text:
 18.8.2012
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 250/13
 Решение на Общия съд от 11 юли 2012 г. — Laboratoire Garnier/СХВП (natural beauty)
 (Дело T-559/10) (1)
 (Марка на Общността - Заявка за фигуративна марка на Общността „natural beauty“ - Абсолютно основание за отказ - Описателен характер - Член 7, параграф 1, буква в) от Регламент (ЕО) No 207/2009)
 2012/C 250/23
 Език на производството: английски
 Страни
 Жалбоподател: Laboratoire Garnier и Cie (Париж, Франция) (представители: първоначално R. Dissmann и A. Steegmann, впоследствие R. Dissman, avocats)
 Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (представител: V. Melgar)
 Предмет
 Жалба срещу решението на първи апелативен състав на СХВП от 23 септември 2010 г. (преписка R 971/2010-1) относно регистрацията на фигуративен знак „natural beauty“ като марка на Общността.
 Диспозитив
 1.
 Отхвърля жалбата.
 2.
 Осъжда Laboratoire Garnier и Cie да заплати съдебните разноски
 (1) ОВ C 38, 5.2.2011 г.


text:
 25.1.2014
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 24/31
 Жалба, подадена на 12 ноември 2013 г. — Wilo/СХВП (Pioneering for You)
 (Дело T-601/13)
 2014/C 24/56
 Език на производството: немски
 Страни
 Жалбоподател: Wilo SE (Дортмунд, Германия) (представител: B. Schneiders, Rechtsanwalt)
 Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели)
 Искания на жалбоподателя
 Жалбоподателят иска от Общия съд:
 —
 да отмени решението на апелативния състав на Службата за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) от 11 септември 2013 г. по преписка No R 555/2013-4,
 —
 да осъди Службата за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) да заплати съдебните разноски.
 Правни основания и основни доводи
 Марка на Общността, предмет на спора: словна марка „Pioneering for You“ за стоки и услуги от класове 7, 9, 11, 37 и 42 ‒ заявка за марка на Общността No 11 065 588.
 Решение на проверителя: отхвърля заявката.
 Решение на апелативния състав: отхвърля жалбата.
 Изложени правни основания: нарушение на член 7, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) No 207/2009.

type: caselaw

jurisdiction: EU


text:
 18.7.2016
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 260/21
 Преюдициално запитване от Tribunal Supremo (Испания), постъпило на 25 април 2016 г. — Asociación Nacional de Grandes Empresas de Distribución (ANGED)/Generalitat de Catalunya
 (Дело C-233/16)
 (2016/C 260/27)
 Език на производството: испански
 Запитваща юрисдикция
 Tribunal Supremo, Sala de lo Contencioso-Administrativo, Sección Segunda
 Страни в главното производство
 Жалбоподател: Asociación Nacional de Grandes Empresas de Distribución (ANGED)
 Ответник: Generalitat de Catalunya
 Преюдициални въпроси
 1)
 Следва ли членове 49 ДФЕС и 54 ДФЕС да се тълкуват в смисъл, че не допускат въвеждането на регионален данък, с който се облага експлоатацията на самостоятелни големи търговски обекти с търговска площ, равна или по-голяма от 2 500 м2, поради въздействието, което тези обекти могат да окажат върху съответната територия, околната среда и градските търговски зони в този регион, но който от правна гледна точка се прилага независимо от това дали тези търговски обекти действително се намират извън или в рамките на консолидираната градска зона и на практика поначало засяга предприятията от други държави членки, предвид обстоятелството, че: (i) не се прилага спрямо търговци, които имат няколко търговски обекта, всеки от които има търговска площ, по-малка от 2 500 м2, без оглед на общата търговска площ на всички обекти; (ii) не се прилага спрямо колективни търговски обекти; (iii) не се прилага спрямо самостоятелни търговски обекти за озеленяване, продажба на автомобили, строителни материали, промишлени машини и оборудване; и (iv) търговски обекти за продажба на обзавеждане, санитарни материали, дограма и магазини от типа „направи си сам“ са длъжни да заплатят данъка само върху 40 % от съответната нетна сума?
 2)
 Следва ли член 107, параграф 1 ДФЕС да се тълкува в смисъл, че представляват държавна помощ, забранена с посочената разпоредба: (i) цялостното освобождаване от IGEC на самостоятелни търговски обекти с търговска площ, по-малка от 2 500 м2, на колективните търговски обекти и на самостоятелни търговски обекти за озеленяване, продажба на автомобили, строителни материали, промишлени машини и оборудване, и (ii) частичното освобождаване от IGEC на самостоятелни търговски обекти, предназначени основно за продажба на обзавеждане, санитарни материали, дограма и магазини от типа „направи си сам“?
 3)
 Ако се заключи, че тези случаи на пълно и частично освобождаване от IGEC представляват държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 ДФЕС, какво ще бъде действието във времето на подобно заключение, с оглед на писмото от 2 октомври 2003 г. на директора на „Държавни помощи“ към ГД „Конкуренция“ (DG COMP), изпратено на постоянното представителство на Кралство Испания в Европейския съюз, във връзка с преписка CP 11/01 относно предполагаеми помощи, предоставени от автономна област Каталуния със закон на парламента на Каталуния?


text:
 7.7.2014
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 212/16
 Преюдициално запитване от Bundesgerichtshof (Германия), постъпило на 14 април 2014 г. — Наказателно производство срещу G
 (Дело C-181/14)
 2014/C 212/17
 Език на производството: немски
 Запитваща юрисдикция
 Bundesgerichtshof
 Страна в главното производство
 G
 Преюдициален въпрос
 Трябва ли член 1, точка 2, буква б) от Директива 2001/83/ЕО от 6 ноември 2001 г. (1), изменена с Директива 2004/27/ЕО от 31 март 2004 г. (2), да се тълкува в смисъл, че вещества или комбинация от вещества по смисъла на тази разпоредба, които само променят физиологичните функции на човека, тоест без да ги възстановяват или коригират, могат да се считат за лекарствен продукт само когато от тях има терапевтична полза или, при всички случаи, предизвикват положителна промяна на физиологичните функции? Поради това вещества или комбинация от вещества, които се употребяват заради психоактивното им въздействие, водещо до състояние на интоксикация, и освен това при всички случаи са опасни за здравето, изключени ли са от понятието за лекарствен продукт по директивата?
 (1) Директива 2001/83/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 6 ноември 2001 година за утвърждаване на кодекс на Общността относно лекарствени продукти за хуманна употреба (ОВ L 311, стр. 67; Специално издание на български език, 2007 г., глава 13, том 33, стр. 3).
 (2) Директива 2004/27/EО на Европейския парламент и на Съвета от 31 март 2004 година за изменение на Директива 2001/83/EО (ОВ L 136, стр. 34; Специално издание на български език, 2007 г., глава 13, том 44, стр. 116).


text:
 23.6.2012
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 184/13
 Жалба, подадена на 2 април 2012 г. — Република Гърция/Комисия
 (Дело T-150/12)
 2012/C 184/25
 Език на производството: гръцки
 Страни
 Жалбоподател: Република Гърция (представители: I. Chalkias, X. Basakou и A. Vasilopoulou)
 Ответник: Европейска комисия
 Искания на жалбоподателя
 Жалбоподателят иска от Общия съд:
 —
 да отмени Решение No C(2011) 9335 окончателен на Комисията от 25 януари 2012 г. относно предоставените от Гърция помощи на зърнопроизводители и на кооперативни структури от този отрасъл [No SA 27354 (C 36/2010) (предишен NN 3/2010, предишен CP 11/2009)], и
 —
 да осъди Комисията да заплати съдебните разноски.
 Правни основания и основни доводи
 Със своята жалба Република Гърция иска отмяна на Решение No C(2011) 9335 окончателен на Комисията от 25 януари 2012 г. относно предоставените от Гърция помощи на зърнопроизводители и на кооперативни структури от този отрасъл [No SA 27354 (C 36/2010) (предишен NN 3/2010, предишен CP 11/2009)], нотифицирано под No C(2011) 9335 окончателен.
 С първото правно основание жалбоподателят поддържа, че оспорваното решение не е конкретно, тъй като от него не става ясно i) в какво се състои неправомерната помощ, ii) начинът, по който е определен нейният размер, и iii) кои са бенефициентите, от които трябва да се иска възстановяване. Освен това жалбоподателят поддържа, че публикуваният текст на предварителното разследване на Комисията не е ясен, което накърнява правната сигурност и правото на защита на трети заинтересовани страни в нарушение на член 108, параграф 2 ДФЕС във връзка с член 6, параграф 1 от Регламент (ЕО) No 659/1999 на Съвета от 22 март 1999 година (1).
 С второто правно основание за отмяна жалбоподателят се позовава на неправилно тълкуване и прилагане на член 107, параграф 1 ДФЕС, както и на неправилна преценка на фактите, тъй като двете форми на предоставените мерки, а именно отпускането на гаранция и лихвената субсидия, не отговаряли на условията за неправомерните държавни помощи.
 С третото правно основание за отмяна жалбоподателят поддържа, че оспорваното решение е прието в резултат на неправилна преценка на фактите и на нарушаване на съществени процесуални правила, защото въз основа на неправилно тълкуване на фактите и на неправилни и/или недостатъчни мотиви, Комисията е направила извода, че мерките, свързани с лихвената субсидия и с гаранцията от страна на държавата за отпускане на заема на Съюзите на кооперативните структури, съставляват неправомерни държавни помощи, като се има предвид, че те предоставят селективно финансово предимство за преките и непреките бенефициенти и заплашват да нарушат конкуренцията и да засегнат търговията между държавите членки.
 С четвъртото правно основание за отмяна жалбоподателят поддържа, че Комисията е дала неправилно тълкуване и е приложила неправилно член 107, параграф 3, буква б) ДФЕС и е злоупотребила с правото си на преценка в областта на държавните помощи, след като във всички случаи плащанията за 2009 г. е трябвало да бъдат разглеждани като съвместими с общия пазар поради много тежките и очевидни икономически сътресения, които преживява гръцката икономика като цяло и след като влизането в сила на разпоредба на първичното право на Европейския съюз не би могло да зависи от влизането в сила на декларация


text:
на Комисията, каквато е временната общностна рамка за мерките за държавна помощ за подпомагане на достъпа до финансиране. Освен това Комисията е отхвърлила по недостатъчно мотивиран начин довода на жалбоподателя относно условията за временно подпомагане, които са били налице в случая.
 С петото правно основание за отмяна жалбоподателят изтъква, че е налице неправилно прилагане и тълкуване на член 107 ДФЕС от Комисията, която без никакво основание включва в размера на подлежащите на възстановяване суми като неправомерни държавни помощи: a) част от лихвата, която съгласно кредитното споразумение и министерско постановление No 56700/B3033/8 декември 2008 г. съставлява вноска (от 0,12 % съгласно Закон 128/75), и б) комисионата за гаранция от 2 %, предвидена в министерско постановление 2/21304/0025/26 октомври 2010 г. в полза на държавата, които суми не са държавни помощи и които трябва да бъдат приспаднати от размера на подлежащата на възстановяване крайна сума.
 (1) Регламент (ЕО) No 659/1999 на Съвета от 22 март 1999 година за установяване на подробни правила за прилагането на член 93 от Договора за ЕО (ОВ L 83, стр.1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 8, том 1, стр. 41).


text:
 26.5.2012
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 151/16
 Преюдициално запитване, отправено от Hoge Raad der Nederlanden (Нидерландия) на 29 февруари 2012 г. — Staat der Nederlanden/Eneco Holding NV
 (Дело C-106/12)
 2012/C 151/27
 Език на производството: нидерландски
 Запитваща юрисдикция
 Hoge Raad der Nederlanden (Върховен съд на Нидерландия)
 Страни в главното производство
 Жалбоподател в касационното производство: Staat der Nederlanden
 Ответник в касационното производство: Eneco Holding NV
 Преюдициални въпроси
 1.
 Следва ли член 345 ДФЕС да се тълкува в смисъл, че в понятието „режим на собственост върху имущество в различните държави членки“следва да се включва и уредбата на разглежданата в настоящото дело абсолютна забрана за приватизация, по смисъла на Besluit aandelen nerbeheerder (Декрет относно дяловете в капитала на мрежови оператори) във връзка с член 93 от Electriciteitswet 1998 (Закон за електроенергията от 1998 г.) и член 85 от Gaswet (Закон за газта), според която дялове от капитала на мрежов оператор могат да бъдат прехвърляни изключително само в рамките на публичноправната сфера?
 2.
 При утвърдителен отговор на първия въпрос, следва ли, че разпоредбите относно свободното движение на капитали не трябва да се прилагат по отношение на забраната за групите от дружества или най-малкото, че не трябва да се проверява съответствието на забраната за групите от дружества с разпоредбите относно свободното движение на капитали?
 3.
 Представляват ли преследваните с Won [Wet onafhankelijk netbeheer; (Закон за независимото управление на мрежите)] цели за постигане на прозрачност на енергийния пазар и за предотвратяване нарушаването на конкуренцията чрез възпрепятстване на кръстосаното субсидиране в широк смисъл (в това число и обмена на стратегическа информация) чисто икономически интереси или могат да се разглеждат и като интереси, които не са от икономическо естество в смисъл, че при определени обстоятелства те могат да представляват съображения от по-висш обществен интерес, обосноваващи ограничението на свободното движение на капитали?


text:
 20.10.2014
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 372/15
 Решение на Общия съд от 9 септември 2014 г. — Hansestadt Lübeck/Комисия
 (Дело T-461/12) (1)
 ((Държавни помощи - Летищни такси - Летище Любек - Решение за откриване на процедурата, предвидена в член 108, параграф 2 ДФЕС - Член 107, параграф 1 ДФЕС - Явна грешка в преценката - Член 10 от Регламент (ЕО) No 659/1999))
 2014/C 372/19
 Език на производството: немски
 Страни
 Жалбоподател: Hansestadt Lübeck (Германия), правоприемник на Flughafen Lübeck GmbH (представители: M. Núñez Müller, J. Dammann de Chapto и T. Becker, адвокати)
 Ответник: Европейска комисия (представители: T. Maxian Rusche и R. Sauer)
 Предмет
 Искане за отмяна на Решение C(2012) 1012 окончателен на Комисията от 22 февруари 2012 година относно държавни помощи SA.27585 и SA.31149 (2012/C) (ex NN/2012, ex CP 31/2009 и CP 162/2010) — Германия, в частта му относно правилника за летищните такси на летище Любек (Германия), приет през 2006 г.
 Диспозитив
 1)
 Отменя Решение C(2012) 1012 окончателен на Комисията от 22 февруари 2012 година относно държавни помощи SA.27585 и SA.31149 (2012/C) (ex NN/2012, ex CP 31/2009 и CP 162/2010) — Германия, в частта му относно правилника за летищните такси на летище Любек, приет през 2006 г.
 2)
 Отхвърля жалбата в останалата ѝ част.
 3)
 Европейската комисия понася направените от нея съдебни разноски и половината от разноските на Hansestadt Lübeck.
 (1) ОВ C 379, 8.12.2012 г.


text:
 25.4.2016
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 145/5
 Решение на Съда (голям състав) от 23 февруари 2016 г. — Европейска комисия/Унгария
 (Дело C-179/14) (1)
 ((Неизпълнение на задължения от държава членка - Директива 2006/123/ЕО - Членове 14—16 - Член 49 ДФЕС - Свобода на установяване - Член 56 ДФЕС - Свободно предоставяне на услуги - Условия за издаване на данъчно изгодни ваучери, които се предоставят от работодателите на работниците или служителите и се използват за услуги по настаняване, отдих и/или обществено хранене - Ограничения - Монопол))
 (2016/C 145/05)
 Език на производството: унгарски
 Страни
 Ищец: Европейска комисия (представители: A. Tokár и E. Montaguti)
 Ответник: Унгария (представители: M.Z. Fehér и G. Koós)
 Диспозитив
 1)
 Като е въвела и оставила в сила системата на картата за отдих „Széchenyi“, предвидена в Постановление No 55/2011 на Министерски съвет от 12 април 2011 г. за уреждане на издаването и използването на картата за отдих „Széchenyi“ и изменена със Закон CLVI от 21 ноември 2011 г. за изменение на някои данъчни закони и на други свързани с тях закони, Унгария е нарушила Директива 2006/123/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 12 декември 2006 година относно услугите на вътрешния пазар, доколкото:
 —
 член 13 от посоченото постановление на Министерски съвет, тълкуван във връзка с член 2, параграф 2, буква d) от Закон XCVI от 1993 г. за фондовете за доброволно взаимозастраховане, с член 2, буква b) от Закон CXXXII от 1997 г. за клоновете и търговските представителства на предприятията със седалище в чужбина, както и с член 1, член 2, параграфи 1 и 2, член 55, параграфи 1 и 3 и член 64, параграф 1 от Закон IV от 2006 г. за търговските дружества, изключва възможността клоновете да издават картата за отдих „Széchenyi“ и следователно нарушава член 14, точка 3 от Директива 2006/123,
 —
 посоченият член 13, тълкуван във връзка със споменатите национални разпоредби, не признава, с оглед спазване на условията, предвидени в същия член 13, букви a)—c), дейността на групите, чието дружество майка не е учредено по унгарското право и чиито членове не осъществяват дейност под предвидените в унгарското право форми на дружество, и следователно нарушава член 15, параграф 1, параграф 2, буква б) и параграф 3 от Директива 2006/123,
 —
 член 13 от Постановление No 55/2011 на Министерски съвет, тълкуван във връзка със споменатите национални разпоредби, запазва за банките и другите кредитни институции възможността за издаване на картата за отдих „Széchenyi“, тъй като само те могат да отговорят на условията по посочения член 13, и следователно нарушава член 15, параграф 1, параграф 2, буква г) и параграф 3 от Директива 2006/123,
 —
 посоченият член 13 е в противоречие с член 16 от Директива 2006/123, доколкото за издаването на картата за отдих „Széchenyi“ предвижда изискването за наличие на място на стопанска дейност в Унгария.
 2)
 Системата на ваучерите „Erzsébet“, която е уредена в Закон CLVI от 21 ноември 2011 г. и в Закон CIII от 6 юли 2012 г. за програмата „Erzsébet“, е в противоречие с членове 49 ДФЕС и 56 ДФЕС, тъй като тази


text:
 6.12.2008
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 313/42
 Жалба, подадена на 29 септември 2008 г. — Performing Right Society/Комисия
 (Дело T-421/08)
 (2008/C 313/78)
 Език на производството: английски
 Страни
 Жалбоподател: Performing Right Society Ltd (Лондон, Обединено кралство) (представители: адв. J. Rivas Andrés и адв. M. Nissen, lawyers)
 Ответник: Комисия на Европейските общности
 Искания на жалбоподателя
 —
 да се отмени Решение на Комисията от 16 юли 2008 г. относно производство по член 81 от Договора за ЕО и член 53 от Споразумението за Европейското икономическо пространство (преписка COMP/C2/38.698 — CISAC) с мотива, че липсва датата на началото на нарушенията, и следователно на тяхната продължителност;
 —
 да се отмени член 3 и/или член 4, параграф 2 от Решение на Комисията от 16 юли 2008 г. относно производство по член 81 от Договора за ЕО и член 53 от Споразумението за Европейското икономическо пространство (преписка COMP/C2/38.698 — CISAC);
 —
 при условията на евентуалност, да се отмени член 3 и/или член 4, параграф 2 от Решение на Комисията от 16 юли 2008 г. относно производство по член 81 от Договора за ЕО и член 53 от Споразумението за Европейското икономическо пространство (преписка COMP/C2/38.698 — CISAC), доколкото то се отнася до жалбоподателя;
 —
 да се осъди Комисията на Европейските общности да заплати съдебните разноски.
 Правни основания и основни доводи
 С настоящата жалба жалбоподателят иска, на основание член 230 ЕО, да бъде отменено в неговата цялост или частично Решение на Комисията от 16 юли 2008 г. относно производство по член 81 от Договора за ЕО и член 53 от Споразумението за ЕИП (преписка COMP/C2/38.698 — CISAC).
 С първото си правно основание жалбоподателят изтъква, че мотивите на обжалваното решение не потвърждават констатацията на нарушение по отношение на нито една от следните три форми на експлоатация: сателитно, линейно и кабелно радиоразпространение. На това основание жалбоподателят упреква Комисията в това, че не е представила доказателства за твърдяното съществуване на съгласувана практика, в която да са участвали всички установени в ЕИП членове на CISAC чрез ограничаване на обхвата на взаимните им мандати до съответните им територии. Според жалбоподателя това съставлява грешка в преценката и нарушение на членове 81 ЕО и 253 ЕО. Всъщност жалбоподателят поддържа, че не е налице паралелно поведение сред всички установени в ЕИП членове на CISAC, както доказват посочените в самото решение изключения от териториалните рамки. Освен това, жалбоподателят изтъква, че обжалваното решение е опорочено от недостатъчни мотиви поради факта, че то мълчи по въпроса за датата на началото, и следователно на продължителността на нарушенията, по-конкретно на съгласуваната практика, и че нарушава също така член 2 и член 16, параграф 1 от Регламент (ЕО) No1/2003 (1).
 С второто си правно основание жалбоподателят твърди, че мотивите на обжалваното решение са опорочени, тъй като не е установено дали жалбоподателят е участвал в твърдяната съгласувана практика. Освен това, според жалбоподателя съществува приемливо, различно от съществуването на съгласувана практика обяснение за неговото поведение, а именно че той избира решения, които счита за предпочитани в търговско отношение. Освен това, жалбоподателят изтъква, че Комисията, съгласно добре установената съдебна практика, е трябвало да


text:
изследва дали обстоятелството, че се ангажират едно или няколко дружества за колективно управление на авторските права, за да може да се конкурира както местното дружество за колективно управление на авторските права, така и дружеството — концесионер, като се издават директно лицензии, представлява икономически разумно поведение.
 Според третото правно основание, изтъкнато от жалбоподателя, мерките, наложени от член 4, параграф 2 от обжалваното решение, са юридически неопределени, необосновани, ненужни и/или несъразмерни за преустановяване на твърдяното нарушение.
 С четвъртото си правно основание жалбоподателят изтъква, че Комисията е нарушила неговото право да бъде изслушан, като не го е информирала за основанията, на които тя не приема предложените от него ангажименти.
 (1) Регламент (ЕО) No 1/2003 на Съвета от 16 декември 2002 година относно изпълнението на правилата за конкуренция, предвидени в членове 81 и 82 от Договора (JO L 1, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 8, том 1, стр. 167).


text:
 22.6.2013
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 178/8
 Решение на Общия съд от 7 май 2013 г. — macros consult/СХВП — MIP Metro (makro)
 (Дело T-579/10) (1)
 (Марка на Общността - Производство за обявяване на недействителност - Фигуративна марка на Общността „makro“ - Търговска фирма macros consult GmbH - Права, които са придобити преди подаването на заявка за регистрация на марка на Общността и дават на притежателя си правото да забрани използването на заявената марка на Общността - Нерегистрирани знаци, които се ползват със защита в германското право - Член 5 от Markengesetz - Член 8, параграф 4, член 53, параграф 1, буква в) и член 65 от Регламент (ЕО) No 207/2009)
 2013/C 178/13
 Език на производството: немски
 Страни
 Жалбоподател: macros consult GmbH — Unternehmensberatung für Wirtschafts — und Finanztechnologie (Ottobrunn, Германия) (представители: първоначално T. Raible, впоследствие M. Daubenmerkl, avocats)
 Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (представители: първоначално R. Manea, впоследствие G. Schneider)
 Друга страна в производството пред апелативния състав на СХВП, встъпила в производството пред Общия съд: MIP Metro Group Intellectual Property GmbH & Co. KG (Дюселдорф, Германия) (представители: J.-C. Plate и R. Kaase, avocats)
 Предмет
 Жалба срещу решението на четвърти апелативен състав на СХВП от 18 октомври 2010 г. (преписка R 339/2009-4) относно производство за обявяване на недействителност между macros consult GmbH — Unternehmensberatung für Wirtschafts- und Finanztechnologie и MIP Metro Group Intellectual Property GmbH & Co. KG
 Диспозитив
 1.
 Отхвърля жалбата.
 2.
 Осъжда macros consult GmbH — Unternehmensberatung für Wirtschafts- und Finanztechnologie да заплати съдебните разноски.
 (1) ОВ C 55, 19.2.2011 г.


text:
 30.6.2014
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 202/7
 Решение на Съда (пети състав) от 8 май 2014 г. (преюдициално запитване от Hanseatisches Oberlandesgericht Hamburg — Германия) — Technische Universität Hamburg-Harburg, Hochschul-Informations-System GmbH/Datenlotsen Informationssysteme GmbH
 (Дело C-15/13) (1)
 ((Обществени поръчки за доставки - Директива 2004/18/ЕО - Възлагане на поръчката без провеждане на процедура за възлагане на обществена поръчка - „Вътрешно“ възлагане - Изпълнител, който е юридически самостоятелен спрямо възлагащия орган - Условие за „аналогичен контрол“ - Възлагащ орган и изпълнител, които нямат отношения на контрол помежду си - Друг публичен орган, който упражнява частичен контрол върху възлагащия орган и контрол върху изпълнителя, който може да се квалифицира като „аналогичен“ - „Хоризонтална вътрешна сделка“))
 2014/C 202/08
 Език на производството: немски
 Запитваща юрисдикция
 Hanseatisches Oberlandesgericht Hamburg
 Страни в главното производство
 Жалбоподатели: Technische Universität Hamburg-Harburg, Hochschul-Informations-System GmbH
 Ответник: Datenlotsen Informationssysteme GmbH
 Предмет
 Преюдициално запитване — Hanseatisches Oberlandesgericht Hamburg — Тълкуване на понятието „обществена поръчка“ по член 1, параграф 2, буква а) от Директива 2004/18/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 31 март 2004 година относно координирането на процедурите за възлагане на обществени поръчки за строителство, доставки и услуги (ОВ L 134, стр. 114; Специално издание на български език, 2007 г., глава 6, том 8, стр. 116 и поправка в ОВ L 182, 2008 г., стр. 282) — Евентуално включване на договор между дружество и университет, намиращи се под контрола на един и същ публичноправен субект, който е възлагащ орган по смисъла на Директивата (хоризонтална вътрешна сделка) — Обхват на контрола на този публичноправен субект
 Диспозитив
 Член 1, параграф 2, буква а) от Директива 2004/18/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 31 март 2004 година относно координирането на процедурите за възлагане на обществени поръчки за строителство, доставки и услуги трябва да се тълкува в смисъл, че договор с предмет доставка на стоки, сключен между университет, който е възлагащ орган и се намира под контрола на германска федерална провинция по отношение на снабдяването си със стоки и доставките на услуги, от една страна, и частноправно дружество, притежавано от федералната държава и от някои германски федерални провинции, сред които и разглежданата провинция, от друга, представлява обществена поръчка по смисъла на тази разпоредба и съответно спрямо него трябва да се прилагат предвидените в тази директива правила за възлагането на обществени поръчки.
 (1) ОВ C 114, 20.4.2013 г.


text:
 18.2.2012
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 49/3
 Решение на Съда (шести състав) от 21 декември 2011 г. — A2A SpA, с предишно наименование ASM Brescia SpA/Европейска комисия
 (Дело C-318/09 P) (1)
 (Обжалване - Държавни помощи - Схема за помощи, предоставени на предприятия за обществени услуги - Освобождаване от данъци - Решение, с което схемата за помощи се обявява за несъвместима с общия пазар - Жалба за отмяна - Допустимост - Процесуална легитимация - Правен интерес - Член 87 ЕО - Понятие „помощ“ - Член 88 ЕО - Понятие „нова помощ“ - Член 10 ЕО - Задължение за лоялно сътрудничество - Регламент (ЕО) No 659/1999 - Членове 1 и 14 - Законосъобразност на разпореждане за възстановяване - Принцип на правна сигурност - Задължение за мотивиране)
 2012/C 49/05
 Език на производството: италиански
 Страни
 Жалбоподател: A2A SpA, с предишно наименование ASM Brescia SpA (представители:: A. Santa Maria, A. Giardina, C. Croff и G. Pizzonia, avvocati)
 Друга страна в производството: Европейска комисия (представители: E. Righini, V. Di Bucci и D. Grespan)
 Предмет
 Жалба срещу Решение на Първоинстанционния съд (осми разширен състав) от 11 юни 2009 г. по дело ASM Brescia SpA/Комисия (T-189/03), с което Първоинстанционният съд отхвърля искане за отмяна на членове 2 и 3 от Решение 2003/193/ЕО на Комисията от 5 юни 2002 година относно държавна помощ чрез освобождаване от данъци и заеми при преференциални условия, предоставена от Италия на предприятия за обществени услуги, чийто акционерен състав е с мажоритарно публично участие (ОВ L 77, 2003 г., стp. 21).
 Диспозитив
 1.
 Отхвърля както главната, така и насрещната жалба.
 2.
 Осъжда A2A SpA да заплати съдебните разноски във връзка с главната жалба.
 3.
 Осъжда Европейската комисия да заплати съдебните разноски във връзка с насрещната жалба.
 (1) ОВ C 267, 7.11.2009 г.


text:
 22.12.2014
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 462/30
 Жалба, подадена на 3 ноември 2014 г. — Meta Group/Комисия
 (Дело T-744/14)
 (2014/C 462/43)
 Език на производството: италиански
 Страни
 Жалбоподател: Meta Group Srl (Рим, Италия) (представители: A. Bartolini и A. Formica, avvocati)
 Ответник: Европейска комисия
 Искания на жалбоподателя
 Жалбоподателят моли Общия съд:
 —
 да установи неизпълнението от Комисията на паричните ѝ задължения, произтичащи от посочените в текста договори за финансова помощ на обща стойност 5 66 377,63 EUR под формата на дължими, но неизплатени вноски, както и да обяви незаконосъобразния характер на направените прихващания във връзка с вземанията на жалбоподателя,
 —
 вследствие на което да осъди Комисията да заплати на жалбоподателя горепосочената сума от 5 66 377,63 EUR, заедно с лихвата за забава и валутната ревалоризация,
 —
 и да осъди Комисията да обезщети вредите, причинени на жалбоподателя, за общата сума от 8 15 000,00 EUR или за по-голяма сума, която Общият съд ще определи в края на настоящото производство, освен допълнителната вреда, произтичаща от незаконосъобразността на горепосочените прихващания.
 Основания и основни доводи
 Предмет на настоящата жалба е твърдяното неизпълнение от ответника на договорите Take-it-up (No 245637), BCreative (No 245599) и Ecolink+ (No 256224), сключени в рамките на „Пета и Шеста рамкова програма за научни изследвания и технологично развитие в Европейския съюз“.
 В подкрепа на жалбата си жалбоподателят излага десет основания.
 1.
 Първото основание е изведено от неизпълнение от страна на Комисията на договорните разпоредби относно определянето на почасовите разходи на членовете — изпълнители (нарушение на член II.19, параграф 1, буква г) от Приложение II към споразуменията за финансова помощ).
 —
 При определянето на почасовите разходи на членовете — изпълнители Комисията действала в нарушение на разпоредбите на член II.19, параграф 1, буква г) от Приложение II, който предвижда, че установяването на разходите на членовете, в качеството им на специалисти, които предоставят собствения си труд за изпълнението на подпомагания проект, съгласно споразуменията, сключени inter partes, трябва да се извършва като се прилагат нормите на държавата членка, в която получателят извършва дейността си.
 2.
 Второто основание е изведено от неизпълнение от страна на Комисията на договорните разпоредби относно определянето на почасовите разходи на членовете — изпълнители (нарушение на член II.19, параграф 1, буква б) от Приложение II към споразуменията за финансова помощ).
 —
 При определянето на почасовите разходи на членовете — изпълнители Комисията действала в нарушение и на разпоредбата на член II.19, параграф 1, буква б) от споразуменията за финансова помощ, съгласно която допустимите разходи трябва да се определят въз основа на общите принципи в сила към момента на подписването на договора. По-конкретно, направеното от Комисията препращане към параметрите, предвидени за програмата „Мария Кюри“, било напълно неподходящо и произволно, тъй като се отнасяло до правна уредба, влязла в сила едва през 2011 г., и освен това засягало единствено Седма рамкова програма, която като такава следователно не била в сила към момента на настъпване на фактите по делото.
 3.
 Третото основание е изведено от неизпълнение от страна на Комисията на договорните разпоредби по член I.11 („Other Special conditions“ [„Други специални условия“]) от Споразумението за


text:
финансова помощ по проект Take it up.
 —
 Конкретно по отношение на споразуменията по програмата за конкурентоспособност и иновации, и в частност споразумението по проекта Take it up, Комисията нарушила член I.11, тъй като последната постоянно пропускала да приеме формално или имплицитно решение за отхвърляне на методологията, предложена от META в изпълнение на тази договорна разпоредба.
 4.
 Четвъртото основание е изведено от неизпълнение от страна на Комисията на член II.19, параграф 1, буква б) от Приложение II към споразуменията за финансова помощ във връзка с квалификацията като „договор за подизпълнение“ на трудовото правоотношение, установено с експертите, които са сътрудничили на дружеството жалбоподател.
 —
 Комисията още веднъж не изпълнила разпоредбата на член II.19, параграф 1, буква б), тъй като неправилно пропуснала да приложи спрямо експертите, наети от META при изпълнението на подпомаганите проекти, критериите и принципите на отчетност, отнасящи се до вътрешните консултанти, съгласно определението за тях, което дава самата Комисия във финансовите насоки по Пета и Шеста рамкова програма.
 5.
 Петото основание е изведено от неизпълнение от страна на Комисията на член II. 19, параграф 1, буква б) от Приложение II към споразуменията за финансова помощ във връзка с признаването на непреките разходи, свързани с вътрешните консултанти.
 —
 Комисията отново не изпълнила разпоредбата на член II. 19, параграф 1, буква б) от Приложение II, специално по отношение на прилагането на посочените в него общи принципи относно отчитането на проектите, тъй като тя не е спазила общите принципи в областта на определянето на непреките разходи, свързани с вътрешните консултанти.
 6.
 Шестото основание е изведено от нарушение от страна на Комисията на правилата и принципите на правото на Европейския съюз и на практиката на Съда, и в частност на принципите на добросъвестност, оправдани правни очаквания и правна сигурност.
 —
 Бездействието и инертното поведение на Комисията било от естество да породи у жалбоподателя оправдани правни очаквания относно правилността на предложената от него методология, поради което следващите действия по възстановяване и намаляване на дължимите вноски следвало да се считат за приети в нарушение на принципа на добросъвестност при изпълнението на договора.
 7.
 Седмото основание е изведено от нарушение от страна на Комисията на правилата, съдържащи се в Кодекса за добро поведение на администрацията, и по-специално на правилата за пропорционалност, информация, зачитане на състезателността и мотивиране.
 —
 Комисията не предоставила на META исканата информация, нито предоставила подходящи мотиви на взетите решения и във всеки случай приела непропорционално решение, като се има предвид, че всички цели на проекта са осъществени навременно от жалбоподателя.
 8.
 Осмото основание е изведено от неизпълнение от страна на Комисията на задължението да плати на META вноските, предвидени от споразуменията за финансова помощ за реализирането на финансираните проекти.
 —
 Комисията следователно не изпълнила договорното си задължение с предмет плащането на дължимата вноска, въз основа на споразуменията за финансова помощ, по отношение на отчетената дейност от META за осъществяването на целите, предвидени от проектите. Тези неплатени вноски възлизат на 5 66 377,63 EUR.
 9.
 Деветото основание е изведено от нарушение от страна на Комисията на член 80 от Регламент (ЕС) No 966/2012 във


text:
връзка с прихващането на вземанията на META.
 —
 Комисията действала в нарушение на правилото по член 80 от Регламент (ЕС) No 966/2012, където се предвижда, че прихващането на дългове и вземания към европейските институции се допуска само между вземания, които са ликвидни, безспорни и изискуеми, докато прихванатите от Комисията вземания, тъй като са оспорени, са лишени от характеристиката „безспорни“.
 10.
 Десетото основание се отнася до обезщетяването на претърпените от жалбоподателя имуществени вреди.
 —
 Неизпълнението на възложените на Комисията договорни задължения освен това е навредило особено тежко и несправедливо на META, под формата на действителни загуби, оценени — въз основа на приложено към жалбата експертно заключение — на 8 15 000,00 EUR, освен вредата, произтичаща от актовете за прихващане, направени незаконосъобразно от самата Комисия.


text:
 5.12.2016
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 454/29
 Жалба, подадена на 3 октомври 2016 г. от WQ (*1) срещу решението, постановено на 21 юли 2016 г. от Съда на публичната служба по дело F-1/16, WQ (*1)/Парламент
 (Дело T-705/16 P)
 (2016/C 454/51)
 Език на производството: френски
 Страни
 Жалбоподател: WQ (*1) (представители: S. Orlandi и T. Martin, avocats)
 Друга страна в производството: Европейски парламент
 Искания на жалбоподателя
 Жалбоподателят иска от Общия съд:
 —
 Да отмени решението на СПС по дело F-1/16, WQ (*1)/Парламент;
 —
 да отмени решението на ОН от 27 март 2015 г. да не включи името на жалбоподателя в списъка на длъжностните лица, избрани да участват в обучителната програма на процедурата по сертифициране за 2014 г.;
 —
 да осъди Парламента да заплати съдебните разноски в двете инстанции.
 Основания и основни доводи
 Жалбоподателят излага три основания в подкрепа на жалбата си.
 1.
 Първо основание, изведено от грешка при прилагане на правото, която Съдът на публичната служба (СПС) допуснал при разглеждането на изтъкнатото от жалбоподателя в първа инстанция основание, изведено от нарушението на общия принцип на равно третиране, като е приел, че жалбоподателят се намира в различно фактическо положение от това на притежаващ диплома от същото ниво кандидат, който е преминал курс на обучение от поне една година.
 2.
 Второ основание, изведено от грешка при прилагане на правото, която произтича от това, че според СПС спорното решение, тоест това да не се включи името на жалбоподателя в списъка на длъжностните лица, избрани да участват в обучителната програма на процедурата по сертифициране за 2014 г., не е в разрез с член 165 от Договора за функционирането на Европейския съюз и разпределянето на компетенции между Съюза и неговите държави членки в областта на образованието.
 3.
 Трето основание, изведено от грешка при прилагане на правото, която СПС допуснал с отхвърляне на повдигнатото от жалбоподателя в първа инстанция възражение за незаконосъобразност, с мотив, че критерият за преминат курс от поне една година е оправдан и пропорционален с оглед на естеството на процедурата по сертифициране. В тази рамка жалбоподателят счита също, че СПС е изопачил неговите доводи, като е приел, че той не е оспорил факта, че вземането предвид на спорната диплома е щяло да доведе до двойно оценяване на професионалния му опит, придобит в институциите.
 (*1) Информацията е заличена в съответствие с правната рамка относно защитата на лицата по отношение на обработката на лични данни.


text:
 30.6.2012
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 194/18
 Решение на Общия съд от 22 май 2012 г. — Sviluppo Globale/Комисия
 (Дело T-6/10) (1)
 (Обществени поръчки за услуги - Процедура за възлагане на обществена поръчка - Подкрепа на митническата и данъчна администрация на Косово - Отхвърляне на офертата на оферент - Акт, който не подлежи на обжалване - Потвърждаващ акт - Недопустимост - Достъп до документи - Регламент (ЕО) No 1049/2001 - Документи, свързани с процедурата за възлагане на обществена поръчка - Частичен отказ за достъп - Изключение, свързано със защитата на търговските интереси на трето лице - Непълнота на мотивите)
 2012/C 194/28
 Език на производството: италиански
 Страни
 Жалбоподател: Sviluppo Globale GEIE (Рим, Италия) (представители: F. Sciaudone, R. Sciaudone и A. Neri, адвокати)
 Ответник: Европейска комисия (представители: P. Costa de Oliveira и F. Erlbacher, подпомагани от P. Manzini, адвокат)
 Предмет
 От една страна, искане за отмяна на решението на Комисията от 10 ноември 2009 г., с което се отхвърля офертата на консорциума, в който участва жалбоподателят, подадена в процедурата за възлагане на обществена поръчка EuropAid/127843/D/SER/KOS относно предоставянето на поддържащи услуги на митническата и данъчна администрация на Косово (ОВ 2009/S 4-003683), както и, от друга страна, искане за отмяна на решението на Комисията от 26 ноември 2009 г., с което на консорциума се отказва достъп до някои документи, свързани с посочената процедура за възлагане на обществена поръчка
 Диспозитив
 1.
 Отхвърля жалбата като недопустима в частта ѝ срещу решението на Европейската комисия от 10 ноември 2009 г., с което се отхвърля офертата на консорциума, в който участва жалбоподателят, подадена в процедурата за възлагане на обществена поръчка EuropAid/127843/D/SER/KOS относно предоставянето на поддържащи услуги на митническата и данъчна администрация на Косово.
 2.
 Отменя решението на Комисията от 26 ноември 2009 г. относно достъпа до някои документи, свързани с тази процедура за възлагане на обществена поръчка, доколкото с това решение се отказва достъп, в оповестения вариант на оценителния доклад, до поставените от оценителния комитет оценки, фигуриращи на страници 3—5 от посочения доклад.
 3.
 Отхвърля жалбата в останалата ѝ част.
 4.
 Отхвърля искането на жалбоподателя за събиране на доказателства.
 5.
 Sviluppo Globale GEIE понася наред със съдебните разноски, направени от него в главното производство, и три четвърти от съдебните разноски, направени от Комисията в същото производство. Комисията понася една четвърт от съдебните разноски, направени от нея в това производство.
 6.
 Осъжда Sviluppo Globale да заплати всички съдебни разноски, направени в обезпечителното производство по дело T-6/10 R.
 (1) ОВ C 51, 27.2.2010 г.


text:
 5.7.2008
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 171/40
 Жалба, подадена на 28 април 2008 г. — Paroc/СХВП — (INSULATE FOR LIFE)
 (Дело T-157/08)
 (2008/C 171/76)
 Език на жалбата: английски
 Страни
 Жалбоподател: Paroc Oy/AB (Vantaa, Финландия) [представител: J. Palm, lawyer]
 Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки и дизайни)
 Искания на жалбоподателя
 —
 да се отмени решението на втори апелативен състав на Службата за хармонизация във вътрешния пазар (марки и дизайни) от 21 февруари 2008 година по преписка R 0054/2008-2; и
 —
 да се осъди СХВП да заплати съдебните разноски.
 Правни основания и основни доводи
 Марка на Общността, предмет на спора: Словната марка „INSULATE FOR LIFE“ за стоки и услуги от класове 6, 17, 19 и 37 — заявка за регистрация No 593 2827
 Решение на проверителя: Отхвърляне на заявката за регистрация за всички стоки и услуги
 Решение на апелативния състав: Отхвърляне на жалбата
 Изложени правни основания: Нарушение на член 7, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) No 40/94 (1), доколкото марката е придобила в минимална степен отличителни белези, необходими, за да бъде регистрирана.
 (1) Регламент (ЕО) No 40/94 на Съвета от 20 декември 1993 година относно марката на Общността (ОВ 1994, L 11, стp. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 17, том 1, стр. 146).


text:
 7.3.2009
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 55/19
 Преюдициално запитване, отправено от Върховен Административен Съд (България) на 6 януари 2009 г. — Петър Димитров Калинчев/Регионална Митническа Дирекция — Пловдив
 (Дело C-2/09)
 (2009/C 55/31)
 Език на производството: български
 Препращаща юрисдикция
 Върховен Административен Съд
 Страни в главното производство
 Ищец: Петър Димитров Калинчев.
 Ответник: Регионална Митническа Дирекция — Пловдив.
 Преюдициални въпроси
 1.
 Чл. 3, параграф 3 от Директива 92/12/ЕИО (1) на Съвета от 25 февруари 1992 г. относно общия режим на продукти, подлежащи на облагане с акциз, и държането, движението и мониторинга на такива продукти, разрешава ли установяването от държавите-членки на режим за облагане с акциз на употребявани автомобили при въвеждането им на територията на държавата-членка, какъвто не се дължи пряко при повторно придобиване на такива автомобили, които вече са установени на същата територия и за които е заплатен такъв акциз при първоначалното им въвеждане на територията на държавата-членка.
 2.
 При съобразяване разпоредбата на чл. 90, ал. 1 от ДЕО в какъв смисъл следва да се разбира понятието „подобни местни стоки“:
 а)
 такива, които са с произход държавата-членка, която установява определени вътрешни такси или
 б)
 такива, които са установени вече на територията на тази държава-членка, независимо от техния произход.
 3.
 С оглед отговорите на предходните два въпроса следва ли чл. 25 от ДЕО и 90, ал. 1 от ДЕО да се възприема като забраняващ различния режим на акцизното облагане на автомобили, установен от Република България в чл. 30 и чл. 40 от 3АДС в зависимост от тяхната година на производство и изминати километри.
 (1) ОВ L 76, стр. 1.


text:
 4.2.2012
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 32/32
 Жалба, подадена на 30 ноември 2011 г. — Beifa Group/СХВП — Schwan-Stabilo Schwanhäußer (Инструменти за писане)
 (Дело T-608/11)
 2012/C 32/67
 Език на жалбата: английски
 Страни
 Жалбоподател: Beifa Group Co. Ltd (по-рано Ningbo Beifa Group Co. Ltd) (Zhejiang, Китай) (представители: R. Davis, Barrister, и N. Cordell, Solicitor)
 Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели)
 Друга страна в производството пред апелативния състав: Schwan-Stabilo Schwanhäußer GmbH & Co. KG (Heroldsberg, Германия)
 Искания на жалбоподателя
 Жалбоподателят иска от Общия съд:
 —
 да отмени решението на трети апелативен състав на Службата за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) от 9 август 2011 г. по дело R 1838/2010-3, и
 —
 да осъди ответника да заплати както направените от него разноски, така и тези, направени от жалбоподателя.
 Правни основания и основни доводи
 Регистриран дизайн на Общността, предмет на искане за обявяване на недействителност: Дизайн за стоката „инструменти за писане“ — дизайн на Общността, регистриран под No 352315-0007
 Притежател на дизайна на Общността: Жалбоподателят
 Страна, която иска обявяване на недействителността на дизайна на Общността: Другата страна в производството пред апелативния състав
 Основание на искането за обявяване на недействителност: Германска фигуративна марка, регистрирана под No 30045470.8 и представляваща инструмент за писане, за стоки от клас 16, германска фигуративна марка, регистрирана под No 936051 и представляваща инструмент за писане, за стоки от клас 16, германска триизмерна търговска марка, регистрирана под No 2911311 и представляваща инструмент за писане, за стоки от клас 16, международна фигуративна марка, регистрирана под No 936051 и представляваща инструмент за писане, за стоки от клас 16, международна фигуративна марка, регистрирана под No 418036 и представляваща инструмент за писане, за стоки от клас 16
 Решение на отдела по отмяна: Обявява за недействителен оспорения дизайн на Общността
 Решение на апелативния състав: Отхвърля жалбата
 Изложени правни основания: Нарушение на член 61, параграф 6 от Регламент No 6/2002 на Съвета, тъй като апелативният състав е извършил недопустимо преразглеждане. Нарушение на член 62 от Регламент No 6/2002 на Съвета, тъй като апелативният състав (i) е нарушил основните принципи по тази разпоредба с начина, по който е приложил мерките, необходими за съобразяване с решението на Общия съд и (ii) погрешно е приложил критериите както по член 25, параграф 1, буква б), така и по член 25, параграф 1, буква д) от Регламент No 6/2002. Нарушение на член 25, параграф 1, буква д) от Регламент No 6/2002 на Съвета, тъй като апелативният състав (i) е приложил неправилни критерии, за да определи дали е било налице изискването за „използване“ на марката в регистрирания дизайн на Общността, (ii) не е разгледал дали марките са били използвани едновременно по член 25, параграф 1, буква д) от Регламент No 6/2002 и по германското национално право, и (iii) неправилно е приложил критериите относно правото да се забрани използването. Нарушение на член 25, параграф 1, буква б) от Регламент No 6/2002 на Съвета, тъй като апелативният състав е преценил неправилно особеностите на информирания потребител и начина и метода, съобразно които трябва да се оценява


text:
 14.4.2014
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 112/55
 Жалба, подадена на 17 февруари 2014 г. — Unitec Bio/Съвет
 (Дело T-111/14)
 2014/C 112/71
 Език на производството: английски
 Страни
 Жалбоподател: Unitec Bio SA (Буенос Айрес, Аржентина) (представители: J.-F. Bellis и R. Luff, lawyer)
 Ответник: Съвет на Европейския съюз
 Искания на жалбоподателя
 Жалбоподателят иска от Общия съд:
 —
 да отмени Регламент за изпълнение (ЕС) No 1194/2013 на Съвета от 19 ноември 2013 година за налагане на окончателно антидъмпингово мито и окончателно събиране на временното мито, наложено върху вноса на биодизел с произход от Аржентина и Индонезия (OВ L 315, стp. 2), доколкото засяга жалбоподателя, и
 —
 да осъди ответника да заплати съдебните разноски.
 Правни основания и основни доводи
 В подкрепа на жалбата си жалбоподателят излага три правни основания.
 1.
 Първото правно основание е изведено от твърдението, че институциите са допуснали явна грешка в преценката на фактите, като са заключили, че е имало нарушаване на цените на соята и соевото масло, оправдаващо приложението на втора алинея на член 2, параграф 5 от основния антидъмпингов регламент (1).
 2.
 Второто правно основание е изведено от твърдението, че втората алинея на член 2, параграф 5 от основния антидъмпингов регламент, съгласно тълкуването на институциите в настоящия случай, може да не се прилага за внос от член на СТО, тъй като противоречи на Антидъмпинговото споразумение на СТО.
 3.
 Третото правно основание е изведено от твърдението, че при оценката на вредата не са взети предвид фактори, които нарушават причинно-следствената връзка между твърдяната вреда и твърдения дъмпингов внос в нарушение на член 3, параграф 7 от основния антидъмпингов регламент.
 (1) Регламент (ЕО) No 1225/2009 на Съвета от 30 ноември 2009 година за защита срещу дъмпингов внос от страни, които не са членки на Европейската общност (OВ L 343, стp. 51).


text:
 21.6.2008
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 158/12
 Преюдициално запитване, отправено от Tribunal Superieur de Justicia de Cataluña (Испания) на 14 април 2008 г. — N.N. Renta, S.A./Generalidad de Cataluña
 (Дело C-151/08)
 (2008/C 158/17)
 Език на производството: испански
 Препращаща юрисдикция
 Tribunal Superieur de Justicia de Cataluña
 Страни в главното производство
 Ищец: N.N. Renta, S.A..
 Ответник: Generalidad de Cataluña
 Преюдициален въпрос
 Съответства ли на член 33 от Шеста директива 77/388/ЕИО (1) на Съвета от 17 май 1977 година поддържането на променлива или пропорционална вноска на данък върху удостоверяващите документи, когато с нея се облага сключването на покупко-продажба, извършена от предприятие, чиято дейност се състои в покупко-продажбата на недвижими имоти или в тяхната покупка с цел последващо преобразуване или отдаване под наем, когато подлежащото на облагане събитие или транзакция, облагаемата основа и данъчно облагаемото лице са същите като тези при данъка върху добавената стойност, с който се облага едновременно същата транзакция по покупко-продажбата?
 (1) Относно хармонизиране на законодателствата на държавите-членки относно данъците върху оборота — обща система на данъка върху добавената стойност: единна данъчна основа (ОВ L 145, стр. 1).


text:
 30.3.2015
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 107/6
 Решение на Съда (четвърти състав) от 22 януари 2015 г. (преюдициално запитване от Hoge Raad der Nederlanden — Pays-Bas) — Art & Allposters International BV/Stichting Pictoright
 (Дело C-419/13) (1)
 ((Преюдициално запитване - Интелектуална собственост - Авторско право и сродни права - Директива 2001/29/EО - Член 4 - Право на разпространение - Правилото за изчерпване - Понятие за обект - Пренасяне на образа на защитено произведение от хартиен постер върху платно за рисуване - Заменяне на носителя - Въздействие върху изчерпването))
 (2015/C 107/07)
 Език на производството: нидерландски
 Запитваща юрисдикция
 Hoge Raad der Nederlanden
 Страни в главното производство
 Жалбоподател: Art & Allposters International BV
 Ответник: Stichting Pictoright
 Диспозитив
 Член 4, параграф 2 от Директива 2001/29/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 22 май 2001 година относно хармонизирането на някои аспекти на авторското право и сродните му права в информационното общество следва да се тълкува в смисъл, че правилото за изчерпване на правото на разпространение не намира приложение в случай, в който дадена репродукция на защитено произведение е била предлагана на пазара на Съюза със съгласието на титуляря на авторското право, след което е бил подменен нейният носител, като тази репродукция е пренесена от хартиен постер върху платно и отново е пусната на пазара в новата ѝ форма.
 (1) ОВ C 325, 9.11.2013 г.


text:
 16.5.2009
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 113/2
 Решение на Съда (голям състав) от 10 март 2009 г. (преюдициално запитване от Unabhängiger Verwaltungssenat im Land Niederösterreich — Австрия) — Gottfried Heinrich
 (Дело C-345/06) (1)
 (Член 254, параграф 2 ЕО - Регламент (ЕО) No 1049/2001 - Член 2, параграф 3 - Регламент (ЕО) No 622/2003 - Сигурност на въздухоплаването - Приложение - Списък на забранени предмети на борда на въздухоплавателни средства - Липса на публикуване - Задължителна сила)
 2009/C 113/02
 Език на производството: немски
 Запитваща юрисдикция
 Unabhängiger Verwaltungssenat im Land Niederösterreich
 Страни в главното производство
 Жалбоподател: Gottfried Heinrich
 Предмет
 Преюдициално запитване — Unabhängiger Verwaltungssenat im Land Niederösterreich — Тълкуване на член 254, параграф 2 от Договора за ЕО, както и на член 2, параграф 3 от Регламент (ЕО) No 1049/2001 на Европейския парламент и на Съвета от 30 май 2001 година относно публичния достъп до документи на Европейския парламент, на Съвета и на Комисията (ОВ L 145, стр. 43; Специално издание на български език, 2007 г., глава 1, том 3, стр. 76) — Валидност на Регламент (ЕО) No 622/2003 на Комисията от 4 април 2003 година за определяне мерки за прилагане на общи основни стандарти относно сигурността на въздухоплаването (ОВ L 89, стр. 9; Специално издание на български език, 2007 г., глава 7, том 11, стр. 103) — Липса на публикуване на приложението към регламента, установяващо подробни мерки, приложими към сигурността на въздухоплаването, и по-специално списък на забранени предмети, които не могат да се внасят на борда на въздухоплавателни средства
 Диспозитив
 Приложението към Регламент (ЕО) No 622/2003 на Комисията от 4 април 2003 година за определяне мерки за прилагане на общи основни стандарти относно сигурността на въздухоплаването, изменен с Регламент (ЕО) No 68/2004 на Комисията от 15 януари 2004 година, което не е публикувано в Официален вестник на Европейския съюз, няма задължителна сила, доколкото цели налагането на задължения на частноправните субекти.
 (1) ОВ C 281, 18.11.2006 г.


text:
 19.3.2011
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 89/4
 Определение на Съда (осми състав) от 25 ноември 2010 г. — Lufthansa AirPlus Servicekarten GmbH/Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели), Applus Servicios Tecnológicos SL
 (Дело C-216/10 P) (1)
 (Обжалване - Марка на Общността - Регламент (ЕО) No 40/94 - Член 8, параграф 1, буква б) и членове 5, 73, 74, както и член 79 - Фигуративна марка „A+“ - Възражение на притежателя на словната марка на Общността „AirPlus International“ - Отхвърляне на възражението)
 2011/C 89/06
 Език на производството: английски
 Страни
 Жалбоподател: Lufthansa AirPlus Servicekarten GmbH (представители: R. Kunze, Rechtsanwalt)
 Други страни в производството: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (представител: D. Botis), Applus Servicios Tecnológicos SL
 Предмет
 Жалба срещу Решението на Общия съд (шести състав) от 3 март 2010 г. по дело Lufthansa AirPlus Servicekarten/СХВП и Applus Servicios Tecnológicos (T-321/07), с което Общият съд отхвърля жалбата за отмяна, подадена от притежателя на словната марка на Общността „AirPlus International“ за стоки и услуги от класове 9, 35, 36 и 42, срещу Решение R 310/2006-2 на втори апелативен състав на Службата за хармонизация във вътрешния пазар (СХВП) от 7 юни 2007 г., с което се отхвърля жалбата срещу решението на отдела по спорове, който отхвърля подаденото от жалбоподателя възражение срещу заявката за регистрация на фигуративната марка „А+“ за стоки и услуги от класове 9, 35, 36, 37, 40, 41 и 42
 Диспозитив
 1.
 Отхвърля жалбата.
 2.
 Осъжда Lufthansa AirPlus Servicekarten GmbH да заплати съдебните разноски.
 (1) ОВ C 179, 3.7.2010 г.


text:
 29.3.2016
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 111/20
 Решение на Общия съд от 18 февруари 2016 г. — Calberson GE/Комисия
 (Дело T-164/14) (1)
 ((Арбитражна клауза - Програма за снабдяване на Русия със селскостопански продукти - Доставка на говеждо месо - Неизпълнение на договора от интервенционната агенция - Приложимо право - Погасителна давност - Късно освобождаване на някои гаранции за доставка - Частично плащане по фактура за превоз - Непълно заплащане в чуждестранни валути по някои фактури - Мораторни лихви))
 (2016/C 111/24)
 Език на производството: френски
 Страни
 Жалбоподател: Calberson GE (Вилньов-Гарен, Франция) (представители: T. Gallois и E. Dereviankine, адвокати)
 Ответник: Европейска комисия (представители: D. Bianchi и I. Galindo Martín)
 Встъпила страна в подкрепа на ответника: Френска република (представители: D. Colas и C. Candat)
 Предмет
 Иск по член 272 ДФЕС за осъждане на Комисията да обезщети вредите, които ищецът твърди, че е претърпял вследствие на грешки, които интервенционната агенция допуснала при изпълнението на обществена поръчка за превоз на говеждо месо в Русия в съответствие с Регламент (ЕО) No 111/1999 на Комисията от 18 януари 1999 година относно определяне на основните правила за прилагане на Регламент (ЕО) No 2802/98 на Съвета относно програма за снабдяване на Руската федерация със селскостопански продукти (ОВ L 14, стр. 3; Специално издание на български език, 2007, глава 3, том 26, стр. 166), и в съответствие с Регламент (ЕО) No 1799/1999 на Комисията от 16 август 1999 година относно доставката на говеждо месо в Русия (ОВ L 217, стр. 20)
 Диспозитив
 1)
 Отхвърля иска.
 2)
 Осъжда Calberson GE да заплати съдебните разноски.
 3)
 Френската република понася направените от нея съдебни разноски.
 (1) ОВ C 184, 16.6.2014 г.


text:
 10.1.2009
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 6/5
 Решение на Съда (втори състав) от 13 ноември 2008 г. — Комисия на Европейските общности/Република Полша
 (Дело C-227/07) (1)
 (Неизпълнение на задължения от държава-членка - Електронни съобщения - Мрежи и услуги - Директива 2002/19/ЕО (Директива за достъпа) - Член 4, параграф 1 и член 5, параграф 1, първа алинея - Неправилно транспониране)
 (2009/C 6/09)
 Език на производството: полски
 Страни
 Ищец: Комисия на Европейските общности (представители: M. Shotter и K. Mojzesowicz)
 Ответник: Република Полша (представители: E. Ośniecka-Tamecka, T. Nowakowski и M. Dowgielewicz)
 Предмет
 Неизпълнение на задължения от държава-членка — Неправилно транспониране на член 4, параграф 1 и член 5, параграф 1, първа алинея от Директива 2002/19/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 7 март 2002 година относно достъпа до електронни съобщителни мрежи и тяхната инфраструктура и взаимосвързаността между тях (Директива за достъпа) (ОВ L 108, стр. 7; Специално издание на български език, 2007 г., глава 13, том 35, стр. 169) — Национална правна уредба относно далекосъобщенията, която посредством обща правна норма, задължава операторите на обществени далекосъобщителни мрежи да водят добросъвестно преговори за сключване на договори за достъп и предвижда, че регулаторният орган може, в случай, че страните не успеят да постигнат съгласие и по молба на една от тях, да приеме решение, което да замени договора на страните.
 Диспозитив
 1)
 Като не е транспонирала правилно член 4, параграф 1 от Директива 2002/19/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 7 март 2002 година относно достъпа до електронни съобщителни мрежи и тяхната инфраструктура и взаимосвързаността между тях (Директива за достъпа), Република Полша не е изпълнила задълженията си по тази директива.
 2)
 Отхвърля иска в останалата му част.
 3)
 Комисията на Европейските общности и Република Полша понасят направените от тях съдебни разноски.
 (1) ОВ C 199 от 25.8.2007 г.


text:
 20.6.2009
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 141/44
 Жалба, подадена на 23 март 2009 г. — Zhejiang Xinshiji Foods и Hubei Xinshiji Foods/Съвет
 (Дело T-122/09)
 2009/C 141/95
 Език на производството: английски
 Страни
 Жалбоподател: Zhejiang Xinshiji Foods Co. Ltd, Hubei Xinshiji Foods Co. Ltd (представители: F. Carlin, Barrister, A. MacGregor, Solicitor, N. Niejahr и Q. Azau, lawyers)
 Ответник: Съвет на Европейския съюз
 Искания на жалбоподателите
 —
 да се отмени регламентът, доколкото налага антидъмпингово мито върху произведени и изнасяни от жалбоподателите стоки,
 —
 да се осъди Съветът на Европейския съюз да заплати направените от него съдебни разноски и разноските, направени от жалбоподателите във връзка с настоящото производство.
 Правни основания и основни доводи
 С жалбата си по реда на член 230 ЕО жалбоподателите искат отмяна на Регламент (ЕО) No 1355/2008 на Съвета от 18 декември 2008 година за налагане на окончателно антидъмпингово мито и окончателно събиране на временното мито, наложено върху вноса на някои приготвени или консервирани цитрусови плодове (по-специално мандарини и т.н.) с произход от Китайската народна република (1) (наричан по-нататък „окончателния регламент“), доколкото се отнася до жалбоподателите.
 Жалбоподателите твърдят, че окончателният регламент трябва да бъде отменен, доколкото се отнася до тях, тъй като с него е нарушено правото им на защита, не е изпълнено задължението за мотивиране и е нарушен принципът на добра администрация.
 Жалбоподателите твърдят, че правото им на защита е нарушено:
 (i)
 тъй като не са разгласени своевременно основни факти, както се изисква в член 20, параграф 4 от Регламент (ЕО) No 384/96 на Съвета (2), и не са предоставени достатъчно разяснения във връзка с противоречивите данни за обема на продажбите на производството на Общността, като в резултат от това жалбоподателите не са могли ефективно да изразят становището си или да защитят интересите си по подходящ начин.
 (ii)
 в контекста на определяне на вредите, тъй като Комисията:
 а)
 не отговаря своевременно на въпросите на жалбоподателите във връзка с противоречията в данните относно обема на продажбите на производството на Общността, за да могат жалбоподателите да изразят становище преди Съветът да приеме окончателния регламент;
 б)
 не предоставя на жалбоподателите поисканите разяснения във връзка с отказа надлежно да се отчете значението на цените на суровините;
 в)
 не пояснява по какъв начин е изчислила 2 %-то увеличение на разходите за внос и на маржа на вносителя, и
 (iii)
 тъй като поради явна грешка в преценката не е взела предвид при определяне на вредите съществените противоречия в данните относно продажбите на производството на Общността.
 Жалбоподателите твърдят, че с окончателния регламент се нарушава и член 253 ЕО, като не са изложени мотивите за приемането му, що се отнася до съществено фактическо обстоятелство, по-конкретно 2 %-то увеличение на разходите за внос и на маржа на вносителя, което е релевантно за направените в окончателния регламент изводи, довели до налагането на приложимото за жалбоподателите окончателно антидъмпингово мито.
 На последно място жалбоподателите поддържат, че с оглед на изявленията, които са направени от тях в хода на производството и които указват, че в редица случаи Комисията не е посочила надлежно фактите, въз основа на които е предложила да


text:
се приемат окончателни антидъмпингови мерки, както и не е спазила надлежно правото на защита на жалбоподателите, Съветът е нарушил принципа на добра администрация, като е приел окончателния регламент в съответствие с предложението на Комисията.
 (1) ОВ L 350, 2008 г., стр. 35.
 (2) Регламент (ЕО) No 384/96 на Съвета от 22 декември 1995 година за защита срещу дъмпингов внос на стоки от страни, които не са членки на Европейската общност (ОВ L 56, 1996 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 11, том 12, стр. 223).


text:
 3.8.2013
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 225/23
 Решение на Съда (четвърти състав) от 20 юни 2013 г. (преюдициално запитване от Augstākās tiesas Senāts — Латвия) — Nadežda Riežniece/Latvijas Republikas Zemkopības ministrija, Lauku atbalsta dienests
 (Дело C-7/12) (1)
 (Социална политика - Директива 76/207/ЕИО - Равно третиране на служителите от мъжки и от женски пол - Директива 96/34/ЕО - Рамково споразумение за родителския отпуск - Съкращаване на длъжности на държавни служители поради икономически затруднения в страната - Оценка на квалификацията на служителка в родителски отпуск, сравнена с тази на служители, които са продължили да работят ефективно - Уволнение след изтичане на родителския отпуск - Непряка дискриминация)
 2013/C 225/38
 Език на производството: латвийски
 Запитваща юрисдикция
 Augstākās tiesas Senāts
 Страни в главното производство
 Ищец: Nadežda Riežniece
 Ответници: Latvijas Republikas Zemkopības ministrija, Lauku atbalsta dienests
 Предмет
 Преюдициално запитване — Augstākās tiesas Senāts — Тълкуване на Директива 76/207/ЕИО на Съвета от 9 февруари 1976 година за прилагането на принципа на равно третиране на мъжете и жените по отношение на достъпа до заетост, професионално обучение и повишаване, и условията на труд (ОВ L 39, стp. 40; Специално издание на български език, глава 5, том 1, стр. 164) и на Директива 96/34/ЕО на Съвета от 3 юни 1996 г. относно рамковото споразумение за родителския отпуск, сключено между Съюза на конфедерациите на индустриалците и на работодателите в Европа (UNICE), Европейския център на предприятията с държавно участие (CEEP) и Европейската конфедерация на профсъюзите (ЕКП) (ОВ L 145, стp. 4; Специално издание на български език, глава 5, том 3, стр. 160) — Уволнение на жена в родителски отпуск при нейното връщане на работа на предишната ѝ длъжност — Мерки, предприети за оптимизиране на броя на държавните служители поради национални икономически затруднения — Оценка на квалификацията на жена в родителски отпуск, която взема предвид последната годишна оценка за нейната работа преди родителския отпуск, сравнена с тази на други държавни служители, които са продължили работят ефективно
 Диспозитив
 Ако се предположи, че много повече жени, отколкото мъже ползват родителски отпуск, което следва да се установи от националната юрисдикция, Директива 76/207/ЕИО на Съвета от 9 февруари 1976 година относно прилагането на принципа на равното третиране на мъжете и жените по отношение на достъпа до заетост, професионалната квалификация и развитие и на условията на труд, изменена с Директива 2002/73/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 23 септември 2002 година, и Рамковото споразумение за родителския отпуск, сключено на 14 декември 1995 година, съдържащо се като приложение към Директива 96/34/ЕО на Съвета от 3 юни 1996 година относно Рамковото споразумение за родителския отпуск, сключено между Съюза на конфедерациите на индустриалците и на работодателите в Европа (UNICE), Европейския център на предприятията с държавно участие (CEEP) и Европейската конфедерация на профсъюзите (ЕКП), изменено с Директива 97/75/ЕО на Съвета от 15 декември 1997 година, трябва да се тълкуват в смисъл, че не допускат:
 —
 при оценката на служителите с оглед съкращаването на длъжности на държани служители поради икономическите затруднения в страната, служител, който е ползвал родителски отпуск, да бъде оценяван, докато отсъства, въз основа на принципи и


text:
критерии за оценка, които го поставят в по-неблагоприятно положение от това на служители, които не са ползвали такъв отпуск; за да установи, че случаят не е такъв, националната юрисдикция трябва да се увери, че оценката обхваща всички служители, които биха могли да бъдат засегнати от съкращаването на длъжността, че се основава на критерии, които са напълно идентични с критериите, приложени към ефективно работилите служители, и че прилагането на тези критерии не изисква физическото присъствие на служителите в родителски отпуск,
 —
 служителка, която след изтичане на родителския си отпуск е била преместена на друга длъжност въз основа на тази оценка, да бъде уволнена поради съкращаването на новата длъжност, когато за работодателя не е било невъзможно да ѝ разреши да се върне на първоначално заеманата длъжност или когато предоставената ѝ работа не е била равностойна или подобна и не е съответствала на трудовия ѝ договор или на трудовото ѝ правоотношение, по-специално тъй като към момента на прехвърлянето работодателят е знаел, че новата длъжност ще бъде съкратена, което следва да бъде установено от националната юрисдикция.
 (1) ОВ C 65, 3.3.2012 г.


text:
 23.2.2008
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 51/36
 Преюдициално запитване, отправено от High Court of Justice (Queen's Bench Division) Administrative Court (Обединеното Кралство) на 17 декември 2007 г. — The Queen on the application of S.P.C.M. SA, C.H. Erbslöh KG, Lake Chemicals and Minerals Limited, Hercules Incorporated/Secretary of State for Environment, Food and Rural Affairs
 (Дело C-558/07)
 (2008/C 51/60)
 Език на производството: английски
 Препращаща юрисдикция
 High Court of Justice (Queen's Bench Division) Administrative Court
 Страни в главното производство
 Ищец: S.P.C.M. SA, C.H. Erbslöh KG, Lake Chemicals and Minerals Limited, Hercules Incorporated
 Ответник: Secretary of State for Environment, Food and Rural Affairs
 Преюдициални въпроси
 1.
 С оглед на обстоятелството, че по силата на член 2, параграф 9 от Регламент REACH (EО) No 1907/2006 (1) изискванията за регистрация по дял II от него не се прилагат за полимери, има ли се предвид с посочването на „мономерни вещества“ в член 6, параграф 3:
 a)
 реагирали мономери, т.е. мономери, които са реагирали помежду си така, че са станали неделими от полимера, от който са част,
 б)
 нереагирали мономери, т.е. мономери, които са резултат от процеса на полимеризация и които запазват собствените си химически отлики и свойства, различаващи се от полимера след края на процеса, или
 в)
 едновременно реагирали и нереагирали мономери?
 2.
 Ако отговорът на първия въпрос е a) или в), незаконосъобразно ли прилагането на член 6, параграф 3 от регламента за производители и вносители на полимери на основание, че условията са неразумни, дискриминационни или непропорционални?
 (1) Регламент (ЕО) No 1907/2006 на Европейския парламент и на Съвета от 18 декември 2006 година относно регистрацията, оценката, разрешаването и ограничаването на химикали (REACH), за създаване на Европейска агенция по химикали, за изменение на Директива 1999/45/ЕО и за отмяна на Регламент (ЕИО) No 793/93 на Съвета и Регламент (ЕО) No 1488/94 на Комисията, както и на Директива 76/769/ЕИО на Съвета и директиви 91/155/ЕИО, 93/67/ЕИО, 93/105/ЕО и 2000/21/ЕО на Комисията (OВ L 396, стp. 1).


text:
 7.2.2009
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 32/34
 Определение на Първоинстанционния съд от 3 ноември 2008 г. — Pelle и Konrad/Съвет и Комисия
 (Съединени дела T-8/95 и T-9/95) (1)
 (Извъндоговорна отговорност - Мляко - Допълнителен налог - Референтно количество - Регламент (ЕО) No 2187/93 - Обезщетяване на производителите - Междинно решение - Липса на основание за постановяване на съдебно решение по същество)
 (2009/C 32/64)
 Език на производството: немски
 Страни
 Ищци: Wilhelm Pelle (Kluse-Ahlen, Германия) и Ernst-Reinhard Konrad (Löllbach, Германия) (представители: B. Meisterernst, M. Düsing, D. Manstetten, F. Schulze и W. Haneklaus, avocats)
 Ответници: Съвет на Европейския съюз (представители: първоначално A. Brautigam и A.-M. Colaert, впоследствие A.-M. Colaert) и Комисия на Европейските общности (представители: първоначално D. Booß и M. Niejahr, впоследствие M. Niejahr и T. van Rijn, подпомагани първоначално от H.-J. Rabe и G. Berrisch, впоследствие от H.-J. Rabe и M. Núñez-Müller, avocats)
 Предмет
 Искове за обезщетение в приложение на член 178 от Договора за ЕО (понастоящем член 235 ЕО) и на член 215, втора алинея от Договора за ЕО (понастоящем член 288, втора алинея ЕО) на вредите, които ищците твърдят, че са претърпели в резултат от прилагането на Регламент (ЕИО) No 857/84 на Съвета от 31 март 1984 година за установяване на общи правила за прилагането на налога, предвиден в член 5в от Регламент (ЕИО) No 804/68, в сектора на млякото и млечните продукти (ОВ L 90, стр. 13), допълнен с Регламент (ЕИО) No 1371/84 на Комисията от 16 май 1984 година за определяне на правилата за прилагане на допълнителния налог, предвиден в член 5в от Регламент No 804/68 (ОВ L 132, стр. 11).
 Диспозитив
 1)
 Основание за постановяване на съдебно решение по същество по настоящите искове е отпаднало.
 2)
 Всяка страна понася направените от нея съдебни разноски.
 (1) ОВ C 74, 25.3.1995 г.


text:
 27.4.2013
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 123/5
 Решение на Съда (четвърти състав) от 7 март 2013 г. (преюдициално запитване от Сour d'appel de Bruxelles — Белгия) — DKV Belgium/Association belge des consommateurs test-achats ASBL
 (Дело C-577/11) (1)
 (Свободно предоставяне на услуги - Свобода на установяване - Директиви 73/239/ЕИО и 92/49/ЕИО - Пряко застраховане, различно от животозастраховане - Свобода при определяне на ставките на премиите - Договори за медицинска застраховка, които не са свързани с професионалната дейност - Ограничения - Императивни съображения от общ интерес)
 2013/C 123/07
 Език на производството: френски
 Запитваща юрисдикция
 Cour d'appel de Bruxelles
 Страни в главното производство
 Ищец: DKV Belgium
 Ответник: Association belge des consommateurs test-achats ASBL
 Предмет
 Преюдициално запитване — Cour d'appel de Bruxelles — Тълкуване на членове 49 и 56 ДФЕС, на член 29, втора алинея и член 39, параграф 3 от Директива 92/49/ЕИО на Съвета от 18 юни 1992 година относно координирането на законовите, подзаконовите и административните разпоредби, свързани с прякото застраховане, различно от животозастраховането и за изменение на Директиви 73/239/ЕИО и 88/357/ЕИО (трета директива за застраховането, различно от животозастраховане) (ОВ L 228, стp. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 6, том 2, стр. 53), както и на член 8, параграф 3 от Директива 73/239/ЕИО на Съвета от 24 юли 1973 година относно координирането на законовите, подзаконовите и административните разпоредби относно достъпа до и упражняването на пряка застрахователна дейност, различна от животозастраховане (ОВ L 228, стр. 3; Специално издание на български език, 2007 г., глава 6, том 1, стр. 14) — Национална правна уредба, която във връзка с договорите за медицинска застраховка, които не са свързани с професионалната дейност, допуска само веднъж в годината изменение на премията, на самоучастието и на обезщетението и единствено въз основа на специфични критерии — Режим на предварително одобрение на ставките — Ограничаване на принципите на свобода на установяване и на свободно предоставяне на услуги — Императивни съображения от общ интерес
 Диспозитив
 Член 29 и член 39, параграфи 2 и 3 от Директива 92/49/ЕИО на Съвета от 18 юни 1992 година относно координирането на законовите, подзаконовите и административните разпоредби, свързани с прякото застраховане, различно от животозастраховането и за изменение на Директиви 73/239/ЕИО и 88/357/ЕИО (Трета директива за застраховането, различно от животозастраховане) и член 8, параграф 3 от Първа директива 73/239/ЕИО на Съвета от 24 юли 1973 година относно координирането на законовите, подзаконовите и административните разпоредби относно достъпа до и упражняването на пряка застрахователна дейност, различна от животозастраховане, изменена с Директива 92/49, трябва да се тълкуват в смисъл, че допускат национална правна уредба на държава членка, която предвижда във връзка с договорите за медицинска застраховка, които не са свързани с професионалната дейност, разпоредби, според които премията, самоучастието и обезщетението могат да се изменят годишно само:
 —
 въз основа на индекса на потребителските цени или
 —
 въз основа на индекс, наречен „медицински“, ако и доколкото промяната на този индекс е по-голяма от промяната на индекса на потребителските цени, или
 —
 след като е получено разрешението на административен орган, на който е възложен контролът на застрахователните


text:
предприятия, сезиран с искане от съответното застрахователно предприятие, когато този орган установи, че прилагането на ставките на това предприятие, независимо от измененията в тях, изчислени въз основа на тези два вида индекси, води или има опасност да доведе до загуби.
 Членове 49 ДФЕС и 56 ДФЕС трябва да бъдат тълкувани в смисъл, че допускат такава правна уредба, доколкото не съществува по-малко ограничителна мярка, която позволява да се постигне при същите условия целта за защита на потребителя от значителни и неочаквани увеличения на застрахователните премии, което запитващата юрисдикция следва да провери.
 (1) ОВ C 32, 4.2.2012 г.


text:
 2.3.2013
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 63/17
 Решение на Общия съд от 22 януари 2013 г. — Budějovický Budvar/СХВП — Anheuser-Busch (BUD)
 (Съединени дела T-225/06 RENV, T-255/06 RENV, T-257/06 RENV и T-309/06 RENV) (1)
 (Марка на Общността - Производство по възражение - Заявки за словна и фигуративна марки на Общността „BUD“ - Наименования „bud“ - Относително основание за отказ - Член 8, параграф 4 от Регламент (ЕО) No 40/94 (понастоящем член 8, параграф 4 от Регламент (ЕО) No 207/2009)
 2013/C 63/33
 Език на производството: английски
 Страни
 Жалбоподател: Budějovický Budvar, národní podnik (Česke Budějovice, Чешка република) (представители: адв. F. Fajgenbaum, адв. Petsch, адв. Sculy-Logotheti и адв. T. Lachacinski)
 Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (представител: A. Folliard-Monguiral)
 Друга страна в производството пред апелативния състав на СХВП, встъпила в производството пред Общия съд: Anheuser-Busch LLC (Сейнт Луис, Мисури, Съединени американски щати) (представители: адв. V. von Bomhard, адв. B. Goebel, и адв. A. Renck)
 Предмет
 Жалби против решенията на втори апелативен състав на СХВП, постановени на 14 юни (преписка R 234/2005-2), 28 юни (преписки R 241/2005-2 и R 802/2004-2) и 1 септември 2006 г. (преписка R 305/2005-2) относно процедури по възражение между Budějovický Budvar, národní podnik и Anheuser-Busch, Inc.
 Диспозитив
 1.
 Отхвърля жалбите.
 2.
 Всяка страна понася направените от нея съдебни разноски.
 (1) ОВ C 261, 28.10.2006 г.


text:
 22.12.2012
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 399/8
 Жалба, подадена на 27 февруари 2012 г. от Stefan Städter срещу определението, постановено от Общия съд (първи състав) на 16 декември 2011 г. по дело T-532/11, Stefan Städter/Европейска централна банка
 (Дело C-102/12 P)
 2012/C 399/13
 Език на производството: немски
 Страни
 Жалбоподател: Stefan Städter (представител: M.C. Kerber, Rechtsanwalt)
 Друга страна в производството: Европейска централна банка
 С определение от 15 ноември 2012 г. Съдът на Европейския съюз (шести състав) отхвърли жалбата и определи, че жалбоподателят трябва да понесе направените от него съдебни разноски.


text:
 22.12.2014
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 462/33
 Решение на Съда на публичната служба (първи състав) от 11 ноември 2014 г. — Carlo De Nicola/ЕИБ
 (Дело F-52/11) (1)
 ((Публична служба - Персонал на ЕИБ - Психически тормоз - Процедура по разследване - Доклад на комисията по разследване - Неправилно определяне на психическия тормоз - Решение на председателя на ЕИБ да не предприема никакви действия по жалбата - Отмяна - Иск за обезщетение))
 (2014/C 462/47)
 Език на производството: италиански
 Страни
 Жалбоподател: Carlo De Nicola (Strassen, Люксембург) (представител: L. Isola, адвокат)
 Ответник: Европейска инвестиционна банка (представители: T. Gilliams и F. Martin, подпомагани от A. Dal Ferro, адвокат)
 Предмет
 От една страна, искане да се отмени писмото, с което председателят на ЕИБ обявява, че след решението на анкетната комисия да отхвърли жалбата за тормоз, подадена от жалбоподателя, не е необходимо да се предприемат други действия, както и други решения, свързани с разследването за тормоз. От друга страна, да се установи, че жалбоподателят е жертва на тормоз
 Диспозитив
 1)
 Отменя решението от 1 септември 2010 г., с което председателят на Европейската инвестиционна банка отхвърля жалбата на г-н De Nicola за психически тормоз.
 2)
 Осъжда Европейската инвестиционна банка да заплати на г-н De Nicola сумата от 3 000 EUR.
 3)
 Отхвърля жалбата в останалата ѝ част.
 4)
 Европейската инвестиционна банка понася направените от нея съдебни разноски, както и тези на г-н De Nicola.
 (1) ОВ C 186, 25.6.2011 г.


text:
 20.4.2015
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 127/9
 Преюдициално запитване от Landgerichts Essen (Германия), постъпило на 12 януари 2015 г. — Наказателно производство срещу Kanapathippilai Kanageswaran
 (Дело C-7/15)
 (2015/C 127/13)
 Език на производството: немски
 Запитваща юрисдикция
 Landgerichts Essen
 Страна в главното производство
 Kanapathippilai Kanageswaran
 Преюдициален въпрос
 Невалидно ли е включването от 9 септември 2007 г. до 24 май 2009 г. на Liberation Tigers of Tamil Eelam („Тигри за освобождение на Тамил Илам“) в списъка по член 2, параграф 3 от Регламент (ЕО) No 2580/2001 на Съвета от 27 декември 2001 година относно специалните ограничителни мерки за борба с тероризма, насочени срещу определени лица и образувания (1), което вписване е извършено по-специално въз основата на Решения на Съвета 2006/379/EО от 29 май 2006 г. (2), 2007/445/EО от 28 юни 2007 г. (3), 2007/868/EО от 20 декември 2007 г. (4), с поправка от същия ден, 2008/583/EО от 15 юли 2008 г. (5) и 2009/62/EО от 26 януари 2009 г. (6)?
 (1) ОВ L 344, стр. 70; Специално издание на български език, 2007 г., глава 18, том 1, стр. 169.
 (2) ОВ L 144, стр. 21; Специално издание на български език, 2007 г., глава 18, том 5, стр. 97.
 (3) ОВ L 169, стр. 58.
 (4) ОВ L 340, стр. 100.
 (5) ОВ L 188, стр. 21.
 (6) ОВ L 23, стр. 25.


text:
 28.1.2012
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 25/38
 Жалба, подадена на 24 ноември 2011 г. от Rügen Fisch AG срещу решението на Общия съд (трети състав), постановено на 21 септември 2011 г. по дело T-201/09, Rügen Fisch AG/Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели); друга страна в производството: Schwaaner Fischwaren GmbH
 (Дело C-582/11 P)
 (2012/C 25/73)
 Език на производството: немски
 Страни
 Жалбоподател: Rügen Fisch AG (представители: O. Spuhler и M. Geitz, Rechtsanwälte)
 Други страни в производството:
 —
 Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели)
 —
 Schwaaner Fischwaren GmbH
 Искания на жалбоподателя
 Жалбоподателят иска:
 —
 да се отмени решението на Общия съд на Европейския Съюз от 21 септември 2011 г. по дело T-201/09 и да се обяви за недействително решението на четвърти апелативен състав на ответника от 20 март 2009 г. по свързаната с жалба преписка R 230/2007-4;
 —
 при условията на евентуалност, да се отмени горепосоченото решение на Общия съд на Европейския Съюз и делото да се върне за ново разглеждане на Общия съд на Европейския Съюз;
 —
 да се осъди ответникът да заплати съдебните разноски.
 Правни основания и основни доводи
 Жалбоподателят обосновава жалбата си със следните правни основания:
 В обжалваното решение Общият съд неправилно е приел, че абсолютното основание за отказ на регистрация съгласно член 7, параграф 1, буква в) от Регламента относно марката на Общността (1), следователно описателният характер на спорната марка, не допуска регистрацията на словния знак „SCOMBER MIX“ като марка на Общността.
 Този извод на Общия съд представлява нарушение на член 7, параграф 1, буква в) във връзка с член 51, параграф 1, буква а) от Регламента относно марката на Общността. Словният знак „SCOMBER MIX“ няма описателен характер, тъй като от гледна точка на заинтересованите потребители в случая става въпрос за чисто произволно наименование, което еднозначно се възприема като марка.
 Стоките и услугите, обхванати от спорната заявка за регистрация на марка, са предназначени за средностатистически потребител. На него обаче не му е познат нито латинският език, нито терминът от зоологията „scomber“. Ето защо словният знак „SCOMBER MIX“ притежава минималната степен на отличителен характер, която се изисква от правото на Съюза за регистрация на марка на Общността.
 (1) Регламент (ЕО) No 207/2009 на Съвета от 26 февруари 2009 година относно марката на Общността (ОВ L 78, стр. 1).


text:
 31.1.2013
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 29/5
 Молба за консултативно становище от Съда на ЕАСТ, подадена от Héraðsdómur Reykjavíkur на 14 септември 2012 г. по дело Yngvi Harðarson срещу Askar Capital hf.
 (Дело E-10/12)
 2013/C 29/06
 С писмо от 14 септември 2012 г., получено в деловодството на съда на 14 септември 2012 г., към Съда на ЕАСТ бе отправена молба от Héraðsdómur Reykjavíkur (Районния съд на Рейкявик) за консултативно становище по дело Yngvi Harðarson срещу Askar Capital hf. по следния въпрос:
 Следва ли Директива 91/533/ЕИО на Съвета от 14 октомври 1991 г. относно задължението на работодателя да информира работниците или служителите за условията на трудовия договор или на трудовото правоотношение да се тълкува в смисъл, че при обстоятелства, при които е налице производство по несъстоятелност или сходно на него разделяне на дружество с ограничена отговорност, обезщетението за служителя трябва да се определя въз основа на писмен трудов договор, ако в срока, установен в член 5 от директивата, на служителя не е бил връчен писмен документ относно временните или постоянните изменения, които може да са били внесени в основните елементи на трудовия договор или трудовото правоотношение между страните?


text:
 7.3.2016
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 90/13
 Решение на Общия съд от 28 януари 2016 г. — Австрия/Комисия
 (Дело T-427/12) (1)
 ((Държавни помощи - Банков сектор - Помощ, отпусната от Германия и Австрия в полза на Bayerische Landesbank в рамките на нейното преструктуриране - Решение, с което помощта се обявява за съвместима с вътрешния пазар при спазването на определени условия - Отмяна на първоначалното решение, съставено на език, различен от този на държавата членка - Жалба за отмяна - Обжалваем акт - Допустимост - Понятие за държавна помощ - Предимство - Право на защита - Задължение за мотивиране))
 (2016/C 090/17)
 Език на производството: немски
 Страни
 Жалбоподател: Република Австрия (представители: C. Pesendorfer, M. Windisch, W. Peschorn и S. Ullreich)
 Ответник: Европейска комисия (представители: L. Flynn, T. Maxian Rusche и R. Sauer)
 Предмет
 Искане за отмяна на член 1, параграф 1, буква г) и параграф 2 от Решение С (2012) 5062 окончателен на Комисията от 25 юли 2012 г. относно държавна помощ SA.28487 (C 16/2009 ex N 254/2009), отпусната от Федерална република Германия и Република Австрия в полза на Bayerische Landesbank, както и, вследствие на отмяната на посоченото решение с член 1 от Решение (ЕС) 2015/657 на Комисията от 5 февруари 2013 година относно държавна помощ SA.28487 (C 16/09 ex N 254/09), отпусната от Германия и Австрия в полза на Bayerische Landesbank (ОВ 2015 г., L 109, стp. 1), искане за отмяна на член 2, параграф 1, буква г) и параграф 2 от последното решение
 Диспозитив
 1)
 Отхвърля жалбата.
 2)
 Осъжда Република Австрия да заплати съдебните разноски.
 (1) ОВ C 373, 1.12.2012 г.


text:
 9.3.2015
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 81/5
 Преюдициално запитване от Supreme Court (Ирландия), постъпило на 5 декември 2014 г. — MM/Minister for Justice and Equality, Ирландия, и Attorney General
 (Дело C-560/14)
 (2015/C 081/06)
 Език на производството: английски
 Запитваща юрисдикция
 Supreme Court, Ireland
 Страни в главното производство
 Жалбоподател: MM
 Ответник: Minister for Justice and Equality, Ирландия, и Attorney General
 Преюдициални въпроси
 1.
 Изисква ли „правото на изслушване“, уредено в правото на Европейския съюз, на лицето, което търси субсидиарна закрила, поискана съгласно Директива 2004/83/ЕО на Съвета (1), да се осигури устно изслушване по подадената от него молба, включително правото да призовава или разпитва свидетели, когато молбата е подадена при обстоятелства, характеризиращи се с това, че засегнатата държава членка провежда последователно две отделни производства за разглеждане съответно на молбите за получаване на статут на бежанец и на молбите за субсидиарна закрила?
 (1) Директива 2004/83/ЕО на Съвета от 29 септември 2004 година относно минималните стандарти за признаването и правното положение на гражданите на трети страни или лицата без гражданство като бежанци или като лица, които по други причини се нуждаят от международна закрила, както и относно съдържанието на предоставената закрила (ОВ L 304, стр. 12; Специално издание на български език, 2007 г., глава 19, том 7, стр. 52).


text:
 16.2.2013
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 46/9
 Решение на Съда (четвърти състав) от 19 декември 2012 г. — Европейска комисия/Ирландия
 (Дело C-374/11) (1)
 (Неизпълнение на задължения от държава членка - Директива 75/442/ЕИО - Битови отпадъчни води, отвеждани чрез септични ями в селските райони - Решение на Съда, установяващо неизпълнение на задължения - Член 260, параграф 2 ДФЕС - Мерки за изпълнение на решение на Съда - Имуществени санкции - Периодична имуществена санкция - Еднократно платима сума)
 2013/C 46/15
 Език на производството: английски
 Страни
 Ищец: Европейска комисия (представител: E. White)
 Ответник: Ирландия (представители: D. O'Hagen и E. Creedon, A. Collins SC, M. Gray, BL)
 Предмет
 Неизпълнение на задължения от държава членка — Неизпълнение на Решение на Съда от 29 октомври 2009 г. по дело Комисия/Ирландия (C-188/08), отнасящо се до нарушението на членове 4, 7, 8, 9,10, 11, 12, 13 и 14 от Директива 75/442/ЕИО на Съвета от 15 юли 1975 година относно отпадъците (ОВ L 194, стр. 39), изменена с Директива 91/156/ЕИО на Съвета от 18 март 1991 година (ОВ L 78, стр. 32) по отношение на битовите отпадъчни води, отвеждани чрез септични ями — Отпадъци, които не са обхванати от друго законодателство — Искане за налагане на периодична имуществена санкция и на еднократно платима сума
 Диспозитив
 1.
 Като не е приела всички необходими мерки за изпълнението на Решение от 29 октомври 2009 г. по дело Комисия/Ирландия (C-188/08), с което се установява неизпълнението от Ирландия на задълженията ѝ, произтичащи от членове 4 и 8 от Директива 75/442/ЕИО на Съвета от 15 юни 1975 година относно отпадъците, изменена с Директива 91/156/ЕИО на Съвета от 18 март 1991 г., тази държава членка не е изпълнила задълженията си по член 260, параграф 1 ДФЕС.
 2.
 Осъжда Ирландия да заплати на Европейската комисия по сметка „Собствени ресурси на Европейския съюз“ периодична имуществена санкция в размер на 12 000 EUR за всеки ден забава в прилагането на мерките, необходими за съобразяване с посоченото Решение по дело Комисия/Ирландия, считано от датата на обявяването на настоящото решение до датата на цялостното изпълнение на посоченото Решение по дело Комисия/Ирландия.
 3.
 Осъжда Ирландия да заплати на Европейската комисия по сметка „Собствени ресурси на Европейския съюз“ еднократно платимата сума от 2 000 000 EUR.
 4.
 Осъжда Ирландия да заплати съдебните разноски.
 (1) ОВ C 282, 24.9.2011 г.


text:
 16.3.2013
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 79/30
 Жалба, подадена на 28 януари 2013 г. — 1. garantovaná/Комисия
 (Дело T-42/13)
 2013/C 79/51
 Език на производството: английски
 Страни
 Жалбоподател: 1. garantovaná a.s. (Братислава, Словакия) (представители: M. Powell, Solicitor, G. Forwood, Barrister, M. Staroň и P. Hodál, lawyers)
 Ответник: Европейска комисия
 Искания на жалбоподателя
 Жалбоподателят иска от Общия съд:
 —
 да отмени писмо на Комисията от 21 декември 2012 г. по преписка COMP/39.396 — Калциев карбид, доколкото в него:
 —
 се начислява лихва в размер на 4.5 % за периоди, през които Общият съд i) е спрял действието спрямо жалбоподателя на член 2 от Решение C(2009) 5791 окончателен на Комисията от 22 юли 2009 г. по преписка COMP/39.396 — Реактиви на основата на калциев карбид и на магнезий за стоманодобивната и газовата промишленост и ii) е спрял изпълнението на задължението на жалбоподателя за представяне на банкова гаранция с оглед осуетяване на незабавното събиране на глобата, наложена в член 2 от това решение,
 —
 размерът задължението, включващо глобата и лихвата за забава, се определя на 20 293 586,60 EUR към 25 януари 2013 г.,
 —
 жалбоподателят се уведомява официално, че в срок най-късно до 25 януари 2013 г. следва или да извърши плащане под условие на сума в размер на 20 293 586,60 EUR, или да депозира допустима финансова гаранция, покриваща тази сума,
 —
 да осъди ответника да плати съдебните разноски.
 Правни основания и основни доводи
 В подкрепа на жалбата си жалбоподателят излага четири правни основания.
 1.
 Първото правно основание е изведено от твърдението, че Комисията няма право да начислява лихва за периодите, попадащи под действието на определението за временни мерки ex parte, постановено на 20 октомври 2009 г., тъй като то спира действието на член 2 от Решение C(2009) 5791 по отношение на жалбоподателя. Поради това глобата не е станала „изискуема“ по смисъла на член 79, буква в) от Правилата за прилагане (1). Съгласно принципа accessorium sequitur principale лихва върху глоба може да се начислява едва от датата, на която глобата става изискуема.
 2.
 Второто правно основание е изведено от твърдението, че начисляването на наказателна лихва в размер на 4.5 % за периодите, попадащи под действието на определение за временни мерки, нарушава оправданите правни очаквания на жалбоподателя, доколкото определението за временни мерки от 2 март 2011 г. спира изпълнението на задължението му да представи банкова гаранция с оглед осуетяване на незабавното събиране на наложената в член 2 от Решение C(2009) 5791 глоба. Това поставя жалбоподателя в същата позиция, в която би бил, ако беше представил банковата гаранция. Поради това жалбоподателят основателно се позовава на оправданите правни очаквания — породени от писмото на Комисията от 24 юли 2009 г., с което е уведомен за Решение C(2009) 5791, — че лихвата върху глобата следва да се изплати в размера, определен в член 86, параграф 5 от Правилата за прилагане.
 3.
 Третото правно основание е изведено от твърдението, че начисляването на наказателна лихва в размер на 4.5 % за периодите, попадащи под действието на определенията за временни мерки, лишава последните от техния практически


text:
ефект, тъй като целта на двата лихвени размера, уредени в член 86, параграф 2, буква б) и в член 86, параграф 5 от Правилата за прилагане, е да се стимулира предоставяне на банкова гаранция и, обратно, да се накажат онези, които отказват да платят глобата, след като тя стане изискуема или да представят подходяща банкова гаранция. Жалбоподателят не следва да бъде наказван чрез начисляването на наказателна лихва заради това, че не е представил банкова гаранция, при условие че i) Общият съд е спрял действието на глобата и ii) е постановил, че е обективно невъзможно за жалбоподателя да представи банкова гаранция.
 4.
 Четвъртото правно основание е изведено от твърдението, че начисляването на наказателна лихва в размер на 4.5 % за периодите, попадащи под действието на определенията за временни мерки, нарушава принципа на пропорционалност. Би било непропорционално жалбоподателят да се наказва чрез начисляване на лихва в размера, предвиден в член 86, параграф 2, буква б) от Правилата за прилагане, при условие че i) глобата не подлежи на принудително изпълнение и ii) юрисдикцията на Европейския съюз е постановила, че жалбоподателят не може да плати глобата или да представи подходяща банкова гаранция.
 (1) Регламент (ЕО, Евратом) No 2342/2002 на Комисията от 23 декември 2002 година относно определянето на подробни правила за прилагането на Регламент (ЕО, Евратом) No 1605/2002 на Съвета относно Финансовия регламент, приложим към общия бюджет на Европейските общности (ОВ L 357, стр. 1, Специално издание на български език, 2007 г., глава 1, том 4, стр. 3), изменен.


text:
 23.11.2013
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 344/67
 Жалба, подадена на 2 октомври 2013 г. — Нидерландия/Комисия
 (Дело T-542/13)
 2013/C 344/123
 Език на производството: нидерландски
 Страни
 Жалбоподател: Нидерландия (представители: J. Langer и M. Bulterman)
 Ответник: Европейска комисия
 Искания
 Жалбоподателят иска:
 —
 да се отмени Решение C(2013) 4474 окончателен на Комисията от 18 юли 2013 г. за неприлагане на някои разпоредби от Указа на Кралство Нидерландия от 8 юни 2012 г. за условията и реда за либерализиране на международния пътнически железопътен транспорт,
 —
 Комисията да бъде осъдена да заплати съдебните разноски.
 Правни основания и основни доводи
 В подкрепа на жалбата си жалбоподателят посочва три правни основания.
 1.
 По първото основание се твърди, че Комисията неправилно е издала обжалваното решение на основание член 61 от Директива 2012/34/ЕС (1). Щом не била съгласна с избрания от нидерландския законодател начин за транспониране на Директивата, Комисията трябвало да приложи член 258 ДФЕС.
 2.
 По второто основание се твърди нарушение на правото на изслушване, принципа за защита на оправданите правни очаквания и принципа на лоялното сътрудничество, доколкото след приключването на „пилотния“ проект (2) Комисията обявила нидерландската правна уредба за неприложима на основание член 61 от Директива 2012/34/ЕС. Когато отговаряло на въпросите на Комисията в рамките на пилотния проект, Кралство Нидерландия можело логично да очаква, че Комисията би използвала дадената от него информация единствено при (евентуално) производство за установяване на неизпълнение на задължения от държава членка.
 3.
 По третото основание се твърди непълнота на мотивите и неправилно тълкуване на Директива 2012/34/ЕС, доколкото Комисията приела, че критериите за определяне на „основната цел на услугата“ по смисъла на член 10, параграф 3 от Директивата не могат да бъдат задавани предварително и че надзорният орган е компетентен да изготвя критериите за преценка на „икономическото равновесие“ по смисъла на член 11, параграф 2 от Директивата.
 (1) Директива на Европейския парламент и на Съвета от 21 ноември 2012 година за създаване на единно европейско железопътно пространство (ОВ L 343, стр. 32).
 (2) Вж. Съобщение на Комисията „Европа на резултатите — прилагане на правото на Общността“ (СOM (2007) 502 окончателен).