text:
 29.5.2017
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 168/8
 Решение на Съда (четвърти състав) от 5 април 2017 г. — Changshu City Standard Parts Factory, Ningbo Jinding Fastener Co. Ltd/Съвет на Европейския съюз, Европейска комисия, European Industrial Fasteners Institute AISBL (EIFI)
 (Съединени дела C-376/15 P и C-377/15 P) (1)
 ((Обжалване - Дъмпинг - Регламент за изпълнение (ЕС) No 924/2012 - Внос на някои скрепителни елементи от желязо или стомана с произход от Китайската народна република - Регламент (ЕО) No 1225/2009 - Член 2, параграфи 10 и 11 - Изключване на някои експортни сделки при изчисляването на дъмпинговия марж - Справедливо сравнение на експортната цена с нормалната стойност при внос от страна без пазарна икономика))
 (2017/C 168/09)
 Език на производството: английски
 Страни
 Жалбоподатели: Changshu City Standard Parts Factory, Ningbo Jinding Fastener Co. Ltd (представители: R. Antonini и E. Monard, avocats)
 Други страни в производството: Съвет на Европейския съюз (представители: M. B. Driessen и Boelaert, подпомагани от N. Tuominen, avocat), Европейска комисия (представители: T. Maxian Rusche и M. França), European Industrial Fasteners Institute AISBL (EIFI).
 Диспозитив
 1.
 Отменя решение на Общия съд на Европейския съюз от 29 април 2015 г., Changshu City Standard Parts Factory и Ningbo Jinding Fastener/Съвет (T-558/12 и T-559/12, EU:T:2015:237).
 2.
 Отменя Регламент за изпълнение (ЕС) No 924/2012 на Съвета от 4 октомври 2012 година за изменение на Регламент (ЕО) No 91/2009 за налагане на окончателно антидъмпингово мито върху вноса на някои скрепителни елементи от желязо или стомана с произход от Китайската народна република в частта му относно Changshu City Standard Parts Factory и Ningbo Jinding Fastener Co. Ltd.
 3.
 Отхвърля жалбата по дело C-377/15 P.
 4.
 Осъжда Съвета на Европейския съюз да понесе, наред с направените от него съдебни разноски, тези на Changshu City Standard Parts Factory и Ningbo Jinding Fastener Co. Ltd, свързани както с производството пред първа инстанция по дела T-558/12 и T-559/12, така и с производството по обжалване по дело C-376/15 P.
 5.
 Осъжда Changshu City Standard Parts Factory и Ningbo Jinding Fastener Co. Ltd да понесат, наред с направените от тях съдебни разноски, тези на Съвета на Европейския съюз, свързани с производството по обжалване по дело C-377/15 P.
 6.
 Европейската комисия понася направените от нея съдебни разноски, свързани с производствата пред първа инстанция по дела T-558/12 и T-559/12, както и с производството по обжалване по дела C-376/15 P и C-377/15 P.
 (1) ОВ C 381, 16.11.2015 г.


text:
 29.9.2014
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 339/21
 Жалба, подадена на 21 юли 2014 г. — Grupo Bimbo/СХВП (Форма на питка за сандвич)
 (Дело T-542/14)
 2014/C 339/25
 Език на производството: испански
 Страни
 Жалбоподател: Grupo Bimbo, SAB de CV (Мексико, Мексико) (представител: N. Fernández Fernández-Pacheco, адвокат)
 Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели)
 Искания на жалбоподателя
 Жалбоподателят иска от Общия съд:
 —
 да отмени решението на четвърти апелативен състав на Службата за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) от 19 май 2014 г. по преписка R 1911/2013-4, тъй като е незаконосъобразно и не е в съответствие с уреждащите марката на Общността законови разпоредби, и да постанови решение съобразно исканията, съдържащи се в настоящата жалба, било поради присъщата отличителност на заявената триизмерна марка, било поради придобитата в резултат на употреба отличителност, като уважи настоящата жалба и разпореди да бъде регистрирана заявената триизмерна марка на Общността No 1 1 7 47 987, за стоки от клас 30 от Международната класификация, доколкото е в съответствие с правната уредба и съдебната практика,
 —
 в случай, че настоящата жалба бъде уважена и посочената марка бъде регистрирана, да осъди страната, която оспорва настоящата жалба, да заплати разноските, направени в съдебното производство и в производството пред СХВП.
 Правни основания и основни доводи
 Марка на Общността, предмет на спора: Триизмерна марка във формата на питка за сандвич, за стоки от клас 30 — Заявка за марка на Общността No 1 1 7 47 987
 Решение на проверителя: Отхвърля заявката.
 Решение на апелативния състав: Отхвърля жалбата.
 Изложени правни основания: Нарушение на член 7, параграф 1, буква б) от Регламент No 207/2009

type: caselaw

jurisdiction: EU


text:
 16.5.2009
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 113/8
 Решение на Съда (първи състав) от 26 март 2009 г. (преюдициално запитване от Landgericht Hamburg, Германия) — Turgay Semen/Deutsche Tamoil GmbH
 (Дело C-348/07) (1)
 (Директива 86/653/ЕИО - Член 17 - Самостоятелно заети търговски представители - Прекратяване на договора - Право на обезщетение - Определяне на размера на обезщетението)
 2009/C 113/14
 Език на производството: немски
 Запитваща юрисдикция
 Landgericht Hamburg
 Страни в главното производство
 Ищец: Turgay Semen
 Ответник: Deutsche Tamoil GmbH
 Предмет
 Преюдициално запитване — Landgericht Hamburg — Тълкуване на член 17, параграф 2, буква а) от Директива на Съвета от 18 декември 1986 г. относно координирането на правото на държавите-членки, свързано с дейността на самостоятелно заетите търговски представители (86/653/ЕИО) (ОВ L 382/17; Специално издание на български език, 2007 г., глава 6, том 1, стр. 176) — Право на обезщетение на търговски представител след прекратяване на договора — Определяне на размера на това обезщетение, ако ползите за принципала от сделки с привлечени от търговския представител клиенти превишават изгубената от последния комисиона
 Диспозитив
 1)
 Член 17, параграф 2, буква а) от Директива 86/653/ЕИО на Съвета от 18 декември 1986 година относно координирането на правото на държавите-членки, свързано с дейността на самостоятелно заетите търговски представители, трябва да се тълкува в смисъл, че не позволява обезщетението, което търговският представител има право да получи, служебно да се ограничава до комисионата, изгубена от него вследствие на прекратяването на договорното правоотношение, дори когато ползите, които остават за принципала след прекратяването на договора, трябва да се считат за по-големи.
 2)
 Член 17, параграф 2, буква а) от Директива 86/653 трябва да се тълкува в смисъл, че в случай че принципалът принадлежи към група от дружества, ползите, извлечени от дружествата от посочената група, по принцип не се считат за част от ползите на принципала и следователно не трябва задължително да се отчитат при изчисляването на обезщетението, на което има право търговският представител.
 (1) ОВ C 235, 6.10.2007 г.


text:
 10.10.2016
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 371/6
 Преюдициално запитване, отправено от Районен съд София (България) на 1 август 2016 година — „Фронтекс Интернешънъл“ ЕАД/Емил Янакиев
 (Дело C-428/16)
 (2016/C 371/08)
 Език на производството: български
 Запитваща юрисдикция
 Районен съд София
 Страни в главното производство
 Жалбоподател:„Фронтекс Интернешънъл“ ЕАД
 Ответник: Емил Янакиев
 Преюдициални въпроси
 1.
 Противоречи ли чл. 101, § 1 ДФЕС (забраната за предотвратяването, ограничаването или нарушаването на конкуренцията) на разпоредбата на чл. 36, ал. 2 ЗА, съобразно която сдружение на предприятия, осъществяващи свободна професия (ВАдвС) разполага с дискрецията предварително да определя минималните размери на цените на предоставяните от тези предприятия услуги (адвокатските възнаграждения), въз основа на предоставена от държавата компетентност?
 2.
 [При положителен отговор на въпрос No 1] Противоречи ли разпоредбата на чл. 78, ал. 5 ГПК in fine (в частта, в която разпоредбата не допуска редуциране на адвокатското възнаграждение по-малко от минимално определения размер) на чл. 101, § 1ДФЕС?
 3.
 [При положителен отговор на въпрос No 1] Противоречи ли разпоредбата на чл. 132, т. 5 ЗА (с оглед приложението на чл. 136, ал. 1 ЗА) на чл. 101, § 1 ДФЕС?
 4.
 Противоречи ли чл. 56, § 1 ДФЕС (забраната за ограничаване свободното предоставяне на услуги) на разпоредбата на чл. 36, ал. 2 ЗА?
 5.
 Противоречи ли разпоредбата на чл. 78, ал. 8 ГПК на чл. 101, § 1 ДФЕС?
 6.
 Противоречи ли разпоредбата на чл. 78, ал. 8 ГПК на Директива 77/249/EИО (1) (от гледна точка на правото на лицата, защитавани от юрисконсулт, да претендират адвокатско възнаграждение)?
 7.
 Противоречи ли разпоредбата на § 2а ДР Наредба No 1 на Директива 2006/112/ЕО (2), която допуска ДДС да се приема за част от цената на услуга, предоставяна при осъществяване на свободна професия (относно включването на ДДС като част от дължимия адвокатски хонорар)?
 (1) Директива на Съвета от 22 март 1977 година относно улесняване на ефективното упражняване от адвокатите на свободата на предоставяне на услуги
 OB L 78, стр. 17; Специално българско издание: глава 6, том 1, стр. 46
 (2) Директива 2006/112/ЕО на Съвета от 28 ноември 2006 година относно общата система на данъка върху добавената стойност
 OB L 347, стр. 1; Специално българско издание: глава 9, том 3, стр. 7


text:
 28.4.2012
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 126/15
 Решение на Общия съд от 9 март 2012 г. — Cortés del Valle López/СХВП — (¡Que buenu ye! HIJOPUTA)
 (Дело T-417/10) (1)
 (Марка на Общността - Заявка за фигуративна марка на Общността „¡Que buenu ye! HIJOPUTA“ - Абсолютно основание за отказ - Марка, която противоречи на обществения ред и на добрите нрави - Член 7, параграф 1, буква е) от Регламент (ЕО) No 207/2009)
 2012/C 126/29
 Език на производството: испански
 Страни
 Жалбоподател: Federico Cortés del Valle López (Maliaño, Испания) (представители: адв. J. Calderón Chavero и адв. T. Villate Consonni)
 Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (представител: J. Crespo Carrillo)
 Предмет
 Жалба срещу решението на втори апелативен състав на СХВП от 18 юни 2010 г. (преписка R 175/2010-2) във връзка със заявка за регистрация на фигуративния знак „¡Que buenu ye! HIJOPUTA“ като марка на Общността
 Диспозитив
 1.
 Отхвърля жалбата.
 2.
 Осъжда г-н Federico Cortés del Valle López да заплати съдебните разноски.
 (1) ОВ C 301, 6.11.2010 г.


text:
 8.12.2014
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 439/13
 Решение на Съда (трети състав) от 9 октомври 2014 г. (преюдициално запитване от Hovrätten för västra Sverige — Швеция) — Наказателно производство срещу Ove Ahlström, Lennart Kjellberg, Fiskeri Ab Ganthi, Fiskeri Ab Nordic
 (Дело C-565/13) (1)
 ((Преюдициално запитване - Външни отношения - Споразумение за партньорство в рибарството между Европейската общност и Кралство Мароко - Изключване на всякаква възможност корабите на Общността да извършват риболовна дейност в мароканските риболовни зони въз основа на издадена от мароканските органи лицензия без намесата на компетентните органи на Европейския съюз))
 (2014/C 439/18)
 Език на производството: шведски
 Запитваща юрисдикция
 Hovrätten för västra Sverige
 Страни в главното производство
 Ove Ahlström, Lennart Kjellberg, Fiskeri Ab Ganthi, Fiskeri Ab Nordic
 Диспозитив
 Споразумението за партньорство в рибарството между Европейската общност и Кралство Мароко, одобрено от името на Общността с Регламент (EO) No 764/2006 на Съвета от 22 май 2006 година, и по-специално член 6 трябва да се тълкува в смисъл, че изключва всяка възможност корабите на Общността да извършват риболовна дейност в мароканските риболовни зони въз основа на лицензия, издадена от мароканските органи, без намесата на компетентните органи на Европейския съюз.
 (1) ОВ C 15, 18.1.2014 г.


text:
 1.9.2014
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 292/11
 Преюдициално запитване от Corte suprema di cassazione (Италия), постъпило на 25 април 2014 г. — Наказателно производство срещу Massimiliano di Adamo
 (Дело C-211/14)
 2014/C 292/14
 Език на производството: италиански
 Запитваща юрисдикция
 Corte suprema di cassazione
 Страна в главното производство
 Massimiliano di Adamo
 Преюдициални въпроси
 1)
 Следва ли член 49 и сл. и член 56 и сл. от ДФЕС да се тълкуват, с оглед на решението на Съда на Европейския съюз от 16 февруари 2012 г. по съединени дела C-72/10 и C-77/10, в смисъл, че не допускат да се организира процедура за възлагане на обществени поръчки за концесии с по-кратка продължителност от тази на по-рано възложените обществени поръчки, при което разглежданата обществена поръчка е със заявена цел да се поправят последиците от неправомерното изключване на определен брой оператори от предходните обществени поръчки?
 2)
 Следва ли член 49 и сл. и член 56 и сл. от ДФЕС да се тълкуват, с оглед на посоченото решение на Съда на Европейския съюз, в смисъл, че не допускат изискването за изравняване във времето на крайните срокове на концесиите да бъде подходящо основание за намаляване на продължителността на концесиите, за които са образувани процедурите, спрямо продължителността на преди възложените концесии?
 3)
 Следва ли член 49 и сл. и член 56 и сл. от ДФЕС да се тълкуват, с оглед на посоченото решение на Съда на Европейския съюз, в смисъл, че не допускат въвеждането на задължение за безвъзмездно прехвърляне на ползването на притежавани материални и нематериални активи, които представляват система на управление и събиране на залози, в случай на прекратяване на дейността поради изтичане на срока на концесията или вследствие на решение за отмяна или разваляне?


text:
 16.7.2011
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 211/23
 Решение на Общия съд от 7 юни 2011 г. — Psytech International/СХВП — Institute for Personality & Ability Testing (16PF)
 (Дело T-507/08) (1)
 (Марка на Общността - Производство за обявяване на недействителност - Словна марка на Общността 16PF - Абсолютно основание за отказ - Отличителен характер - Липса на описателен характер - Липса на знаци, които са станали обичайни - Липса на недобросъвестност - Член 7, параграф 1, букви б)-д) и член 51, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) No 40/94 (понастоящем член 7, параграф 1, букви б)-д) и член 52, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) No 207/2009 от Регламент (ЕО) No 207/2009)
 2011/C 211/50
 Език на производството: английски
 Страни
 Жалбоподател: Psytech International Ltd (Pulloxhill, Обединено кралство) (представители: N. Phillips, solicitor, N. Saunders, barrister)
 Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (представител: A. Folliard-Monguiral)
 Друга страна в производството пред апелативния състав на СХВП, встъпила в производството пред Общия съд: Institute for Personality & Ability Testing, Inc. (Champaign, Съединени щати) (представители: G. Hobbs, QC, и A. Chaudri, solicitor)
 Предмет
 Жалба срещу решението на втори апелативен състав на СХВП от 23 юли 2008 г. (преписка R 1012/2007-2) относно производство за обявяване на недействителност между Psytech International Ltd и Institute for Personality & Ability Testing, Inc.
 Диспозитив
 1.
 Отхвърля жалбата.
 2.
 Осъжда Psytech International Ltd да заплати съдебните разноски.
 (1) ОВ C 19 от 24.1.2009 г.


text:
 21.8.2017
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 277/59
 Жалба, подадена на 5 юли 2017 г. — Item Industrietechnik/EUIPO (EFUSE)
 (Дело T-426/17)
 (2017/C 277/83)
 Език на производството: немски
 Страни
 Жалбоподател: Item Industrietechnik GmbH (Солинген, Германия) (представители: G. Hasselblatt, V. Töbelmann и M. Vitt, Rechtsanwalte)
 Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)
 Данни за производството пред EUIPO
 Спорна марка: фигуративна марка на Европейския съюз със словния елемент „EFUSE“ — заявка за регистрация No 15 463 003
 Обжалвано решение: решение на четвърти апелативен състав на EUIPO от 18 април 2017 г. по преписка R 1881/2016-4
 Искания
 Жалбоподателят моли Общия съд:
 —
 да отмени обжалваното решение,
 —
 да осъди EUIPO да заплати съдебните разноски.
 Изложено основание
 —
 Нарушение на член 7, параграф 1, букви б) и в) от Регламент No 207/2009.


text:
 27.2.2017
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 63/29
 Жалба, подадена на 15 декември 2017 г. — MS/Комисия
 (Дело T-314/16)
 (2017/C 063/40)
 Език на производството: френски
 Страни
 Жалбоподател: MS (Castries, Франция) (представители: L. Levi и M. Vandenbussche, avocats)
 Ответник: Европейска комисия
 Искания на жалбоподателя
 Жалбоподателят иска от Общия съд:
 —
 да обяви настоящата жалба за допустима и основателна;
 вследствие на това:
 —
 да отмени решението на Комисията от 2 февруари 2016 г. за отказ на достъпа до документите и решението от 19 април 2016 г. за потвърждаване на този отказ;
 —
 да поправи неимуществените вреди, произтичащи от виновното поведение на Европейската комисия, оценени ex aequo et bono на 20 000 EUR;
 —
 да осъди ответника да заплати съдебните разноски.
 Основания и основни доводи
 В подкрепа на жалбата жалбоподателят изтъква едно-единствено основание, изведено от нарушение на Регламент No 1049/2001 на Европейския парламент и на Съвета от 30 май 2001 година относно публичния достъп до документи на Европейския парламент, на Съвета и на Комисията (ОВ L 145, стр. 43; Специално издание на български език, 2007 г., глава 1, том 3, стр. 76) и по-специално на членове 2 и 4 от него.
 Според жалбоподателя, за да откаже достъпа до поисканите документи Комисията е изтъкнала две изключения, посочени в член 4 от Регламент No 1049/2001, тоест, от една страна, защитата на частния живот и личната неприкосновеност, а от друга страна, защитата на съдебните процедури. Комисията обаче не успяла да докаже, че оповестяването на посочените документи би накърнило защитата на частния живот и личната неприкосновеност на споменатите в тези документи лица. Освен това, според жалбоподателя предаването на съдържащите се в тези документи данни с личен характер е абсолютно необходимо, за да се схванат отправените срещу него обвинения. При липсата на тази възможност жалбоподателят не би се ползвал от равните процесуални възможности и не би бил в състояние да подготви адекватна защита. Обратно, достъпът до документите, както и до съдържащите се в тях лични данни е необходим, обоснован и пропорционален на целта за добра администрация, зачитане на правото на защита и на личния живот на жалбоподателя. Комисията е накърнила личния му живот в още по-голяма степен, доколкото тя не е третирала по лоялен начин неговите лични данни.
 При условията на евентуалност, жалбоподателят подчертава, че визираните в член 4 изключения забраняват оповестяването на поискания документ само ако има обществен интерес от неоповестяване. Той счита, че основните права, в частност правото на защита, представляват подобен обществен интерес.
 В решението за потвърждаване на отказа Комисията се ограничила с представяне на твърде общи мотиви, тъй като не обяснила по какъв начин частичният достъп до посочените документи би застрашил интереса от защитата на личните данни и на частния живот на споменатите в тях лица.
 Накрая, жалбоподателят счита, че допуснатите от Комисията незаконосъобразности представляват неправомерно поведение, което му е причинило действителна и сигурна вреда.


text:
 29.9.2014
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 339/15
 Жалба, подадена на 31 юли 2014 г. от Toshiba Corporation срещу решението, постановено от Общия съд (трети състав) на 21 май 2014 г. по дело T-519/09, Toshiba Corporation/Европейска комисия
 (Дело C-373/14 P)
 2014/C 339/18
 Език на производството: английски
 Страни
 Жалбоподател: Toshiba Corporation (представители: J. F. MacLennan, solicitor, A. Schulz, Rechtsanwalt, J. Jourdan и P. Berghe, avocats)
 Друга страна в производството: Европейска комисия
 Искания на жалбоподателя
 Жалбоподателят моли Съда:
 —
 да отмени решението на Общия съд от 21 май 2014 г. по дело T-519/09, Toshiba Corporation/Европейска комисия в частта, в която се отхвърля искането на Toshiba за отмяна на членове 1 и 2 от решението на Европейската комисия по преписка COMP/39.129 — Електрически трансформатори, и да отмени решението на Комисията,
 —
 при условията на евентуалност, да върне делото на Общия съд за ново разглеждане и решаване в съответствие с указанията на Съда по тълкуването и прилагането на правото, и във всеки случай
 —
 да осъди Европейската комисия да заплати направените от Toshiba съдебни разноски, включително тези по производството пред Общия съд.
 Основания и основни доводи
 Жалбоподателят обжалва решението на Общия съд от 21 май 2014 г. по дело T-519/09, Toshiba Corporation/Европейска комисия (наричано по-нататък „обжалваното съдебно решение“), по което Toshiba Corporation (наричано по-нататък „Toshiba“) иска да бъде отменено решението на Европейската комисия по преписка COMP/39.129 — Електрически трансформатори. В обжалваното съдебно решение Общият съд отхвърля жалбата на Toshiba в нейната цялост и осъжда последното да заплати съдебните разноски. В настоящата жалба Toshiba изтъква, че Общият съд е допуснал следните грешки при прилагане на правото:
 —
 Първо основание: Toshiba поддържа, че Общият съд е приложил неправилен правен критерий, като е приел японските производители на електрически трансформатори за потенциални конкуренти на пазара на ЕИП (1) тъй като пречките за навлизане на пазара на ЕИП не са непреодолими и (2) поради наличието на джентълменското споразумение, а вместо това той е трябвало да провери дали японските производители са имали действителна конкретна възможност да навлязат на пазара на ЕИП и дали навлизането на този пазар е осъществима от икономическа гледна точка стратегия. При липса на потенциална конкуренция между японските и европейските производители джентълменското споразумение не можело да наруши член 81 ЕО и Комисията нямала правомощие да се произнесе по случая. Поради това обжалваните съдебно решение и решение на Комисията трябвало да бъдат отменени в частта относно Toshiba.
 —
 Второ основание: Toshiba твърди, че Общият съд е изопачил съдържанието на писмо, в което друга страна в производството заявява намерението си да не оспорва изводите на Комисията. Според последната писмото замества предходните изявления на страната, че не е извършвала продажби в ЕИП. Това обаче било изопачаване на доказателствата, въз основа на което Общият съд заключил, че пречките за навлизане на пазара на ЕИП не са непреодолими. Поради това Toshiba поддържа, че обжалваните съдебно решение и решение на Комисията трябва да бъдат отменени.
 —
 Трето основание: Toshiba поддържа, че Общият съд е изложил противоречиви мотиви, приложил е неправилен правен критерий за публично разграничаване и е нарушил принципа на личната


text:
отговорност, като е приел за „неефективен“ довода на Toshiba, че не е участвало в проведената в Цюрих през 2003 г. среща. Поради това обжалваните съдебно решение и решение на Комисията трябвало да бъдат отменени в частта, в която се заключава, че Toshiba е продължило да участва в джентълменското споразумение до май 2003 г.
 —
 Четвърто основание: Toshiba твърди, че Общият съд е тълкувал неправилно точка 18 от Насоките относно метода за определяне на размера на глобите, използвайки общите пазарни дялове като критерий за преценка на ролята на страните в нарушението. Поради това обжалваните съдебно решение и решение на Комисията трябвало да бъдат отменени в частта, в която размерът на глобата на Toshiba се изчислява въз основа на дела му от световния пазар, като размерът на глобата му трябва да бъде съответно намален.


text:
 21.6.2008
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 158/19
 Жалба, подадена на 17 април 2008 г. — Deutsche Rockwool Mineralwoll/СХВП — Redrock Construction (REDROCK)
 (Дело T-146/08)
 (2008/C 158/32)
 Език, на който е изготвена жалбата: немски
 Страни
 Жалбоподател: Deutsche Rockwool Mineralwoll GmbH & Co. OHG (Gladbeck, Германия) (представител: S. Beckmann, Rechtsanwältin)
 Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки и дизайни)
 Друга страна в производството пред апелативния състав: Redrock Construction s.r.o. (Прага, Чехия)
 Искания на жалбоподателя
 —
 Да се отмени решението на ответника от 18 февруари 2008 г. по преписка R 506/2007-4,
 —
 да се осъди ответникът да заплати разноските.
 Правни основания и основни доводи
 Заявител на марката на Общността: Redrock Construction s.r.o.
 Марка на Общността, предмет на спора: Фигуративна марка „REDROCK“ за стоки и услуги от класове 1, 2, 17, 19, 36 и 37 (заявка No 3 866 365).
 Притежател на марката или знака, на която/който е направено позоваване в процедурата по възражението: Жалбоподателят.
 Марка или знак, на която/който е направено позоваване в подкрепа на възражението: Германската словна марка „Rock“ за стоки и услуги от класове 1, 6-8, 17, 19, 37 и 42 (No 302 29 274), като възражението срещу регистрацията се отнася до всички класове с изключение на клас 36.
 Решение на отдела по споровете: Уважава възражението и отхвърля отчасти заявката.
 Решение на апелативния състав: Отменя обжалваното решение и отхвърля възражението.
 Изложени правни основания: Нарушение на член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) No 40/94 (1), тъй като между конфликтните марки съществува вероятност от объркване или най-малкото от свързване.
 (1) Регламент (ЕО) No 40/94 на Съвета от 20 декември 1993 година относно марката на Общността (ОВ L 11, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 17, том 1, стр. 146).


text:
 16.11.2013
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 336/10
 Преюдициално запитване, отправено от Bundesgerichtshof (Германия) на 3 септември 2013 г. — Thi Ly Pham
 (Дело C-474/13)
 2013/C 336/21
 Език на производството: немски
 Запитваща юрисдикция
 Bundesgerichtshof
 Страни в главното производство
 Жалбоподател: Thi Ly Pham
 Административен орган — участник в производството: Stadt Schweinfurt, Amt für Meldewesen und Statistik
 Преюдициален въпрос
 Съвместимо ли е с член 16, параграф 1 от Директива 2008/115/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 16 декември 2008 година относно общите стандарти и процедури, приложими в държавите членки за връщане на незаконно пребиваващи граждани на трети страни (1) настаняването на лице, задържано с цел принудителното му отвеждане до границата на страната, заедно с лица, изтърпяващи наказание лишаване от свобода, когато задържаното лице изрази съгласие за това съвместно настаняване?
 (1) ОВ L 348, стр. 98.


text:
 28.7.2012
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 227/11
 Преюдициално запитване, отправено от Rechtbank van eerste aanleg te Brussel (Белгия) на 30 април 2012 г. — Essent Belgium NV/Vlaamse Reguleringsinstantie voor de Elektriciteits- en Gasmarkt (VREG)
 (Дело C-208/12)
 2012/C 227/16
 Език на производството: нидерландски
 Запитваща юрисдикция
 Rechtbank van eerste aanleg te Brussel
 Страни в главното производство
 Жалбоподател: Essent Belgium NV
 Ответник: Vlaamse Reguleringsinstantie voor de Elektriciteits- en Gasmarkt (VREG)
 Други страни:
 Vlaamse Gewest
 Vlaamse Gemeenschap
 Преюдициални въпроси
 1.
 Съвместима ли е с член 11 и/или член 13 от Споразумението за ЕИП национална правна уредба като съдържащата се във фламандския Декрет от 17 юли 2000 г. относно организацията на пазара на електроенергия — приложен посредством Постановлението на фламандското правителство от 5 март 2004 г. в редакцията му след изменение с Постановлението на фламандското правителство от 25 февруари 2005 г. за насърчаване на производството на електроенергия от възобновяеми енергийни източници и с Постановлението на фламандското правителство от 8 юли 2005 г. за изменение на Постановлението на фламандското правителство от 5 март 2004 г. за насърчаване на производството на електроенергия от възобновяеми енергийни източници и на Постановлението на фламандското правителство от 29 март 2002 г. относно задълженията от общ интерес за насърчаване на рационалното използване на енергията, съгласно която
 —
 за доставчиците на свързаните към разпределителната или преносна мрежа крайни потребители се предвижда задължение всяка година да представят на регулаторния орган определен брой сертификати за зелена електроенергия (член 23 от горепосочения декрет),
 —
 фламандският регулаторен орган на електроенергийния и газов пазар (VREG) налага административна глоба на доставчиците на свързаните към разпределителната или преносна мрежа крайни потребители, когато те не са представили достатъчно сертификати за зелена електроенергия, за да изпълнят предвиденото за тях задължение за квоти във връзка с такива сертификати (член 37, параграф 2 от гореспоменатия декрет),
 —
 изрично се предвижда, че гаранциите за произход от други страни могат да се признават при определени условия за изпълнение на задължението за квоти (член 15quater, параграф 2 от Постановлението на фламандското правителство от 5 март 2004 г. в приложимата му към настоящото дело редакция),
 —
 регулаторният орган не може или не иска да вземе предвид произхождащи от Норвегия гаранции за произход при липса на мерки за прилагане от страна на фламандското правителство, което да признава еднаквостта, респ. равностойността на представянето на тези сертификати (член 25 от горепосочения декрет и член 15quater, параграф 2 от Постановлението от 5 март 2004 г.), като в конкретния случай този орган не е проверил наличието на еднаквост, респ. равностойност,
 —
 за целия период на действие на Декрета от 17 юли 2000 г. при проверката за изпълнение на [ориг. 48] задължението за квоти в действителност са вземани предвид само сертификати за произведена в Регион Фландрия зелена електроенергия, докато за доставчиците на електроенергия на свързаните с разпределителната или преносна мрежа крайни потребители не е съществувала никаква възможност да представят гаранции, че представените гаранции за произход от други държави членки на Европейския съюз изпълняват изискването за наличие на еднакви или равностойни гаранции за издаването на такива сертификати?
 2.
 Съвместима ли е национална


text:
правна уредба като описаната в първия въпрос с член 5 от тогавашната Директива 2001/77/ЕО (1) на Европейския парламент и на Съвета от 27 септември 2001 година относно насърчаване на производството и потреблението на електроенергия от възобновяеми енергийни източници на вътрешния електроенергиен пазар (доколкото е от значение за ЕИП)?
 3.
 Съвместима ли е национална правна уредба като описаната в първия въпрос с принципа на равно третиране и със забраната на дискриминацията, установени по-специално в член 4 от Споразумението за ЕИП и в член 3 от тогавашната Директива 2003/54/ЕO (2) на Европейския парламент и на Съвета от 26 юни 2003 година относно общите правила за вътрешния пазар на електроенергия и отменяща Директива 96/92/ЕО (доколкото е от значение за ЕИП)?
 (1) ОВ L 283, стр. 33; Специално издание на български език, 2007 г., глава 12, том 2, стр. 36.
 (2) ОВ L 176, стр. 37; Специално издание на български език, 2007 г., глава 12, том 2, стр. 61.


text:
 9.1.2017
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 6/37
 Определение на Общия съд от 9 ноември 2016 г. — Biofa/Комисия
 (Дело T-746/15) (1)
 ((Жалба за отмяна - Продукти за растителна защита - Регламент за изпълнение (ЕС) 2015/2069 - Одобряване на основното вещество натриев хидрогенкарбонат - Липса на пряко засягане - Недопустимост))
 (2017/C 006/46)
 Език на производството: немски
 Страни
 Жалбоподател: Biofa AG (Мюнзинген, Германия) (представители: първоначално C. Stallberg и S. Knoblich, впоследствие Stallberg, адвокати)
 Ответник: Европейска комисия (представители: P. Ondrůšek, G. von Rintelen и F. Moro)
 Предмет
 Искане на основание член 263 ДФЕС за отмяна на Регламент за изпълнение (ЕС) 2015/2069 на Комисията от 17 ноември 2015 година за одобряване на основното вещество натриев хидрогенкарбонат в съответствие с Регламент (ЕО) No 1107/2009 на Европейския парламент и на Съвета относно пускането на пазара на продукти за растителна защита и за изменение на приложението към Регламент за изпълнение (ЕС) No 540/2011 на Комисията (ОВ L 301, 2015 г., стр. 42)
 Диспозитив
 1.
 Отхвърля жалбата като недопустима.
 2.
 Липсва основание за произнасяне по молбата за встъпване, подадена от Кралство Дания.
 3.
 Осъжда Biofa AG да заплати съдебните разноски, включително и тези в обезпечителното производство.
 4.
 Кралство Дания понася собствените си разноски във връзка с молбата за встъпване.
 (1) ОВ C 59, 15.2.2016 г.


text:
 1.2.2016
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 38/53
 Определение на Общия съд от 30 ноември 2015 г. — Gmina Miasto Gdynia и Port Lotniczy Gdynia Kosakowo/Комисия
 (Дело T-215/14) (1)
 ((Жалба за отмяна - Замяна на обжалвания акт в хода на производството - Съответна промяна на исканията - Успоредно обжалване на новото решение - Липса на основание за произнасяне))
 (2016/C 038/69)
 Език на производството: полски
 Страни
 Жалбоподатели: Gmina Miasto Gdynia (Гдиня, Полша) (представители: T. Koncewicz и K. Gruszecka-Spychała, адвокати) и Port Lotniczy Gdynia Kosakowo sp. z o.o. (Гдиня) (представители: първоначално T. Koncewicz и K. Gruszecka-Spychała, впоследствие P. Rosiak, адвокати)
 Ответник: Европейска комисия (представители: D. Grespan, S. Noë и A. Stobiecka-Kuik)
 Встъпила страна в подкрепа на жалбоподателите: Република Полша (представител: B. Majczyna)
 Предмет
 Първоначално, искане за отмяна на Решение 2014/883/ЕС на Комисията от 11 февруари 2014 година относно мярката SA.35388 (13/C) (ex 13/NN и ex 12/N) — Полша — Изграждане на летище Гдиня-Косаково (ОВ L 357, стр. 51), а впоследствие искане за отмяна на Решение (ЕС) 2015/1586 на Комисията от 26 февруари 2015 година относно мярка SA.35388 (13/C) (ex 13/NN и ex 12/N) — Полша — Изграждане на летище (ОВ L 250, стр. 165), което заменя Решение 2014/883.
 Диспозитив
 1)
 Липсва основание за произнасяне по съществото на жалбата.
 2)
 Европейската комисия понася направените от нея съдебни разноски и съдебните разноски на Gmina Miasto Gdynia и Port Lotniczy Gdynia Kosakowo sp. Z o.o. във връзка с главното производство.
 3)
 Gmina Miasto Gdynia и Port Lotniczy Gdynia Kosakowo понасят направените от тях съдебни разноски и съдебните разноски на Комисията във връзка с обезпечителното производство.
 4)
 Република Полша понася направените от нея съдебни разноски.
 (1) ОВ C 175, 10.6.2014 г.


text:
 6.10.2007
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 235/4
 Решение на Съда (втори състав) от 18 юли 2007 г. (искане за преюдициално запитване от Bundesgerichtshof — Германия) — Наказателно производство срещу Jürgen Kretzinger
 (Дело C-288/05) (1)
 (Конвенция за прилагане на Споразумението от Шенген - Член 54 - Принцип „ne bis in idem“ - Понятие за „същите деяния“ - Контрабанда с цигари - Внос в няколко договарящи страни - Понятие за „изпълнение“ на наказателноправни санкции - Отлагане на изпълнението на наказанието - Приспадане на времето на краткосрочно предварително задържане - Европейска заповед за арест)
 (2007/C 235/06)
 Език на производството: немски
 Препращаща юрисдикция
 Bundesgerichtshof
 Страна в главното производство
 Jürgen Kretzinger
 в присъствието на: Hauptzollamt Augsburg
 Предмет
 Искане за преюдициално запитване — Bundesgerichtshof — Тълкуване на член 54 от Конвенцията за прилагане на Споразумението от Шенген от 14 юни 1985 година между правителствата на държавите от Икономическия съюз Бенелюкс, Федерална република Германия на Френската република за постепенно премахване на контрола по техните общи граници (ОВ 2000 г., L 239, стр. 19) — Принцип ne bis in idem — Условия за прекратяване на правото на наказателно преследване — Понятие за „същите деяния“ — Превозване на контрабандни цигари през териториите на няколко държави-членки — Присъди в две държави-членки, съответно за данъчна измама и за укриване на данъчна измама — Понятие за „изпълнение“ — Отлагане на изпълнението на наказанието — Приспадане на времето на предварително задържане
 Диспозитив
 1)
 Член 54 от Конвенцията за прилагане на Споразумението от Шенген от 14 юни 1985 година между правителствата на държавите от Икономическия съюз Бенелюкс, Федерална република Германия и Френската република за постепенното премахване на контрола по техните общи граници, подписана на 19 юни 1990 г. в Шенген, трябва да се тълкува в смисъл, че:
 —
 правнорелевантният критерий за целите на прилагане на този член е идентичността на обективните факти, разбирани като съвкупност от неразделно свързани помежду си факти, независимо от правната квалификация на тези факти или от защитения правен интерес,
 —
 фактите, изразяващи се в придобиването на чуждестранен контрабанден тютюн в една договаряща страна и във вноса и притежанието на същия тютюн в друга договаряща страна, характеризиращи се с обстоятелството, че подсъдимият, наказателно преследван в две договарящи страни, е имал от самото начало намерението да превози тютюна след първоначалното му придобиване към крайно местоназначение, като премине през няколко договарящи страни, представляват деяния, които могат да попаднат в понятието „същите деяния“ по смисъла на член 54. Окончателната преценка в това отношение принадлежи на компетентните национални съдилища.
 2)
 По смисъла на член 54 от Конвенцията за прилагане на Споразумението от Шенген произнесената от юрисдикция на договаряща страна санкция „е изтърпяна“ или „е в процес на изпълнение“, когато в съответствие с правото на тази договаряща страна подсъдимият е осъден, като му е наложено наказание лишаване от свобода, чието изпълнение е отложено.
 3)
 По смисъла на член 54 от Конвенцията за прилагане на Споразумението от Шенген санкцията, постановена от юрисдикция на договаряща страна, не трябва да се счита за „изтърпяна“ или „в процес на изпълнение“, когато на подсъдимия за кратко е наложено


text:
полицейско задържане и/или мярка за неотклонение задържане под стража и когато според правото на държавата, в която е постановена присъдата, това лишаване от свобода трябва да се приспадне при последващото изпълнение на наказанието лишаване от свобода.
 4)
 Фактът, че държава-членка, в която за едно лице е постановена влязла в сила осъдителна присъда по вътрешното право, може да издаде Европейска заповед за арест, с която лицето да бъде задържано за изпълнение на тази присъда според Рамково решение 2002/584/ПВР на Съвета от 13 юни 2002 година относно Европейската заповед за арест и процедурите за предаване между държавите-членки, не би могъл да има значение за тълкуването на понятието за „изпълнение“ по смисъла на член 54 от КПСШ.
 (1) ОВ C 257, 15.10.2005 г.


text:
 8.3.2014
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 71/25
 Жалба, подадена на 7 януари 2014 г. — Унгария/Комисия
 (Дело T-13/14)
 (2014/C 71/48)
 Език на производството: унгарски
 Страни
 Жалбоподател: Унгария (представители: M. Z. Fehér и K. Szíjjártó)
 Ответник: Европейска комисия
 Искания на жалбоподателя
 Жалбоподателят иска от Общия съд:
 —
 да отмени Решение за изпълнение C(2013) 7136 окончателен на Комисията от 31 октомври 2013 година относно частичното възстановяване на национална финансова помощ, предоставена на организации на производители за изпълнените през 2011 г. в Унгария оперативни програми.
 —
 да осъди Комисията да заплати съдебните разноски.
 Правни основания и основни доводи
 В подкрепа на жалбата си жалбоподателят изтъква обстоятелството, че Комисията е превишила правомощията си и е нарушила приложимите разпоредби от правото на Съюза, като е определила сумата, дължима на Унгария за частично възстановяване на националната финансова помощ, предоставена през 2011 г. на организациите на производителите на плодове и зеленчуци.
 Според жалбоподателя правото на Съюза не дава възможност на Комисията в рамките на решението относно частично възстановяване от Общността на предоставената национална финансова помощ в съответствие с член 103д от Регламент (ЕО) No 1234/2007, (1) на организациите на производители на плодове и зеленчуци, да разреши възстановяването само до размера на сумите, които към момента на подаване на заявлението за разрешаване на национална помощ унгарското правителство е посочило като „оценъчни“ или „прогнозни“.
 Жалбоподателят счита, че в съответствие с член 103д от Регламент No 1234/2007 разрешението, предоставено от Комисията във връзка с националната помощ, се отнася до предоставянето на тази помощ, а не до определянето на максимален размер от страна на Комисията на помощта, която може да бъде отпусната. Според жалбоподателя този максимален размер се определя по недвусмислен начин в Регламент No 1234/2007, съгласно който националната помощ не може да надхвърля 80 % от финансовите вноски в оперативния фонд на членовете или на организациите на производители.
 Правилата относно частичното възстановяване на националната помощ от Общността не дават възможност на Комисията в рамките на разрешаване на частично възстановяване да определи като максимален размер на възстановяването сумата, която държавата членка е посочила в своето заявление за разрешаване, било то като общ размер на помощта или като размер на помощта, отпусната за всяка една организация на производители. Това е така, още повече че унгарското правителство е посочило, че ставало въпрос за предварителни или прогнозни суми.
 Също така жалбоподателят твърди, че Комисията е оправомощена да провери дали действително предоставената помощ не е надхвърлила посочения по-горе максимален размер от 80 %, и дали исканото възстановяване не надхвърля 60 % от предоставената помощ, но не и да налага като максимален размер на възстановяването сумите, посочени в заявлението за разрешение, особено когато в заявлението е бил подчертан предварителният или оценъчен характер на сумите. В случай че по определени причини през годината бъде изменен размерът на отпуснатата на организация на производители национална помощ, частичното възстановяване от Общността трябва да съответства на действително предоставената помощ, при условие че са изпълнени съответните изисквания на правото на Съюза.
 (1) Регламент (ЕО) No 1234/2007 на Съвета от 22 октомври 2007 година за установяване на обща организация на


text:
 8.12.2012
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 379/30
 Жалба, подадена на 19 октомври 2012 г. — Pilkington Group/Комисия
 (Дело T-462/12)
 2012/C 379/51
 Език на производството: английски
 Страни
 Жалбоподател: Pilkington Group Ltd (St Helens, Обединено кралство) (представители: J. Scott, S. Wisking и K. Fountoukakos-Kyriakakos, Solicitors)
 Ответник: Европейска комисия
 Искания на жалбоподателя
 Жалбоподателят иска от Общия съд:
 —
 да отмени на основание член 263 ДФЕС Решението на Европейската комисия от 6 август 2012 г., с което се отхвърля искането за поверително третиране (Решение C(2012) 5718 окончателен) (преписка COMP/39.125 — Автомобилно стъкло) (и по-специално член 4 от него); и
 —
 да осъди ответника да заплати съдебните разноски.
 Правни основания и основни доводи
 В подкрепа на жалбата си жалбоподателят излага шест правни основания.
 1.
 С първото си правно основание жалбоподателят твърди, че ответникът е нарушил член 296 ДФЕС, член 8 от Мандата на служителя по изслушването (1) и член 41 от Хартата на основните права и принципа на добра администрация, доколкото не е разгледал надлежно подробните доводи на жалбоподателя и не е мотивирал достатъчно своя подход.
 2.
 С второто си правно основание жалбоподателят твърди, че ответникът е нарушил правото на ЕС (в частност член 339 ДФЕС, член 28 от Регламент (ЕО) No 1/2003 (2) на Съвета, член 8 от Мандата на служителя по изслушването) като е решил да публикува информация, която съгласно релевантния правен критерий и при правилна оценка е трябвало да бъде считана за търговска тайна, доколкото Комисията:
 —
 не е приложила релевантния правен критерий,
 —
 е дала погрешна оценка на въпроса дали разглежданата информация представлява търговска тайна или друга поверителна информация;
 —
 е приложила неотносими критерии, като този, според който данните представляват факти по съществото на твърдяното нарушение; и
 —
 е направила погрешна оценка на въпроса дали съществуват императивни съображения за оповестяването, с оглед по-специално на подхода на Комисията, изразяващ се в отказ на достъпа до документи, които съдържат сходна информация и с оглед на съдебната практика на юрисдикциите на Съюза, създала обща презумпция, според която подобна информация е поверителна и не може да бъде публично оповестена.
 3.
 С третото си правно основание жалбоподателят твърди, че ответникът е действал в разрез с правото на ЕС и е нарушил принципа на равно третиране, като в конкретния случай е възприел неблагоприятен за жалбоподателя подход, в сравнение с предприятия в сходно положение по други приключили наскоро или висящи производства.
 4.
 С четвъртото си правно основание жалбоподателят твърди, че ответникът е действал в разрез с правото на ЕС, като е нарушил принципа на оправдани правни очаквания, доколкото не е отговорил на оправданото правно очакване на жалбоподателя, че поверителната информация, получена от или предоставена на Комисията в рамките на производство в областта на конкуренцията, няма да бъде оповестена.
 5.
 С петото си правно основание жалбоподателят твърди, че ответникът е нарушил правото на Съюза (в частност член 339 ДФЕС, член 28 от Регламент (ЕО) No 1/2003 на Съвета и член 8 от Мандата на служителя по изслушването) като е решил да публикува информация, позволяваща идентифицирането на конкретни лица.
 6.
 С шестото си правно основание жалбоподателят твърди,


text:
че ответникът е нарушил принципа на пропорционалност и Регламент (ЕО) No 1049/2001 (3) (в частност член 4, параграф 2 от него) като е възприел несъразмерен начин на оповестяване на въпросната информация и е заобиколил предвидените в този регламент принципи и производства.
 (1) Решение 2011/695/ЕС на Председателя на Европейската комисия от 13 октомври 2011 година относно функцията и мандата на служителя по изслушването в някои производства по конкуренция (ОВ L 275, стр. 29).
 (2) Регламент (ЕО) No 1/2003 на Съвета от 16 декември 2002 година относно изпълнението на правилата за конкуренция, предвидени в членове 81 и 82 от Договора (ОВ L 1, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 8, том 1, стр. 167).
 (3) Регламент (ЕО) No 1049/2001 на Европейския парламент и на Съвета от 30 май 2001 година относно публичния достъп до документи на Европейския парламент, на Съвета и на Комисията (ОВ L 145, стр.43; Специално издание на български език, 2007 г., глава 1, том 3, стр. 76).


text:
 16.2.2013
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 46/31
 Решение на Съда на публичната служба (втори състав) от 11 декември 2012 г. — Ntouvas/ЕЦПКЗ
 (Дело F-107/11) (1)
 (Публична служба - Договорно нает служител - Процедура по оценяване за 2010 г. - Искане за отмяна на атестационния доклад)
 2013/C 46/60
 Език на производството: английски
 Страни
 Жалбоподател: Ioannis Ntouvas (Sundbyberg, Швеция) (представител: E. Mylonas, avocat)
 Ответник: Европейски център за профилактика и контрол върху заболяванията (ЕЦПКЗ) (представители: R. Trott, D. Waelbroeck, avocat)
 Предмет
 Публична служба — Искане за отмяна на атестационния доклад на жалбоподателя за периода от 1 януари до 31 декември 2010 г.
 Диспозитив
 1.
 Отхвърля жалбата.
 2.
 Осъжда г-н Ntouvas да плати направените от него съдебни разноски, както и разноските на Европейския център за профилактика и контрол върху заболяванията.
 (1) ОВ C 25, 28.01.2012 г., стр. 69.


text:
 13.7.2015
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 228/12
 Определение на Общия съд от 18 май 2015 г. — Out of the blue/СХВП — Mombauer (REFLEXX)
 (Дело T-48/13) (1)
 ((Марка на Общността - Възражение - Оттегляне на възражението - Липса на основание за произнасяне))
 (2015/C 228/14)
 Език на производството: немски
 Страни
 Жалбоподател: Out of the blue KG (Лилиентал, Германия) (представители: G. Hasselblatt и I. George, адвокати)
 Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (представители: първоначално A. Poch, а впоследствие S. Hanne)
 Друга страна в производството пред апелативния състав на СХВП, встъпила в производството пред Общия съд: Meinhard Mombauer (Кьолн, Германия) (представител: M. Vohwinkel, адвокат)
 Предмет
 Жалба срещу решението на четвърти апелативен състав на СХВП от 19 ноември 2012 г. (преписка R 1656/2011-4), постановено в производство по възражение със страни Out of the blue KG и Meinhard Mombauer.
 Диспозитив
 1)
 Липсва основание за произнасяне по жалбата.
 2)
 Осъжда жалбоподателя и встъпилата страна да понесат направените от тях съдебни разноски, както и по половината от съдебните разноски на ответника.
 (1) ОВ C 86, 23.3.2013 г.


text:
 24.11.2007
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 283/29
 Иск, предявен на 24 юли 2007 г. — Dimos Peramatos/Комисия
 (Дело T-312/07)
 (2007/C 283/53)
 Език на производството: гръцки
 Страни
 Ищец: Dimos Peramatos (община Perama, Гърция) (представители: адв. G. Gerapetritis и адв. P. Petropoulos)
 Ответник: Комисия на Европейските общности
 Искания на ищеца
 —
 да се отмени обжалваното решение в смисъл, че се прекрати всякакво задължение на ищеца за възстановяване на сумите, които са му изплатени в рамките на Програма LIFE97/ENV/GR/000380 или, при условията на евентуалност, да се измени обжалваното решение в смисъл, че се задължи общината да заплати сумата от 93 795,32 EUR като счетоводно определяне на недопустими разходи, както отбелязва и Комисията;
 —
 да се осъди Комисията да заплати съдебните разноски и хонорарите на адвокатите, платени от ищеца.
 Правни основания и основни доводи
 Предмет на настоящия иск е отмяна на Решението на Комисията от 7 декември 2005 г. относно нареждане за събиране No 3240504536, връчено за изпълнение на община Perama от съдебен изпълнител на 17 май 2007 г., издадено за събиране на финансовата вноска, платена от Комисията в рамките на финансиране, предоставено на община Perama с Решение на Комисията C(97)1997/29 окончателен.
 Ищецът се позовава на фактическа грешка и на неправилно тълкуване на решението на Комисията. По-конкретно ищецът твърди, че неговото задължение се е отнасяло изключително до засаждането на дървета и в никакъв случай до по-нататъшното им оцеляване, така че евентуалното им унищожаване впоследствие не би могло да бъде вменено на общината. В резултат на това ищецът поддържа, че неговото юридическо задължение е погасено с изпълнението на дейността и че при това положение не е възможно да се претендира събиране на дълговете, с изключение на случая, в който представените оправдателни документи не отговарят на условията за допустимост, определени в решението.
 Освен това, ищецът твърди, че обжалваното решение нарушава основния принцип относно задължението за мотивиране на актовете на общностните институции и принципа на оправданите правни очаквания.


text:
 19.6.2010
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 161/57
 Жалба, подадена на 29 март 2010 г. — Marsili/Комисия
 (Дело F-19/10)
 (2010/C 161/91)
 Език на производството: френски
 Страни
 Жалбоподател: Letizia Marsili (Брюксел, Белгия) (представители: K. Van Maldegem, C. Mereu и M. Velardo, avocats)
 Ответник: Европейска комисия
 Предмет и описание на спора
 Отмяна на решението на Комисията да не включва жалбоподателя в списъка с резерви от конкурс EPSO/AST/51/08, както и обезщетение за претърпените от жалбоподателя вреди.
 Искания на жалбоподателя
 —
 да се отмени решението на конкурсната комисия от 17 декември 2009 г. да не се включва жалбоподателят в списъка от конкурс EPSO/AST/51/08 и да се осъди ответникът да заплати обезщетение, чийто размер временно е определен на 1 EUR и ще бъде определен по-точно в хода на производството, както и да заплати компенсаторни и мораторни лихви при лихвен процент от 6,75 % за претърпените имуществени и неимуществени вреди,
 —
 да се осъди Европейската комисия да заплати съдебните разноски.


text:
 21.11.2016
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 428/7
 Преюдициално запитване от High Court (Ирландия), постъпило на 22 август 2016 г. — North East Pylon Pressure Campaing Limited, Maura Sheehy/An Bord Pleanála, The Minister for Communications Energy and Natural Resources, Ireland, Attorney General
 (Дело C-470/16)
 (2016/C 428/09)
 Език на производството: английски
 Запитваща юрисдикция
 High Court (Ирландия)
 Страни в главното производство
 Оспорващи: North East Pylon Pressure Campaing Limited, Maura Sheehy
 Ответници: An Bord Pleanála, The Minister for Communications Energy and Natural Resources, Ireland, Attorney General
 Преюдициални въпроси
 i.
 В случай че по националното право законодателят не е определил изрично и окончателно на кой етап от процедурата може да се оспори решение и съдът разрешава този въпрос за всеки конкретен случай поотделно в съответствие с правилата на общото право (common-law), приложимо ли е предвиденото в член 11, параграф 4 от Директива 2011/92/ЕС (1) право на процедура, която „да не бъде възпрепятстващо скъпа“, по отношение на производството пред националния съд, в рамките на което се установява дали въпросното оспорване е предявено на правилния етап?
 ii.
 Отнася ли се предвиденото в член 11, параграф 4 от Директива 2011/92/ЕС изискване за процедура, която „да не бъде възпрепятстващо скъпа“, за всички елементи на съдебно производство, в рамките на което се оспорва законосъобразността (с оглед на националното право или на правото на Съюза) на решение, действие или бездействие, попадащо в приложното поле на разпоредбите от същата директива за участие на обществеността, или се отнася само за тези елементи на оспорването, които са основани на правото на Съюза (или по-конкретно само за елементите на оспорването, които имат отношение към разпоредбите от директивата за участие на обществеността)?
 iii.
 Попадат ли в обхвата на съдържащия се в член 11, параграф 1 от Директива 2011/92/ЕС израз „решения, действия или бездействия“ административните решения, които са приети в рамките на разглеждане на заявка за разрешение за осъществяване, независимо дали с тези решения се установяват окончателно права на страните?
 iv.
 Трябва ли националният съд, за да осигури ефективна съдебна защита в областите, които попадат в приложното поле на правото на Съюза относно околната среда, да даде тълкуване по националното си право, което да съответства, доколкото е възможно, на определените цели в член 9, параграф 3 от Конвенцията на ИКЕ на ООН за достъпа до информация, участието на обществеността в процеса на вземането на решения и достъпа до правосъдие по въпроси на околната среда, съставена в Орхус на 25 юни 1998 г. (наричана по-нататък „Конвенцията от Орхус“), а) при оспорване на валидността на процедура за издаване на разрешение за осъществяване на проект от общ интерес по смисъла на Регламент (ЕС) No 347/2013 (2) на Европейския парламент и на Съвета от 17 април 2013 година относно указания за трансевропейската енергийна инфраструктура и/или б) при оспорване на валидността на процедура за издаване на разрешение за осъществяване относно европейска област по смисъла на Директива 92/43/ЕИО на Съвета от 21 май 1992 година за опазване на естествените местообитания и на дивата флора и фауна?
 v.
 При утвърдителен отговор на четвъртия въпрос, точки а) и/или б), изискването оспорващите да


text:
„отговарят на критериите, ако има такива, посочени в националното право“, представлява ли пречка да се приеме, че Конвенцията от Орхус има непосредствено действие, при положение че оспорващите изпълняват всички критерии по националното право, за да могат да оспорват и/или изрично имат право да предявят искане за оспорване а) на валидността на процедура за издаване на разрешение за осъществяване на проект от общ интерес по смисъла на Регламент (ЕС) No 347/2013 и/или б) на валидността на процедура за издаване на разрешение за осъществяване относно европейска област по смисъла на Директива 92/43/ЕИО?
 vi.
 Възможно ли е държава членка да предвиди в законодателството си изключения от правилото, че процедурите в областта на околната среда не трябва да бъдат възпрепятстващо скъпи, при положение че нито Директива 2011/92/ЕС, нито Конвенцията от Орхус предвижда такова изключение?
 vii.
 По-специално допуска ли Конвенцията от Орхус национално право да изисква наличие на причинно-следствена връзка между твърдяното незаконосъобразно действие или решение и увреждането на околната среда като условие за прилагането на имплементиращото член 9, параграф 4 от Конвенцията от Орхус национално законодателство за гарантиране, че производствата в областта на околната среда не са възпрепятстващо скъпи?
 (1) Директива 2011/92/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 13 декември 2011 година относно оценката на въздействието на някои публични и частни проекти върху околната среда (ОВ L 26, стр. 1)
 (2) Регламент (ЕС) No 347/2013 на Европейския парламент и на Съвета от 17 април 2013 година относно указания за трансевропейската енергийна инфраструктура и за отмяна на Решение No 1364/2006/ЕО, както и за изменение на регламенти (ЕО) No 713/2009, (ЕО) No 714/2009 и (ЕО) No 715/2009 (ОВ L 115, стр. 39).


text:
 5.7.2008
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 171/20
 Преюдициално запитване, отправено от Първоинстанционен съд (едноличен състав) в Ретимно (Гърция) на 17 април 2008 г. — Dimitrios G. Ladakis, Andréas M. Birtas, Konstantinos G. Kyriakopoulos, Emmanouil V. Klamponis, Sofoklis E. Mastorakis/Dimos Geropotamou
 (Дело C-163/08)
 (2008/C 171/33)
 Език на производството: гръцки
 Препращаща юрисдикция
 Първоинстанционен съд (едноличен състав) в Ретимно
 Страни в главното производство
 Ищец: Dimitrios G. Ladakis, Andréas M. Birtas, Konstantinos G. Kyriakopoulos, Emmanouil V. Klamponis, Sofoklis E. Mastorakis
 Ответник: Dimos Geropotamou
 Преюдициални въпроси
 1)
 Дали клауза 5 и клаузи 8.1 и 8.3 от Рамковото споразумение за срочната работа, сключено между CES [Европейската конфедерация на профсъюзите], UNICE [Съюза на индустриалците в Европейската общност] и CEEP [Европейския център на предприятията с държавно участие], което представлява неразделна част от Директива 1999/70/ЕО на Съвета (ОВ L 175, 10.7.1999 г., стр. 43; Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 5, стр. 129), следва да се тълкуват в смисъл, че общностното право не позволява на държава-членка, като се позовава на изискването за прилагане на това Рамково споразумение, да приема разпоредби, когато: а) в националната правна уредба отпреди влизането в сила на директивата вече съществуват еквивалентни правни мерки по смисъла на клауза 5.1 от рамковото споразумение, и б) когато с приетите за прилагане на Рамковото споразумение разпоредби в националната правна уредба се намалява общото ниво на закрила, предоставена на работниците на срочни трудови договори?
 2)
 При положителен отговор на първия въпрос, в случай че в националната правна уредба при влизането в сила на Директива 1999/70/ЕО вече съществуват еквивалентни правни мерки по смисъла на клауза 5.1 от Рамковото споразумение, като член 8, параграф 3 от Закон No 2112/1920, за който става въпрос в спора по главното производство, дали представлява непозволено намаляване на общото ниво на закрила на работниците на срочни трудови договори в националната правна уредба по смисъла на клаузи 8.1 и 8.3 от Рамковото споразумение приемането на нормативна разпоредба, обоснована с изискването за прилагане на Рамковото споразумение, като член 11 от Президентски указ No 164/2004, за който става въпрос в делото по главното производство:
 а)
 когато тази нормативна разпоредба, насочена към прилагането на Рамковото споразумение, е приета след изтичането на срока за транспониране на Директива 1999/70/ЕО, но в нейния обсег на приложение във времето попадат само срочни трудови договори и правоотношения, действащи към момента на нейното влизане в сила или изтекли в рамките на определен период преди влизането й в сила, но след изтичането на срока за транспониране на директивата, докато предшестващите еквивалентни правни мерки нямат ограничен във времето обсег на приложение и обхващат всички срочни трудови договори, които са били сключени, действали са или са изтекли към датата на влизане в сила на Директива 1999/70/ЕО и на изтичане на срока за нейното транспониране;
 б)
 когато в приложното поле на тази нормативна разпоредба, насочена към прилагането на Рамковото споразумение, попадат само срочни трудови договори или правоотношения, които — за да се считат за последователни по смисъла на посочената разпоредба — трябва да отговарят едновременно на следните условия:
 i)
 между тях да има период,


text:
не по-дълъг от три месеца;
 ii)
 те да имат обща продължителност от поне 24 месеца към момента на влизане в сила на тази разпоредба, независимо от броя на подновяванията на договорите, или въз основа на тези подновявания да е имало общ период на работа от поне 18 месеца в рамките на общ период от 24 месеца, считано от първоначалния договор, при условие че има поне три подновявания след първоначалния договор, докато предшестващите еквивалентни правни мерки не поставят такива изисквания, а обхващат всички срочни (последователни) трудови договори, независимо от минимален период на работа и минимален брой подновявания на договори;
 в)
 когато разглежданата национална правна мярка, насочена към прилагането на Рамковото споразумение, предвижда като правна последица във връзка със закрилата на работниците на срочни трудови договори и предотвратяването на злоупотреба по смисъла на Рамковото споразумение за срочната работа квалифицирането на срочния трудов договор като договор с неопределена продължителност с действие занапред (ex nunc), докато предшестващите еквивалентни правни мерки предвиждат квалифицирането на срочните трудови договори като договори с неопределена продължителност от момента на първоначалното им сключване (ex tunc)?
 3)
 При положителен отговор на първия въпрос, в случай че в националната правна уредба при влизането в сила на Директива 1999/70/ЕО вече съществуват еквивалентни правни мерки по смисъла на клауза 5.1 от Рамковото споразумение за срочната работа, което представлява неразделна част от тази директива, като член 8, параграф 3 от Закон No 2112/1920, за който става въпрос в разглежданото дело, дали представлява непозволено намаляване на общото ниво на закрила на работниците на срочни трудови договори в националната правна уредба по смисъла на клаузи 8.1 и 8.3 от Рамковото споразумение приемането на нормативна разпоредба, обоснована с изискването за прилагане на Рамковото споразумение, като член 7 от Президентски указ No 164/2004, представляващ предмет на разглеждане в делото по главното производство, когато този член предвижда като единствен способ за закрила на работниците на срочни трудови договори срещу злоупотреба задължението от страна на работодателя за заплащане на възнаграждението и на обезщетението за уволнение, в случай на противозаконно наемане на работници с последователни срочни трудови договори, като се отчита фактът, че:
 а)
 задължението за заплащане на възнаграждението и на обезщетението за уволнение е предвидено от националното право във всеки случай на трудово правоотношение и не е специално насочено към предотвратяване на злоупотреба по смисъла на Рамковото споразумение и
 б)
 прилагането на предшестващата еквивалентна правна мярка има за правна последица признаването на срочни трудови договори за договори с неопределена продължителност?
 4)
 При положителен отговор на предишните въпроси, дали националният съд при тълкуване на своето национално право в съответствие с Директива 1999/70/ЕО следва да остави без приложение несъответстващите на тази директива разпоредби, съдържащи се в законовата уредба, приета с позоваване на изискването за прилагане на Рамковото споразумение, която обаче предвижда намаляване на общото ниво на закрила на работниците на срочни трудови договори във вътрешната правна уредба, като разпоредбите на член 7 и член 11 от Президентски указ No 164/2004, и да приложи вместо тях разпоредбите, съдържащи се в еквивалентната национална уредба, предшестваща влизането в сила на директивата, като разпоредбите на член 8,


text:
параграф 3 от Закон No 2112/1920?
 5)
 В случай, че националният съд възприеме по принцип за приложима по дело, отнасящо се до срочната работа, разпоредба (в конкретния случай член 8, параграф 3 от Закон No 2112/1920), която представлява еквивалентна правна мярка по смисъла на клауза 5.1 от Рамковото споразумение за срочната работа, представляващо неразделна част от Директива 1999/70/ЕО, и — въз основа на тази разпоредба — констатацията, че ако последователни трудови договори са сключени като срочни договори без обективна причина, свързана с естеството, с вида и с всички характеристики на предоставяната дейност, това води след себе си признаването, че тези договори са трудови договори с неопределена продължителност:
 а)
 дали е съвместимо с общностното право тълкуване и прилагане на националното право от страна на националния съд, съгласно което във всеки случай представлява обективна причина за сключването на срочни трудови договори обстоятелството, че като правно основание за сключването им е използвана разпоредба относно работата по срочни трудови договори за задоволяването на нужди със сезонен, периодичен, временен или извънреден характер, дори и в действителност задоволяваните нужди да са „устойчиви и дълготрайни“;
 б)
 дали е съвместимо с общностното право тълкуване и прилагане на националното право от страна на националния съд, съгласно което разпоредба, забраняваща преобразуването на срочни трудови договори в обществения сектор в трудови договори с неопределена продължителност, следва да се тълкува в смисъл, че в обществения сектор във всички случаи съществува абсолютна забрана за преобразуването на срочен трудов договор или правоотношение в договор или правоотношение с неопределена продължителност, даже в случай, че противозаконно е сключен като срочен договор, доколкото в действителност задоволяваните нужди са „устойчиви и дълготрайни“, и на националния съд не е оставена възможността в такива случаи да прогласи действителния характер на разглежданото трудово правоотношение и неговата правилна квалификация като договор с неопределена продължителност; или тази забрана следва да се ограничи единствено до срочните трудови договори, които действително са сключени за задоволяването на временни, непредвидими, спешни, извънредни или други подобни нужди, а не и в случай, при който всъщност са сключени за задоволяването на „устойчиви и дълготрайни“ нужди?


text:
 28.8.2010
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 234/18
 Определение на Съда (осми състав) от 4 март 2010 г. — Kaul GmbH/Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели), Bayer AG
 (Дело C-193/09 P) (1)
 (Обжалване - Заявка за регистрация на словна марка на Общността „ARCOL“ - Възражение на притежателя на словната марка на Общността „CAPOL“ - Изпълнение от СХВП на съдебно решение, с което се отменя решение на негов апелативен състав - Право на изслушване - Вероятност от объркване - Изискуема минимална степен на сходство между марките - Отхвърляне поради очевидна неотносимост на представените пред апелативния състав нови доказателства - Членове 8, параграф 1, буква б), 61, параграф 2, 63, параграф 6, 73, второ изречение и 74, параграф 2 от Регламент No 40/94)
 2010/C 234/27
 Език на производството: английски
 Страни
 Ищец: Kaul GmbH (представител: R. Kunze, Rechtsanwalt и solicitor)
 Други страни в производството: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (представител: G. Schneider), Bayer AG
 Предмет
 Жалба срещу Решение на Първоинстанционния съд (пети състав) от 25 март 2009 г. по дело Kaul/СХВП (T-402/07), с което Първоинстанционният съд отхвърля жалбата, подадена от притежателя на словната марка на Общността „CAPOL“ за стоки от клас 1 за отмяна на Решение R 782/2000-2 на втори апелативен състав на Службата за хармонизация във вътрешния пазар (СХВП) от 1 август 2007 г., с което за втори път е отхвърлена жалбата срещу решението на отдела по споровете за отхвърляне на възражението срещу заявката за регистрация на словната марка на Общността „ARCOL“ за стоки от класове 1, 17 и 20, след отмяната с Решение по дело СХВП/Kaul, C-29/05 P на първоначалното решение на трети апелативен състав за отхвърляне на възражението
 Диспозитив
 1.
 Отхвърля жалбата.
 2.
 Осъжда Kaul GmbH да заплати съдебните разноски.
 (1) ОВ C 193, 15.8.2009 г.


text:
 25.1.2016
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 27/6
 Преюдициално запитване от Rechtbank Midden-Nederland (Нидерландия), постъпило на 5 октомври 2015 г. — Stichting Brein/Jack Frederik Wullems, осъществяващ дейност под името „Filmspeler“
 (Дело C-527/15)
 (2016/C 027/08)
 Език на производството: нидерландски
 Запитваща юрисдикция
 Rehtbank Midden-Nederland
 Страни в главното производство
 Ищец: Stichting Brein
 Ответник: Jack Frederik Wullems, осъществяващ дейност под името „Filmspeler“
 Преюдициални въпроси
 1)
 Трябва ли член 3, параграф 1 от Директивата за авторското право (1) да се тълкува в смисъл, че е налице „публично разгласяване“ по смисъла на тази разпоредба, когато дадено лице продава продукт (медиен плейър), на който е инсталирало добавки, съдържащи хипервръзки към уебсайтове, които пряко предоставят на разположение закриляни с авторско право произведения като филми, сериали и предавания на живо без съгласието на притежателите на правата?
 2)
 От значение ли е за този въпрос:
 —
 дали до този момент закриляните с авторско право произведения изобщо не са били публикувани в интернет със съгласието на притежателите на правата или са били публикувани така само въз основа на абонамент?
 —
 дали добавките, съдържащи хипервръзки към уебсайтове, които пряко предоставят на разположение закриляни с авторско право произведения без съгласието на притежателите на правата, са свободно достъпни и освен това могат да бъдат инсталирани на медийния плейър от самите потребители?
 —
 дали уебсайтовете — а заедно с тях и закриляните с авторско право произведения, предоставяни на разположение без съгласието на притежателите на правата — са публично достъпни и без медийния плейър?
 3)
 Трябва ли член 5 от Директивата за авторското право [...] да се тълкува в смисъл, че не е налице „законно използване“ по смисъла на параграф 1, буква б) от тази разпоредба, когато крайният потребител изготвя временно копие на закриляно с авторско право произведение при стрийминг от уебсайт на трето лице, на който това закриляно с авторско право произведение се предлага без съгласието на притежателя или притежателите на правата?
 4)
 При отрицателен отговор на първия въпрос, изготвянето от крайния потребител на временно копие на закриляно с авторско право произведение при стрийминг от уебсайт на трето лице, на който това закриляно с авторско право произведение се предлага без съгласието на притежателя или притежателите на правата, отговаря ли в този случай на критериите на „тристепенната проверка“ по член 5, параграф 5 от Директивата за авторското право (Директива 2001/29/ЕО)?
 (1) Директива 2001/29/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 22 май 2001 година относно хармонизирането на някои аспекти на авторското право и сродните му права в информационното общество (OB L 167, стр. 10; Специално издание на български език, 2007 г., глава 17, том 1, стр. 230).


text:
 16.11.2015
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 381/55
 Жалба, подадена на 25 септември 2015 г. — Monster Energy/СХВП — Mad Catz Interactive (Изображение на черен квадрат с четири бели ленти)
 (Дело T-567/15)
 (2015/C 381/65)
 Език на жалбата: английски
 Страни
 Жалбоподател: Monster Energy Company (Корона, Съединени щати) (представител: P. Brownlow, Solicitor)
 Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (СХВП)
 Друга страна в производството пред апелативния състав: Mad Catz Interactive, Inc. (Сан Диего, Съединени щати)
 Данни за производството пред СХВП
 Заявител на спорната марка: другата страна в производството пред апелативния състав
 Спорна марка: фигуративна марка (изображение на черен квадрат с четири бели ленти) — заявка за регистрация No 11 390 853
 Производство пред СХВП: производство по възражение
 Обжалвано решение: решение на пети апелативен състав на СХВП от 1 юли 2015 г. по преписка R 2368/2014-5
 Искания
 Жалбоподателят моли Общия съд:
 —
 да отмени решението на апелативния състав от 4 май 2015 г. по преписка R 2368/2014-5,
 —
 да отмени решението на отдела по споровете от 1 юли 2015 г., постановено в производство по възражение No B2182320,
 —
 да отхвърли заявената марка, що се отнася до клас 25,
 —
 да осъди СХВП да заплати направените от нея съдебни разноски и тези на подалото възражение лице.
 Изложени основания
 —
 Нарушение на член 8, параграф 1, буква б) от Регламент No 207/2009,
 —
 Нарушение на член 8, параграф 5 от Регламент No 207/2009


text:
 10.5.2016
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 165/17
 Жалба, подадена на 18 март 2016 — Delfin Wellness/EUIPO — Laher (Infrarotkabinen und Saunas)
 (Дело T-114/16)
 (2016/C 165/19)
 Език на жалбата: немски
 Страни
 Жалбоподател: Delfin Wellness GmbH (Leonding, Австрия) (представител: T. Riedler, Rechtsanwalt)
 Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)
 Друга страна в производството пред апелативния състав: Sabine Laher (Weyer, Австрия)
 Данни за производството пред EUIPO
 Притежател на спорния промишлен дизайн: другата страна в производството пред апелативния състав
 Спорен промишлен дизайн: промишлен дизайн на Общността No 1058812-0001, Nr. 1058812-0002 и No 1058812-0003
 Обжалвани решения: решения на трети апелативен състав на EUIPO от 12 януари 2016 г. по преписки R 849/2014-3, R 850/2014-3 и R 851/2014-3
 Искания
 Жалбоподателят моли Общия съд:
 —
 да отмени обжалваните решения на трети апелативен състав по преписки R 849/2014-3, R 850/2014-3 и R 851/2014-3;
 —
 да осъди EUIPO и другата страна в производството за заплатят разноските по всички производства
 Изложени основания
 —
 нарушение на член 64 от Регламент No 6/2002;
 —
 нарушение на член 65, буква е) от Регламент No 6/2002;
 —
 нарушение на член 65, параграф 1, буква г) от Регламент No 6/2002.


text:
 28.4.2007
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 95/26
 Жалба, подадена на 13 февруари 2007 г. от Friedrich Weber срещу определението, постановено на 11 декември 2006 г. от Първоинстанционния съд (втори състав) по дело T-290/05, Friedrich Weber/Комисия на Европейските общности
 (Дело C-107/07 P)
 (2007/C 95/49)
 Език на производството: немски
 Страни
 Жалбоподател: Friedrich Weber (представител: W. Declair, адвокат)
 Друга страна в производството: Комисия на Европейските общности
 Искания на жалбоподателя
 —
 да се отмени определението на Първоинстанционния съд по дело Т-290/05 (1) от 11 декември 2006 г.,
 —
 да се отмени Решението на Комисията от 27 май 2005 г.
 Правни основания и основни доводи
 В подкрепа на жалбата си срещу посоченото съдебно определение жалбоподателят посочва следните основания:
 Първоистанционният съд неправомерно е отхвърлил като недопустим иска в частта, която съдържа искането Съдът да задължи ответника по жалбата да предостави достъп до определени документи. Съгласно трайната съдебна практика на Съда на Европейските общности, [Първоинстанционният] съд не разполага с подобно правомощие да издава задължителни указания. Същевременно в обжалваното съдебно определение се изтъква, че измененото искане на жалбоподателя не може да се тълкува като мълчаливо искане за отмяна на решението на ответника по жалбата. Според жалбоподателя този извод е неоснователен. С измененото искане жалбоподателят е търсил не само мълчаливо, но и изрично отмяната на оспорваното решение на ответника по жалбата. Измененото искане на жалбоподателя е допустимо, доколкото с него се търси отмяната на решението на Комисията. Следователно, изводът относно недопустимустта на целия иск е противоправен.
 В обжалваното съдебно определение Първоистанционният съд посочва, че исковата молба съдържа „обвинения срещу германските публичноправни радио- и телевизионни оператори и други държавни учреждения“. Подобна квалификация на твърденията на жалбоподателя дискредитира по неприемлив начин приведените от него фактически доводи. Използваното унизително определение по отношение на посочените в жалбата доводи и окачествяването им като „обвинения “е свидетелство за това, че [Първоинстанционният] съд не е проверил значението на изключителната тежест на упреците и свързаното с тях нарушение на общностното право с оглед на обосноваването на иска. Поради това Съдът не е зачел правото на защита. Този начин на оценка на сдържаните доводи на жалбоподателя е основание за опасения относно наличието на недостатъчна безпристрастност и за съмнения относно справедливостта на производството.
 Обжалваното съдебно определение противоречи на основните принципи, залегнали в Договора за Европейския съюз и в Договора за създаване на Европейската общност. То не съблюдава изявената воля на Общността да развива и укрепва демокрацията и правовата държава, както и зачитането на правата на човека и основните свободи. Определението на [Първоинстанционния] съд не зачита значението на публичното начало в исковия процес и изявената воля на Общността за демокрация. [Първоинстанционният] съд е пропуснал да изясни въпроса, дали решението на ответника съответства на целите на Общността. Поради това обжалваното определение нарушава действащото общностно право.
 Не е правилен изводът, че частта от предявения иск относно достъпа до оспорвания документ на Комисията е останал без предмет. Ответникът е потвърдил пред Съда автентичността на публикуваното в едно списание писмо на Комисията, жалбоподателят обаче изрично е посочил, че това потвърждение не прекратява главния спор. В подкрепа на това той е изтъкнал,


text:
 9.1.2017
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 6/46
 Жалба, подадена на 4 ноември 2016 г. — Basil/EUIPO — Artex (Fahrradkörbe)
 (Дело T-760/16)
 (2017/C 006/57)
 Език на жалбата: немски
 Страни
 Жалбоподател: Basil BV (Силволде, Нидерландия) (представители: N. Weber и J. von der Thüsen, Rechtsanwälte)
 Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)
 Друга страна в производството пред апелативния състав: Artex SpA (Дзено ди Казола, Италия)
 Данни за производството пред EUIPO
 Притежател на спорния промишлен дизайн: жалбоподателят
 Спорен промишлен дизайн: промишлен дизайн на Общността No 142 245-0001
 Обжалвано решение: решение на трети апелативен състав на EUIPO от 7 юли 2016 г. по преписка R 535/2015-3
 Искания
 Жалбоподателят моли Общия съд:
 —
 да отмени обжалваното решение,
 —
 да осъди ответника и евентуално другата страна в производството да заплатят съдебните разноски.
 Изложени основания
 —
 нарушение на член 52, параграф 3 от Регламент No 6/2002,
 —
 нарушение на член 7 от Регламент No 6/2002, съответно нарушение на принципите за разпределение на доказателствената тежест, съответно нарушение на правилата на логиката при преценката на доказателствата,
 —
 нарушение на член 6 от Регламент No 6/2002.


text:
 31.8.2013
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 252/21
 Преюдициално запитване, отправено от Rechtbank van eerste aanleg te Mechelen (Белгия) на 7 юни 2013 г. — Openbaar Ministerie/Edgard Jan De Clercq и др.
 (Дело C-315/13)
 2013/C 252/32
 Език на производството: нидерландски
 Запитваща юрисдикция
 Rechtbank van eerste aanleg te Mechelen
 Страни в главното производство
 Производство, образувано по искане на: Openbaar Ministerie (Прокуратура)
 Подсъдими: Edgard Jan De Clercq, Emiel Amede Rosa De Clercq, Nancy Genevieve Wilhelmina Rottiers, Ermelinda Jozef Martha Tampère, Thermotec NV
 Преюдициален въпрос
 Трябва ли членове 56 и 57 ДФЕС (по-рано членове 49 и 50 от Договора за ЕО) както и член 3, параграф 1 и 10 от Директива 96/71/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 16 декември 1996 година относно командироването на работници в рамките на предоставянето на услуги (ОВ L 18, 1997 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 4, стр. 29), евентуално във връзка с член 19 от Директива 2006/123/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 12 декември 2006 година относно услугите на вътрешния пазар (OB L 376, стр. 36; Специално издание на български език, 2007 г., глава 13, том 58, стр. 50) да се тълкуват в смисъл, че не допускат разпоредба като член 141 от Програмния закон (I) от 27 декември 2006 г., съгласно която лицето, при което или за което командированите работници или стажанти полагат труд непосредствено или чрез подизпълнител, има задължение преди започване на дейността на тези лица да съобщи по електронен път (или когато това не е възможно по факс или по пощата) на Националната служба за социално осигуряване идентификационните данни за лицата, които не могат да представят издадено на работодателя им потвърждение за получаване на предварително подадената за тях декларация, във връзка с член 157 от този закон и с член 183, параграф 1, точка 1 от Наказателния кодекс в областта на трудово-осигурителното право, съгласно който при неизпълнение на тази разпоредба се налага наказание?


text:
 8.11.2008
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 285/48
 Жалба, подадена на 26 август 2008 г. от Chantal De Fays срещу решение, постановено на 17 юни 2008 г. от Съда на публичната служба по дело F-97/07, De Fays/Комисия
 (Дело T-355/08 P)
 (2008/C 285/87)
 Език на производството: френски
 Страни
 Жалбоподател: Chantal De Fays (Bereldange, Люксембург) (представител: F. Moyse, avocat)
 Друга страна в производството: Комисия на Европейските общности
 Искания на жалбоподателя:
 —
 да се обяви настоящата жалба за допустима,
 —
 да се отмени обжалваното съдебно решение,
 —
 да се уважат исканията за отмяна, представени от жалбоподателя пред Съда на публичната служба,
 —
 да се осъди Комисията да заплати съдебните разноски.
 Правни основания и основни доводи
 С настоящата жалба жалбоподателят иска отмяна на Решението на Съда на публичната служба (наричан по-нататък „СПС“) от 17 юни 2008 г. по дело F-97/07, с което се отхвърля жалбата му срещу решението на Органа по назначаването (наричан по-нататък „ОН“) от 21 ноември 2006 г. на основание член 60 от Правилника.
 В подкрепа на жалбата си жалбоподателят се позовава на две правни основания:
 На първо място, жалбоподателят счита, че СПС е допуснал грешка при прилагане на правото при определянето на действието във времето на Решението от 21 ноември 2006 г., с което администрацията, от една страна, била установила неразрешено отсъствие от страна на жалбоподателя след 19 октомври 2006 г. и, от друга страна, го била лишила от възнаграждение за целия период, надхвърлящ годишния му отпуск. Всъщност жалбоподателят изтъква, че СПС приел, че спорното решение поражда правни последици само от 19 октомври 2006 г. до 13 декември 2006 г., т.е. до момента, когато администрацията е получила медицинско свидетелство, удостоверяващо отсъствието на жалбоподателя, докато в действителност то продължавало да поражда правни последици и към настоящия момент. Тази грешка при прилагането на правото била вследствие на погрешна правна преценка на фактите, чиято неточност следвала според жалбоподателя от материалите по делото.
 На второ място, жалбоподателят твърди, че обстоятелството, че СПС основал спирането на плащането на възнаграждение, което било дължимо на жалбоподателя, на наличие на мълчаливо решение, представлявало грешка при прилагането на правото, предполагаща нарушение на член 25, втора алинея, на член 59, първи параграф и на член 60 от Правилника, както и вътрешни разпоредби на Комисията относно упражняването на възложените на ОН правомощия и относно правото на защита.


text:
 26.1.2013
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 26/57
 Жалба, подадена на 16 ноември 2012 г. — European Drinks/СХВП — Alexandrion Grup Romania (Dracula Bite)
 (Дело T-495/12)
 2013/C 26/115
 Език на жалбата: английски
 Страни
 Жалбоподател: European Drinks SA (Ștei, Румъния) (представител: V. von Bomhard, lawyer)
 Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели)
 Друга страна в производството пред апелативния състав: SC Alexandrion Grup Romania Srl (Pleasa, Румъния)
 Искания на жалбоподателя
 Жалбоподателят иска от Общия съд:
 —
 да отмени решението на четвърти апелативен състав на Службата за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) от 6 септември 2012 г. по преписка R 680/2011-4, и
 —
 да осъди ответника за понесе съдебните разноски.
 Правни основания и основни доводи
 Заявител на марката на Общността: другата страна в производството пред апелативния състав
 Марка на Общността, предмет на спора: цветна фигуративна марка „Dracula Bite“ за стоки и услуги от класове 33, 35 и 39 — заявка за марка на Общността No 7588247
 Притежател на марката или знака, на която/който е направено позоваване в подкрепа на възражението: жалбоподателят
 Марка или знак, на която/който е направено позоваване в подкрепа на възражението: румънска фигуративна марка „Dracula“, регистрирана под No 34847 за стоки и услуги от класове 33 и 35
 Решение на отдела по споровете: отхвърля изцяло възражението.
 Решение на апелативния състав: отхвърля жалбата.
 Изложени правни основания: нарушение на член 42, параграф 2 и на член 42, параграф 3 от Регламент No 207/2009 на Съвета


text:
 1.9.2014
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 292/12
 Преюдициално запитване от Corte suprema di cassazione (Италия), постъпило на 25 април 2014 г. — Наказателно производство срещу Romina Biolzi
 (Дело C-213/14)
 2014/C 292/16
 Език на производството: италиански
 Запитваща юрисдикция
 Corte suprema di cassazione
 Страна в главното производство
 Romina Biolzi
 Преюдициални въпроси
 1)
 Следва ли член 49 и сл. и член 56 и сл. от ДФЕС да се тълкуват, с оглед на решението на Съда на Европейския съюз от 16 февруари 2012 г. по съединени дела C-72/10 и C-77/10, в смисъл, че не допускат да се организира процедура за възлагане на обществени поръчки за концесии с по-кратка продължителност от тази на по-рано възложените обществени поръчки, при което разглежданата обществена поръчка е със заявена цел да се поправят последиците от неправомерното изключване на определен брой оператори от предходните обществени поръчки?
 2)
 Следва ли член 49 и сл. и член 56 и сл. от ДФЕС да се тълкуват, с оглед на посоченото решение на Съда на Европейския съюз, в смисъл, че не допускат изискването за изравняване във времето на крайните срокове на концесиите да бъде подходящо основание за намаляване на продължителността на концесиите, за които са образувани процедурите, спрямо продължителността на преди възложените концесии?
 3)
 Следва ли член 49 и сл. и член 56 и сл. от ДФЕС да се тълкуват, с оглед на посоченото решение на Съда на Европейския съюз, в смисъл, че не допускат въвеждането на задължение за безвъзмездно прехвърляне на ползването на притежавани материални и нематериални активи, които представляват система на управление и събиране на залози, в случай на прекратяване на дейността поради изтичане на срока на концесията или вследствие на решение за отмяна или разваляне?


text:
 20.11.2010
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 317/20
 Жалба, подадена на 15 септември 2010 г. от ThyssenKrupp Acciai Speciali Terni SpA срещу решението, постановено от Общия съд ( пети състав) на 1 юли 2010 г. по дело T-62/08, ThyssenKrupp Acciai Speciali Terni SpA/Европейска комисия
 (Дело C-448/10 P)
 ()
 2010/C 317/36
 Език на производството: италиански
 Страни
 Жалбоподател: ThyssenKrupp Acciai Speciali Terni SpA (представители: T. Salonico, G. Barone и A. Marega, avvocati)
 Друга страна в производството: Европейска комисия
 Искания на жалбоподателя
 Жалбоподателят иска от Съда:
 —
 да отмени обжалваното решение (1) и решението (2), доколкото с тях се отрича обезщетителния и компенсаторен характер на спорната мярка, като последната се приема за неправомерна и несъвместима държавна помощ; и/или
 —
 да отмени обжалваното решение в частта му, в която се отрича, че разпореждането за възстановяване, съдържащо се в решението, е в противоречие с оправданите правни очаквания и следователно да отмени решението, доколкото с него на Италия се налага незабавно да пристъпи към възстановяване на помощта ведно с лихвите; и
 —
 да осъди Комисията да заплати съдебните разноски.
 Правни основания и основни доводи
 Жалбоподателят счита, че обжалваното решение е погрешно и че вследствие на това следва да се отмени поради следните мотиви:
 1.
 нарушение на членове 107 и 108 от ДФЕС, както и противоречиви мотиви и явна грешка поради изопачаване на доказателства, представени относно тълкуването на спорната мярка като държавна помощ, а не като компенсаторна мярка в полза на жалбоподателя. Общият съд допуска грешка като тълкува стриктно националното законодателство и съдебна практика, изтъкнати от жалбоподателя в първоинстанционното производство, които доказват, че спорната мярка не представлява държавна помощ, а запазва действието на обезщетителния процент, първоначално предвиден от италианския законодател през 1962 г. и признат от Комисията и от Общия съд.
 2.
 нарушение на член 14, параграф 1 от Регламент (ЕО) No 659/1999 , както и противоречиви и непълни мотиви, доколкото Общият съд е приел, че разпореждането за възстановяване, съдържащо се в решението не е в противоречие с принципа на оправданите правни очаквания. Решението на Общия съд е погрешно и не излага надлежни мотиви, доколкото с него се отрича, че продължителното мълчание на Комисията във връзка с обясненията, представени от италианските власти в края на 1991 година относно факта, че първото удължаване на действието на тарифата Terni запазва първоначалната компенсаторна цел, представлява обстоятелство, което може да породи у жалбоподателя оправдани правни очаквания, че удължаванията на тарифата Terni, сред които е спорната мярка, не представляват държавни помощи.
 (1) Решение на Общия съд на Европейския съюз (пети състав) от 1 юли 2010 г. по дело T-62/08.
 (2) Решение на Комисията 2008/408/ЕО от 20 ноември 2007 година относно държавна помощ С 36/А/06 (ех NN 38/06), приведена в действие от Италия в полза на ThyssenKrupp, Cementir и Nuova Terni Industrie Chimiche (ОВ, L 144, стр. 37).


text:
 7.11.2016
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 410/21
 Определение на председателя на Общия съд от 15 септември 2016 г. — Niculae и др./Румъния и др.
 (Дело T-256/16 R)
 ((Обезпечително производство - Отхвърляне на иска в главното производство - Липса на основание за произнасяне))
 (2016/C 410/30)
 Език на производството: румънски
 Страни
 Ищци: Ioan Niculae (Букурещ, Румъния) и 5 други ищци, имената на които се съдържат в приложение към определението) (представител: M. Vasii, avocat)
 Ответници: Румъния, Европейска комисия, Агенция за сътрудничество между регулаторите на енергия и Autoritatea naţională de reglementare în domeniul energiei (ANRE) (Румъния)
 Предмет
 Молба за допускане на обезпечение, подадена в рамките на иск срещу Румъния, Европейската комисия, Агенцията за сътрудничество между регулаторите на енергия (ACER) и Autoritatea naţională de reglementare în domeniul energiei (ANRE) (Румъния).
 Диспозитив
 1)
 Липсва основание за произнасяне по молбата за допускане на обезпечение.
 2)
 Ioan Niculae и другите ищци, имената на които се съдържат в приложение, понасят направените от тях съдебни разноски.


text:
 14.8.2010
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 221/55
 Жалба, подадена на 16 юни 2010 г. — H/Съвет и др.
 (Дело T-271/10)
 ()
 2010/C 221/88
 Език на производството: английски
 Страни
 Жалбоподател: H (Catania, Италия) (представители: C. Mereu и M. Velardo, lawyers)
 Ответници: Съвет на Европейския Съюз, Европейска комисия и Полицейска мисия на Европейския съюз в Босна и Херцеговина („ПМЕС“)
 Искания на жалбоподателя
 —
 да се отмени обжалваното решение от 7 април 2010 г. и ако е необходимо — решението от 30 април 2010 г.,
 —
 да се осъдят ответниците да заплатят обезщетение за претърпените от жалбоподателя вреди и загуби, които се оценяват на 30 000,00 EUR, и
 —
 да се осъдят ответниците да заплатят съдебните разноски ведно с лихва в размер на 8 %.
 Правни основания и основни доводи
 С жалбата си, подадена на основание член 263 ДФЕС, жалбоподателят цели отмяна на решението на Полицейската мисия на Европейския съюз (ПМЕС) в Босна и Херцеговина (БиХ) от 7 април 2010 г. и ако е необходимо на последващото потвърдително решение, постановено на 30 април 2010 г., с което жалбоподателят е преназначен от генералния щаб на мисията в Сараево в регионалното бюро в Баня Лука и понижен в степен. Освен това на основание член 340 ДФЕС жалбоподателят иска да му се присъди обезщетение за вреди и загуби в размер на 30 000,00 EUR.
 Жалбоподателят сочи, че Общият съд е компетентен да разгледа настоящия спор в съответствие с Определение на Съда на публичната служба от 9 октомври 2006 г. по дело F-53/06, Gualtieri/Комисия.
 В подкрепа на исканията си жалбоподателят изтъква следните правни основания:
 На първо място жалбоподателят изтъква злоупотреба с власт, тъй като преназначаването не се обосновава с обективна причина.
 На второ място жалбоподателят счита, че обжалваното решение е неправилно поради липса на мотиви, като се има предвид, че Полицейската мисия на Европейския съюз в Босна и Херцеговина не е обосновала оперативните причини, довели до преназначаването.
 На трето място, жалбоподателят изтъква, че е налице явна грешка в преценката като се има предвид, че не е имало необходимост спешно да се преназначи прокурор в регионалното бюро в Баня Лука.
 В допълнение той сочи, че е налице нарушение на Решение No 2009/906/ОВППС от 8 декември 2009 година (1), тъй като ръководителят на мисията не е бил оправомощен да преназначи член на личния състав, а само да осигурява ежедневното ръководство на личния състав.
 На последно място жалбоподателят иска да му се присъди обезщетение за претърпени поради психически тормоз вреди и загуби.
 (1) Решение 2009/906/ОВППС на Съвета от 8 декември 2009 година относно Полицейската мисия на Европейския съюз (ПМЕС) в Босна и Херцеговина (БиХ) (ОВ L 322, 2009 г., стр. 22).


text:
 4.8.2007
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 183/33
 Определение на председателя на Първоинстанционния съд от 7 юни 2007 г. IMS/Комисия
 (Дело T-346/06 R)
 (Обезпечително производство - Искане за спиране на изпълнението - Директива 98/37/ЕО - Допустимост - Fumus boni juris - Неотложност - Баланс на интереси)
 (2007/C 183/64)
 Език на производството: италиански
 Страни
 Ищец: Industria Masetto Schio Srl (IMS) (Schio, Италия) (представители: F. Colonna и T. Romolotti, avocats)
 Ответник: Комисия на Европейските общности (представители: C. Zadra и D. Lawunmi)
 Предмет
 Искане за спиране на изпълнението на Становище C (2006) 3914 на Комисията от 6 септември 2006 година относно мярка за забрана, наложена от френските власти във връзка с някои механични преси, носещи марката IMS.
 Диспозитив
 1)
 Изпълнението на Становище C (2006) 3914 на Комисията от 6 септември 2006 година относно мярка за забрана, наложена от френските власти във връзка с някои механични преси, носещи марката IMS, се спира, докато Първоинстанционният съд не се произнесе по главния иск.
 2)
 Първоинстанционният съд не се произнася по разноските.


text:
 27.2.2017
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 63/25
 Решение на Общия съд от 19 януари 2017 г. — Morgan & Morgan/EUIPO — Grupo Morgan & Morgan (Morgan & Morgan)
 (Дело T-399/15) (1)
 ((Марка на Европейския съюз - Производство по възражение - Заявка за фигуративна марка на Европейския съюз „Morgan & Morgan“ - По-ранна фигуративна марка на Европейския съюз „MMG TRUST MIEMBRO DEL GRUPO MORGAN & MORGAN“ - Относително основание за отказ - Вероятност от объркване - Член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) No 207/2009))
 (2017/C 063/34)
 Език на производството: английски
 Страни
 Жалбоподател: Morgan & Morgan Srl International Insurance Brokers (Конеляно, Италия) (представители: F. Caricato и F. Gatti, avocats)
 Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (представители: J. Crespo Carrillo и C. Martini)
 Друга страна в производството пред апелативния състав на EUIPO, встъпила в производството пред Общия съд: Grupo Morgan & Morgan (Панама, Панама)
 Предмет
 Жалба срещу решението на първи апелативен състав на EUIPO от 7 май 2015 г. (преписка R 1657/2014-1), постановено в производство по възражение между Grupo Morgan & Morgan и Morgan & Morgan International Insurance Brokers.
 Диспозитив
 1)
 Отхвърля жалбата.
 2)
 Осъжда Morgan & Morgan Srl International Insurance Brokers да заплати съдебните разноски.
 (1) ОВ C 311, 21.9.2015 г.


text:
 7.12.2015
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 406/40
 Жалба, подадена на 7 октомври 2015 г. — POA/Комисия
 (Дело T-584/15)
 (2015/C 406/41)
 Език на производството: английски
 Страни
 Жалбоподател: Pagkyprios organismos ageladotrofon Dimosia Ltd (POA) (Лация, Кипър) (представител: N. Korogiannakis, lawyer)
 Ответник: Европейска комисия
 Искания на жалбоподателя
 Жалбоподателят иска от Общия съд:
 —
 да отмени решението на Комисията, с което тя приема подаденото от властите на Република Кипър заявление CY/PDO/0005/01243 като отговарящо на условията по Регламент (ЕС) No 1151/2012 на Европейския парламент и на Съвета от 21 ноември 2012 година относно схемите за качество на селскостопанските продукти и храни (ОВ L 343, стр. 1), както изисква член 50, параграф 1 от Регламента, и публикува това заявление в Официален вестник на Европейския съюз (ОВ C 246, 2015 г., стр. 12),
 —
 да осъди Комисията да заплати съдебните разноски.
 Основания и основни доводи
 Жалбоподателят излага две основания за обжалване.
 1.
 Първо основание: явна грешка в преценката на Комисията за съответствие на заявление CY/PDO/0005/01243 с Регламент No 1151/2012:
 —
 заявление CY/PDO/0005/01243 не отговаря на стандарт CYS 94 (част 1 и 2) от 1985 г., що се отнася до млечното съдържание при процеса на производство на сирене „Халуми“,
 —
 заявление CY/PDO/0005/01243 е в противоречие с член 7 от Регламент No 1151/2012.
 2.
 Второ основание: Комисията не е проверила дали заявление CY/PDO/0005/01243 е изготвено по реда, предвиден в Регламент No 1151/2012:
 —
 не е предвиден разумен срок за обжалване,
 —
 националните власти не са разгледали надлежно възражението на жалбоподателя.