text:
 2.6.2012
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 157/9
 Жалба, подадена на 27 март 2012 г. — Investigación y Desarrollo en Soluciones y Servicios IT/Комисия
 (Дело T-134/12)
 2012/C 157/16
 Език на производството: испански
 Страни
 Жалбоподател: Investigación y Desarrollo en Soluciones y Servicios IT, SA (Аликанте, Испания) (представител: M. Jiménez Perona, abogado)
 Ответник: Европейска комисия
 Искания на жалбоподателя
 Жалбоподателят иска от Общия съд:
 —
 Да отмени Решението на Европейската комисия Ares (2012)39854 от 19 януари 2012 г., с което се разпорежда плащането на дебитните известия, съответстващи на одит 09-INFS-001/041, и
 —
 да осъди ответника за поправи вредите, които жалбоподателят е претърпял вследствие на неправомерното поведение на Комисията, предмет на настоящата жалба, възлизащи на 732 788 EUR.
 Правни основания и основни доводи
 Жалбоподателят е сключил различни договори с Комисията в сферата на научните изследвания и развойната дейност, всички уредени в Решение C(2003) 3834 на Комисията от 23 октомври 2003 г., съдържащо типов договор FP 5 или FP 6 и общите условия FP 5 и FP 6.
 Въз основа на резултатите от разследване на OLAF и от одит на Комисията относно тези договори последната приема решение за отнемане на субсидиите.
 В подкрепа на жалбата си жалбоподателят изтъква осем правни основания.
 1.
 Първото правно основание е изведено от нарушението на правото на защита вследствие на условията, при което е извършен въпросният одит.
 2.
 Второто правно основание е изведено от нарушението на принципа на правна сигурност, доколкото на жалбоподателя не е посочена приложимата правна уредба.
 3.
 Третото правно основание е изведено от неспазването от ответната институция на задължението за мотивиране на актовете.
 4.
 Четвъртото правно основание е изведено от нарушението на принципа на презумпцията за невиновност като следствие от тона, използван от ГД „Информационно общество и медии“ в нейния одиторски доклад.
 5.
 Петото правно основание е изведено от незачитането на правото на добра администрация, което от своя страна е следствие от неизпълнението на задължението на одиторите за безпристрастност и справедливост.
 6.
 Шестото правно основание е изведено от нарушението на принципа на оправданите правни очаквания що се отнася по-специално до липсата на оправомощаване на външните одитори и до самия произход на одита.
 7.
 Седмото правно основание е изведено от нарушението на принципа на пропорционалност.
 8.
 Осмото правно основание е изведено от нарушението на правото на неприкосновеност на личния живот.


text:
 16.6.2016
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 216/8
 Дело, заведено на 16 декември 2015 г. от Надзорния орган на ЕАСТ срещу Исландия
 (Дело E-30/15)
 (2016/C 216/05)
 На 16 декември 2015 г. в Съда на ЕАСТ беше заведено дело срещу Исландия от Надзорния орган на ЕАСТ, представляван от Carsten Zatschler, Clémence Perrin и Marlene Lie Hakkebo в качеството им на представители на Надзорния орган на ЕАСТ, който се намира на следния адрес: Rue Belliard 35, 1040 Brussels, Belgium.
 Надзорният орган на ЕАСТ иска от Съда на ЕАСТ:
 1.
 Да постанови, че Исландия не е изпълнила задълженията си по акта, посочен в точка 15р от глава XIII от приложение II към Споразумението за Европейското икономическо пространство (Директива 2011/62/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 8 юни 2011 г. за изменение на Директива 2001/83/ЕО за утвърждаване на кодекс на Общността относно лекарствени продукти за хуманна употреба по отношение на предотвратяването на навлизането на фалшифицирани лекарствени продукти в законната верига на доставка), адаптиран към Споразумението с Протокол 1 към него, и по член 7 от Споразумението, като не е приела мерките, необходими за транспонирането на акта в предвидения срок, или във всеки случай като не е уведомила Надзорния орган на ЕАСТ за тях.
 2.
 Да осъди Исландия да заплати съдебните разноски.
 Правен и фактически контекст и правни аргументи, приведени в подкрепа на иска:
 —
 Искът се отнася до неспазването от страна на Исландия в установения срок — до 14 март 2015 г., на мотивираното становище, издадено от Надзорния орган на ЕАСТ на 14 януари 2015 г., отнасящо се до невъвеждането от тази държава в нейния национален правен ред на Директива 2011/62/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 8 юни 2011 г. за изменение на Директива 2001/83/ЕО за утвърждаване на кодекс на Общността относно лекарствени продукти за хуманна употреба по отношение на предотвратяването на навлизането на фалшифицирани лекарствени продукти в законната верига на доставка, посочена в точка 15р от глава XIII от приложение II към Споразумението за Европейското икономическо пространство и адаптирана към това споразумение с Протокол 1 към него (наричана по-нататък „актът“).
 —
 Надзорният орган на ЕАСТ твърди, че като не е приела в предвидения срок мерките, необходими за транспонирането на акта, Исландия не е изпълнила задълженията си по акта и по член 7 от Споразумението за ЕИП.

type: caselaw

jurisdiction: EU


text:
 23.1.2017
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 22/51
 Жалба, подадена на 21 ноември 2016 г. — Kiosked Oy/EUIPO — VRT, NV van Publiek Recht („k“)
 (Дело T-824/16)
 (2017/C 022/69)
 Език на жалбата: английски
 Страни
 Жалбоподател: Kiosked Oy Ab (Еспоо, Финландия) (представител: L. Laaksonen, lawyer)
 Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)
 Друга страна в производството пред апелативния състав: VRT, NV van Publiek Recht (Брюксел, Белгия)
 Данни за производството пред EUIPO
 Заявител на спорната марка: жалбоподателят
 Спорна марка: посочваща Европейския съюз международна регистрация на фигуративна марка в черно и бяло, със словния елемент „К“ — посочваща Европейския съюз международна регистрация No 1 112 969
 Производство пред EUIPO: производство по възражение
 Обжалвано решение: решение на четвърти апелативен състав на EUIPO от 19 септември 2016 г. по преписка R 279/2016-4
 Искания
 Жалбоподателят иска от Общия съд:
 —
 да отмени обжалваното решение на четвърти апелативен състав на Службата на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO) от 21 септември 2016 г. по преписка No R0279/2016-4, да уважи възражението на VRT, NV van publiek recht и да отхвърли посочващата Европейския съюз международна регистрация No W01112969 K (fig.) (наричана по-нататък „K LOGO“) за следните услуги от клас 35 „реклама; управление на търговски сделки; търговска администрация; административна дейност“ и клас 42 „дизайн и разработване на компютърен софтуер“ и да разреши регистрацията на „K LOGO“ за горепосочените услуги;
 —
 да осъди възразяващия да заплати всички разноски на жалбоподателя в производството по възражение, включително разноските за юридическо представителство, съгласно списък на разноските, представен от жалбоподателя в срока по член 85 от Регламента относно марката на Европейския съюз, а в случай, че такъв не бъде представен — съгласно приложимото законодателство.
 Изложено основание
 —
 Нарушение на член 8, параграф 1, буква б) от Регламент No 207/2009.


text:
 3.11.2014
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 388/19
 Жалба, подадена на 28 юли 2014 г. — ABZ Aardbeien Uit Zaad Holding и др./Парламент и Съвет
 (Дело T-560/14)
 2014/C 388/23
 Език на производството: английски
 Страни
 Жалбоподатели: ABZ Aardbeien Uit Zaad Holding BV (Хорн СВ, Нидерландия), Agriom BV (Алсмер, Нидерландия), Agrisemen BV (Елевутсдейк, Нидерландия), Anthura BV (Блейсвейк, Нидерландия), Barenbrug Holding BV (Остерхаут, Нидерландия), De Bolster BV (Епe, Нидерландия), Evanthia BV (Хук ван Холанд, Нидерландия), Gebr. Vletter & Den Haan VOF (Рейнсбург, Нидерландия), Hilverda Kooij BV (Алсмер, Нидерландия), Holland-Select BV (Андейк, Нидерландия), Könst Breeding BV (Нювен, Нидерландия), Koninklijke Van Zanten BV (Хилегом, Нидерландия), Kweek- en Researchbedrijf Agirco BV (Еммелорд, Нидерландия), Kwekerij de Wester-Bouwing BV (Росум, Нидерландия), Limgroup BV (Хорст ан де Мас, Нидерландия) и Ontwikkelingsmaatschappij Het Idee BV (Амстердам, Нидерландия) (представители: P. de Jong, P. Vlaemminck и B. Van Vooren, lawyers)
 Ответници: Европейски парламент и Съвет на Европейския съюз
 Искания на жалбоподателите
 Жалбоподателите искат от Общия съд:
 —
 да обяви жалбата за отмяна за допустима,
 —
 да отмени Регламент (ЕС) No 511/2014 на Европейския парламент и на Съвета от 16 април 2014 година относно мерките за спазване от ползвателите, произтичащи от Протокола от Нагоя за достъпа до генетични ресурси и справедливата и равноправна подялба на ползите, произтичащи от тяхното използване в Съюза (ОВ L 150, стр. 59), и
 —
 да осъди Европейския парламент и Съвета да заплатят съдебните разноски.
 Основания и основни доводи
 В подкрепа на жалбата си жалбоподателите изтъкват пет основания, които по същество са идентични или сходни с изтъкнатите в рамките на дело T-559/14, Ackermann Saatzucht и др./Парламент и Съвет.


text:
 29.10.2011
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 319/14
 Решение на Общия съд от 23 септември 2011 г. — NEC Display Solutions Europe/СХВП — C More Entertainment (see more)
 (Дело T-501/08) (1)
 (Марка на Общността - Производство по възражение - Заявка за фигуративна марка на Общността „see more“ - По-ранни национални словни марки „CMORE“ - Относително основание за отказ - Вероятност от объркване - Член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) No 40/94 (понастоящем член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) No 207/2009)
 2011/C 319/26
 Език на производството: английски
 Страни
 Жалбоподател: NEC Display Solutions Europe GmbH (Мюнхен, Германия) (представител: P. Munzinger, avocat)
 Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (представител: W. Verburg)
 Друга страна в производството пред апелативния състав на СХВП, встъпила в производството пред Общия съд: C More Entertainment AB (Стокхолм, Швеция) (представител: R. Almaraz Palmero, avocat)
 Предмет
 Жалба за отмяна на решението на четвърти апелативен състав на СХВП от 28 август 2008 г. по преписка R 1388/2007-4, относно производство по възражение между C More Entertainment AB и NEC Display Solutions Europe GmbH.
 Диспозитив
 1.
 Отхвърля жалбата.
 2.
 Осъжда NEC Display Solutions Europe GmbH да заплати съдебните разноски.
 (1) ОВ C 19, 24.1.2009 г.


text:
 7.1.2012
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 6/12
 Решение на Общия съд от 16 ноември 2011 г. — Buffalo Milke Automotive Polishing Products/СХВП — Werner & Mertz (BUFFALO MILKE Automotive Polishing Products)
 (Дело T-308/06) (1)
 (Марка на Общността - Производство по възражение - Заявка за фигуративна марка на Общността „BUFFALO MILKE Automotive Polishing Products“ - По-ранна национална фигуративна марка „BÚFALO“ - Представяне на доказателства за първи път пред апелативния състав - Право на преценка, предоставено от член 74, параграф 2 от Регламент (ЕО) No 40/94 (понастоящем член 76, параграф 2 от Регламент (ЕО) No 207/2009) - Реално използване на по-ранната марка - Член 43, параграфи 2 и 3 от Регламент No 40/94 (понастоящем член 42, параграфи 2 и 3 от Регламент No 207/2009))
 2012/C 6/19
 Език на производството: английски
 Страни
 Жалбоподател: Buffalo Milke Automotive Polishing Products, Inc. (Pleasanton, Калифорния, Съединени американски щати) (представители: F. de Visscher, E. Cornu и D. Moreau, avocats)
 Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (представител: D. Botis)
 Друга страна в производството пред апелативния състав на СХВП, встъпила в производството пред Общия съд: Werner & Mertz GmbH (Mayence, Германия) (представители: M. Thewes, V. Wiot, впоследствие M. Thewes и P. Reuter, avocats)
 Предмет
 Жалба срещу решението на втори апелативен състав на СХВП от 8 септември 2006 г. (преписка R 1094/2006-2) относно производство по възражение между Werner & Mertz GmbH и Buffalo Milke Automotive Polishing Products, Inc.
 Диспозитив
 1.
 Отхвърля жалбата.
 2.
 Осъжда Buffalo Milke Automotive Polishing Products, Inc. да заплати съдебните разноски.
 (1) ОВ C 326, 30.12.2006 г.


text:
 21.9.2013
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 274/23
 Жалба, подадена на 30 юли 2013 г. — Dosen/СХВП — Gramm („Nano-Pad“)
 (Дело T-396/13)
 2013/C 274/39
 Език на жалбата: немски
 Страни
 Жалбоподател: Franko Dosen (Берлин, Германия) (представител: H. Loser, Rechtsanwalt)
 Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели)
 Друга страна в производството пред апелативния състав: Thomas Gramm (Бремен, Германия)
 Искания на жалбоподателя
 Жалбоподателят иска от Общия съд:
 —
 да отмени решението на отдела по отмяна на Службата за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) от 21 септември 2011 г. (преписка No 4204 C) във вида му след произнасяне на решението на четвърти апелативен състав на Службата за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) от 13 май 2013 г. по дело R 1981/2011-4
 Правни основания и основни доводи
 Регистрирана марка на Общността, предмет на искане за обявяване на недействителност: словна марка „Nano-Pad“ за стоки от клас 17 — марка на Общността No 8 228 421.
 Притежател на марката на Общността: жалбоподателят.
 Страна, която иска обявяване на недействителността на марката на Общността: Thomas Gramm.
 Основание на искането за обявяване на недействителност: абсолютни основания за недействителност по член 52, параграф 1, букви a) и б) от Регламент No 207/2009.
 Решение на отдела по отмяна: частично уважава искането за отмяна.
 Решение на апелативния състав: отхвърля жалбата.
 Изложени правни основания: нарушение на член 7, параграф 1, букви б) и в) от Регламент No 207/2009.


text:
 10.3.2007
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 56/28
 Определение на Първоинстанционния съд от 9 януари 2007 г. — Lootus Teine Osaühing/Съвет
 (Дело T-127/05) (1)
 („Иск за отмяна - Регламент (ЕО) No 2269/2004 и Регламент (ЕО) No 2270/2004 - Рибарство - Възможности за риболов на дълбоководни видове за новите държави-членки, присъединили се към Съюза през 2004 година - Пряко и лично засегнати лица - Недопустимост“)
 (2007/C 56/56)
 Език на производството: английски
 Страни
 Ищец: Lootus Teine Osaühing (Lootus) (Tartu, Естония) (представители: T. Sild и K. Martin, адвокати)
 Ответник: Съвет на Европейския съюз (представители: A. de Gregorio Merino и F. Ruggeri Laderchi и A. Westerhof Lörefflerova)
 Встъпила страна, подпомагаща ищеца: Република Естония (представители: L. Uibo и H. Prieß)
 Встъпила страна, подпомагаща ответника: Комисия на Европейските общности (представител: K. Banks)
 Предмет
 Искане за частична отмяна, от една страна, на приложението към Регламент (ЕО) No 2269/2004 на Съвета от 20 декември 2004 година за изменение на Регламенти (ЕО) No 2340/2002 и No 2347/2002 по отношение на възможностите за риболов на дълбоководни видове за новите държави-членки, присъединили се към Съюза през 2004 година (ОВ L 396, стр. 1) и, от друга, на част втора от приложението към Регламент (ЕО) No 2270/2004 на Съвета от 22 декември 2004 година, установяващ възможностите за риболов на някои запаси от дълбоководни видове за плавателните съдове от Общността през 2005 и 2006 година (ОВ L 396, стр. 4), доколкото посочените разпоредби засягат възможностите за риболов, признати за Естония.
 Диспозитив
 1)
 Искът се отхвърля като недопустим.
 2)
 Ищецът поема собствените си съдебни разноски, както и тези, направени от Съвета.
 3)
 Комисията поема собствените си съдебни разноски.
 (1) ОВ C 115, 14.5.2005 г.


text:
 18.2.2012
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 49/19
 Жалба, подадена на 20 декември 2011 г. от Transcatab SpA, в ликвидация, срещу решението, постановено от Общия съд (трети състав) на 5 октомври 2011 г. по дело T-39/06, Transcatab/Комисия
 (Дело C-654/11 P)
 2012/C 49/33
 Език на производството: италиански
 Страни
 Жалбоподател: Transcatab SpA, в ликвидация (представители: C. Osti, A. Prastaro и G. Mastrantonio)
 Другата страна в производството: Европейска комисия
 Искания на жалбоподателя
 —
 Да се отмени [Решение на Общия съд (трети състав) от 5 октомври 2011 г. по дело Transcatab/Комисия, T-39/06 (по-нататък „съдебното решение“)], с което се приема, че Standard Commercial Corp. (а следователно и Alliance One) трябва да се счита за солидарно отговорност за извършените от Transcatab нарушения,
 —
 поради това да се намали наложената на последното санкция, като частично се отмени член 2, буква в) [от Решение C(2005) 4012 окончателен на Комисията от 20 октомври 2005 година относно производство по прилагане на член 81, параграф 1 ЕО, дело COMP/C.38.281/B.2 — Суров тютюн — Италия (по-нататък „решението“)], като се приеме, че съгласно разпоредбите на член 15, параграф 2 от Регламент No 17/62 и на член 23, параграф 2 от Регламент No 1/2003 санкцията трябва да се изчисли въз основа на оборота на Transcatab, който за приключилата през март 2005 г. финансова година е в размер на 32,338 милиона евро,
 —
 поради това решението да се отмени в частта, с която по отношение на Transcatab се прилага коефициент на увеличение 1,25 към основния размер на санкцията,
 —
 да се отмени съдебното решение в частта, с която се отхвърлят правните основания на Transcatab относно: a) липсата на намаляване на наложената санкция в резултат от липсата на действително отражение на пазара, б) отслабения интензитет на нарушението, който се наблюдава през периода 1999—2002 г., както и в) смекчаващото обстоятелство за наличието на „основателно съмнение“, приложено по аналогичното испанско дело, като съответно се разпореди намаляване на санкцията,
 —
 да се осъди Комисията да понесе всички съдебни разноски и разходи във връзка с настоящото производство.
 Правни основания и основни доводи
 На първо място съдебното решение било постановено в нарушение на член 296 ДФЕС, на членове 48 и 49 от Хартата на основните права на Европейския съюз и при всички положения на принципите относно тежестта на доказване и правото на защита на Transcatab. В хода на първоинстанционното производство били представени доводи и доказателства за оборването на презумпцията за действително упражняване на решаващо влияние върху действията на Transcatab от страна на SCC. Тези доводи и доказателства, доколкото били релевантни или поне не били незначителни по смисъла на неотдавнашната практика на Съда, изисквали най-малко конкретна преценка и, в случай на отхвърляне, достатъчни мотиви. Според жалбоподателя Общият съд нито направил конкретна преценка, нито представил достатъчни мотиви. Във всеки случай жалбоподателят твърди, че след като съдебното решение е допуснало използването на нови доказателства в обжалваното решение, то е нарушило принципите относно тежестта на доказване и във всички случаи правото на защита на Transcatab.
 На второ място жалбоподателят приема, че като не приема правните основания относно липсата на действително отражение на нарушението


text:
върху пазара и относно намаления интензитет на нарушението, наблюдаван в периода 1999—2002 г., Общият съд допуснал грешка, изразяваща се в изопачаване на фактите, и във всички случаи нарушил общите принципи относно тълкуването на административните актове на европейските институции, задължението си за мотивиране, правилата относно тежестта на доказване, правото на защита на Transcatab и принципа на произнасяне в рамките на петитума.
 На трето място според жалбоподателя съдебното решение съдържа грешка при прилагане на правото, липса или противоречиви мотиви в частта, с която Общият съд отхвърля посоченото от Transcatab правно основание относно нарушението на принципа на равно третиране, изразяващо се в неприлагането на смекчаващото обстоятелство, свързано с наличието на „основателно съмнение“, приложено обаче по аналогичното испанско дело.


text:
 31.7.2017
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 249/14
 Определение на Съда (шести състав) от 4 май 2017 г. (преюдициално запитване от Nejvyšší soud České republiky — Чешка република) — Jitka Svobodová/Česká republika — Okresní soud v Náchodě
 (Дело C-653/16) (1)
 ((Преюдициално запитване - Фактически и правен контекст на спора в главното производство - Липса на достатъчно пояснения - Явна недопустимост - Член 53, параграф 2 и член 94 от Процедурния правилник на Съда))
 (2017/C 249/20)
 Език на производството: чешки
 Запитваща юрисдикция
 Nejvyšší soud České republiky
 Страни в главното производство
 Жалбоподател: Jitka Svobodová
 Ответник: Česká republika — Okresní soud v Náchodě
 в присъствието на: Česká republika — Ministerstvo spravedlnosti ČR
 Диспозитив
 Преюдициалното запитване, отправено от Nejvyšší soud (Върховен съд, Чешка република) с акт от 2 декември 2016 г., е явно недопустимо.
 (1) ОВ C 78, 13.3.2017 г.


text:
 24.11.2014
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 421/17
 Жалба, подадена на 18 септември 2013 г. от Page Protective Services Ltd срещу определението, постановено от Общия съд (пети състав) на 9 юли 2013 г. по дело T-221/13, Page Protective Services Ltd/Европейска служба за външна дейност (ЕСВД)
 (Дело C-501/13 P)
 2014/C 421/24
 Език на производството: френски
 Страни
 Жалбоподател: Page Protective Services Ltd (представители: J.-P. Hordies, avocat, подпомаган от E. Lock, solicitor)
 Друга страна в производството: Европейска служба за външна дейност (ЕСВД)
 С определение от 2 октомври 2014 г. Съдът (шести състав) отхвърли жалбата и разпореди Page Protective Services Ltd да понесе направените от него съдебни разноски.


text:
 18.2.2012
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 49/17
 Жалба, подадена на 8 декември 2011 г. от Evropaïki Dynamiki — Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE срещу решението, постановено от Общия съд (втори състав) на 20 септември 2011 г. по дело T-298/09, Evropaïki Dynamiki — Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE/Европейска комисия
 (Дело C-629/11 P)
 2012/C 49/28
 Език на производството: английски
 Страни
 Жалбоподател: Evropaïki Dynamiki — Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE (представители: N. Korogiannakis, M. Dermitzakis, Δικηγόροι)
 Друга страна в производството: Европейска комисия
 Искания на жалбоподателя
 Жалбоподателят моли Съда:
 —
 да отмени решението на Общия съд,
 —
 да упражни правомощието си за пълен съдебен контрол и да отмени решението на ГД „Образование и култура“ за класиране на второ място съгласно механизма за възлагане на поръчката по реда на класиране на кандидатите на офертите на жалбоподателя, подадени във връзка с открита процедура за възлагане на обществена поръчка EAC/01/2008 относно предоставяне на външни услуги по образователни програми (ESP-ISEP) (ОВ 2008/S 158-212752), партида No 1 (Развитие и поддръжка на информационни системи) и за партида No 2 (Проучване, тестване, обучение и поддръжка във връзка с информационни системи), за което жалбоподателят е уведомен с две отделни писма от 12 май 2009 г.; да се произнесе по искането за обезщетение, направено на основание членове 225, 235 и 288 ЕО (понастоящем членове 256, 268 и 340 ДФЕС) за вредите, претърпени във връзка с посочената процедура за възлагане на обществена поръчка в размер на 9 544 480 EUR (3 945 040 EUR във връзка с партида No 1 и 5 599 440 EUR във връзка с партида No 2),
 —
 при условията на евентуалност, да върне делото за ново разглеждане от Общия съд с оглед на постановяване на решение по същество,
 —
 да осъди Комисията да заплати съдебните разноски, направени от жалбоподателя във връзка с настоящата жалба, включително тези във връзка с първоначалното производство пред Общия съд.
 Правни основания и основни доводи
 1.
 В подкрепа на жалбата си жалбоподателят изтъква едно-единствено правно основание, изведено от погрешно тълкуване на член 100, параграф 2 от Финансовия регламент (1) и на член 149, параграф 2 от правилата за неговото прилагане.
 2.
 Жалбоподателят иска отмяна на решението по дело T-298/09, тъй като Комисията не е изпълнила в срок разпоредбите на член 100, параграф 2 от ФР и член 149, параграф 2 от правилата за неговото прилагане, като изпълнението им представлява основно процесуално изискване. Освен това не може да се приеме, че малкото сведения, изпратени на жалбоподателя със закъснение, са достатъчни и че с тях се изпълнява предвиденото в член 100, параграф 2 от ФР задължение за мотивиране, тъй като те не посочват основанията за и не обосновават съответната преценка, както и не съдържат данни за качествата и относителните преимущества на класирания на първо място оферент.
 (1) Регламент (ЕО, Евратом) No 1605/2002 на Съвета от 25 юни 2002 година относно Финансовия регламент, приложим за общия бюджет на Европейските общности (ОВ L 248, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 1, том 3, стр. 198).


text:
 8.10.2011
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 298/22
 Жалба, подадена на 5 август 2011 г. — Golden Balls/СХВП — Intra-Presse (GOLDEN BALLS)
 (Дело T-437/11)
 2011/C 298/42
 Език на жалбата: английски
 Страни
 Жалбоподател: Golden Balls Ltd (Лондон, Обединеното кралство) (представители: M. Edenborough, QC и S. Smith, Solicitor)
 Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели)
 Друга страна в производството пред апелативния състав: Intra-Presse (Boulogne-Billancourt, Франция)
 Искания на жалбоподателя
 —
 да се отмени решението на първи апелативен състав на Службата за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) от 26 май 2011 г. по преписка R 1310/2010-1, в частта в която с него се уважава жалбата пред апелативния състав по отношение на стоки от клас 16, и
 —
 да се осъди ответникът да заплати разноските на жалбоподателя, направени в настоящото производство или, при условията на евентуалност, да се осъди другата страна в производството пред апелативния състав да плати разноските на жалбоподателя, направени в настоящото производство.
 Правни основания и основни доводи
 Заявител на марката на Общността: жалбоподателят
 Марка на Общността, предмет на спора: словната марка „GOLDEN BALLS“ за стоки от класове 9, 21 и 24 — заявка за марка на Общността No 6324164
 Притежател на марката или знака, на която/който се прави позоваване в процедурата по възражение: другата страна в производството пред апелативния състав
 Марка или знак, на която/който се прави позоваване в подкрепа на възражението: словна марка на Общността „BALLON D’OR“, по-специално за стоки и услуги от класове 9, 14, 16, 25 и 41, регистрирана под No 4226148
 Решение на отдела по споровете: отхвърля възражението.
 Решение на апелативния състав: отменя решението на отдела по споровете и частично уважава възражението и жалбата.
 Изложени правни основания: нарушение на член 8, параграф 1, буква б) от Регламент No 207/2009 на Съвета, тъй като апелативният състав погрешно приема, че съществува конфликт между заявката за марка на Общността и по-ранната марка.


text:
 12.12.2016
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 462/32
 Жалба, подадена на 12 октомври 2016 г. — Mapei/EUIPO — Steenfabrieken Vandersanden (RE-CONzerø)
 (Дело T-723/16)
 (2016/C 462/41)
 Език на жалбата: италиански
 Страни
 Жалбоподател: Mapei SpA (Милано, Италия) (представител: F. Caricato, avvocato)
 Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)
 Друга страна в производството пред апелативния състав: Steenfabrieken Vandersanden NV (Bilzen, Белгия)
 Данни за производството пред EUIPO
 Заявител на спорната марка: жалбоподателят
 Спорна марка: фигуративна марка на Европейския съюз със словния елемент „RE-CONzerø“— заявка за регистрация No 13 031 661.
 Производство пред EUIPO: производство по възражение
 Обжалвано решение: решение на първи апелативен състав на EUIPO от 21 юли 2016 г. по преписка R 2374/2015-1
 Искания
 Жалбоподателят моли Общия съд:
 —
 да отмени обжалваното решение и като последица да регистрира марка No 130311661 за всички заявени класове стоки, без да се засягат вече регистрираните или, при условията на евентуалност, да върне преписката на EUIPO, за да измени тя своето решение и да допусне регистрацията на марката в съответствие с постановеното от Общия съд
 —
 да осъди ответника да заплати съдебните разноски.
 Изложено основание
 —
 Нарушение на член 8 от Регламент No 207/2009.


text:
 24.11.2012
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 366/25
 Преюдициално запитване, отправено от Arbeitsgericht Nienburg (Германия) на 13 септември 2012 г. — Bianca Brandes/Land Niedersachsen
 (Дело C-415/12)
 2012/C 366/44
 Език на производството: немски
 Запитваща юрисдикция
 Arbeitsgericht Nienburg
 Страни в главното производство
 Ищец: Bianca Brandes
 Ответник: Land Niedersachsen
 Преюдициален въпрос
 Следва ли приложимото право на Съюза, по-специално клауза 4, точки 1 и 2 от Рамковото споразумение за работа при непълно работно време, което се намира в приложение към Директива 97/81 относно посоченото споразумение, сключено между Съюза на конфедерациите на индустриалците и на работодателите в Европа (UNICE), Европейския център на предприятията с държавно участие (CEEP) и Европейската конфедерация на профсъюзите (ЕКП) (1), в редакцията му след измененията с Директива 98/23 (2), да се тълкува в смисъл, че не допуска национална законова разпоредба или разпоредба, произтичаща от колективен трудов договор или от установената практика, според които при промяна в работното време, свързана с изменение в броя на работните дни седмично на работник, отпускът, чието ползване не е било възможно за работника или служителя през съответния период, се адаптира така, че изразеното в седмици право на отпуск на практика остава същото, но изразеното в дни право на отпуск се преизчислява според новото работно време?
 (1) Директива 97/81/ЕО на Съвета от 15 декември 1997 година (ОВ L 14, 1998 г., стр. 9; Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 5, стр. 35).
 (2) Директива 98/23/ЕО на Съвета от 7 април 1998 година относно разширяването на приложното поле на Директива 97/81/ЕО относно рамковото споразумение за работа при непълно работно време, сключено от Съюза на индустриалците в Европейската общност (UNICE), Европейския център на предприятията с държавно участие (CEEP) и Европейската конфедерация на профсъюзите (CES) с оглед на включването на Обединеното кралство Великобритания и Северна Ирландия (ОВ L 131, стр. 10; Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 5, стр. 46).


text:
 24.9.2011
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 282/13
 Преюдициално запитване, отправено от Cour constitutionnelle (Белгия) на 15 юли 2011 г. — Belgacom SA, Mobistar SA, KPN Group Belgium SA/Белгийската държава
 (Дело C-375/11)
 2011/C 282/25
 Език на производството: френски
 Запитваща юрисдикция
 Cour constitutionnelle
 Страни в главното производство
 Жалбоподател: Belgacom SA, Mobistar SA, KPN Group Belgium SA
 Ответник: Белгийската държава
 Преюдициални въпроси
 1.
 Допускат ли членове 3, 12 и 13 от Директива 2002/20/ЕO на Европейския парламент и на Съвета от 7 март 2002 година относно разрешението на електронните съобщителни мрежи и услуги („Директива за разрешение“) (1), в приложимата им понастоящем редакция, държавите членки да налагат на операторите, титуляри на индивидуални права на използване на честоти за мобилна телефония за срок от петнадесет години в контекста на разрешения за изграждане и използване на тяхна територия на мрежа за мобилна телефония, издадени при режима на предишната правна уредба, еднократна такса за удължаването на срока на действие на техните индивидуални права на използване на честотите, чийто размер, свързан с броя на честотите и месеците, за които се отнасят правата на използване, се изчислява въз основа на предишната еднократна концесионна такса, която е била свързана с издаването на горепосочените разрешения, като се има предвид, че тази еднократна такса се дължи в допълнение, от една страна, към годишна такса за предоставяне на разположение на честотите, която има за цел преди всичко да покрие разходите по предоставяне на разположение на честотите, като едновременно с това отчасти ги валоризира, и като се има предвид, че двете такси се обосновават от съображението да се стимулира оптималното използване на честотите, и от друга страна, към такса, покриваща разходите по управление на разрешението?
 2.
 Допускат ли членове 3, 12 и 13 от същата Директива за разрешение държавите членки да налагат на операторите кандидати за придобиване на нови права за използване на честоти за мобилна телефония заплащането на еднократна такса, чийто размер се определя чрез търг при предоставянето на честотите с оглед валоризиране на последните, като се има предвид, че тази еднократна такса се дължи в допълнение, от една страна, към годишна такса за предоставяне на разположение на честоти, която има за цел преди всичко да покрие разходите по предоставяне на разположение на честотите, като едновременно с това отчасти ги валоризира, и като се има предвид, че двете такси се обосновават от целта да се стимулира оптималното използване на честотите, и от друга страна, към годишна такса за управление на разрешенията за изграждане и използване на мрежа за мобилна телефония, издадени при режима на предишната правна уредба?
 3.
 Позволява ли член 14, параграф 2 от същата Директива за разрешение държава членка да налага на мобилните телефонни оператори за нов срок на удължаване на действието на техните индивидуални права на използване на честоти за мобилна телефония, които някои от тях вече са придобили, но преди началото на този нов срок, заплащането на еднократна такса за удължаването на срока на действие на правата на използване на честотите, с които те ще разполагат в началото на този нов срок, мотивирано от целта за стимулиране


text:
на оптималното използване на честотите чрез валоризирането на последните, и която се дължи в допълнение, от една страна, към годишна такса за предоставяне на разположение на честотите, която има за цел преди всичко да покрие разходите по предоставяне на разположение на честотите, като едновременно с това отчасти ги валоризира, и като се има предвид, че двете такси се обосновават от целта да се стимулира оптималното използване на честотите, и от друга страна, към годишна такса за управление на разрешенията за изграждане и използване на мрежа за мобилна телефония, издадени при режима на предишната правна уредба?
 4.
 Позволява ли член 14, параграф 1 от същата Директива за разрешение държава членка да добави като условие за получаване и за удължаване на срока на действие на правата на използване на честотите еднократна такса, определяна чрез търг и без таван и дължима в допълнение, от една страна, към годишна такса за предоставяне на разположение на честотите, която има за цел преди всичко да покрие разходите по предоставяне на разположение на честотите, като едновременно с това отчасти ги валоризира, и като се има предвид, че двете такси се обосновават от целта да се стимулира оптималното използване на честотите, и от друга страна, към годишна такса за управление на разрешенията за изграждане и използване на мрежа за мобилна телефония, издадени при режима на предишната правна уредба?
 (1) ОВ L 108, стр. 21; Специално издание на български език, глава 13, том 36, стр. 183.


text:
 19.6.2017
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 195/43
 Жалба, подадена на 24 април 2017 г. — avanti/EUIPO (avanti)
 (Дело T-250/17)
 (2017/C 195/58)
 Език на производството: немски
 Страни
 Жалбоподател: avanti GmbH (Хамбург, Германия) (представител: M. Bahmann, Rechtsanwalt)
 Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)
 Данни за производството пред EUIPO
 Спорна марка: фигуративна марка на Европейския съюз със словния елемент „avanti“ — заявка за регистрация No 14 646 038
 Обжалвано решение: решение на пети апелативен състав на EUIPO от 14 февруари 2017 г. по преписка R 801/2016-5
 Искания
 Жалбоподателят моли Общия съд:
 —
 да отмени обжалваното решение,
 —
 да разреши регистрацията на марката, заявена на 6 октомври 2015 г. в Службата на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO) с номер 14 646 038, и да публикува тази марка с оглед на продължаването на процедурата по регистрация
 Изложено основание
 —
 нарушение на член 7 от Регламент No 207/2009


text:
 7.3.2016
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 90/17
 Определение на председателя на Общия съд от 18 януари 2016 г. — Biofa/Комисия
 (Дело F-746/15 R)
 ((Обезпечителни мерки - Продукт за растителна защита - Одобряване на основното вещество натриев хидрогенкарбонат - Молба за спиране на изпълнението - Липса на неотложност))
 (2016/C 090/24)
 Език на производството: немски
 Страни
 Жалбоподател: Biofa AG (Мюнзинген, Германия) (представители: C. Stallberg и S. Knoblich, адвокати)
 Ответник: Европейска комисия (представители: G. von Rintelen, F. Moro и P. Ondrüsek)
 Предмет
 Регламент за изпълнение (ЕС) 2015/2069 на Комисията от 17 ноември 2015 година за одобряване на основното вещество натриев хидрогенкарбонат в съответствие с Регламент (ЕО) No 1107/2009 на Европейския парламент и на Съвета относно пускането на пазара на продукти за растителна защита и за изменение на приложението към Регламент за изпълнение (ЕС) No 540/2011 на Комисията (ОВ L 301, стр. 42)
 Диспозитив
 1)
 Отхвърля молбата за допускане на обезпечение.
 2)
 Не се произнася по съдебните разноски.


text:
 26.9.2009
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 233/9
 Преюдициално запитване, отправено от Corte d'appello di Roma (Италия) на 24 юли 2009 г. — Luigi Ricci/Istituto nazionale della previdenza sociale (INPS)
 (Дело C-286/09)
 2009/C 233/14
 Език на производството: италиански
 Запитваща юрисдикция
 Corte d'appello di Roma
 Страни в главното производство
 Ищец: Luigi Ricci
 Ответник: Istituto nazionale della previdenza sociale (INPS)
 Преюдициални въпроси
 Трябва ли членове 17 ЕО, 39 ЕО и 42 ЕО и релевантните норми от Регламент No 1408/71 да се тълкуват в смисъл, че принципът на сумиране на всички осигурителни периоди за определянето, придобиването и запазването на правото на обезщетения — принцип, въведен с приемането от Съвета на Регламент No 1408/71 — намира приложение във всички случаи, когато е необходимо да се прибягва до системата на сумиране и пропорционално изчисляване, за да бъде признато правото на дадено обезщетение с последицата, че за тази цел трябва да се вземат предвид както осигурителните периоди, завършени съгласно законодателството на всяка държава-членка, така и осигурителните периоди, завършени съгласно осигурителната схема на служителите на общностните институции?


text:
 7.7.2007
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 155/24
 Определение на председателя на Първоинстанционния съд от 21 май 2007 г. — Kronberger/Парламент
 (Дело T-18/07 R)
 („Обезпечително производство - Акт за избирането на членове на Европейския парламент - Молба за постановяване на временни мерки - Недопустимост“)
 (2007/C 155/48)
 Език на производството: немски
 Страни
 Ищец: Hans Kronberger (Виена, Австрия) (представител: W. Weh, avocat)
 Ответник: Европейски парламент (представители: H. Krück, N. Lorenz и M. Windisch)
 Предмет
 Молба за постановяване на временни мерки, с които, от една страна, временно да се обяви за недействителен мандатът в Европейския парламент на лицето, което го упражнява понастоящем и, от друга, временно да се възложи същия мандат на ищеца.
 Диспозитив
 1)
 Молбата за допускане на обезпечение се отхвърля.
 2)
 Първоинстанционният съд не се произнася по разноските.


text:
 26.10.2013
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 313/31
 Жалба, подадена на 20 август 2013 г. — Petropars Iran и др./Съвет
 (Дело T-433/13)
 2013/C 313/58
 Език на производството: английски
 Страни
 Жалбоподатели: Petropars Iran Co. (Kish Island, Иран); Petropars Oilfields Services Co. (Kish Island); Petropars Aria Kish Operation and Management Co. (Техеран, Иран); и Petropars Resources Engineering Kish Co. (Техеран) (представители: S. Zaiwalla, solicitor, P. Reddy, solicitor, R. Blakeley, barrister, и Z. Burbeza, solicitor)
 Ответник: Съвет на Европейския съюз
 Искания на жалбоподателите
 Жалбоподателите искат от Общия съд:
 —
 да отмени вписвания 1—4 от приложение II.I.B. към Решение 2013/270 (1) и вписвания 1—4 от приложение II.I.B. към Регламент No 522/2013 (2); и/или
 —
 да обяви член 20, параграф 1, буква в) от Решение 2010/413 (3) и член 23, параграф 2, буква г) от Регламент No 267/2012 (4) за неприложими по отношение на жалбоподателите; и
 —
 да осъди ответника да заплати направените от жалбоподателите съдебни разноски.
 Правни основания и основни доводи
 В подкрепа на жалбата си, жалбоподателите излагат пет правни основания.
 1.
 С първото правно основание се твърди, че липсва правно основание за посочване на жалбоподателите в Решение 2013/270/ОВППС на Съвета и Регламент за изпълнение (ЕС) No 522/2013 на Съвета, тъй като мотивите за посочване на всеки от жалбоподателите („Дъщерно дружество на посочено образование“) не е сред критериите за включване в списъци в Регламент No 267/2012 на Съвета или Решение 2010/413/ОВППС на Съвета.
 2.
 С второто правно основание се твърди, че посочването на жалбоподателите е незаконосъобразно, доколкото Съветът претендира действие на основание член 23, параграф 2, буква г) от Регламент No 267/2012 или член 20, параграф 1, буква в) от Решение 2010/413, тъй като: (1) материалноправните критерии за посочване съгласно тези актове не са налице в случая на жалбоподателите и/или Съветът е допуснал очевидна грешка в преценката си по отношение на изпълнението на критериите; и (2) Съветът е посочил жалбоподателите въз основана на недостатъчно доказателства, позволяващи да се установи изпълнението на критериите и следователно е допуснал (допълнителна) очевидна грешка в преценката.
 3.
 С третото правно основание се твърди, че доколкото член 23, параграф 2, буква г) от Регламент No 267/2012 и/или член 20, параграф 1, буква в) от Решение 2010/413 допуска посочването на жалбоподателите единствено на основание, че са дъщерни дружества на посочени образувания (като тези образувания на свой ред са дъщерни дружества на посочени образувания, необвинени в извършване на нарушение), същите разпоредби са незаконосъобразни, тъй като противоречат на принципа на пропорционалност и трябва да бъдат обявени за неприложими по отношение на жалбоподателите.
 4.
 С четвъртото правно основание се твърди, че посочването на жалбоподателите при всички положения нарушава техните основни права и свободи по силата на Хартата на основните права или част от правото на Съюза на друго основание, включително правото им на търговия и осъществяване на стопанска дейност и мирно ползване на собствеността и/или нарушава принципа на пропорционалност. Посочването освен това представлява и нарушение на принципа на предпазните мерки и принципите за защита на околната среда и опазване на човешкото здраве и безопасността, тъй като може да причини значителна вреда на


text:
здравето и безопасността на обикновените ирански работници и на околната среда.
 5.
 С петото правно основание се твърди, че с приемането на Решение 2013/270/ОВППС на Съвета и Регламент за изпълнение (ЕС) No 522/2013 на Съвета, в частта им, отнасяща се до жалбоподателите, Съветът е нарушил процесуалните изисквания (i) за изпращане на индивидуални уведомления за посочването на жалбоподателите (третия и четвъртия); (ii) за предоставяне на подходящи и достатъчни мотиви (на всички жалбоподатели); и (iii) за зачитане на правата на жалбоподателите на защита и правото на ефективна съдебна защита.
 (1) Решение 2013/270/ОВППС на Съвета от 6 юни 2013 година за изменение на Решение 2010/413/ОВППС относно ограничителни мерки срещу Иран (ОВ L 156, 2013 г., стр. 10).
 (2) Регламент за изпълнение (ЕС) No 522/2013 на Съвета от 6 юни 2013 година за прилагане на Регламент (ЕС) No 267/2012 относно ограничителни мерки срещу Иран (ОВ L 156, 2013 г., стр. 3).
 (3) Решение на Съвета от 26 юли 2010 година относно ограничителни мерки срещу Иран и за отмяна на Обща позиция 2007/140/ОВППС (ОВ L 195, 2010 г., стр. 39).
 (4) Регламент (ЕС) No 267/2012 на Съвета от 23 март 2012 година относно ограничителни мерки срещу Иран и за отмяна на Регламент (ЕС) No 961/2010 (ОВ L 88, 2012 г., стр. 1).


text:
 8.5.2017
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 144/31
 Преюдициално запитване от Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa — CAAD) (Португалия), постъпило на 21 февруари 2017 г. — Turbogás Produtora Energética SA/Autoridade Tributária e Aduaneira
 (Дело C-90/17)
 (2017/C 144/40)
 Език на производството: португалски
 Запитваща юрисдикция
 Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa — CAAD)
 Страни в главното производство
 Жалбоподател: Turbogás Produtora Energética SA
 Ответник: Autoridade Tributária e Aduaneira
 Преюдициални въпроси
 1)
 Необходимо ли е по смисъла на член 21, параграф 5, трета алинея от Директива 2003/96/ЕО (1) предприятията, които произвеждат електроенергия за собствено потребление, да бъдат дребни производители, за да се [...] квалифицират като дистрибутори и да подлежат на облагане с акциз съгласно член 21, параграф 5, първа алинея от Директивата, като останалите предприятия (които не са дребни производители), произвеждащи електроенергия за собствено потребление, са изключени от обхвата на понятието дистрибутор, или трябва да се квалифицират като дистрибутори и подлежащи на облагане с акциз съгласно член 21, параграф 5, първа алинея от Директивата всички предприятия, които произвеждат електроенергия за собствено потребление (независимо от размера им и от това дали производството се явява основна или допълнителна икономическа дейност) и не са освободени от облагане като дребни производители съгласно втората част на трета алинея от член 21, параграф 5 от Директивата?
 2)
 В конкретно изражение, може ли предприятие като разглежданото в главното производство, което е голям производител на електроенергия и произвежда около 9 % от националната електроенергия за продажбата ѝ на националната мрежа, да се квалифицира като „предприятие, което произвежда електроенергия за собствено потребление“ съгласно член 21, параграф 5 от Директива 2003/96/ЕО, когато само малка част от произвежданата от него електроенергия се използва в собственото му производство на нова електроенергия като неразделна част от производствения му процес?
 (1) Директива 2003/96/EО на Съвета от 27 октомври 2003 година относно преструктурирането на правната рамката на Общността за данъчно облагане на енергийните продукти и електроенергията (ОВ L 283, 2003 г., стр. 51; Специално издание на български език, 2007 г., глава 9, том 2, стр. 98).


text:
 14.12.2015
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 414/27
 Решение на Общия съд от 23 октомври 2015 г. — Vimeo/СХВП — PT Comunicações (VIMEO)
 (Дело T-96/14) (1)
 ((Марка на Общността - Производство по възражение - Заявка за словна марка на Общността „VIMEO“ - По-ранна фигуративна марка на Общността „meo“ - Относително основание за отказ - Член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) No 207/2009 - Липса на едновременно съществуване на марките - Вероятност от объркване))
 (2015/C 414/35)
 Език на производството: английски
 Страни
 Жалбоподател: Vimeo LLC (Ню Йорк, Ню Йорк, САЩ) (представители: A. Poulter и M. Macdonald, solicitors)
 Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (представители: P. Bullock и N. Bambara)
 Друга страна в производството пред апелативния състав на СХВП, встъпила в производството пред Общия съд: PT Comunicações, SA (Лисабон, Португалия)
 Предмет
 Жалба срещу решение на втори апелативен състав на СХВП от 27 ноември 2013 г. (преписка R 1092/2013-2), постановено в производство по възражение със страни PT Comunicações, SA и Vimeo LLC
 Диспозитив
 1)
 Отхвърля жалбата.
 2)
 Осъжда Vimeo LLC за заплати съдебните разноски.
 (1) ОВ C 135, 5.5.2014 г.


text:
 1.5.2010
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 113/33
 Преюдициално запитване, отправено от Hof van Cassatie van België на 1 март 2010 г. — Procureur-generaal bij het Hof van Beroep te Antwerpen/Zaza Retail BV (Philippe и Cécile Noelmans в качеството на синдици на Zaza Retail BV (Белгия); Zaza Retail BV (Manon Cordewener в качеството на синдик на Zaza Retail BV (Нидерландия))
 (Дело C-112/10)
 2010/C 113/51
 Език на производството: нидерландски
 Запитваща юрисдикция
 Hof van Cassatie van België
 Страни в главното производство
 Жалбоподател в касационното производство: Procureur-generaal bij het Hof van Beroep te Antwerpen
 Ответник: Zaza Retail BV (Philippe и Cécile Noelmans в качеството на синдици на Zaza Retail BV (Белгия))
 Подпомагаща страна: Zaza Retail BV (Manon Cordewener в качеството на синдик на Zaza Retail BV (Нидерландия))
 Преюдициални въпроси
 1.
 Понятието „условията [в законодателството на държава членка]“ в член 3, параграф 4, буква а) от Регламента за несъстоятелността (1) обхваща ли и условията, свързани с необходимите за подаване на молба за откриване на производство по несъстоятелност определено качество или интерес на дадено лице — като прокуратурата на друга държава членка, или тези условия се отнасят само до материалните предпоставки за откриването и провеждането на това производство?
 2.
 Може ли понятието „кредитор“ в член 3, параграф 4, буква б) от Регламента за несъстоятелността да се тълкува широко, така че и национален орган, който съгласно правото на държавата членка, от която е част, е компетентен да подаде молба за откриване на производство по несъстоятелност и действа в общ интерес и като представител на общността на кредиторите, да може надлежно да поиска образуване на частичното производство по несъстоятелност по член 3, параграф 4, буква б)?
 3.
 Когато понятието „кредитор“ обхваща и национален орган, който съгласно правото на държавата членка, от която е част, е компетентен да подаде молба за откриване на производство по несъстоятелност, необходимо ли е за прилагането на член 3, параграф 4, буква б) от Регламента за несъстоятелността този национален орган да докаже, че действа в интерес на кредиторите, които от своя страна имат местожителство, седалище или обичайно пребиваване в държавата на този национален орган?
 (1) Регламент (ЕО) No 1346/2000 на Съвета от 29 май 2000 година относно производството по несъстоятелност (ОВ L 160, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 19, том 1, стр. 143).


text:
 10.10.2009
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 244/12
 Жалба, подадена на 30 юли 2009 г. — Val’hor/Комисия
 (Дело T-306/09)
 2009/C 244/20
 Език на производството: френски
 Страни
 Жалбоподател: Val’hor (Париж, Франция) (представители: V. Ledoux и B. Néouze, avocats)
 Ответник: Комисия на Европейските общности
 Искания на жалбоподателя
 —
 да се отмени изцяло обжалваното решение,
 —
 да се осъди Комисията да заплати съдебните разноски.
 Правни основания и основни доводи
 С настоящата жалба жалбоподателят иска отмяната на Решение C(2008) 7846 окончателен (1) на Комисията от 10 декември 2008 г., с което Комисията е приела, че рамковата схема за дейности, които могат да се провеждат от френските селскостопански междуотраслови организации, състояща се в помощи за техническа поддръжка, за производство и пускане в продажба на качествени селскостопански продукти, за изследователска и развойна дейност и за рекламна дейност в полза на първични производители и на предприятия, упражняващи дейности по преработка и пускане в продажба на селскостопански продукти, финансирана чрез удържане от членовете на тези междуотраслови организации на доброволни вноски, на които впоследствие е придаден задължителен характер с междуведомствено постановление, представлява помощ, съвместима с общия пазар.
 Изтъкнатите от жалбоподателя правни основания и основни доводи са по същество идентични или подобни на тези, които са изложени по дело T-293/09, CNIEL/Комисия и по дело T-302/09, CNIPT/Комисия.
 (1) ОВ C 116, 2009 г. стр. 14.


text:
 29.8.2009
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 205/48
 Жалба, подадена на 4 юни 2009 г. — Marcuccio/Комисия
 (Дело F-56/09)
 2009/C 205/90
 Език на производството: италиански
 Страни
 Жалбоподател: Luigi Marcuccio (Tricase, Италия) (представител: G. Cipressa, avvocato)
 Ответник: Комисия на Европейските общности
 Предмет на производството
 Отмяна на решението на Комисията, с което се отхвърля искането на жалбоподателя с предмет, от една страна, обезщетение за вредите, претърпени поради факта, че служители на Комисията са влезли на 8 април 2002 г. в служебното му жилище в Луанда и от друга страна — предаване на копията от направените по този повод снимки и унищожаването на всички документи, свързани с това събитие.
 Искания на жалбоподателя
 —
 да се обяви за несъществуващо ex lege или, при условията на евентуалност, да се отмени решението, с което се отхвърля искането от 24 април 2008 г.,
 —
 доколкото е необходимо, да се обяви за несъществуваща ex lege или, при условията на евентуалност, да се отмени докладната записка от 11 септември 2008 г.,
 —
 доколкото е необходимо, да се обяви за несъществуваща ex lege или, при условията на евентуалност, да се отмени акта за отхвърляне на жалбата от 3 ноември 2008 г.,
 —
 да се установи фактът, че на 8 април 2002 г. служители на Комисията са влезли в служебното жилище на жалбоподателя, направили са снимки и са си отбелязали някои елементи, и да се установи и обяви незаконосъобразността на този факт,
 —
 да се осъди Комисията да връчи писмено нa жалбоподателя всеки един от елементите на документацията, свързана с този факт,
 —
 да се осъди Комисията да уведоми писмено жалбоподателя за документите, включително снимките,
 —
 да се осъди Комисията да се погрижи за физическото унищожаване на документите и да уведоми жалбоподателя за това унищожаване,
 —
 да се осъди Комисията да заплати на жалбоподателя, като обезщетение за вредите, произтичащи от горепосочените факти, сумата от 225 000 EUR, или съответната по-голяма или по-малка сума, определена от Съда на публичната служба по справедливост, т.е.: (a) 100 000 EUR за вредите, произтичащи от незаконното влизане, (б) 100 000 EUR вредите, произтичащи от това, че незаконно са направени снимки, (в) 25 000 EUR вредите, произтичащи от факта, че незаконното са си отбелязали някои елементи, свързани с личните вещи на жалбоподателя,
 —
 да се осъди Комисията да заплати на жалбоподателя, считано от деня, следващ този на получаването от страна на Комисията на искането с дата 24 април 2008 г. и до реалното изплащане на сумата от 225 000 EUR, лихвите върху последната, в размер на 10 % годишно и с годишна капитализация,
 —
 да се осъди Комисията да заплати на жалбоподателя като обезщетение за претърпените от него и произтичащи от неуведомяването му за документите вреди, считано от утре и до деня, в който жалбоподателят бъде уведомен за документите, сумата от 100 EUR на ден или съответната по-голяма или по-малка сума, определена от Съда на публичната служба по справедливост, която е платима на първия ден от месеца, следващ решението, което ще бъде постановено по разглежданото дело, що се отнася до сумите, станали изискуеми през периода


text:
от утре до последния ден от месеца, през който ще бъде постановено това решение, и първия ден от всеки месец, последващ този на постановяване на въпросното решение, що се отнася в този контекст до правата, станали изискуеми в течение на предходния месец,
 —
 да се осъди Комисията да заплати на жалбоподателя, като обезщетение за претъпените от него вреди, произтичащи от липсата на физическо унищожаване, считано от утре и до деня на физическото унищожаване, сумата от 100 EUR на ден или съответната по-голяма или по-малка сума, определена от Съда на публичната служба по справедливост, която е платима на първия ден от месеца, следващ решението, което ще бъде постановено по разглежданото дело, що се отнася до сумите, станали изискуеми през периода от утре до последния ден от месеца, през който ще бъде постановено това решение, и първия ден от всеки месец, последващ този на постановяване на въпросното решение, що се отнася в този контекст до правата, станали изискуеми в течение на предходния месец,
 —
 да се осъди Комисията да възстанови на жалбоподателя всички разноски, такси и хонорари по производството, включително свързаните с изготвянето на експертиза по искане на една от страните,
 —
 да се осъди Комисията да поеме разноските, свързани с евентуално изготвяне на експертиза, назначена служебно.


text:
 7.11.2016
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 410/14
 Решение на Общия съд от 22 септември 2016 г. — Łabowicz/EUIPO — Pure Fishing (NANO)
 (Дело T-237/15) (1)
 ((Марка на Европейския съюз - Производство за обявяване на недействителност - Фигуративна марка на Европейския съюз „NANO“ - Абсолютно основание за отказ - Описателен характер - Член 7, параграф 1, буква в) от Регламент (ЕО) No 207/2009 - Член 52, параграфи 1 и 2 от Регламент No 207/2009))
 (2016/C 410/18)
 Език на производството: английски
 Страни
 Жалбоподател: Edward Łabowicz (Клодзко, Полша) (представител: M. Żygadło, адвокат)
 Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (представител: L. Rampini)
 Друга страна в производството пред апелативния състав на EUIPO, встъпила в производството пред Общия съд: Pure Fishing, Inc. (Спирит Лейк, Айова, Съединени американски щати) (представител: J. Dickerson, solicitor)
 Предмет
 Жалба срещу решението на първи апелативен състав на EUIPO от 5 март 2015 г. (преписка R 2426/2013-1), постановено в производство за обявяване на недействителност между Pure Fishing и г-н Łabowicz
 Диспозитив
 1)
 Отхвърля жалбата.
 2)
 Осъжда г-н Edward Łabowicz да заплати съдебните разноски.
 (1) ОВ C 228, 13.7.2015 г.


text:
 28.1.2012
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 25/10
 Решение на Съда (трети състав) от 24 ноември 2011 г. (преюдициално запитване от Curte de Casație și Justiție — Румъния) — Circul Globus București (Circ & Variete Globus București)/Uniunea Compozitorilor și Muzicologilor din România — Asociația pentru Drepturi de Autor — U.C.M.R. — A.D.A
 (Дело C-283/10) (1)
 (Сближаване на законодателствата - Авторско право и сродните му права - Директива 2001/29/ЕО - Член 3 - Понятие за разгласяване на произведение пред публика, която присъства на мястото, откъдето произхожда разгласяването - Възпроизвеждане на музикални произведения пред публика без заплащане на възнаграждения за правата върху тях на организацията за колективно управление на авторски права - Сключване на договори за прехвърляне на имуществените права с авторите на произведенията - Приложно поле на Директива 2001/29)
 (2012/C 25/15)
 Език на производството: румънски
 Запитваща юрисдикция
 Înalta Curte de Casație și Justiție
 Страни в главното производство
 Ищец: Circul Globus București (Circ & Variete Globus București)
 Ответник: Uniunea Compozitorilor și Muzicologilor din România — Asociația pentru Drepturi de Autor — U.C.M.R. — A.D.A
 Предмет
 Преюдициално запитване — Înalta Curte de Casație și Justiție — Тълкуване на член 3, параграф 1 от Директива 2001/29/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 22 май 2001 година относно хармонизирането на някои аспекти на авторското право и сродните му права в информационното общество (ОВ L 167, стр. 10; Специално издание на български език, 2007 г., глава 17, том 1, стр. 230) — Разпространение на музикални произведения в присъствието на публика, без да се заплаща на организацията за колективно управление на авторските права възнаграждение, съответстващо на тези права — Сключване на договори за прехвърляне на имуществени права с авторите на произведенията — Понятие за разгласяване на произведение на публика, която присъства на мястото, откъдето то произхожда — Приложно поле на посочената по-горе директива
 Диспозитив
 Директива 2001/29/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 22 май 2001 година относно хармонизирането на някои аспекти на авторското право и сродните му права в информационното общество, и по-специално член 3, параграф 1 от нея, трябва да се тълкува в смисъл, че се отнася само до разгласяване пред публика, която не присъства на мястото, откъдето то произхожда, като се изключва всяко разгласяване на произведение, извършено пряко на публично достъпно място, под каквато и да било публична форма на изпълнение или на пряко представяне на произведението.
 (1) ОВ C 234, 28.8.2010 г.


text:
 24.11.2007
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 283/10
 Иск, предявен на 17 август 2007 г. — Комисия на Европейските общности/Обединено кралство Великобритания и Северна Ирландия
 (Дело C-390/07)
 (2007/C 283/18)
 Език на производството: английски
 Страни
 Ищец: Комисия на Европейските общности (представители: S. Pardo Quintillán, X. Lewis и H. van Vliet)
 Ответник: Обединено кралство Великобритания и Северна Ирландия
 Искания на ищеца
 1.
 Да се установи, че като не е:
 —
 установило устието на Humber, устията на Wash, Deben и Colne, устието на Outer Thames, Southampton Water и North East Irish Sea, с изключение на Solway Firth, като чувствителни зони по отношение на еутрофизацията;
 —
 подложило на по-строга обработка градските отпадъчни води, изхвърляни от агломерации с еквивалент на жителите (ЕЖ) над 10 000 в устието на Humber, устията на Wash, Deben и Colne, устието на Outer Thames, Southampton Water, North East Irish Sea, с изключение на Solway Firth, в Lough Neagh и в Upper Lough Erne и Lower Lough Erne,
 Обединеното кралство Великобритания и Северна Ирландия не е изпълнило задълженията си, наложени по силата на член 3, параграфи 1 и 2, член 5 параграфи 1, 2, 3 и 5 и приложение II към Директива 91/271/ЕИО (1) на Съвета за пречистването на градските отпадъчни води.
 2.
 Да се осъди Обединеното кралство Великобритания и Северна Ирландия да заплати съдебните разноски.
 Правни основания и основни доводи
 Според Комисията, Обединеното Кралство е възприело прекалено ограничителен подход при установяването на чувствителни зони. Това не се дължи само на относително високия праг на доказване, изискван от Обединеното Кралство преди да приеме, че даден воден обект е еутрофизиран, но също и на факта, че Обединеното Кралство не отчита нуждата също да определи тези водни обекти, които са застрашени и могат в близко бъдеще да се еутрофизират, ако не бъдат взети предпазни мерки.
 Тъй като Обединеното Кралство не е установило като чувствителни зони устието на Humber, устията на Wash, Deben и Colne, устието на Outer Thames и Southampton Water и North East Irish Sea (с изключение на Solway Firth), отпадъчните води от агломерациите с ЕЖ над 10 000, изхвърлящи отпадъчни води в тези зони, както и тези агломерации, които са разположени в техните съответни водосборни басейни, не са били приети като обект на задълженията за канализация и пречистване, предвидени в директивата за чувствителните зони, към крайния срок 31 декември 1998 г.
 Лондон, Ливърпул, Манчестър, Лийдс, Кингстън ъпон Хил и Саутхемптън са сред засегнатите агломерации. С това Обединеното Кралство нарушава задълженията си по тази директива, и по-специално тези, посочени в член 3, параграфи 1 и 2 и в член 5, параграфи 2, 3 и 5, и приложение II към нея.
 Комисията също счита, че Обединеното Кралство не е осигурило цялостното изпълнение на задълженията, възложени с член 5, параграфи 2, 3 и 5 от директивата за определен брой агломерации, изхвърлящи води в описаните чувствителни зони на Lough Neagh и Upper и Lower Lough Erne, както е било необходимо към 31 декември 1998 г.
 (1) Директива 91/271/ЕИО на Съвета от 21 май 1991 година за пречистването на градските отпадъчни води (ОВ L


text:
 11.10.2012
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 307/24
 РЕШЕНИЕ НА СЪДА
 от 30 март 2012 година
 по дело E-7/11
 Grund, elli- og hjúkrunarheimili/исландска Агенция за контрол на лекарствените средства (Lyfjastofnun)
 (Директива 2001/83/ЕО — Свободно движение на стоки — Фармацевтични продукти — Паралелен внос — Доклади за контрол — Опазване на общественото здраве — Основания — Езикови изисквания за етикетиране и листовки с упътвания в опаковките)
 2012/C 307/10
 По дело E-7/11 Grund, elli- og hjúkrunarheimili/исландска Агенция за контрол на лекарствените средства (Lyfjastofnun) — МОЛБА до Съда по член 34 от Споразумението между държавите от ЕАСТ за създаване на Надзорен орган и Съд, подадена от Héraðsdómur Reykjavíkur (Районен съд на Рейкявик), за тълкуване на Директива 2001/83/ЕО и членове 11 и 13 от Споразумението за ЕИП, Съдът в състав Carl Baudenbacher, председател, Per Christiansen (съдия-докладчик) и Páll Hreinsson, съдии, постанови решение на 30 март 2012 г., чийто диспозитив гласи:
 1.
 Националните органи могат да подчинят вноса от здравно заведение, каквото е ищецът, за ползване от пациентите, на които заведението предоставя здравни грижи, на лекарствени продукти от Норвегия, които са получили национално разрешение за пускане на пазара в Норвегия и които са идентични или сходни по същество с продукти, които са получили национално разрешение за пускане на пазара в Исландия, на изискване за получаване на разрешение за паралелен внос.
 Такова разрешение трябва да бъде издадено в рамките на процедура, по която се контролира само това дали за въпросните лекарствени продукти има валидно разрешение за пускане на пазара в държавата от ЕИП на износ и дали продуктът е идентичен или сходен по същество с продукти, за които има разрешение за пускане на пазара в държавата от ЕИП на внос.
 В този контекст националните органи не могат да изискват от паралелните вносители, какъвто е ищецът, да представят доклади за контрол на производството. Такава практика не може да бъде обоснована с член 13 от Споразумението за ЕИП.
 2.
 Когато лекарственият продукт не е предназначен за директна доставка на пациента, правото на компетентните органи да предоставят освобождаванията по член 63, параграф 3 от Директива 2001/83/ЕО е ограничено от общите принципи на законодателството на ЕИП. Правото на преценка не трябва да се упражнява непропорционално, произволно или по начин, който представлява злоупотреба, по-специално протекционизъм.


text:
 12.12.2016
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 462/4
 Решение на Съда (трети състав) от 12 октомври 2016 г. (преюдициално запитване от Vrhovno sodišče Republike Slovenije — Словения) — Marjan Kostanjevec/F&S Leasing GmbH
 (Дело C-185/15) (1)
 ((Преюдициално запитване - Съдебно сътрудничество по граждански дела - Регламент (ЕО) No 44/2001 - Член 6, точка 3 - Понятие „насрещен иск“ - Иск, предявен на основание неоснователно обогатяване - Плащане на сума, дължима по силата на отменено решение - Прилагане във времето))
 (2016/C 462/05)
 Език на производството: словенски
 Запитваща юрисдикция
 Vrhovno sodišče Republike Slovenije
 Страни в главното производство
 Ищец: Marjan Kostanjevec
 Ответник: F&S Leasing GmbH
 Диспозитив
 Член 6, точка 3 от Регламент (ЕО) No 44/2001 на Съвета от 22 декември 2000 година относно компетентността, признаването и изпълнението на съдебни решения по граждански и търговски дела трябва да се тълкува в смисъл, че определеният с тази разпоредба съд по насрещния иск е компетентен да разгледа такъв иск за възстановяване поради неоснователно обогатяване на сума, съответстваща на уговорената в рамките на извънсъдебно споразумение, когато този иск е предявен в ново съдебно производство между същите страни вследствие от отмяната на решението, което е постановено по първоначалния иск между тези страни и чието изпълнение е дало повод за посоченото извънсъдебно споразумение.
 (1) ОВ C 254, 3.8.2015 г.


text:
 27.4.2015
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 138/2
 Решение на Съда (четвърти състав) от 5 март 2015 г. (преюдициално запитване от Østre Landsret — Дания) — Copydan Båndkopi/Nokia Danmark A/S
 (Дело C-463/12) (1)
 ((Преюдициално запитване - Авторско право и сродни права - Директива 2001/29/ЕО - Член 5, параграф 2, буква б) и член 6 - Право на възпроизвеждане - Изключение - Копиране за лично ползване - Възпроизвеждане, извършено с помощта на карти памет на мобилни телефони - Справедливо обезщетение - Възнаграждение върху носителите - Равно третиране - Възстановяване на възнаграждението - Минимална вреда))
 (2015/C 138/02)
 Език на производството: датски
 Запитваща юрисдикция
 Østre Landsret
 Страни в главното производство
 Ищец/: Copydan Båndkopi
 Ответник: Nokia Danmark A/S
 Диспозитив
 1)
 Член 5, параграф 2, буква б) от Директива 2001/29/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 22 май 2001 година относно хармонизирането на някои аспекти на авторското право и сродните му права в информационното общество допуска национална правна уредба, която предвижда справедливо обезщетение, въз основа на изключението от правото на възпроизвеждане за копиране за лични цели, за многофункционални носители като карти памет на мобилни телефони, независимо дали тези носители имат за главна функция изготвянето на такива копия, при условие че една от функциите на посочените носители, макар и второстепенна, позволява на притежателите си да ги използват за тази цел. Главният или второстепенен характер на тази функция обаче, както и относителната значимост на капацитета на носителя за изготвяне на копия могат да въздействат върху размера на дължимото справедливо обезщетение. Доколкото вредата, причинена на притежателите на права, се счете за минимална, предоставянето на посочената функция може да не породи задължение за плащане на това обезщетение.
 2)
 Член 5, параграф 2, буква б) от Директива 2001/29 допуска национална правна уредба, която предвижда събиране на възнаграждение, предназначено да финансира справедливото обезщетение въз основа на изключението от правото на възпроизвеждане за копиране за лично ползване, за доставката на носители, които могат да се използват за целта на копирането за лично ползване, като картите памет за мобилни телефони, но се въздържа да предвижда такова възнаграждение за доставката на компоненти с основно предназначение за съхраняване на копия за лично ползване като вътрешната памет на MP3 плеъри, доколкото тези различни категории носители и компоненти не са сравними, или различното им третиране е обосновано, което запитващата юрисдикция трябва да провери.
 3)
 Член 5, параграф 2, буква б) от Директива 2001/29 трябва да се тълкува в смисъл, че допуска национална правна уредба, която налага плащането на възнаграждение, предназначено да финансира справедливото обезщетение въз основа на изключението от правото на възпроизвеждане за копиране за лично ползване, на производителите и вносителите, които продават карти памет за мобилни телефони на бизнес клиенти, знаейки, че тези карти са предназначени да бъдат препродадени от тях, но без да знаят дали крайните купувачи на посочените карти са частни или бизнес клиенти, при условие че
 —
 въвеждането на такава схема е оправдано от практически трудности,
 —
 задължените лица са освободени от плащане на посоченото възнаграждение, ако установят, че са доставяли картите памет за мобилни телефони на лица, различни от


text:
физическите, за цели, явно различни от тези за копиране за лично ползване, като се има предвид, че това освобождаване не може да се ограничи само до доставката на бизнес клиентите, регистрирани в организацията, която управлява схемата на същите възнаграждения,
 —
 посочената схема предвижда право на възстановяване на същото възнаграждение, което е ефективно и не затруднява прекомерно връщането на платените възнаграждения, като това възстановяване може да бъде изплатено единствено на крайния приобретател на такава карта памет, който трябва да подаде заявление за тази цел до посочената организация.
 4)
 Член 5, параграф 2, буква б) от Директива 2001/29, при прочита му в светлината на съображение 35 от нея, трябва да се тълкува в смисъл, че позволява на държавите членки да предвидят в някои случаи, които попадат в приложното поле на изключението за копиране за лично ползване, освобождаване от плащането на справедливо обезщетение въз основа на това изключение, при условие че вредата, причинена на титулярите на права в тези случаи, е минимална. Тези държави са компетентни да определят прага на вредата, като се има предвид, че този праг трябва да се прилага по-конкретно в съответствие с принципа на равно третиране.
 5)
 Директива 2001/29 трябва да се тълкува в смисъл, че когато държава членка реши по силата на член 5, параграф 2 от тази директива да изключи от материалното приложно поле на тази разпоредба всяко право на притежателите на права да разрешават възпроизвеждането на техните произведения за лично ползване, даденото от притежател на права разрешение за използване на файловете, съдържащи техните произведения, не може да има отражение върху задължението за справедливо обезщетение за копията, изготвени в съответствие с член 5, параграф 2, буква б) от посочената директива с помощта на такива файлове, и не може само по себе си да породи задължение за плащане на каквото и да било възнаграждение от ползвателя на съответните файлове, на този притежател.
 6)
 Въвеждането на технически мерки по член 6 от Директива 2001/29 за устройствата, използвани за възпроизвеждане на закриляни произведения, като DVD, CD, MP3 плеър или компютър, не може да има въздействие върху задължението за справедливо обезщетение въз основа на изключението от правото на възпроизвеждане за копиране за лично ползване, извършено от такива устройства. Това въвеждане обаче би могло да има въздействие върху конкретния размер на обезщетението.
 7)
 Директива 2001/29 не допуска национална правна уредба, която предвижда справедливо обезщетение въз основа на изключението от правото на възпроизвеждане за копиране, осъществено от незаконни източници, а именно от закриляни произведения, които са предоставени на разположение на потребителите без разрешението на притежателите на права.
 8)
 Директива 2001/29 допуска национална правна уредба, която предвижда справедливо обезщетение въз основа на изключението от правото на възпроизвеждане за копиране на закриляни произведения, което е извършено от физическо лице от или с помощта на устройство, принадлежащо на трето лице.
 (1) ОВ C 399, 22.12.2012 г.


text:
 27.4.2015
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 138/56
 Жалба, подадена на 12 февруари 2015 г. — Scandlines Øresund и др./Комисия
 (Дело T-68/15)
 (2015/C 138/73)
 Език на производството: английски
 Страни
 Жалбоподатели: Scandlines Øresund I/S (Helsingør, Дания), HH Ferries Helsingor ApS (Helsingør, Дания), HH-Ferries Helsingborg AB (Helsingborg, Швеция) (представители: M. Johansson, R. Azelius и P. Remnelid, lawyers)
 Ответник: Европейска комисия
 Искания на жалбоподателя
 Жалбоподателите искат от Общия съд:
 —
 да отмени обжалваното решение и
 —
 да осъди Комисията да заплати разноските.
 Правни основания и основни доводи
 Настоящата жалба е подадена на основание член 263 oт Договора за функционирането на Европейския съюз за отмяна на решението на Европейската комисия от 15 октомври 2014 г. по член 107, параграф 3, буква б) от Договора за функционирането на Европейския съюз (по преписки SA.36558 и SA.38371 — Дания, и SA.36662 — Швеция, Помощ, предоставена на Øresundsbro Konsortiet).
 В подкрепа на жалбата си, жалбоподателите излагат три правни основания.
 1.
 Първото правно основание е изведено от грешки при прилагане на правото и в преценката.
 —
 С първата част от първото правно основание жалбоподателите твърдят, че Комисията е допуснала явна грешка в преценката, като е заключила, че финансирането на местната инфраструктура не включва държавна помощ, след като съответните мерки не са можели да нарушат конкуренцията, нито да засегнат търговията между държавите членки.
 —
 С втората част жалбоподателите твърдят, че Комисията е допуснала грешка при прилагане на правото що се отнася до безусловния характер на държавните гаранции и подлежащото на принудително изпълнение право на консорциума да получи държавно гарантирано финансиране, както и относно преценката на Комисията за броя на държавните гаранции.
 —
 С третата и четвъртата част жалбоподателите твърдят, че Комисията е допуснала грешка при прилагане на правото, като е заключила, че шведските гаранции представляват схема за държавна помощ и съществуваща помощ.
 —
 С петата част жалбоподателите твърдят, че Комисията е допуснала явна грешка в преценката, когато е заключила, че държавните гаранции са ограничени до финансирането на постоянната връзка.
 —
 С шестата част на първото правно основание жалбоподателите твърдят нарушение на член 107, параграф 3, буква в) от ДФЕС, доколкото Комисията не е имала достатъчно основания, за да приеме, че въпросните мерки за помощ са съвместими с вътрешния пазар.
 —
 Съгласно шестата част жалбоподателите твърдят също, че Комисията е допуснала грешка при прилагане на правото, като не е преценила кумулативния ефект на всички различни мерки за помощ предоставени пряко и непряко на консорциума.
 —
 Със седмата част на първото правно основание жалбоподателите твърдят неправилно прилагане на принципа на оправданите правни очаквания.
 2.
 Второто правно основание е изведено от нарушение на задължението да открие официалната процедура по разследване.
 —
 Второто правно основание е разделено на деветнадесет части, чрез които жалбоподателите излагат, че разглеждането от Комисията е било недостатъчно и непълно и че по много въпроси Комисията е отказала да следва собствените си насоки и известия. Тези пропуски установяват достатъчно убедително, че Комисията не е била в състояние към момента на приемането на обжалваното решение да разреши всички сериозни затруднения, идентифицирани по разглежданата преписка. В резултат на това Комисията погрешно


text:
е отказала да защити процесуалните права, които жалбоподателите черпят от член 108, параграф 2 от ДФЕС.
 3.
 Третото правно основание е изведено от нарушение на задължението да се изложат мотиви.
 —
 С третото си и последно правно основание жалбоподателите твърдят, че обжалваното решение не е надлежно мотивирано. Жалбоподателите твърдят, че Комисията не се е уверила, че твърденията и мотивите в обжалваното решение са достатъчно точни, така че жалбоподателите да могат да защитя правата си, а Съдът да упражни своя контрол. Твърдените недостатъци в мотивите засягат преценката на Комисията по отношение на местната инфраструктура, държавните гаранции, датските данъчни предимства, датските държавни заеми и накрая, факта, че заключенията на Комисията относно съответствието с вътрешния пазар и оправданите правни очаквания се основават на общи мотиви.


text:
 6.10.2007
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 235/6
 Решение на Съда (втори състав) от 18 юли 2007 г. (преюдициално запитване от Hof van Cassatie van België — Белгия) — Наказателно производство срещу Norma Kraaijenbrink
 (Дело C-367/05) (1)
 (Конвенция за прилагане на Споразумението от Шенген - Член 54 - Принцип „ne bis in idem“ - Понятие за „същите деяния“ - Различни деяния - Наказателно преследване в две договарящи страни - Деяния, свързани посредством един и същ престъпен умисъл)
 (2007/C 235/09)
 Език на производството: нидерландски
 Препращаща юрисдикция
 Hof van Cassatie van België
 Страна в главното производство
 Norma Kraaijenbrink
 Предмет
 Преюдициално запитване — Hof van Cassatie van België — Тълкуване на член 54 от Конвенцията за прилагане на Споразумението от Шенген от 14 юни 1985 година между правителствата на държавите от Икономическия съюз Бенелюкс, Федерална република Германия и Френската република за постепенното премахване на контрола по техните общи граници (ОВ 2000 г., L 239, стр. 19) — Принцип ne bis in idem — Различни деяния, които са свързани посредством единство на умисъла и поради това от гледна точка на правото представляват едно единствено деяние — Сходство или различие между деянията по смисъла на член 54 — Откриване, след осъждане в една държава, на деяния, които са извършени по същото време като наказаните такива и които представляват заедно с тях изразяване на един и същ престъпен умисъл — Право на санкциониране на тези допълнителни деяния в друга държава — Отчитане на вече произнесени санкции в първата държава
 Диспозитив
 Член 54 от Конвенцията за прилагане на Споразумението от Шенген от 14 юни 1985 г. между правителствата на държавите от Икономически съюз Бенелюкс, Федерална република Германия и Френската република за постепенното премахване на контрола по техните общи граници, подписана на 19 юни 1990 г. в Шенген (Люксембург), трябва да се тълкува в смисъл, че:
 —
 релевантният критерий за целите на прилагане на посочения член е критерият за идентичност на материалните факти, който се изразява в наличие на съвкупност от неразривно свързани помежду си деяния, независимо от тяхната правна квалификация или от защитения правен интерес,
 —
 различни деяния, по-специално изразяващи се, от една страна, в държане в една договаряща се държава на парични суми, получени от трафик на упойващи вещества, и от друга страна, в пласиране в обменни бюра, разположени в друга договаряща се държава, на парични суми със същия произход, не трябва да се считат за „същите деяния“ по смисъла на член 54 от КПСШ единствено поради факта, че компетентната национална инстанция е установила, че споменатите деяния са свързани посредством същия престъпен умисъл,
 —
 споменатата национална инстанция следва да прецени дали степента на идентичност и на свързаност между всички подлежащи на сравнение фактически обстоятелства е такава, че с оглед на горепосочения релевантен критерий е възможно да се приеме, че става въпрос за „същите деяния“ по смисъла на член 54 от Конвенцията за прилагане на Споразумението от Шенген.
 (1) ОВ C 48, 25.2.2007 г.


text:
 11.1.2014
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 9/14
 Решение на Съда (седми състав) от 7 ноември 2013 г. (преюдициално запитване от Bundesarbeitsgericht — Германия) — Tevfik Isbir/DB Services GmbH
 (Дело C-522/12) (1)
 (Преюдициално запитване - Свободно предоставяне на услуги - Командироване на работници - Директива 96/71/ЕО - Минимални ставки на заплащане - Еднократни суми и вноска на работодателя към дългосрочна спестовна схема в полза на неговите работници или служители)
 2014/C 9/21
 Език на производството: немски
 Запитваща юрисдикция
 Bundesarbeitsgericht
 Страни в главното производство
 Жалбоподател: Tevfik Isbir
 Ответник: DB Services GmbH
 Предмет
 Преюдициално запитване — Bundesarbeitsgericht — Тълкуване на член 3, параграф 1, първа алинея, буква в) от Директива 96/71/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 16 декември 1996 година относно командироването на работници в рамките на предоставянето на услуги (ОВ L 18, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 4, стр. 29) — Изчисляване на размера на минималната заплата — Евентуално включване на плащанията от страна на работодателя към дългосрочна спестовна схема в полза на неговите работници и служители — Ситуация, в която работниците и служителите не могат да разполагат с тези средства в продължение на няколко години.
 Диспозитив
 Член 3, параграф 1, второ тире, буква в) от Директива 96/71/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 16 декември 1996 година относно командироването на работници в рамките на предоставянето на услуги трябва да се тълкува в смисъл, че допуска в минималната работна заплата да се включват компоненти на трудовото възнаграждение, които не променят съотношението между предоставената от работника работна сила, от една страна, и получената като възнаграждение за нея насрещна престация, от друга страна. Запитващата юрисдикция има задачата да установи дали такъв е случаят с компонентите на трудовото възнаграждение, разглеждани в делото по главното производство.
 (1) ОВ C 32, 2.2.2013 г.


text:
 25.5.2013
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 147/13
 Жалба, подадена на 15 март 2013 г. от Versalis SpA, Eni SpA срещу решението, постановено от Общия съд (седми състав) на 13 декември 2012 г. по дело T-103/08, Versalis SpA, понастоящем Polimeri Europa SpA, и Eni SpA/Комисия
 (Дело C-123/13 P)
 2013/C 147/23
 Език на производството: италиански
 Страни
 Жалбоподатели: Versalis SpA, Eni SpA (представители: M. Siragusa, G. M. Roberti, F. Moretti, I. Perego, F. Cannizzaro, A. Bardanzellu, D. Durante и V. Laroccia, avvocati)
 Друга страна в производството: Европейска комисия
 Искания на жалбоподателите
 —
 да се отмени изцяло или частично Решението на Общия съд от 13 декември 2012 г., доколкото отхвърля съединената жалба на Versalis и на Eni и следователно:
 —
 да се отмени изцяло или частично Решението на Европейската комисия от 5 декември 2007 г. относно производството по прилагане на член 81 ЕО и на член 53 от Споразумението за ЕИП (дело СOMP/F/38.629 — Хлоропренов каучук),
 —
 да се отмени или най-малкото да се намали размерът на глобата, наложена на Versalis и на Eni с обжалваното решение.
 При условията на евентуалност,
 —
 да се отмени изцяло или частично съдебното решение, доколкото отхвърля жалбата на Versalis и на Eni по дело T-103/08, и да се върне делото на Общия съд, за да се произнесе по същество съобразно дадените от Съда указания.
 —
 да се осъди Комисията да заплати съдебните разноски, разходи и хонорари по настоящото производство и по производството по дело T-103/08.
 Правни основания и основни доводи
 В подкрепа на жалбата си срещу посоченото съдебно решение Versalis и Eni посочват, на първо място, че в нарушение на член 101 ДФЕС Общият съд се е отклонил от съдебната практика относно носенето на отговорност от дружеството майка (Eni) за нарушение, за което се твърди, че е извършено от неговите дъщерни дружества в сектора на хлоропреновия каучук и по-специално че Общият съд се отклонил от задълженията си за анализ и за излагане на мотиви при преценка на доказателствата, представени за да се обори презумпцията за действително оказване на решаващо влияние, като по този начин е нарушил и основните принципи на законност и на носене на лична отговорност в областта на картелите, презумпцията за невиновност и правото на защита, както и принципа на ограничена отговорност на дружествата.
 На второ място, Общият съд е приложил неправилно релевантната европейска съдебна практика, за да вмени на Versalis отговорността за извършеното от Syndial S.p.A. нарушение, и не е изложил достатъчно мотиви при отхвърлянето на твърденията за нарушение, изтъкнати в първоинстанционното производство от Versalis и от Eni.
 С третото основание за обжалване жалбоподателите изтъкват, че Общият съд е приложил неправилно и противоречиво изведения от съдебната практика принцип за изрично разграничаване от картела и е нарушил принципа in dubbio pro reo, като е приел, че EniChem S.p.A. е участвало в срещата от 12—13 май 1993 г. във Флоренция и че проведените през 2002 г. срещи, в които участва Versalis, са имали антиконкурентен характер. Следователно Общият съд не само е направил погрешна преценка, но също така не е осъществил съдебен контрол по същество,


text:
като е приел, че тези дружества са участвали в картела през цялата му продължителност (тоест от май 1993 г. до май 2002 г.).
 Освен това Общият съд е нарушил правото на Европейския съюз, като е пропуснал да посочи, че Комисията е допуснала сериозни грешки при определянето на основния размер на глобата по смисъла на Насоки относно метода за определяне на размера на глобите.
 Също така Общият съд е нарушил правото на Европейския съюз като е потвърдил частично, че спрямо Versalis се прилага отегчаващото обстоятелство, свързано с повторността на нарушението, като освен това e мотивирал в недостатъчна степен изводите си по този въпрос; при условията на евентуалност, Общият съд е определил неправилно процентното намаление на увеличението на глобата и е потвърдил солидарната отговорност на Eni за плащането на глобата, включително за частта, която се отнася до повторността на нарушението.
 По-нататък според жалбоподателите Общият съд е приложил явно неправилно член 23, параграф 2 от Регламент (ЕО) No 1/2003 (1) при определянето на максималния размер на глобата и едопуснал грешка като е пропуснал да упражни пълен съдебен контрол относно прилагането на Известието на Комисията за намаляване на глобите или за намаляване на техния размер. Общият съд е пропуснал да посочи също, че Комисията е нарушила принципите на справедливост, на равно третиране и на защита на оправданите правни очаквания, тъй като, от една страна, е засегнала възможността на жалбоподателите да се борят „на равна нога“ с останалите предприятия, за да получат намаляване на размера на глобата, и от друга страна, е прела че оказаното от тях съдействие не заслужава намаляване на глобата по смисъла на посоченото Известие, както и на Насоките.
 Накрая, жалбоподателите твърдят, че Общият съд не е осъществил съдебен контрол по същество относно преценката на Комисията за размера на окончателната глоба.
 (1) Регламент (ЕО) No 1/2003 на Съвета от 16 декември 2002 година относно изпълнението на правилата за конкуренция, предвидени в членове 81 и 82 от Договора (ОВ L 1, 2003 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 8, том 1, стр. 167).


text:
 26.5.2007
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 117/10
 Искане за преюдициално заключение, направено от Commissione tributaria provinciale di Latina (Италия) на 5 март 2007 г. — Michele Ciampi/Agenzia Entrate Ufficio Latina
 (Дело C-131/07)
 (2007/C 117/16)
 Език на производството: италиански
 Препращаща юрисдикция
 Commissione tributaria provinciale di Latina
 Страни в главното производство
 Ищец: Michele Ciampi
 Ответник: Agenzia Entrate Ufficio Latina
 Преюдициални въпроси
 1)
 Трябва ли Решението по дело С-207/04 (1) да се тълкува в смисъл, че италианският законодател е следвало да разшири и по отношение на мъжете приложното поле на предвидената за жените благоприятна възрастова граница за пенсиониране?
 2)
 Трябва ли да се приеме в случая, предмет на проверката, че по отношение на сумите, изплащани на навършили на 50 годишна възраст мъже, с оглед насърчаване на прекратяването на трудовото правоотношение от страна на наетото лице, следва да се прилага ставка, равна на половината от предвидената за облагане на T.F.R. [trattamento fine rapporto, обезщетение при прекратяване на трудовото правоотношение]?
 3)
 Като се има предвид, че внесените от осигуряваното лице суми в полза на Ipref не представляват част от възнаграждението, тъй като не се плащат от работодателя въз основа на трудовото правоотношение, и като се има предвид, че изплатената от работодателя на наетото лице сума, с оглед създаването на благоприятни условия за насърчаването, няма характер на възнаграждение, в съответствие с общностното право ли е да се постанови, че разликата във възрастта — 50 години за жените и 55 години за мъжете, противоречи на общностното право, с оглед факта, че Директива 79/7 (2) позволява на държавите-членки да запазят различни възрастови граници за пенсиониране?
 4)
 Допуска или не тълкуването на общностното право (Директива 76/207/ЕИО (3) на Съвета от 9 февруари 1976 г., която забранява дискриминацията въз основа на пола) прилагането на национална разпоредба, породила внесения за разглеждане от Съда правен спор, като указва на националния съдия несъответствието или съответствието на вътрешноправната норма [с общностното право](член 17, нов член 19 алинея 4-bis от D.P.R. 917/86)?
 (1) Recueil de la jurisprudence 2005 г., стр. I-07453.
 (2) ОВ L 6, стр. 24.
 (3) ОВ L 39, стр. 40.


text:
 10.6.2014
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 175/24
 Жалба, подадена на 21 март 2014 г. — Европейски парламент/Съвет на Европейския съюз
 (Дело C-132/14)
 2014/C 175/30
 Език на производството: френски
 Страни
 Жалбоподател: Европейски парламент (представители: I. Liukkonen и L. Visaggio)
 Ответник: Съвет на Европейския съюз
 Искания на жалбоподателя
 —
 да отмени Регламент (ЕС) No 1385/2013 на Съвета от 17 декември 2013 година за изменение на регламенти (ЕО) No 850/98 и (ЕО) No 1224/2009 на Съвета и регламенти (ЕО) No 1069/2009, (ЕС) No 1379/2013 и (ЕС) No 1380/2013 на Европейския парламент и на Съвета във връзка с изменението на статуса на Майот по отношение на Европейския съюз (1),
 —
 да се осъди Съветът на Европейския съюз да заплати съдебните разноски.
 Основания и основни доводи
 Европейският парламент иска да се отмени Регламент (ЕС) No 1385/2013, който Съветът е приел на правно основание член 349 ДФЕС.
 Парламентът оспорва направения от Съвета избор на правно основание, тъй като член 349 ДФЕС не е правна основа на всички приети мерки, а само на тези от тях, които представляват дерогиране на прилагането на правото на Съюза в Майот. Обжалваният регламент обаче урежда и въпроси относно общата политика в областта на рибарството, както и за защита на общественото здраве, без тези мерки да са обосновани от особената структурна социална и икономическа ситуация в Майот.
 Според Парламента разглежданият акт е трябвало в съответствие с различните уреждани от него въпроси да бъде приет на основание член 43, параграф 2, член 168, параграф 4, буква б) и член 349 ДФЕС, а не само на основание на последния член.
 (1) ОВ L 354, стр. 86.


text:
 10.1.2009
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 6/42
 Жалба, подадена на 17 ноември 2008 г. — CM Capital Markets/СХВП — Carbon Capital Markets (CARBON CAPITAL MARKETS Emissions Compliance Solutions & Carbon Finance)
 (Дело T-490/08)
 (2009/C 6/82)
 Език на жалбата: испански
 Страни
 Жалбоподател: CM Capital Markets Holding, SA (Мадрид, Испания) (представители: г-н J. Calderón Chavero, abogado и г-жа T. Villate Consonni, abogada)
 Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки и дизайни)
 Друга страна в производството пред апелативния състав: Carbon Capital Markets Ltd (Лондон, Обединено кралство)
 Искания на жалбоподателя
 —
 Да се отмени решението на първи апелативен състав на СХВП, постановено на 3 септември 2008 г. по преписка R-16/2008-1, като по този начин се откаже регистрацията на обжалваната марка като цяло,
 —
 да се приемат доводите на жалбоподателя,
 —
 да се осъди СХВП да заплати съдебните разноски, направени в настоящото производство, в случай че се противопостави на жалбата и нейните твърдения бъдат отхвърлени.
 Правни основания и основни доводи
 Заявител на марката на Общността: Carbon Capital Markets Limited.
 Марка на Общността, предмет на спора: Фигуративна марка „CARBON CAPITAL MARKETS (Emissions Compliance Solutions & Carbon Finance)“ (заявка за регистрация No 4.480.349) за услуги от клас 36.
 Притежател на марката или знака, на който е направено позоваване в процедурата по възражението: Жалбоподателят.
 Марка или знак, на която/който е направено позоваване в подкрепа на възражението: Фигуративна марка на Общността „Capital Markets“ (заявка за регистрация No 3.409.281) за услуги от класове 35, 36 и 42; и испанска фигуративна марка „Capital Markets“ за услуги от клас 36.
 Решение на отдела по споровете: Отхвърля възражението.
 Решение на апелативния състав: Отхвърля жалбата.
 Изложени правни основания: Нарушение на член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) No 40/94 относно марката на Общността.


text:
 15.8.2009
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 193/25
 Жалба, подадена на 10 юни 2009 г. — BT Pension Scheme Trustees/Комисия
 (Дело T-230/09)
 2009/C 193/41
 Език на производството: английски
 Страни
 Жалбоподател: BT Pension Scheme Trustees Ltd (Лондон, Обединено кралство) (представители: J. Derenne и A. Müller-Rappard, lawyers)
 Ответник: Комисия на Европейските общности
 Искания на жалбоподателя
 —
 да се отмени решението,
 —
 при условията на евентуалност, да се отмени член 1 от решението, доколкото с него се установява, че държавната помощ е била неправомерно въведена в действие, както и член 2, член 3, първо тире и член 4 от решението, доколкото с тях се предвижда възстановяване на помощта,
 —
 да се осъди Комисия да заплати съдебните разноски.
 Правни основания и основни доводи
 Жалбата е подадена от управителя на British Telecommunications Pension Scheme (наричана по-нататък „BTPS“) — пенсионно-осигурителна схема, финансирана от British Telecommunications plc (наричано по-нататък „BT“). Управителят на BTPS отговаря за управлението на схемата, а именно за събирането и инвестирането на вноските и за изплащането на пенсиите на пенсионираните служители на BT и лицата на тяхна издръжка в съответствие с договорите за управление на BTPS и приложимото право.
 С жалбата жалбоподателят иска отмяна на Решение C(2009) 685 окончателен на Комисията от 11 февруари 2009 година (държавна помощ No C 55/2007 (ex NN 63/2007, CP 106/2006)), доколкото с него разглежданата мярка — „освобождаването“ на BTPS от задължението за плащане на вноски към Pension Protection Fund (Фонд за защита на пенсиите, наричан по-нататък „PPF“), „що се отнася до гарантираните от държавата пенсионно-осигурителни задължения на получателя“ — се квалифицира като неправомерна и несъвместима държавна помощ по смисъла на член 87, параграф 1 ЕО и доколкото в него се предвижда задължение на получателя да възстанови помощта заедно с лихвите от датата, на която помощта е била предоставена, до датата на възстановяването ѝ.
 С първото си правно основание жалбоподателят поддържа, че решението нарушава член 87, параграф 1 ЕО в четири аспекта:
 Първо, според жалбоподателя е нарушено условието за селективност, тъй като в решението не се определя ясно точната референтна система и нейната цел, поради което Комисията неправилно приема, че BTPS е ползвала т.нар. „освобождаване“.
 Второ, той твърди, че е нарушено условието за наличие на икономическо предимство, тъй като Комисията не е можела да установи, че BT получава икономическо предимство по смисъла на член 87, параграф 1 ЕО в резултат от плащането на по-малки вноски към PPF, без да сравни цялостното положение на BT с това на неговите конкуренти, които нямат същите структурни недостатъци във връзка с пенсионните разходи като BT.
 Трето, жалбоподателят поддържа, че е нарушено условието за наличие на нарушение на конкуренцията и засягане на търговията, тъй като при посочената във втория довод липса на всякакво предимство е невъзможно да е налице нарушение на конкуренцията и/или засягане на търговията.
 Четвърто, жалбоподателят изтъква, че е нарушено условието за прехвърляне на държавни ресурси, тъй като не е можело свързаното с държавната гаранция прехвърляне на държавни ресурси да се квалифицира в решението като относимото прехвърляне на държавни ресурси за целите на квалифицирането като държавна помощ на липсата на