особено за целите на административната проверка и вземането на образци.
 2.3. Начин на вземане на образци
 Образците фарове се избират произволно от еднородна партида произведени устройства. Еднородна партида означава съвкупност от фарове от един и същи тип, определена според производствените методи на производителя.
 Като правило оценката обхваща серийното производство от отделни производствени обекти. Производителят обаче може да групира заедно документите относно един и същ тип от няколко производствени обекта, при условие че в тях се работи по еднаква система и управление на качеството.
 2.4. Измерени и записани фотометрични характеристики
 Взетият за образец фар се подлага на фотометрични измервания за минималните стойности в точките, изброени в приложение 3, и при изискваните координати на цветността.
 2.5. Критерии за приемливост
 Производителят е отговорен за извършването на статистическо проучване на резултатите от изпитването и за определяне, със съгласието на компетентния орган по одобряването на типа, на критериите, които обуславят приемливостта на неговата продукция, за да се отговори на изискванията, определени за проверка на съответствието на продуктите в точка 9.1 от настоящото правило.
 Критериите за приемливост трябва да са такива, че при гаранционна вероятност от 95 % минималната вероятност да се премине проверка на произволно избрано отделно устройство в съответствие с приложение 5 (първо вземане на образци) да бъде 0,95.
 ПРИЛОЖЕНИЕ 5
 МИНИМАЛНИ ИЗИСКВАНИЯ ЗА ВЗЕМАНЕ НА ОБРАЗЦИ ОТ ИНСПЕКТОР
 1. Общи положения
 1.1. Изискванията за съответствие се считат за удовлетворени от механична и геометрична гледна точка в съответствие с изискванията на настоящото правило, ако разликите не надвишават неизбежните производствени отклонения.
 1.2. По отношение на фотометричните показатели съответствието на масово произвежданите фарове не се оспорва, ако при изпитването на фотометричните показатели на който и да е произволно избран фар съгласно точка 7 от настоящото правило съответно:
 1.2.1. никоя измерена стойност не се отклонява в неблагоприятна посока с повече от 20 % от стойностите, предписани в настоящото правило;
 1.2.2. ако в случай на фар, оборудван със заменяем светлинен източник, и ако резултатите от изпитването, описано по-горе, не отговарят на изискванията, изпитванията на фаровете се повтарят, като се използва друг стандартен светлинен източник.
 1.2.3. Фарове с очевидни дефекти


text:
се отхвърлят.
 1.3. Координатите на цветността трябва да бъдат спазени, когато се изпитват при условията на точка 7 от настоящото правило.
 2. Първо вземане на образци
 При първото вземане на образци се избират произволно четири фара. Първата извадка от две фара се обозначава с А, а втората извадка от две фара се обозначава с В.
 2.1. Случаи, в които съответствието не се оспорва
 2.1.1. След прилагането на процедурата за вземане на образци, показана на фигура 1 от настоящото приложение, съответствието на масово произвежданите фарове не се оспорва, ако стойностите, измерени на дадените фарове, показват следните отклонения в неблагоприятна посока:
 2.1.1.1. извадка А
 A1:
 един фар
 0 %
 един фар не повече от
 20 %
 A2:
 двата фара повече от
 0 %
 но не повече от
 20 %
 преминава се към извадка В
 2.1.1.2. Извадка В
 B1:
 двата фара
 0 %
 2.1.2. или ако са изпълнени условията от точка 1.2.2 по-горе за извадка А.
 2.2. Случаи, в които съответствието се оспорва
 2.2.1. След прилагането на процедурата за вземане на образци, показана на фигура 1 от настоящото приложение, съответствието на масово произвежданите фарове се оспорва и производителят трябва да приведе производството си в съответствие с изискванията, ако стойностите, измерени на дадените фарове, показват следните отклонения:
 2.2.1.1. извадка А
 A3:
 един фар не повече от
 20 %
 един фар повече от
 20 %
 но не повече от
 30 %
 2.2.1.2. Извадка В
 B2:
 в случай на А2:
 един фар повече от
 0 %
 но не повече от
 20 %
 един фар не повече от
 20 %
 B3:
 в случай на А2:
 един фар
 0 %
 един фар повече от
 20 %
 но не повече от
 30 %
 2.2.2. или ако не са изпълнени условията от точка 1.2.2 по-горе за извадка А.
 2.3. Отменено одобрение
 Съответствието се оспорва и се прилагат разпоредбите от точка 10 от настоящото правило, ако след прилагането на процедурата за вземане на образци, описана във фигура 1 от настоящото приложение, отклоненията на измерените стойности на фаровете са:
 2.3.1. извадка А
 A4:
 един фар не повече от
 20 %
 един фар повече от
 30 %
 A5:
 двата фара повече от
 20 %
 2.3.2. Извадка В
 B4:
 в случай на А2:
 един фар повече от
 0 %
 но не повече от
 20 %
 един фар повече от
 20 %
 B5:
 в случай на А2:
 двата фара повече от
 20 %
 B6:
 в случай на А2:
 един фар
 0 %
 един фар повече от
 30 %
 2.3.3. или ако не са изпълнени условията от точка 1.2.2 по-горе за извадки А и B.
 3. Повторно вземане на образци
 Необходимо е в рамките на два месеца след уведомяването в случаите на A3, B2, B3 да се извърши повторно вземане на образци, трета извадка С от два фара и четвърта извадка D от два фара, избрани от наличната продукция, произведена след привеждането в съответствие.
 3.1. Случаи, в които съответствието не се оспорва
 3.1.1. След прилагането на процедурата за вземане на образци, показана на фигура 1 от настоящото приложение, съответствието на масово произвежданите фарове не се оспорва,


text:
ако стойностите, измерени на дадените фарове, показват следните отклонения в неблагоприятна посока:
 3.1.1.1. извадка С
 C1:
 един фар
 0 %
 един фар не повече от
 20 %
 C2:
 двата фара повече от
 0 %
 но не повече от
 20 %
 преминава се към извадка D
 3.1.1.2. извадка D
 D1:
 в случай на С2:
 двата фара
 0 %
 3.1.2. или ако са изпълнени условията от точка 1.2.2 по-горе за извадка С.
 3.2. Случаи, в които съответствието се оспорва
 3.2.1. След прилагането на процедурата за вземане на образци, показана на фигура 1 от настоящото приложение, съответствието на масово произвежданите фарове се оспорва и производителят трябва да приведе производството си в съответствие с изискванията, ако стойностите, измерени на дадените фарове, показват следните отклонения:
 3.2.1.1. извадка D
 D2:
 в случай на С2:
 един фар повече от
 0 %
 но не повече от
 20 %
 един фар не повече от
 20 %
 3.2.1.2. или ако не са изпълнени условията от точка 1.2.2 по-горе за извадка С.
 3.3. Отменено одобрение
 Съответствието се оспорва и се прилагат разпоредбите от точка 10 от настоящото правило, ако след прилагането на процедурата за вземане на образци, описана във фигура 1 от настоящото приложение, отклоненията на измерените стойности на фаровете са:
 3.3.1. извадка С
 C3:
 един фар не повече от
 20 %
 един фар повече от
 20 %
 C4:
 двата фара повече от
 20 %
 3.3.2. извадка D
 D3:
 в случай на С2:
 един фар 0 или повече от
 0 %
 един фар повече от
 20 %
 3.3.3. или ако не са изпълнени условията от точка 1.2.2 по-горе за извадки С и D.
 Фигура 1