text:
 6.10.2014
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 351/28
 Жалба, подадена на 12 август 2014 г. — Bice International/СХВП — Bice (bice)
 (Дело T-624/14)
 2014/C 351/36
 Език на жалбата: английски
 Страни
 Жалбоподател: Bice International Ltd (Дубай, Обединени арабски емирства) (представител: N. Gibb, Solicitor)
 Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели)
 Друга страна в производството пред апелативния състав: Bice AG (Бар, Швейцария)
 Искания на жалбоподателя
 Жалбоподателят иска от Общия съд:
 —
 да отмени решението на първи апелативен състав на Службата за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) от 23 май 2014 г. по преписка R 1249/2013-1.
 Правни основания и основни доводи
 Регистрирана марка на Общността, предмет на искане за обявяване на недействителност: словната марка „bice“ за стоки и услуги от класове 29, 30 и 43 — Марка на Общността, регистрирана под No 5 1 26 693
 Притежател на марката на Общността: другата страна в производството пред апелативния състав
 Страна, която иска обявяване на недействителността на марката на Общността: жалбоподателят
 Основание на искането за обявяване на недействителност: твърди се, че заявката за марка на Общността е подадена недобросъвестно, по смисъла на член 52, параграф 1, буква б) от Регламента относно марката на Общността, и е регистрирана в нарушение на член 53, параграф 1, буква а) във връзка с член 8, параграф 1, букви а) и б) от същия регламент.
 Решение на отдела по отмяна: отхвърля изцяло искането за обявяване на недействителност.
 Решение на апелативния състав: отхвърля жалбата.
 Изложени правни основания: нарушение на член 52, параграф 1, буква б) и член 53, параграф 1, буква а) във връзка с член 8, параграф 1, букви а) и б) от Регламента относно марката на Общността.


text:
 26.1.2015
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 26/4
 Решение на Съда (четвърти състав) от 26 ноември 2014 г. (преюдициално запитване от Consiglio di Stato — Италия) — Green Network SpA/Autorità per l'energia elettrica e il gas
 (Дело C-66/13) (1)
 ((Преюдициално запитване - Национална правна уредба за подпомагане на потреблението на електроенергия от възобновяеми енергийни източници - Задължение за производителите и вносителите да пускат в националната мрежа определено количество електроенергия от възобновяеми източници или при невъзможност, да закупуват сертификати за екологично електричество от компетентния орган - Доказателство за пускането, изискващо представяне на сертификати, удостоверяващи екологичния произход на произведената или внесена електроенергия - Признаване на сертификатите, издадени от трета държава, обвързано с подписването на двустранно споразумение между въпросната трета държава и съответната държава членка или на споразумение между оператора на националната преносна мрежа на тази държава членка и аналогичен орган на посочената трета държава - Директива 2001/77/ЕО - Външна компетентност на Общността - Лоялно сътрудничество))
 (2015/C 026/04)
 Език на производството: италиански
 Запитваща юрисдикция
 Consiglio di Stato
 Страни в главното производство
 Жалбоподател: Green Network SpA
 Ответник: Autorità per l'energia elettrica e il gas
 В присъствието на: Gestore dei Servizi Energetici SpA — GSE
 Диспозитив
 1)
 Договорът за ЕО трябва да се тълкува в смисъл, че с оглед на разпоредбите на Директива 2001/77/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 27 септември 2001 година относно насърчаване на производството и потреблението на електроенергия от възобновяеми енергийни източници на вътрешния електроенергиен пазар Европейската общност разполага с изключителна външна компетентност, която не допуска национална разпоредба като разглежданата в главното производство, която предвижда освобождаване от задължението за закупуване на зелени сертификати поради въвеждането на националния потребителски пазар на електроенергия, внесена от трета държава чрез предварителното сключване между държавата членка и съответната трета държава на спогодба, по силата на която внесената електроенергия е гарантирана като произведена от възобновяеми енергийни източници при условия и ред, идентични на предвидените в член 5 от посочената директива.
 2)
 Правото на Съюза не допуска, след като националната юрисдикция е отказала да приложи национална разпоредба като посочената в точка 1 от диспозитива от настоящото решение поради несъответствието ѝ с това право, посочената юрисдикция да приложи по пътя на заместването по-ранна национална разпоредба, която по същество е аналогична на посочената разпоредба, която предвижда освобождаване от задължението за закупуване на зелени сертификати поради въвеждането на националния потребителски пазар на електроенергия, внесена от трета държава чрез предварителното сключване между оператора на националната преносна мрежа и аналогичен местен орган на тази трета държава на спогодба, определяща условията за извършване на необходимите проверки за сертифициране на внесената електроенергия като електроенергия, произведена от възобновяеми енергийни източници.
 (1) ОВ C 147, 25.5.2013 г.

type: caselaw

jurisdiction: EU


text:
 15.2.2016
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 59/38
 Иск, предявен на 4 декември 2015 г. — Комисия/CINAR
 (Дело T-720/15)
 (2016/C 059/44)
 Език на производството: английски
 Страни
 Ищец: Европейска комисия (представители: D. Waelbroeck, lawyer, A. Duron, lawyer, S. Delaude, L. Di Paolo, и J. Estrada de Solà)
 Ответник: CINAR Ltd (Лондон, Обединено кралство)
 Искания на ищеца
 Ищецът иска от Общия съд:
 —
 да осъди ответника да възстанови на ищеца сумата от 25 616 GBP,
 —
 да осъди ответника да заплати лихви върху основната сума от 25 616 GBP по лихвения процент, прилаган от Европейската централна банка за основните ѝ операции по рефинансиране към 1 декември 2005 г. (2,09 %), увеличен с един пункт и половина, за периода от 6 декември 2005 г. до датата на получаване на подлежащите на възстановяване средства и
 —
 да осъди ответника да заплати всички разходи и съдебни разноски по настоящото производство.
 Основания и основни доводи
 В подкрепа на иска си ищецът изтъква едно основание, като поддържа, че ответникът не е изпълнил договорните си задължения относно обосноваването на претендираните разходи. Тъй като дължимите на ответника финансови средства са в размер под общата сума, заплатена от ищеца посредством авансово плащане, ищецът твърди, че по силата на договора ответникът следва да заплати дължимата сума.


text:
 10.3.2007
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 56/18
 Жалба, подадена на 20 декември 2006 г. от Asociación de exportadores españoles de productos farmacéuticos (Aseprofar) срещу Решение на Първоинстанционния съд (четвърти разширен състав), постановено на 27 септември 2006 г. по дело T-168/01: GlaxoSmithKline Services Unlimited, по-рано известно като Glaxo Wellcome plc с/у Комисията на Европейските общности
 (Дело C-519/06 P)
 (2007/C 56/32)
 Език на производството: английски
 Страни
 Жалбоподател: Asociación de exportadores españoles de productos farmacéuticos (Aseprofar) (представлявано от: M. Araujo Boyd, abogado, J. L. Buendía Sierra, membre du service juridique [служител в правната служба])
 Другите страни в производството: Комисия на Европейските общности, European Association of Euro Pharmaceutical Companies [Европейска асоциация на Евро-фармацевтичните компании] (EAEPC), Bundesverband der Arzneimittel-Importeure eV, Spain Pharma, SA, GlaxoSmithKline Services Unlimited, anciennement Glaxo Welcome plc
 Искания на жалбоподателя
 Жалбоподателят иска от Съда да:
 —
 отмени точка 1 от Решение на Първоинстанционния съд от 27 септември 2006 г. по дело Т-168/01;
 —
 постанови окончателно решение по дело Т-168/01, като отхвърли изцяло иска на GLAXO и потвърди Решение 2001/791/ЕО на Комисията; и
 —
 отмени точки 3, 4 и 5 от упоменатото решение относно съдебните разноски, като осъди GLAXO изцяло да поеме разноските по дело Т-168/01 и настоящото обжалване.
 Правни основания и основни доводи
 Жалбоподателят поддържа становището, че оспорваното решение следва да се отмени на следните основания:
 Неправилно прилагане на член 81, параграф 1 ЕО
 Жалбоподателят поддържа, че Първоинстанционният съд (наричан по-долу „ПИС“) неправилно отхвърля констатацията на Комисията, че двойното ценообразуване на GLAXO има за цел предотвратяването, ограничаването или нарушаването на конкуренцията и твърди, че сами по себе си двойното ценообразуване и забраните за износ са антиконкурентни. Жалбоподателят твърди още, че ПИС неправилно прилага член 81, параграф 1 ЕО в условията на регулиран отрасъл, че в оспорваното решение неправилно се анализират правният и стопански контекст по делото, както и че ПИС допуска явна грешка при прилагане на правото, преценявайки целта на правилата за конкуренция, съдържащи се в Договора ЕО, и анализирайки благосъстоянието на потребителя, произтичащо от паралелната търговия.
 Неправилно прилагане на член 81, параграф 3 ЕО
 Съгласно оспорваното съдебно решение Комисията не преценява правилно причинно-следствената връзка между паралелната търговия и нововъведенията, и между член 4 от Общите условия по продажби и нововъведенията. ПИС също приема, че заключенията на Комисията относно последиците от валутните колебания за паралелната търговия между Испания и Обединеното кралство са погрешни. Жалбоподателят поддържа становището, че оценката на Комисията по тези въпроси е напълно правилна и няма явна грешка в преценката, поради което ПИС неправилно е изтълкувал член 81, параграф 3 ЕО.
 Накрая жалбоподателят поддържа становището, че ПИС е обърнал тежестта на доказване по член 81, параграф 3 ЕО и не е анализирал правилно оценката, направена от Комисията, на второто, третото и четвъртото условие от тази разпоредба. Жалбоподателят поддържа, че четирите условия за освобождаване по член 81, параграф 3 са кумулативни и поради това неизпълнението дори на едно от тях е достатъчно основание Комисията да отхвърли искането за освобождаване. Ето защо ПИС не може да отмени отрицателно решение, освен ако предварително не направи пълна преценка на анализа, извършен


text:
 4.2.2012
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 32/9
 Решение на Съда (голям състав) от 29 ноември 2011 г. (преюдициално запитване от Gerechtshof te Amsterdam — Нидерландия) — National Grid Indus BV/Inspecteur van de Belastingdienst Rijnmond/kantoor Rotterdam
 (Дело C-371/10) (1)
 (Преместване на мястото на действително управление на дружество в държава членка, различна от държавата на неговото учредяване - Свобода на установяване - Член 49 ДФЕС - Данъчно облагане на скритите увеличения на стойността на активите на дружество, пристъпващо към преместване на седалището между държави членки - Определяне на размера на данъка в момента на преместването на седалището - Незабавно събиране на данъка - Пропорционалност)
 2012/C 32/14
 Език на производството: нидерландски
 Запитваща юрисдикция
 Gerechtshof te Amsterdam
 Страни в главното производство
 Жалбоподател: National Grid Indus BV
 Ответник: Inspecteur van de Belastingdienst Rijnmond/kantoor Rotterdam
 Предмет
 Преюдициално запитване — Gerechtshof te Amsterdam —Тълкуване на член 43 ЕО (понастоящем член 49 ДФЕС) —Национални данъчни разпоредби, които предвиждат незабавно данъчно облагане на изхода за дружествата, които преместват своето седалище или своите активи в друга държава членка
 Диспозитив
 1.
 Учредено съгласно правото на една държава членка дружество, което премества своето място на действително управление в друга държава членка, без това преместване да засяга неговото качество на дружество на първата държава членка, може да се позовава на член 49 ДФЕС с цел да оспори законосъобразността на данък, наложен му от първата държава членка по повод посоченото преместване на мястото на действително управление.
 2.
 Член 49 ДФЕС трябва да се тълкува в смисъл, че:
 —
 допуска въведена от държава членка правна уредба, по силата на която размерът на данъка върху скритите увеличения на стойността на елементи от имуществото на дружество е определен окончателно — без да се отчитат обезценяванията на стойността, нито пък увеличенията на стойността, които могат да се реализират впоследствие — в момента, когато поради преместването на своето място на действително управление дружеството престане да получава облагаеми печалби в първата държава членка; без значение в това отношение е обстоятелството, че обложените с данък скрити увеличения на стойността са свързани с печалби от разлики във валутния курс, които не могат да бъдат отразени в приемащата държава предвид системата на данъчно облагане, която е в сила там,
 —
 не допуска въведена от държава членка правна уредба, която налага незабавното събиране на данъка върху скритите увеличения на стойността на елементите от имуществото на дружество, преместващо своето място на действително управление в друга държава членка, в самия момент на посоченото преместване.
 (1) ОВ C 328, 4.12.2010 г.


text:
 29.6.2013
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 189/9
 Преюдициално запитване, отправено от Bundespatentgericht (Германия) на 24 април 2013 г. — Oberbank AG/Deutscher Sparkassen- und Giroverband e.V.
 (Дело C-217/13)
 2013/C 189/17
 Език на производството: немски
 Запитваща юрисдикция
 Bundespatentgericht
 Страни в главното производство
 Жалбоподател: Oberbank AG
 Ответник: Deutscher Sparkassen- und Giroverband e.V.
 Заинтересована страна: Deutsches Patent- und Markenamt
 Преюдициални въпроси
 1.
 Допуска ли член 3, параграфи 1 и 3 от Директивата (1) тълкуване на националното право в смисъл, че при абстрактните цветни марки (в случая: червено HKS 13), които са заявени за услуги във финансовия сектор, проучването на мнението на потребителите трябва да установи коригирана степен на разпознаване от минимум 70 %, за да може да се приеме, че марката е придобила отличителен характер вследствие на нейното използване?
 2.
 Следва ли член 3, параграф 3, първо изречение от Директивата да се тълкува в смисъл, че и тогава е релевантна датата на заявката за регистрация на марката, а не датата на нейната регистрация, когато при защитата си срещу искане за обявяване на марката за недействителна притежателят ѝ твърди, че във всеки случай повече от три години след заявката за регистрация, но още преди регистрацията марката е придобила отличителен характер вследствие на нейното използване?
 3.
 В случай че и при посочените по-горе условия е релевантна датата на заявката за регистрация:
 Следва ли марката да се обяви за недействителна едва тогава когато не е изяснено и не може повече да бъде изяснено дали към датата на заявката за регистрация вследствие на нейното използване тя е придобила отличителен характер или обявяването на марката за недействителна изисква лицето, подало искане в този смисъл, да докаже, че към датата на заявката за регистрация марката не е била придобила отличителен характер вследствие нейното използване?
 (1) Директива 2008/95/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 22 октомври 2008 година за сближаване на законодателствата на държавите членки относно марките, ОВ L 299, стр. 25.


text:
 26.1.2008
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 22/36
 Преюдициално запитване, отправено от High Court of Justice (Англия и Уелс), Queen's Bench Division (Administrative Court) (Обединеното кралство) на 28 ноември 2007 г. — Generics (UK) Ltd, Regina/Licensing Authority (чрез Medicines and Healthcare products Regulatory Agency)
 (Дело C-527/07)
 (2008/C 22/64)
 Език на производството: английски
 Препращаща юрисдикция
 High Court of Justice (Англия и Уелс), Queen's Bench Division (Administrative Court)
 Страни в главното производство
 Ищец: Generics (UK) Ltd, Regina
 Ответник: Licensing Authority (чрез Medicines and Healthcare products Regulatory Agency)
 Преюдициални въпроси
 1)
 Когато лекарствен продукт, който не е включен в приложението към Регламент No 2309/93 (1), е пуснат на пазара в държава-членка (Австрия) в съответствие с националната разрешителна процедура преди присъединяването на тази държава-членка към ЕИП и ЕО и:
 а)
 тази държава-членка впоследствие се е присъединила към ЕИП и след това към ЕО и като част от условията по присъединяването е транспонирала в националното си законодателство разпоредбите относно разрешенията на Директива 65/65 (нова Директива 2001/83 (2)), без в това отношение да се прилагат преходни мерки,
 б)
 въпросният продукт е останал на пазара на тази държава-членка няколко години след присъединяването й към ЕИП и ЕО,
 в)
 след присъединяването на тази държава-членка към ЕИП и ЕО разрешението за търговия на въпросния продукт е било изменено, като е било допълнено с нова индикация, и според органите на тази държава-членка изменението е съобразено с изискванията на общностното право,
 г)
 документацията на въпросния продукт не е актуализирана в съответствие с Директива 65/65 (нова Директива 2001/83) след присъединяването на тази държава-членка към ЕИП и ЕО, и
 д)
 продукт, съдържащ същата активна съставка, впоследствие е получил разрешение съгласно член 6 от Директива 2001/83 и е бил пуснат на пазара в ЕО,
 трябва ли лекарственият продукт да се смята за „референтен лекарствен продукт, който е или е бил разрешен по член 6 [...] в някоя държава-членка“ по смисъла на член 10, параграф 1 от Директива 2001/83 и, при утвърдителен отговор, кое или кои от посочените по-горе условия е или са определящи в това отношение?
 2)
 В случай че компетентният орган на референтната държава-членка неоснователно отхвърли заявление за получаване на разрешение за търговия, подадено съгласно член 10, параграф 1 от Директива 2001/83 в рамките на предвидената в тази директива децентрализирана процедура, с мотив, че споменатият в първия въпрос по-горе лекарствен продукт не е„референтен лекарствен продукт“ по смисъла на член 10, параграф 1, евентуално какви указания Съдът би счел за уместно да даде относно обстоятелствата, които националният съд би трябвало да вземе предвид, когато трябва да определи дали е налице достатъчно съществено нарушение на общностното право по смисъла на съдебната практика в Решението по дело Brasserie du Pêcheur и Factortame?
 (1) ОВ L 214, стр. 1.
 (2) ОВ L 311, стр. 67; Специално издание на български език 2007 г., глава 13, том 33, стр. 3.


text:
 28.8.2017
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 283/52
 Жалба, подадена на 22 май 2017 г. — Niemelä и др./ЕЦБ
 (Дело T-321/17)
 (2017/C 283/82)
 Език на производството: английски
 Страни
 Жалбоподатели: Heikki Niemelä (Оен, Белгия), Mika Lehto (Еспоо, Финландия), Nemea plc (Сейнт-Джулианс, Малта), Nevestor SA (Оен) и Nemea Bank plc (Сейнт-Джулианс) (представител: A. Meriläinen, lawyer)
 Ответник: Европейска Централна Банка
 Искания на жалбоподателите
 Жалбоподателите искат от Общия съд:
 —
 да отмени Решение ECB/SSM/2017– 213800JENPXTUY75VS0/1 WHD-2017-0003 на Европейската централна банка от 23 март 2017 г., с което се оттегля лиценза на Nemea Bank plc (наричана по-нататък „поднадзорната институция“) като кредитна институция;
 —
 при условията на евентуалност, да измени решението на ЕЦБ, така че да спре прилагането му, предвид непоправимата вреда, която незабавното и непрекъснато изпълнение на решението може да нанесе на заинтересованите лица в поднадзорната институция, а именно вложителите, служителите и акционерите на банката, позволявайки или налагайки на преките или непреките акционери на поднадзорната институция да продадат акциите си в банката в рамките на разумния срок, който може да бъде определен;
 —
 да осъди ответника да заплати обезщетение на жалбоподателите в размер на 10 милиона евро, ведно със законната лихва, считано от 23 март 2017 г., за претърпяната в резултат на решението вреда;
 —
 да осъди ответника да поеме всички разноски в настоящото производство.
 Основания и основни доводи
 В подкрепа на жалбата си жалбоподателите излагат пет основания.
 1.
 Първото основание е неправилно възпроизвеждане на фактите по делото в изложението на мотивите и/или липса на мотиви.
 —
 Твърди се, че ЕЦБ не е била в положение да приеме надлежно мотивирано решение поради висящите производства по обжалване по националното право.
 2.
 Второто основание е явна грешка в преценката от страна на ЕЦБ.
 —
 Твърди се, че ЕЦБ е допуснала грешка, доколкото се е позовала на директивите на малтийския орган за финансови услуги като окончателни и необжалваеми, независимо, че те подлежат на потвърждаване, отмяна или изменение от Съда за финансови услуги. При всички случаи ЕЦБ е допуснала явна грешка, като е приела, че оттеглянето на лиценза на поднадзорната институция е за предпочитане пред принудителната продажба на банката и че вероятността за осъществяване на продажбата е била малка.
 3.
 Третото основание е грешка в правото, допусната с обжалваното решение.
 —
 Твърди се, че ЕЦБ не е била компетентна да приеме обжалваното решение, тъй като компетентен да оттегли издадения на поднадзорната институция лиценз като кредитна институция е бил малтийският орган за финансови услуги, а не ЕЦБ. С приемането на решението ЕЦБ е действала ultra vires и е нарушила правото на обжалване на жалбоподателите по националното право, както и правото им на ефективно средство за съдебна защита и на справедлив съдебен процес по правото на Европейския съюз.
 4.
 Четвъртото основание е злоупотреба с правомощия от страна на ЕЦБ.
 —
 Твърди се, че дори и да е имала оспорваната компетентност, ЕЦБ е злоупотребила с правомощията си, като е лишила поднадзорната институция и другите жалбоподатели от правото им на обжалване по националното право.
 5.
 Петото основание е твърдението, че решението на ЕЦБ не съответства на правото на Съюза, тъй като


text:
 28.1.2012
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 25/72
 Жалба, подадена на 22 ноември 2011 г. — ZZ/Комисия
 (Дело F-121/11)
 (2012/C 25/140)
 Език на производството: френски
 Страни
 Жалбоподател: ZZ (представители: L. Levi и C. Bernard-Glanz, avocats)
 Ответник: Европейска комисия
 Предмет и описание на спора
 Отмяна на решенията, с които Бюрото за разплащания при Ispra е отказало на длъжностното лице, заемащо длъжност в Йордания, разрешение за покриване на разходи за транспорт и за придружител, които лицето е направило, за да даде възможност на своя син да премине психотерапия в Бейрут (Ливан) на френски език, който е майчиният език на детето.
 Искания на жалбоподателя
 —
 да се отменят отказите да се разрешат исканите от жалбоподателя медицински грижи в полза на неговия син, на неговата съпруга и на него самия, които откази произтичат от три решения, приети съответно на 22 февруари, 10 март и 18 април 2011 г. от началника на Бюрото за разплащания при Ispra към Европейската комисия,
 —
 да се отмени решението, прието на 12 август 2011 г. от директора на Дирекция D на ГД „Човешки ресурси и сигурност“ на Европейската комисия в качеството му на орган, оправомощен да сключва договори („ООСД“), с което се отхвърля жалбата по административен ред, подадена от жалбоподателя на основание член 90, параграф 2 от Правилника за длъжностните лица на Европейския съюз,
 —
 да се осъди Комисията да заплати съдебните разноски.


text:
 30.6.2012
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 194/16
 Жалба, подадена на 8 май 2012 г. от Land Burgenland срещу Решение, постановено от Общия съд (шести състав) на 28 февруари 2012 г. по дело T-268/08 и T-281/08, Land Burgenland и Република Австрия/Европейска комисия
 (Дело C-214/12 P)
 2012/C 194/25
 Език на производството: немски
 Страни
 Жалбоподател: Land Burgenland (представители: U. Soltész и P. Melcher, Rechtsanwälte, подпомагани от A. Egger, Rechtsanwalt)
 Други страни в производството: Европейска комисия, Република Австрия
 Искания на жалбоподателя
 Жалбоподателят иска от Съда:
 —
 да отмени Решение на Общия съд от 28 февруари 2012 г. по съединени дела T-268/08 и T-281/08,
 —
 да постанови решение по съществото на спора и да отмени Решение 2008/719/ЕО на Европейската комисия от 30 април 2008 г. относно държавна помощ C 56/06 (ex NN 77/06), отпусната от Австрия при приватизацията на Bank Burgenland (ОВ L 239, стр. 32) и да осъди Европейската комисия да заплати съдебните разноски за производството пред Общия съд и пред Съда на ЕС,
 —
 при условията на евентуалност, да върне делото за ново разглеждане в частта относно второто искане, без да се произнася по съдебните разноски.
 Правни основания и основни доводи
 С жалбата си жалбоподателят оспорва Решение на Общия съд (шести състав), постановено на 28 февруари 2012 година по съединени дела T-268/08 и T-281/08, с което е отхвърлена жалбата му срещу Решение 2008/719/ЕО на Комисията от 30 април 2008 г. относно държавна помощ на Австрия за приватизацията на Bank Burgenland.
 Жалбоподателят излага четири правни основания в подкрепа на жалбата си:
 1. Нарушение от страна на Общия съд на правото на изслушване поради липсата на преценка на съществена част от осмото правно основание на жалбата.
 Не бил разгледан изложеният от жалбоподателя довод, че в обжалваното решение Комисията е взела предвид единствено предимството, свързано с „допълнителните дългови ценни книжа“ в размер на 380 милиона евро, без да обърне внимание на предимството, свързано с дългови ценни книжа за 320 милиона евро, които водели до премахването на всички елементи, които могли да се окачествят като помощ при продажбата на Bank Burgenland на Grazer Wechselseitige Versicherung.
 В становището си за доклада за съдебното заседание жалбоподателят повторно изрично насочил вниманието на Общия съд към това обстоятелство, тъй като то не било отразено в доклада за съдебното заседание, но независимо от това Общият съд не обсъдил този довод.
 2. Нарушение на член 107, параграф 1 ДФЕС, тъй като Общият съд приел, че Комисията не е допуснала грешка, независимо че при оценяване на офертите не е отчела риска за Land Burgenland, свързан с неговата отговорност като поръчител.
 Във връзка с това Общият съд неправилно се основал на съдебна практика, която в случая не е приложима или ако може да се приложи поне по принцип, която противоречи на съображенията на Общия съд.
 Общият съд освен това не взел предвид други случаи от съдебната практика, които били в противоречие с неговите твърдения.
 На последно място Общият съд неправилно приел, че рискът, свързан с отговорността на поръчителя не трябвало да се взима предвид, при положение че тази отговорност била съществуваща и


text:
следователно законосъобразна помощ.
 3. Нарушение на член 107, параграф 1 ДФЕС, тъй като Общият съд приел, че Комисията правилно се е основала на офертата на консорциума, за да определи пазарната стойност на Bank Burgenland.
 Обшият съд неправилно приел, че няма грешка в преценката на Комисията при избора и прилагането на метода за определяне на пазарната стойност на Bank Burgenland.
 Общият съд освен това приел, че процедурата за възлагане на обществената поръчка за продажбата на Bank Burgenland била безусловна, в разрез с ясните изводи на Комисията, и се основал без да провери на неправилния извод на Комисията, че „недостатъците“ на условията не се отразили на стойността на офертите.
 Общият съд приел освен това, че Комисията не е допуснала грешка като се основала на офертата на консорциума, независимо от нейната очевидна несъразмерност, при положение че твърдението за тази несъразмерност се основавало на факта, че поръчителската отговорност не била необходима и свързаните с нея рискове не трябвало да се взимат предвид.
 4. Нарушение на член 107, параграф 1 ДФЕС, тъй като Общият съд приел, че Комисията не е допуснала грешка, приемайки че нито изходът от процедурата пред надзорния орган на финансовите пазари, нито нейната продължителност оправдавали продажбата на Bank Burgenland на Grazer Wechselseitige Versicherung.
 Общият съд приел, че Комисията не е допуснала грешка, като приела, че липсват данни, че надзорният орган на финансовите пазари няма да разреши придобиването от консорциума, като същевременно все пак неправилно приела, че представените от жалбоподателя доказателства във връзка с процедурата за разрешение пред Надзорния орган на финансовите пазари, били без значение и не ги взела предвид.
 Впрочем, като приел, че няма данни, че продължителността на процедурата пред надзорния орган на финансовите пазари би имала много отрицателни последици за шансовете за приватизация на Bank Burgenland, Общият съд не взел предвид представени от жалбоподателя конкретни доказателства.
 Накрая, Общият съд приложил неправилен критерий за контрол.


text:
 26.1.2013
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 26/29
 Преюдициално запитване, отправено от Verwaltungsgericht Berlin (Германия) на 8 ноември 2012 г. — Uwe Schönefeld/Land Berlin
 (Дело C-504/12)
 2013/C 26/56
 Език на производството: немски
 Запитваща юрисдикция
 Verwaltungsgericht Berlin
 Страни в главното производство
 Жалбоподател: Uwe Schönefeld
 Ответник: Land Berlin
 Преюдициални въпроси
 1.
 Следва ли първичното и/или вторичното право на Европейския съюз, а в конкретния случай по-специално Директива 2000/78/ЕО (1), да се тълкува в смисъл, че установява всеобхватна забрана за допускане на необоснованата дискриминация, основана на възраст, която забрана се прилага и по отношение на нормите на националното право относно заплатите на служителите във федералните провинции?
 2.
 При положителен отговор на първия въпрос, в резултат на тълкуването на това първично и/или вторично право на Европейския съюз стига ли се до извода, че е налице пряка или непряка дискриминация, ако съгласно определена национална уредба размерът на основната заплата на даден държавен служител се повишава в съответствие с неговата възраст при учредяване на служебното му правоотношение, а впоследствие — преимуществено в зависимост от продължителността на служебното му правоотношение?
 3.
 При положителен отговор и на втория въпрос, тълкуването на това първично и/или вторично право на Европейския съюз допуска ли подобна национална уредба да бъде оправдавана с преследваната от законодателя цел да възнаграждава придобития професионален опит?
 4.
 При положителен отговор на предходните въпроси, от тълкуването на първичното и/или вторичното право на Европейския съюз следва ли, че ако със закон, уреждащ прехода към нов режим за определяне на заплатите на държавните служители, на заварените държавни служители се определя степен на заплатата по нововъведената система, като се взема единствено предвид размерът на основна заплата, която те са получавали съгласно старата (дискриминационна) уредба на конкретна, посочена в новия закон релевантна дата на прехода, като съгласно този закон релевантна за повишението на заплатите на тези държавни служители в последващи степени е единствено продължителността на придобития след влизането в сила на новия закон опит, без да се отчита абсолютната продължителност на целия, придобит от тях опит, по този начин на практика се запазва в непроменен вид допусканата със старата уредба дискриминация, основана на възраст — и това състояние продължава до евентуалното достигане на възможно най-високата по степен заплата?
 5.
 При положителен отговор и на четвъртия въпрос, тълкуването на първичното и/или вторичното право на Европейския съюз допуска ли това неограничено продължаващо неравно третиране да бъде оправдано с преследваната от законодателя цел, според която със закона, уреждащ прехода към новата система за определяне на заплатите на държавните служители не следва да се защитават (единствено) придобитите права към настъпването на посочената в закона релевантна за прехода дата, а (също) и възникналите въз основа на стария режим прогнозни очаквания за доходите, които държавният служител ще получи в рамките на цялата продължителност на неговия професионален живот, като му бъде изплащана заплатата за съответната длъжностна категория?
 Допустимо ли е продължаващата дискриминация на заварените държавни служители да бъде оправдана с аргумента, че алтернативните разрешения на установените с новия режим правила (индивидуално определяне на съответната степен на заплата в зависимост от продължителността на придобития опит също и за всеки


text:
от заварените държавни служители) са свързани с по-голяма административна тежест?
 6.
 В случай че се отхвърли посочената във въпрос 5 възможност да се оправдае допускането на дискриминация, ако националният законодател не е успял да въведе в националното право норми също и относно заплатите на заварените държавни служители, с които не се допуска дискриминация, тълкуването на първичното и/или вторично право на Европейския съюз позволява ли в полза на заварените държавни служители да възникне и друга правна последица, освен да им бъде изплатена с обратна сила, и да се продължи да им се изплаща за в бъдеще, възможно най-високата по степен заплата за съответната длъжностна категория?
 В това отношение единствено въз основата на първичното и/или вторичното право на Европейския съюз, а в конкретния случай по-специално Директива 2000/78/ЕО, ли възниква правната последица от забраната за допускане на дискриминация, или претенцията на държавния служител възниква единствено с оглед на неправилното транспониране на разпоредбите на правото на Европейския съюз в съответствие с установеното в правото на Съюза право на иск за отговорност на държавите членки?В това отношение единствено въз основата на първичното и/или вторичното право на Европейския съюз, а в конкретния случай по-специално Директива 2000/78/ЕО, ли възниква правната последица от забраната за допускане на дискриминация, или претенцията на държавния служител възниква единствено с оглед на неправилното транспониране на разпоредбите на правото на Европейския съюз в съответствие с установеното в правото на Съюза право на иск за отговорност на държавите членки?
 (1) Директива 2000/78/ЕО на Съвета от 27 ноември 2000 година за създаване на основна рамка за равно третиране в областта на заетостта и професиите (ОВ L 303, стр. 16; Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 6, стр. 7).


text:
 7.7.2012
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 200/18
 Жалба, подадена на 26 април 2012 г. — Moonich Produktkonzepte & Realisierung/СХВП — Thermofilm Australia (HEATSTRIP)
 (Дело T-184/12)
 2012/C 200/37
 Език на жалбата: немски
 Страни
 Жалбоподател: Moonich Produktkonzepte & Realisierung GmbH (Sauerlach/Lochhofen, Германия) (представител: H. Pannen, Rechtsanwalt)
 Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели)
 Друга страна в производството пред апелативния състав: Thermofilm Australia Pty Ltd (Springvale, Австралия)
 Искания на жалбоподателя
 Жалбоподателят иска от Общия съд:
 —
 да отмени решението на първи апелативен състав на Службата за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) от 26 януари 2012 г. по преписка R 1956/2010-1;
 —
 да осъди СХВП да заплати съдебните разходи.
 Правни основания и основни доводи
 Заявител на марката на Общността: жалбоподателят
 Марка на Общността, предмет на спора: словна марка „HEATSTRIP“ за стоки от класове 9, 11 и 35 — заявка за регистрация No 7 296 676
 Притежател на марката или знака, на която/който е направено позоваване в подкрепа на възражението: Thermofilm Australia Pty Ltd.
 Марка или знак, на която/който е направено позоваване в подкрепа на възражението: нерегистрирана словна марка „HEATSTRIP“, обект на закрила в Австралия, Канада, Съединените американски щати и в Обединеното кралство, която марка се отнася, по специално, за отоплителни уреди
 Решение на отдела по споровете: отхвърля възражението.
 Решение на апелативния състав: уважава жалбата и отхвърля заявката за регистрация.
 Изложени правни основания: нарушение на член 8, параграф 3 от Регламент No 207/2009, както и на член 75 и член 76, параграф 1, второ изречение от същия регламент.


text:
 15.12.2014
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 448/26
 Жалба, подадена на 7 юли 2014 г. — Pelikan/СХВП — Hachette Filipacchi Presse („be.bag“)
 (Дело T-517/14)
 (2014/C 448/34)
 Език на жалбата: английски
 Страни
 Жалбоподател: Pelikan Vertriebsgesellschaft mbH & Co. KG (Хановер, Германия) (представител: A. Nordemann, lawyer)
 Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (СХВП)
 Друга страна в производството пред апелативния състав: Hachette Filipacchi Presse SA (Levallois Perret, Франция)
 Данни за производството пред СХВП
 Заявител: жалбоподателят
 Спорна марка: словната марка „be.bag“ — международна регистрация, посочваща Европейския съюз No 1192/2013-1
 Производство пред СХВП: производство по възражение
 Обжалвано решение: решение на първи апелативен състав на СХВП от 3 април 2014 г. по преписка R 1192/2013-1
 Искания
 Жалбоподателят моли Общия съд:
 —
 да отмени обжалваното решение частично,
 —
 да осъди СХВП да заплати съдебните разноски.
 Изложени основания
 —
 Нарушение на член 8, параграф 1, буква б) и член 8, параграф 5 от Регламент No 207/2009.


text:
 7.7.2012
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 200/6
 Преюдициално запитване, отправено от Hof van Cassatie van België на 20 април 2012 г. — United Antwerp Maritime Agencies (UNAMAR) NV/Navigation Maritime Bulgare
 (Дело C-184/12)
 2012/C 200/11
 Език на производството: нидерландски
 Запитваща юрисдикция
 Hof van Cassatie van België
 Страни в главното производство
 Ищец: United Antwerp Maritime Agencies (UNAMAR) NV
 Ответник: Navigation Maritime Bulgare (Параходство български морски флот АД)
 Преюдициален въпрос
 Като се има предвид, наред с всичко останало, че разглежданите в настоящото производство членове 18, 20 и 21 от Закона от 13 април 1995 г. за договора за търговско представителство се квалифицират в белгийското право като особени повелителни норми по смисъла на член 7, параграф 2 от Римската конвенция (1), следва ли член 3 и член 7, параграф 2 от тази конвенция във връзка, доколкото е необходимо, с Директива 86/653 (2) на Съвета от 18 декември 1986 година относно координирането на правото на държавите членки, свързано с дейността на самостоятелно заетите търговски представители, да се тълкуват в смисъл, че особените повелителни норми на държавата на сезирания съд, предоставящи по-широкообхватна закрила от предоставяната от Директивата минимална закрила, се прилагат към договора, дори и ако се окаже, че приложимо към договора е правото на друга държава — членка на Европейския съюз, в която са транспонирани изискванията на посочената директива за предоставяне на минимална закрила?
 (1) Конвенция за приложимото право към договорните задължения, открита за подписване в Рим на 19 юни 1980 година (ОВ L 266, стр. 1, публикувана на български език в ОВ L 347, 2007 г., стр. 1).
 (2) ОB L 382, стр. 17; Специално издание на български език, 2007 г., глава 6, том 1, стр. 176.


text:
 5.7.2008
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 171/31
 Решение на Първоинстанционния съд от 22 май 2008 г. — NewSoft Technology/СХВП — Soft (Presto! BizCard Reader)
 (Дело T-205/06) (1)
 (Марка на Общността - Процедура за обявяване на недействителност - Словна марка на Общността Presto! BizCard Reader - По-ранни национални фигуративни марки Presto - Относително основание за отказ - Вероятност от объркване - Член 8, параграф 1, буква б) и член 52, параграф 1, буква a) от Регламент (ЕО) No 40/94)
 (2008/C 171/56)
 Език на производството: немски
 Страни
 Жалбоподател: NewSoft Technology Corp. (Тайпе, Тайван) (представители: M. Dirksen-Schwanenland, U. von Sothen и M. Di Stefano, avocats)
 Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки и дизайни) (представител: G. Schneider)
 Друга страна в производството пред апелативния състав на СХВП, встъпила в производството пред Първоинстанционния съд: Soft SA (Мадрид, Испания) (представители: A. Velázquez Ibáñez и P. Merino Baylos, avocats)
 Предмет
 Жалба срещу решението на втори апелативен състав на СХВП от 19 май 2006 г. (преписка R 601/2005-2) относно процедура за обявяване на недействителност между Soft SA и NewSoft Technology Corp.
 Диспозитив
 1)
 Отхвърля жалбата.
 2)
 Осъжда NewSoft Technology Corp. да заплати съдебните разноски.
 (1) ОВ C 237, 30.9.2006 г.


text:
 14.8.2010
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 221/47
 Жалба, подадена на 27 май 2010 г. — Danzeisen/Комисия
 (Дело T-242/10)
 ()
 2010/C 221/78
 Език на производството: немски
 Страни
 Жалбоподател: Werner Danzeisen (Eichstetten, Германия) (представител: H. Schmidt, Rechtsanwalt)
 Ответник: Европейска комисия
 Искания на жалбоподателя
 —
 да се отмени Регламент (ЕС) No 271/2010 на Комисията, доколкото с него се изменя Регламент (ЕО) No 889/2008, така че с точка 9 от раздел А от приложение ХI към последния се въвежда законово задължение знакът за биологично производство на ЕС по смисъла на член 57 да се прилага „в съответствие с правилата, при които той е регистриран [...] в Службата за интелектуална собственост на Бенелюкс“, и по-специално доколкото тези правила (Правилата за използване на колективната марка) предвиждат:
 —
 че съгласно член 2, параграф 4 никой, включително жалбоподателят, няма право да използва знака за биологично производство на ЕС, без да е оправомощен от контролните или надзорните органи, учредени или признати съгласно правото на Съюза („without empowerment from the Bodies designed or recognised in accordance with the Community Regulations“),
 —
 правило за изключване на отговорността съгласно член 4, при което Европейският съюз не гарантира възможността за използване в Европейския съюз на знака за биологично производство на ЕС, а гарантира единствено самата правосубектност на Европейския съюз и правата му върху знака за биологично производство на ЕС („except to the extent of its corporate existence and of its underlying entitlement to the Organic Farming Mark“), тоест отговорността на Европейския съюз е ограничена само до правното съществуване на Европейския съюз и до правото му да регистрира марката,
 —
 че съгласно член 7, параграф 2, второ изречение се допуска съвместното съществуване на Правилата за използване на колективната марка във връзка със знака за биологично производство на ЕС и на националните правила и правилата на ЕС, но при условие че при спорове относно използването на знака за биологично производство на ЕС се прилагат Правилата за използване, които в такива случаи имат предимство пред останалите правила, и в частност пред Регламент (ЕС) No 271/2010 („in case of conflict concerning the use of the Organic Farming Mark, the provisions of the present regulations on use and management shall be applied and take precedence over the other rules“),
 —
 че съгласно член 9, параграф 3 се забранява употребата на знака за биологично производство на ЕС по начин, който е израз на пренебрежително или критично отношение към Европейския съюз или Правилата за използване на колективната марка, при които знакът е регистриран в Службата за интелектуална собственост на Бенелюкс,
 —
 че съгласно член 12, параграф 1 Европейският съюз си запазва правото пряко да проверява стоките и рекламните материали, които носят знака за биологично производство на ЕС, и редовно да изисква мостри от тях,
 —
 че съгласно член 15, параграф 1 Европейският съюз (следователно Европейската комисия, която го представлява) си запазва правото да тълкува Правилата за използване на колективната марка, поради което това тълкуване остава извън компетентността на съдилищата на Европейския съюз,
 —
 че съгласно член 15, параграф 2 към Правилата за използване на знака за биологично


text:
производство на ЕС се прилага белгийското право,
 —
 ответникът да бъде осъден да заплати съдебните разноски.
 Правни основания и основни доводи
 Жалбоподателят оспорва изменението на приложение ХI към Регламент (ЕО) No 889/2008 (1) с Регламент (ЕС) No 271/2010 (2).
 В подкрепа на жалбата си жалбоподателят на първо място изтъква, че е налице нарушение на член 297, параграф 1, трета алинея от ДФЕС, доколкото точка 9 от раздел А от приложение ХI към Регламент No 889/2008 съгласно изменението с Регламент No 271/2010 препраща към Правилата за използване на колективната марка, които Комисията е определила при регистрирането на знака за биологично производство на Европейския съюз в Службата за интелектуална собственост на Бенелюкс, и доколкото тези правила не са публикувани в Официален вестник, въпреки че в резултат от препращането имат същата задължителна сила като разпоредбите на самия регламент на Комисията.
 На второ място жалбоподателят поддържа, че динамичното препращане към Правилата за използване на колективната марка дава възможност на Комисията по собствено усмотрение и без участието на държавите членки да изменя действителното съдържание на Регламент No 271/2010, като по този начин се заобикаля и накърнява легитимността, която участието на държавите членки осигурява на законодателния акт.
 На трето място жалбоподателят възразява срещу предписанието на Правилата за използване на колективната марка, че никой няма право да използва знака за биологично производство на Европейския съюз, без да е оправомощен от контролните или надзорните органи. Според жалбоподателя това правило е несъвместимо с член 24, параграф 2 и член 25, параграф 1 от Регламент (ЕО) No 834/2007 (3), тъй като с тези разпоредби се учредява право на предприятията с контролирано биологично производство да поставят знака за биологично производство на Европейския съюз върху отговарящите на изискванията на регламента биопродукти.
 На четвърто място жалбоподателят изтъква, че Правилата за използване на колективната марка предвиждат правило за изключване на отговорността в полза на Европейската комисия, чрез което последната неправомерно се освобождава от законовото си задължение да не причинява вреди другиму, включително на жалбоподателя.
 На пето място жалбоподателят поддържа, че както е предвидено в Правилата за използване на колективната марка, при спорове те винаги се прилагат с предимство спрямо останалите законодателни актове на Европейския съюз и спрямо националните закони, в резултат от което се нарушава принципът за предимството на правото на Съюза.
 На шесто място жалбоподателят твърди, че Правилата за използване на колективната марка му забраняват да използва знака за биологично производство на Европейския съюз по начин, който е израз на критично отношение към Европейския съюз. По този начин произволно и неоснователно се накърнявало основното му право на свободно изразяване.
 На седмо място жалбоподателят изтъква, че Правилата за използване на колективната марка предвиждат право на Европейската комисия да изисква мостри от операторите, които използват знака за биологично производство на Европейския съюз, и да ги проверява, с което Комисията си осигурява право за пряка намеса в работата на предприятията и нарушава разпределението на правомощията между нея и държавите членки.
 На осмо място жалбоподателят възразява срещу регистрацията от страна на Европейския съюз на знака за биологично производство на Европейския съюз като колективна марка, тъй като това


text:
било, наред с останалото, и несъвместимо с Регламент No 834/2007.
 На девето място жалбоподателят поддържа, че с Правилата за използване на колективната марка Комисията си запазва правото сама да тълкува тези правила, с което нарушава изключителното правомощие за тълкуване, предоставено на Съда.
 На последно място според жалбоподателя приложимото право за Правилата за използване на колективната марка, а именно белгийското право, което в резултат следва да се прилага и спрямо жалбоподателя, е определено произволно.
 (1) Регламент (ЕО) No 889/2008 на Комисията от 5 септември 2008 година за определяне на подробни правила за прилагането на Регламент (ЕО) No 834/2007 на Съвета относно биологичното производство и етикетирането на биологични продукти по отношение на биологичното производство, етикетирането и контрола (ОВ L 250, стр. 1).
 (2) Регламент (ЕС) No 271/2010 на Комисията от 24 март 2010 година за изменение на Регламент (ЕО) No 889/2008 за определяне на подробни правила за прилагането на Регламент (ЕО) No 834/2007 на Съвета във връзка със знака за биологично производство на Европейския съюз (ОВ L 84, стр. 19).
 (3) Регламент (ЕО) No 834/2007 на Съвета от 28 юни 2007 година относно биологичното производство и етикетирането на биологични продукти и за отмяна на Регламент (ЕИО) No 2092/91 (ОВ L 189, стр. 1).


text:
 29.9.2012
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 295/18
 Преюдициално запитване, отправено от Curtea de Apel București (Румъния) на 5 юли 2012 г. — E.On Energy Trading SE/Agenția Națională de Administrare Fiscală, Direcția Generală a Finanțelor Publice a Municipiului București — Serviciul de administrare a contribuabililor nerezidenți
 (Дело C-323/12)
 2012/C 295/31
 Език на производството: румънски
 Запитваща юрисдикция
 Curtea de Apel București
 Страни в главното производство
 Жалбоподател: E.On Energy Trading SE
 Ответници: Agenția Națională de Administrare Fiscală, Direcția Generală a Finanțelor Publice a Municipiului București — Serviciul de administrare a contribuabililor nerezidenți
 Преюдициални въпроси
 1.
 Може ли данъчнозадължено лице с основно седалище в друга държава от Европейския съюз, а не в Румъния, което е регистрирало за целите на ДДС данъчен представител в Румъния въз основа на вътрешноправните разпоредби, приложими до присъединяването на Румъния към Европейския съюз, да бъде разглеждано като „данъчнозадължено лице, което не е установено в страната“ по смисъла на разпоредбите на член 1 от Осма директива 79/1072/ЕИО на Съвета от 6 декември 1979 година за хармонизиране на законодателствата на държавите членки относно данъците върху търговския оборот — режим на възстановяване на данък добавена стойност на данъчнозадължени лица, които не са установени на територията на страната на сделката (79/1072/ЕИО) (1)?
 2.
 Представлява ли изискването юридическото лице да не бъде регистрирано за целите на ДДС, съдържащо се в разпоредбите на член 147, алинея (1), буква a) от Закон No 571/2003 относно Данъчния кодекс, транспониращи разпоредбите на директивата, допълнително условие спрямо изрично уредените в членове 3 и 4 от Осма директива, а при утвърдителен отговор, разрешено ли е да се въвежда такова допълнително условие от гледна точка на разпоредбите на член 6 от Директивата?
 3.
 Могат ли разпоредбите на членове 3 и 4 от Осма директива да произвеждат непосредствено действие, съответно дава ли право изпълнението на изрично уредените в тези разпоредби условия да се възстанови ДДС на юридическо лице, което не е установено на територията на Румъния по смисъла на член 1, независимо от формата, в която посочените разпоредби са транспонирани в националното законодателство?
 (1) ОВ L 331, стр. 11; Специално издание на български език, 2007 г., глава 9, том 1, стр. 34.


text:
 27.10.2014
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 380/14
 Определение на Общия съд от 2 септември 2014 г. — Verein Natura Havel и Vierhaus/Комисия
 (Дело T-538/13) (1)
 ((Достъп до документи - Регламент (ЕО) No 1049/2001 - Официално уведомително писмо в рамките на течащо производство за установяването на неизпълнение на задължения, което се отнася до съвместимостта на германските разпоредби относно въздушното движение с правото на Съюза - Отказ за достъп - Изключение, свързано със защитата на целите на дейности по инспектиране, разследване и одит - Частично явно недопустима и частично явно неоснователна жалба))
 2014/C 380/18
 Език на производството: немски
 Страни
 Жалбоподател: Verein Natura Havel eV (Берлин, Германия) (представител: O. Austilat, avocat)
 Ответник: Европейска комисия (представители: първоначално B. Martenczuk и C. Zadra, впоследствие B. Martenczuk и J. Baquero Cruz)
 Предмет
 Искане за отмяна, от една страна, на решението на Комисията от 24 юни 2013 г. за отхвърляне на първоначалното заявление за достъп до официално уведомително писмо, изпратено на Федерална република Германия съгласно член 258 ДФЕС, и от друга страна, на решението на Комисията от 3 септември 2013 г. за отхвърляне на потвърдителното заявление за достъп до това писмо.
 Диспозитив
 1)
 Отхвърля жалбата.
 2)
 Осъжда Verein Natura Havel eV и Hans-Peter Vierhaus да заплатят съдебните разноски.
 (1) ОВ C 344, 23.11.2013 г.


text:
 2.2.2015
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 34/52
 Жалба, подадена на 17 ноември 2014 г. — ZZ/Европейски парламент
 (Дело F-132/14)
 (2015/C 034/64)
 Език на производството: френски
 Страни
 Жалбоподател: ZZ (представител: L. Levi, avocat)
 Ответник: Европейски парламент
 Предмет и описание на спора
 Отмяна на решенията, приети от Европейския парламент в изпълнение на Решение на Съда на публичната служба от 12 декември 2013 г., F-129/12, по дело CH/Парламент, с които се отказва образуването на административно разследване по жалбата на жалбоподателката за тормоз, отказва се плащане на жалбоподателката на допълнително финансово обезщетение и на всички надбавки, свързани с наличието на нейния договор за акредитиран парламентарен сътрудник, чието прекратяване Съдът на публичната служба отменя в своето предходно решение, и искане за обезщетение за имуществените и неимуществени вреди, които тя твърди, че е претърпяла
 Искания на жалбоподателя
 —
 Отмяна на решението на Европейския парламент от 3 март 2014 г., доколкото него се отказва образуването на административно разследване по жалбата за тормоз на жалбоподателката, както и на решението от 2 април 2014 г., доколкото с него се отказва плащането на жалбоподателката на сумата от 5 686 евро, тъй като тези решения съдържат взетите от институцията мерки, с които според нея се прилага Решение на Съда на публичната служба от 12 декември 2013 г. по дело F-129/12, CH/Европейски парламент;
 —
 Отмяна на решението на Европейския парламент от 4 август 2014 г., получено на 7 август 2014 г., с което се отхвърля жалбата, подадена от жалбоподателката на 16 април 2014 г. по административен ред, доколкото с това решение се отказва плащането на сумата от 5 686 евро, отказва се обезщетяване на вредите на жалбоподателката, понесени от нея в резултат от късното получаване на служебна карта за акредитиран парламентарен сътрудник, на служебен електронен адрес и на достъп до вътрешния сайт на Европейския парламент, отказва се образуването на административно разследване по нейната жалбата за тормоз и не се присъжда обезщетяване на неимуществените вреди, претърпени от жалбоподателката вследствие последните откази;
 —
 да се осъди ответника да заплати обезщетение, определено в размер на 1 44 000 евро, за имуществените вреди на жалбоподателката;
 —
 да осъди ответника да заплати обезщетение, определено ex aequo et bono в размер на 60 000 евро, за нанесени на жалбоподателката неимуществени вреди;
 —
 да осъди ответника да заплати лихви за забава, определени в размер на лихвения процент на Европейската централна банка, увеличен с 2 пункта, върху посочените по-горе суми от 5 686 евро и 1 44 000 евро;
 —
 да се осъди Европейският парламент да заплати съдебните разноски.


text:
 23.10.2010
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 288/14
 Определение на Съда (седми състав) от 9 юли 2010 г. (преюдициално запитване от Corte d’appello di Roma, Италия) — Luigi Ricci (C-286/09), Aduo Pisaneschi (C-287/09)/Istituto nazionale della previdenza sociale (INPS)
 (Свързани дела C-286/09 и C-287/09) (1)
 (Член 104, параграф 3, първа алинея от Процедурния правилник - Длъжностни лица - Пенсия - Сумиране на осигурителни периоди - Член 11 от приложение VIII към Правилника за длъжностните лица - Вземане предвид на периоди на заетост в Европейските общности - Член 10 ЕО)
 (2010/C 288/21)
 Език на производството: италиански
 Запитваща юрисдикция
 Corte d'appello di Roma
 Страни в главното производство
 Ищци: Luigi Ricci (C-286/09), Aduo Pisaneschi (C-287/09)
 Ответник: Istituto nazionale della previdenza sociale (INPS)
 Предмет
 Преюдициално запитване — Corte d'appello di Roma — Тълкуване на Регламент (ЕИО) No 1408/71 на Съвета от 14 юни 1971 година за прилагането на схеми за социално осигуряване на заети лица и членове на техните семейства, които се движат в рамките на Общността — Тълкуване на членове 17, 39 и 42 ЕО — Обезщетение за старост — Сумиране на периодите на осигуряване — Невземане предвид на периода на осигуряване към общата здравноосигурителна схема на Европейските общности
 Диспозитив
 Член 10 ЕО, във връзка с Правилника за длъжностните лица на Европейските общности, трябва да се тълкува в смисъл, че не допуска национална правна уредба, която не позволява да се вземат предвид годините на труд, които гражданин на Съюза е завършил в служба на институция на Съюза като Комисията на Европейските общности, или на орган на Съюза като Икономическия и социален съвет, за целите на придобиване на право на пенсия по силата на националния режим, независимо дали става въпрос за предсрочно или за обикновено пенсиониране на заинтересуваното лице.
 (1) ОВ C 233, 26.9.2009 г.


text:
 6.10.2007
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 235/10
 Преюдициално запитване, отправено от Supremo Tribunal Administrativo на 27 юли 2007 г. — Sopropé — Organizações de Calçado, Lda/Fazenda Pública
 (Дело C-349/07)
 (2007/C 235/17)
 Език на производството: португалски
 Препращаща юрисдикция
 Supremo Tribunal Administrativo
 Страни в главното производство
 Ищец: Sopropé — Organizações de Calçado, Lda
 Ответник: Fazenda Pública
 Преюдициални въпроси
 1)
 Дали е в съответствие с принципа на правото на защита определеният в член 60, параграф 6 от общия данъчен закон и в член 60, параграф 2 от допълнителния режим на производството за данъчен контрол, одобрен с декрет No 413/98 от 31 декември 1998 г., срок от 8 (осем) до 15 (петнадесет) дни предоставен на данъчнозадълженото лице, за да упражни правото си да бъде изслушано устно или писмено?
 2)
 Може ли да се счита за разумен, с оглед на упражняване на правото на защита на вносителя, срокът от 13 (тринадесет) дни, който започва да тече от датата, на която митническият орган уведомява вносител от Общността (в конкретния случай малко португалско предприятие за търговия с обувки), че разполага с 8 (осем) дни, за да упражни своето право на изслушване до датата на съобщаване на задължението да плати в срок от 10 (десет) дни вносните мита по 52 операции по внос на обувки от Далечния изток, сключени по системата на обобщени преференции за период от две години и половина (между 2000 г. и средата на 2002 г.)?


text:
 30.5.2016
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 191/42
 Жалба, подадена на 8 април 2016 г. — Италия/Комисия
 (Дело T-147/16)
 (2016/C 191/55)
 Език на производството: италиански
 Страни
 Жалбоподател: Италианска република (представители: S. Fiorentino, avvocato dello Stato, G. Palmieri)
 Ответник: Европейска комисия
 Искания на жалбоподателя
 Жалбоподателят иска от Общия съд:
 —
 да отмени Решение на Комисията No C (2016) 366 окончателен от 28 януари 2016 г., нотифицирано на 29 януари 2016 г., с което в изпълнение на Решение на съда на Европейския съюз от 17 ноември 2011 г., постановено по дело C-496/09, Комисията задължава Италианската република да заплати сумите 5 382 000 EUR и 2 106 000 EUR мораторни лихви съответно за третото и четвъртото полугодие след депозирането на посоченото по-горе решение на Съда,
 —
 да осъди Комисията да заплати съдебните разноски.
 Основания и основни доводи
 Жалбоподателят излага в подкрепа на жалбата си едно единствено основание, изведено от нарушение на член 14 от Регламент (EО) No 659/1999 на Съвета от 22 март 1999 година, от неправилно прилагане на член 11 от Регламент (EО) No 794/2004 от 21 април 2004 година и от нарушение на принципа на пропорционалност.
 —
 Във връзка с това се посочва, че с обжалваното решение се изисква върху дължимите от предприятията суми за връщане на държавната помощ да се начисляват лихви в размер, определен по реда на член 11 от Регламент No 794/2004. Италианското правителство оспорва това, като твърди, че дори в светлината на практиката на съда на Европейския съюз този начин на изчисление не може да се приложи спрямо решения за възстановяване отпреди влизането в сила на Регламент No 794/2004 и още по-малко по отношение на решения отпреди публикуването на Известието на Комисията от 2003 г. относно размера на лихвите, които трябва да се прилагат при възстановяване на неправомерни помощи. Напротив, в обжалваното решение Комисията не може да се позовава на споразумение в обратен смисъл, каквото тя твърди, че било постигнато между италианските власти и Комисията.


text:
 14.8.2017
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 269/13
 Иск, предявен на 23 юни 2017 г. — Европейска комисия/Федерална република Германия
 (Дело C-377/17)
 (2017/C 269/19)
 Език на производството: немски
 Страни
 Ищец: Европейска комисия (представители: W. Mölls, H. Tserepa-Lacombe, L. Malferrari, пълномощници)
 Ответник: Федерална република Германия
 Искания на ищеца
 Ищецът моли,
 1.
 да се установи, че тъй като задължителните хонорари на архитектите и инженерите продължават да се определят съгласно HOAI, Федерална република Германия не е изпълнила задълженията си по член 15, параграф 1, параграф 2, буква ж) и параграф 3 от Директива 2006/123/ЕО и по член 49 ДФЕС,
 2.
 да се осъди Федерална Република Германия да заплати съдебните разноски.
 Основания и основни доводи
 Германската Honorarordnung für Architekten und Ingenieure (Наредба за хонорарите на архитектите и инженерите, наричана по-нататък HOAI) съдържа система с минимални и максимални цени за услугите на лицата, упражняващи посочените професии. Въпросната система затруднява установяването на архитекти и инженери, които искат да встъпят в конкуренция с наложилите се доставчици на услуги, като предлагат услуги извън допустимата ценова рамка. На посочените доставчици на услуги се пречи да предоставят услуги със същото качество на по-ниски цени и услуги с по-високо качество на по-високи цени.
 Това представлявало ограничение на свободата на установяване, както по смисъла на член 15, параграф 1, параграф 2, буква ж) и параграф 3 от Директива 2006/123/EО, така и по смисъла на член 49 ДФЕС.
 Ограничението не било обосновано, по-специално от гледна точка на интереса от запазване качеството на услугите, тъй като то не се намира в пряка връзка с цената.


text:
 21.7.2012
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 217/16
 Решение на Общия съд от 14 юни 2012 г. — Stichting Natuur en Milieu и Pesticide Action Network Europe/Комисия
 (Дело T-338/08) (1)
 (Околна среда - Регламент (ЕО) No 1367/2006 - Максимално допустими граници на остатъчни вещества от пестициди - Искане за вътрешно преразглеждане - Отказ - Мярка от индивидуален характер - Действителност - Орхуска конвенция)
 2012/C 217/32
 Език на производството: нидерландски
 Страни
 Жалбоподатели: Stichting Natuur en Milieu (Утрехт, Нидерландия); и Pesticide Action Network Europe (Лондон, Обединено кралство) (представители: адв. B. Kloostra и адв. A. van den Biesen)
 Ответник: Европейска комисия (представители: първоначално B. Burggraaf и S. Schønberg, впоследствие B. Burggraaf и P. Oliver)
 Страни, встъпили в подкрепа на ответника: Република Полша (представители: първоначално M. Dowgielewicz, впоследствие M. Szpunar); и Съвет на Европейския съюз (представители: K. Michoel и B. Driessen)
 Предмет
 Жалба за отмяна на решенията на Комисията от 1 юли 2008 г., с които се отхвърлят като недопустими исканията на жалбоподателите Комисията да преразгледа Регламент (ЕО) No 149/2008 на Комисията от 29 януари 2008 година за изменение на Регламент (ЕО) No 396/2005 на Европейския парламент и на Съвета чрез въвеждане на приложения II, III и IV, определящи максимално допустимите граници на остатъчни вещества за продукти, обхванати от приложение I към него (ОВ L 58, стр. 1).
 Диспозитив
 1.
 Отменя решенията на Комисията от 1 юли 2008 г., с които се отхвърлят като недопустими исканията на Stichting Natuur en Milieu и на Pesticide Action Network Europe Комисията да преразгледа Регламент (ЕО) No 149/2008 на Комисията от 29 януари 2008 година за изменение на Регламент (ЕО) No 396/2005 на Европейския парламент и на Съвета чрез въвеждане на приложения II, III и IV, определящи максимално допустимите граници на остатъчни вещества за продукти, обхванати от приложение I към него.
 2.
 Осъжда Европейската комисия да понесе направените от нея съдебни разноски и да заплати съдебните разноски, направени от Stichting Natuur en Milieu и Pesticide Action Network Europe.
 3.
 Република Полша и Съветът на Европейския съюз понасят направените от тях съдебни разноски.
 (1) ОВ C 301, 22.11.2008 г.


text:
 10.11.2012
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 343/16
 Жалба, подадена на 20 август 2012 г. — Brouwerij Van Honsebrouck/СХВП — Beverage Trademark (KASTEEL)
 (Дело T-374/12)
 2012/C 343/27
 Език на жалбата: френски
 Страни
 Жалбоподател: Brouwerij Van Honsebrouck (Ingelmunster, Белгия) (представител: P. Maeyaert, avocat)
 Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели)
 Друга страна в производството пред апелативния състав: Beverage Trademark Co. Ltd BTM (Tortola, British Virgin Islands)
 Искания на жалбоподателя
 Жалбоподателят иска от Общия съд:
 —
 да отмени изцяло решението на втори апелативен състав на Службата за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) от 8 юни 2012 г. по преписка R 2551/2010-2;
 —
 да осъди СХВП и Beverage Trademark Co. Ltd BTM да заплатят разноските за производството.
 Правни основания и основни доводи
 Заявител на марката на Общността: Жалбоподателят
 Марка на Общността, предмет на спора: Международна фигуративна марка, включваща словния елемент „KASTEEL“ за стоки от клас 32 — Международна регистрация No W 975 635
 Притежател на марката или знака, на която/който е направено позоваване в подкрепа на възражението: Beverage Trademark Co. Ltd BTM
 Марка или знак, на която/който е направено позоваване в подкрепа на възражението: Национална марка „CASTEL BEER“ за стоки от клас 32
 Решение на отдела по споровете: Уважава възражението
 Решение на апелативния състав: Отхвърля жалбата
 Изложени правни основания:
 —
 Нарушение на член 76, параграф 1 от Регламент No 207/2009,
 —
 Нарушение на член 42 от Регламент No 207/2009,
 —
 Нарушение на член 8, параграф 1, буква б) от Регламент No 207/2009.


text:
 10.1.2009
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 6/16
 Иск, предявен на 19 ноември 2008 г. — Комисия на Европейските общности/Италианска република
 (Дело C-500/08)
 (2009/C 6/27)
 Език на производството: италиански
 Страни
 Ищец: Комисия на Европейските общности (представители: F. Erlbacher и E. Vesco)
 Ответник: Италианска република
 Искания на ищеца
 —
 да се установи, че като не е приела всички законови, подзаконови и административни разпоредби, необходими за съобразяване с Директива 2005/94/ЕО (1) на Съвета от 20 декември 2005 година относно мерки на Общността за борба с инфлуенцата по птиците и за отмяна на Директива 92/40/ЕИО, или при всички случаи като не е уведомила Комисията за приемането на такива разпоредби, Италианската република не е изпълнила задълженията си по силата на същата директива.
 —
 да се осъди Италианската република да заплати съдебните разноски.
 Правни основания и основни доводи
 Срокът за транспониране на Директива 2005/94/ЕО е изтекъл на 1 юли 2007 г.
 (1) ОВ L 10, стp. 16; Специално издание на български език, 2007 г., глава 3, том 69, стр. 3.


text:
 15.9.2014
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 315/67
 Жалба, подадена на 18 юни 2014 г. — EEB/Комисия
 (Дело T-462/14)
 2014/C 315/112
 Език на производството: английски
 Страни
 Жалбоподател: European Environmental Bureau (EEB) (Брюксел, Белгия) (представител: B. Kloostra, адвокат)
 Ответник: Европейска комисия
 Искания на жалбоподателя
 Жалбоподателят иска от Общия съд:
 —
 да отмени оспореното решение на Комисията от 8 април 2014 г.,
 —
 да осъди Комисията да заплати съдебните разноски.
 Правни основания и основни доводи
 С настоящата жалба жалбоподателят иска отмяна на решението на Комисията от 8 април 2014 г. (Ares(2014)1102834), с което се отхвърля като недопустимо искането на жалбоподателя за вътрешно преразглеждане на Решение 2013/687/ЕС на Комисията от 26 ноември 2013 година относно нотификацията от страна на Република Гърция на преходния национален план, посочен в член 32 от Директива 2010/75/ЕС на Европейския парламент и на Съвета относно емисиите от промишлеността.
 Жалбоподателят излага три основания в подкрепа на своята жалба.
 1.
 С първото основание се твърди незаконосъобразността на член 10 във връзка с член 2, параграф 1, буква ж) от Регламент No 1367/2006 (1). Според жалбоподателя с приемането на оспорената мярка Комисията действала в нарушение на член 9, параграф 3 от Орхуската конвенция, тъй като приложените от Комисията разпоредби — член 10 във връзка с член 2, параграф 1, буква ж) от Регламент No 1367/2006 — са несъвместими с член 9, параграф 3 от Орхуската конвенция. Поради незаконосъобразността на тези разпоредби от Регламент No 1367/2006 Комисията е следвало да обяви искането за вътрешно преразглеждане за допустимо.
 2.
 С второто основание се твърди при условията на евентуалност, че, приемайки оспорените мерки, Комисията е действала в нарушение на своето задължение да се съобразява доколкото е възможно с конвенцията. Според жалбоподателя Комисията е трябвало да тълкува член 10 от Регламент No 1367/2006 и особено думите „административен акт“ в него в съответствие с член 9, параграф 3 от Орхуската конвенция и е трябвало да не се съобразява с твърде ограничителното според него определение за административен акт в член 2, параграф 1, буква ж) от Регламент No 1367/2006.
 3.
 С третото основание се твърди също при условията на евентуалност, че приемайки оспорените мерки, Комисията е нарушила член 2, параграф 1, буква ж) от Регламент No 1367/2006, тъй като Решение 2013/687/ЕС на Комисията не било акт с индивидуален характер.
 (1) Регламент (ЕО) No 1367/2006 на Европейския парламент и на Съвета от 6 септември 2006 година относно прилагането на разпоредбите на Орхуската конвенция за достъп до информация, публично участие в процеса на вземане на решения и достъп до правосъдие по въпроси на околната среда към институциите и органите на Общността (ОВ L 264, стр. 13; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 17, стр. 126).


text:
 6.3.2017
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 70/25
 Жалба, подадена на 13 януари 2017 г. — Чешка република/Комисия
 (Дело T-18/17)
 (2017/C 070/35)
 Език на производството: чешки
 Страни
 Жалбоподател: Чешка република (представители: M. Smolek и J. Vláčil)
 Ответник: Европейска комисия
 Искания на жалбоподателя
 Жалбоподателят иска от Общия съд:
 —
 да отмени Регламент за изпълнение (ЕС) 2016/1867 на Комисията от 20 октомври 2016 година за изменение на приложението към Регламент (ЕО) No 3199/93 относно взаимното признаване на процедурите за пълно денатуриране на алкохол за целите на освобождаването от акциз, и
 —
 да осъди Европейската комисия да заплати съдебните разноски.
 Основания и основни доводи
 В подкрепа на жалбата си жалбоподателят излага две основания.
 1.
 Първото основание е изведено от нарушение на член 13, параграф 2 от Договора за Европейския съюз и на член 27, параграфи 3 и 4 от Директива 92/83/ЕИО на Съвета от 19 октомври 1992 година за хармонизиране на структурата на акцизите върху алкохола и алкохолните напитки. Като приела обжалвания регламент, Комисията извършила намеса в чешките национални изисквания относно пълното денатуриране на алкохол, въпреки че Чешката република не е изпращала съобщения на Комисията в съответствие с член 27, параграф 3 от Директива 92/83, а Комисията, напротив, многократно съобщавала, че не е съгласна с този подход. В съответствие с член 27, параграф 4 от Директива 92/83 обаче намесата в националните изисквания на държава членка относно пълното денатуриране на алкохол е недопустима без съобщение от държавата членка.
 2.
 Второто основание е изведено от нарушение на член 27, параграф 1, буква a) от Директива 92/83, тъй като евроденатурант 1:1:1 не отговаря на целта на тази разпоредба, доколкото не предоставя достатъчни гаранции в борбата срещу данъчните измами. Евроденатурант 1:1:1 е много слаба денатурираща смес и напълно денатурираният с тази смес алкохол може лесно да бъде злонамерено употребен за производството на алкохолни напитки.


text:
 15.8.2008
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 209/19
 Иск, предявен на 16 април 2008 г. — Комисия на Европейските общности/Федерална република Германия
 (Дело C-160/08)
 (2008/C 209/27)
 Език на производството: немски
 Страни
 Ищец: Комисия на Европейските общности (представители: M. Kellerbauer и D. Kukovec)
 Ответник: Федерална република Германия
 Искания на ищеца
 —
 да се установи, че Федерална република Германия не е изпълнила задълженията си по Директива 92/50/ЕИО (1) и по Директива 2004/18/ЕО (2), както и тези, произтичащи от принципите на свобода на установяване и на свободно предоставяне на услуги (член 43 и член 49 от Договора за ЕО), като не е публикувала информация за процедури за възложени обществени поръчки и е възложила обществени поръчки за услуги в областта на обществената услуга по спешен медицински транспорт при липса на публичност и прозрачност,
 —
 да се осъди Федерална република Германия да заплати съдебните разноски.
 Правни основания и основни доводи
 Комисията посочва, че вниманието й е било привлечено от множество жалби относно практиката по предоставяне на обществени поръчки в областта на обществената услуга по спешен медицински транспорт във Федерална република Германия. В тези жалби се възразявало срещу това, че обществените поръчки в тази област по правило не били предмет на процедура за възлагане, както и че те не били предоставяни при осигуряване на прозрачност. По мнение на Комисията ограниченият по принцип брой на процедури за възлагане на обществени поръчки за услуги за спешен медицински транспорт в Европа от местни органи като отговорни за обществената услуга за спешен медицински транспорт (13 обявления за период от шест години, публикувани от едва 11 от 400 Landkreise [провинциални окръзи], съответно kreisfreie Städte [градове със статут на окръг] е индикация за разпространена в Германия практика, според която услугите за спешен медицински транспорт не се предоставят в съответствие с целите на европейските директиви за възлагане на обществени поръчки и основните принципи на общностното право. Освен това тези поръчки били възлагани без да се вземат мерки за осигуряване на съответната прозрачност и за недопускане на дискриминация.
 Федерална република Германия, чрез тази практика за възлагане на обществени поръчки, не била изпълнила задълженията си по Директива 92/50/ЕИО и по Директива 2004/18/ЕО, както и установените в членове 43 и 49 от Договора за ЕО принципи на свобода на установяване и на свободно предоставяне на услуги, по-специално забраната за недопускане на дискриминация, съдържаща се в тях.
 Местните органи като отговорни за услугата за спешен медицински транспорт съответствали на определението за възлагащи органи по смисъла на член I б) от 92/50/ЕИО, съответно на член l, параграф 9 от Директива 2004/18/ЕО. Считало се освен това за безспорно, че договорите в областта на обществената услуга за спешен медицински транспорт представляват възмездни обществени поръчки, които влизат в обхвата на посочените директиви и превишават релевантните за приложимостта на директивите прагови стойности..Въз основа на всички тези обстоятелства въпросните договори за услуги следвало да се предоставят по предвидените от директивите процедури и при спазването на техните общи разпоредби за равно третиране и недопускане на дискриминация.
 Тъй като в настоящия случай ставало въпрос за договори с ясно изразен трансграничен интерес, с предоставените


text:
без прозрачност обществени поръчки се нарушавали както задълженията по Директива 92/50/ЕИО и по Директива 2004/18/ЕО, така и общите основни принципи на свобода на установяване и на свободно предоставяне на услугите от Договора за ЕО.
 Услугите за спешен медицински транспорт, също както транспортните услуги и медицинските услуги в рамките на обществената услуга за спешен медицински транспорт, не попадали в изключението на член 45 във връзка с член 55 от Договора за ЕО, съгласно които спрямо дейности, свързани в дадена държава-членка продължително или епизодично с упражняването на публичната власт, не се прилагат в съответната държава-членка главата от Договора за ЕО относно правото на установяване и услуги. Изключението по член 45 от Договора за ЕО, което трябва да се тълкува стеснително като изключение от основните свободи, се ограничавало строго до онези дейности, които като такива представляват непряко и специфично участие в упражняването на публичната власт. На въпроса дали се упражнява публичната власт, не следвало да се отговаря с позоваване на публично-правния характер на посочената дейност, а решаваща била по-скоро възможността, спрямо гражданина да се упражняват суверенни права и правомощия на принуда.
 Комисията е убедена, че практиката по предоставяне на обществени поръчки в областта на обществената услуга за спешна помощ, дори при участието на чуждестранни извършители на услуги би могла да бъде организирана по такъв начин, че да може да се гарантира комплексна, бърза и висококачествена спешна помощ в цялата страна.
 (1) ОВ L 209, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 6, том 2, стр. 50.
 (2) ОВ L 134, стр. 114.


text:
 10.11.2007
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 269/48
 Определение на Първоинстанционния съд от 7 септември 2007 г. — González Sánchez/СХВП — Bankinter (ENCUENTA)
 (Дело T-49/06) (1)
 („Марка на Общността - Производство по възражение - Член 63, параграф 4 от Регламент (ЕО) No 40/94 - Липса на процесуална легитимация - Недопустимост“)
 (2007/C 269/86)
 Език на производството: испански
 Страни
 Жалбоподател: Francisco Javier González Sánchez (Мадрид, Испания) (представител: G. Justicia González, avocat)
 Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки и дизайни) (представител: S. Palmero Cabezas)
 Друга страна в производството пред апелативния състав на СХВП: Bankinter, SA (Мадрид, Испания)
 Предмет
 Жалба, подадена срещу решението на втори апелативен състав на СХВП от 16 декември 2005 г. (дело R 1116/2005-2) относно производство по възражение между Bankinter, SA и la Confederación Española de Cajas de Ahorros.
 Диспозитив
 1)
 Отхвърля жалбата като недопустима.
 2)
 Осъжда Francisco Javier González Sánchez да поеме всички съдебни разноски.
 (1) ОВ C 310, 16.12.2006 г.


text:
 19.7.2008
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 183/20
 Определение на Първоинстанционния съд от 2 юни 2008 г. — WWF-UK/Съвет
 (Дело T-91/07) (1)
 (Жалба за отмяна - Регламент (ЕО) No 41/2007 - Възстановяване на запасите от атлантическа треска - Определяне на ОУД през 2007 г. - Акт с общо приложение - Липса на лично засягане - Недопустимост)
 (2008/C 183/41)
 Език на производството: английски
 Страни
 Жалбоподател: WWF-UK Ltd (Godalming, Surrey, Обединено кралство) (представители: R. Stein, solicitor, P. Sands и J. Simor, barristers)
 Ответник: Съвет на Европейския съюз (представители: A. de Gregorio Merino et M. Moore)
 Встъпила страна в подкрепа на ответника: Комисия на Европейските общности (представители: P. Oliver и M. van Heezik)
 Предмет
 Жалба за частична отмяна на Регламент (ЕО) No 41/2007 на Съвета от 21 декември 2006 година за определяне на риболовните възможности през 2007 г. и съответните условия по отношение на някои рибни запаси и групи рибни запаси, приложими във водите на Общността, и по отношение на корабите на Общността във води, за които се изискват ограничения върху улова (ОВ 2007, L 15, стр. 1), доколкото той определя общия допустим улов (ОДУ) през 2007 г. на атлантическа треска в зоните, попадащи в обхвата на Регламент (ЕО) No 423/2004 на Съвета от 26 февруари 2004 г. относно определяне на мерки за възстановяване на запасите от атлантическа треска (ОВ L 70, стр. 8; Специално издание на български език, 2007 г., глава 4, том 7, стр. 134).
 Диспозитив
 1)
 Жалбата се отхвърля като недопустима.
 2)
 WWF-UK Ltd понася направените от него съдебни разноски, както и съдебните разноски, направени от Съвета.
 3)
 Комисията понася направените от нея съдебни разноски.
 (1) ОВ C 117, 26.5.2007 г.


text:
 30.1.2017
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 30/40
 Жалба, подадена на 28 ноември 2016 г. от Merck KGaA срещу решението, постановено от Общия съд (девети състав) на 8 септември 2016 г. по дело T-470/13, Merck KGaA/Европейска комисия
 (Дело C-614/16 P)
 (2017/C 030/44)
 Език на производството: английски
 Страни
 Жалбоподател: Merck KGaA (представители: B. Bär-Bouyssière, Rechtsanwalt, S. Smith, Solicitor, R. Kreisberger, Barrister, D. Mackersie, Advocate)
 Други страни в производството: Европейска комисия, Generics (UK) Ltd
 Искания на жалбоподателя
 Жалбоподателят моли Съда:
 —
 да отмени точка 1 от диспозитива на съдебното решение,
 —
 да отмени член 1, параграф 1, член 2, параграф 1 от решението на Комисията и членове 3 и 4, доколкото се отнасят до Merck,
 —
 при условията на евентуалност, да отмени или намали размера на наложената на Merck глоба,
 —
 да отмени точка 2 от диспозитива на съдебното решение и да осъди Комисията да заплати направените от нея съдебни разноски и тези, направени от Merck във връзка с първоинстанционното производство и производството по обжалване.
 Основания и основни доводи
 1.
 По първото основание за обжалване жалбоподателят изтъква, че Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото, като е заключил, че споразуменията за доброволно уреждане на спорове (наричани по-нататък „споразуменията“), сключени между Generics (UK) (наричано по-нататък „GUK“) и Lundbeck, са ограничения с оглед на целта по смисъла на член 101, параграф 1 ДФЕС:
 i)
 Първо твърдение: Общият съд допуснал грешка, що се отнася до приложимия правен критерий и правилния подход за определяне дали споразуменията могат да бъдат квалифицирани като ограничения с оглед на целта, по-конкретно с оглед на правните принципи, установени в решение Groupement des cartes bancaires (CB)/Европейска комисия, C-67/13 P.
 ii)
 Второ твърдение: Общият съд допуснал грешка, като не проверил дали текстът на споразуменията разкрива достатъчна степен на вредност.
 iii)
 Трето твърдение: Общият съд неправилно приел, че споразуменията разкривали достатъчна степен на вредност, тъй като били еквивалентни на споразумения за изключване от пазара.
 iv)
 Четвърто твърдение: Общият съд неправилно приел, че споразуменията разкривали достатъчна степен на вредност, като предотвратявали спорове с несигурен изход.
 v)
 Пето твърдение: Общият съд неправилно приел, че предвиденото в споразуменията плащане в полза на GUK било един от основните признаци на ограничение с оглед на целта.
 vi)
 Шесто твърдение: Общият съд неправилно се основал на фактически обстоятелства, които не били свързани с текста на споразуменията, за да заключи, че е налице ограничение с оглед на целта.
 vii)
 Седмо твърдение: Общият съд неправилно приел, че споразумението относно ЕИП надхвърляло обхвата на патентите на Lundbeck.
 2.
 По второто основание за обжалване жалбоподателят изтъква, че Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото, като е заключил, че GUK и Lundbeck са били потенциални конкуренти към момента на сключване на споразуменията:
 viii)
 По осмото твърдение: Общият съд неправилно пропуснал да провери дали посочените от Комисията осем начина за навлизане на пазара са икономически рентабилни или постижими на практика за GUK в рамките на достатъчно кратък срок.
 ix)
 Девето твърдение: Общият съд неправилно обърнал тежестта на доказване, що се отнася до наличието на потенциална конкуренция.
 x)
 Десето твърдение: Общият


text:
съд неправилно заключил, че сключването на споразуменията от страните било релевантно за преценката за наличие на потенциална конкуренция.
 xi)
 Единадесето твърдение: Общият съд допуснал грешка, като не признал, че в рамките на преценката за наличие на ограничение „с оглед на целта“ не било подходящо да се разглежда наличието на потенциална конкуренция.
 3.
 По третото основание за обжалване жалбоподателят изтъква, че Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото, като е потвърдил глобата, наложена на жалбоподателя от Комисията:
 xii)
 Дванадесето твърдение: Общият съд неправилно приел, че Комисията имала правомощие да наложи глоба на жалбоподателя или при условията на евентуалност, да наложи глоба в размер, който е повече от символичен.


text:
 7.11.2016
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 410/30
 Жалба, подадена на 22 септември 2016 г. — Jiménez Gasalla/EUIPO (B2B SOLUTIONS)
 (Дело T-685/16)
 (2016/C 410/43)
 Език на производството: испански
 Страни
 Жалбоподател: Carlos Javier Jiménez Gasalla (Мадрид, Испания) (представител: E. Estella Garbayo, abogado)
 Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)
 Данни за производството пред EUIPO
 Спорна марка: словна марка на Европейския съюз „B2B SOLUTIONS“ — заявка за регистрация No 14 016 224
 Обжалвано решение: решение на четвърти апелативен състав на EUIPO от 22 юли 2016 г. по преписка R 244/2016-4
 Искания
 Жалбоподателят моли Общия съд:
 —
 да отмени решение на четвърти апелативен състав на EUIPO от 22 юли 2016 г.,
 —
 да отмени решението от 9 декември 2015 г., което е EUIPO е постановила като първа инстанция и с което изцяло е отхвърлила искането за регистрация на съответната марка,
 —
 да измени предходните решения, като изцяло уважи направеното от жалбоподателя искане за регистрация на марка,
 —
 да осъди EUIPO да заплати съдебните разноски, направени в настоящото производство, както и разноските, направени в производството по обжалване пред EUIPO.
 Изложено основание
 —
 Нарушение на член 7, параграф 1, букви б) и в) и параграф 2 от Регламент No 207/2009.


text:
 14.4.2007
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 82/2
 Решение на Съда (голям състав) от 30 януари 2007 г. — Комисия на Европейските общности/Кралство Дания
 (Дело C-150/04) (1)
 (Неизпълнение на задължения от държава-членка - Свободно движение на работници - Свободно предоставяне на услуги - Свободно движение на капитали - Свобода на установяване - Данък върху дохода - Застраховане за старост - Сключване на договор с пенсионнозастрахователна институция, установена в друга държава-членка - Данъчно законодателство - Ограничение относно приспадането или възможността да не се отчитат вноските по пенсионнозастрахователен план от облагаемия доход - Императивни съображения, свързани с общ интерес - Ефикасност на данъчния контрол - Последователност на данъчната система - Симетрия на данъчната система - Данъчна конвенция за избягване на двойното облагане)
 (2007/C 82/03)
 Език на производството: датски
 Страни
 Ищец: Комисия на Европейските общности [представители: R. Lyal, S. Tams и H. Støvlbæk]
 Ответник: Кралство Дания [представител: J. Molde]
 Встъпили страни в подкрепа на ответника: Кралство Швеция [представител: A. Kruse]
 Предмет
 Неизпълнение на задължения от държава-членка — Нарушение на членове 39, 43, 49 и 56 ЕО — Данъчно законодателство, предоставящо право на приспадане от облагаемия доход на вноските за пенсионно застраховане единствено за застраховките, сключени с предприятие, установено в държавата-членка
 Диспозитив
 1)
 Като приема и оставя в сила правна уредба на животозастраховането и пенсионното застраховане, предвиждаща, че право на приспадане на вноските и възможност те да не се отчитат се предоставя единствено за вноските, изплатени по пенсионнозастрахователни планове, сключени с установени в Дания пенсионнозастрахователни институции, при положение, че не се предоставя подобно данъчно облекчение за вноските, изплатени по силата на пенсионнозастрахователни планове, сключени с пенсионнозастрахователни институции, установени в други държави-членки, Кралство Дания не е изпълнило задълженията си по членове 39 ЕО, 43 ЕО и 49 ЕО.
 2)
 Кралство Дания се осъжда да заплати съдебните разноски.
 3)
 Кралство Швеция понася собствените си съдебни разноски.
 (1) ОВ C 190, 24.7.2004 г.


text:
 4.9.2017
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 293/33
 Определение на Общия съд от 19 юли 2017 г. — Pfizer и Pfizer santé familiale/Комисия
 (Дело T-716/16) (1)
 ((Жалба за отмяна - Митнически съюз - Обща митническа тарифа - Тарифна и статистическа номенклатура - Класиране в Комбинираната номенклатура - Тарифни подпозиции - Приложими мита за стоките, класирани в тези тарифни подпозиции - Подзаконов акт, който включва мерки за изпълнение - Липса на лично засягане - Недопустимост))
 (2017/C 293/39)
 Език на производството: английски
 Страни
 Жалбоподатели: Pfizer Ltd (Сандуич, Обединено кралство) и Pfizer Santé familiale (Париж, Франция) (представители: L. Catrain González, avocat, и E. Wright, barrister)
 Ответник: Европейска комисия (представители: A. Caeiros и K. Skelly)
 Предмет
 Искане на основание член 263 ДФЕС за частична отмяна на Регламент за изпълнение (ЕС) 2016/1140 на Комисията от 8 юли 2016 година относно класирането на някои стоки в Комбинираната номенклатура (OВ 2016 L 189, стp. 1)
 Диспозитив
 1)
 Отхвърля жалбата като недопустима.
 2)
 Осъжда Pfizer Ltd и Pfizer Santé familiale да заплатят съдебните разноски.
 (1) ОВ C 462, 12.12.2016 г.


text:
 26.11.2011
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 347/29
 Решение на Общия съд от 11 октомври 2011 г. — Chestnut Medical Technologies/СХВП (PIPELINE)
 (Дело T-87/10) (1)
 (Марка на Общността - Заявка за словна марка на Общността „PIPELINE“ - Абсолютно основание за отказ - Описателен характер - Член 7, параграф 1, буква в) от Регламент (ЕО) No 207/2009 - Задължение за мотивиране - Член 75 от Регламент No 207/2009)
 2011/C 347/46
 Език на производството: английски
 Страни
 Жалбоподател: Chestnut Medical Technologies, Inc. (Menlo Park, Калифорния, Съединени щати) (представители: H.P. Kunz-Hallstein и R. Kunz-Hallstein, avocats)
 Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (представител: D. Botis)
 Предмет
 Жалба срещу решението на втори апелативен състав на СХВП от 10 декември 2009 г. (преписка R 968/2009-2) относно заявка за регистрация на словната марка „PIPELINE“ като марка на Общността
 Диспозитив
 1.
 Отхвърля жалбата.
 2.
 Осъжда Chestnut Medical Technologies, Inc. да заплати съдебните разноски.
 (1) ОВ C 100, 17.4.2010 г.


text:
 14.3.2016
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 98/13
 Решение на Съда (първи състав) от 21 януари 2016 г. — Европейска комисия/Република Кипър
 (Дело C-515/14) (1)
 ((Неизпълнение на задължения от държава членка - Свободно движение на хора - Работници - Членове 45 ДФЕС и 48 ДФЕС - Обезщетения за старост - Разлика в третирането, свързана с възрастта - Държавни служители на държава членка, които са на възраст под 45 години и напускат тази държава членка, за да упражняват професионална дейност в друга държава членка или в институция на Европейския съюз))
 (2016/C 098/16)
 Език на производството: гръцки
 Страни
 Ищец: Европейска комисия (представители: H. Tserepa-Lacombe и D. Martin)
 Ответник: Република Кипър (представители: N. Ioannou и D. Kalli)
 Диспозитив
 1)
 Като не е отменила със задна дата, считано от 1 май 2004 г., съдържащото се в член 27 от Закон 97(I)1997 за пенсиите условие във връзка с възрастта, което обезкуражава работниците да напуснат своята държава членка по произход, за да упражняват професионална дейност в друга държава членка или в институция на Европейския съюз или в друга международна организация, и в резултат на което се установява неравно третиране между работниците мигранти, включително работещите в институциите на Европейския съюз или в друга международна организация, от една страна, и държавните служители, които са упражнявали дейността си в Кипър, от друга страна, Република Кипър не е изпълнила задълженията си по членове 45 ДФЕС и 48 ДФЕС, както и по член 4, параграф 3 ДЕС.
 2)
 Осъжда Република Кипър да заплати съдебните разноски.
 (1) ОВ C 65, 23.2.2015 г.


text:
 21.11.2009
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 282/61
 Жалба, подадена на 2 октомври 2009 г. — Annco/СХВП — Freche et fils (ANN TAYLOR LOFT)
 (Дело T-385/09)
 2009/C 282/113
 Език на жалбата: английски
 Страни
 Жалбоподател: Annco, Inc. (Ню Йорк, Съединени американски щати) (представител: G. Triet, lawyer)
 Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели)
 Друга страна в производството пред апелативния състав: Freche et fils associés SARL (Париж, Франция)
 Искания на жалбоподателя
 —
 да приеме жалбата за основателна
 —
 да отмени решението на Първи апелативен състав на Службата за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) от 1 юли 2009 г. по преписка R 1485/2008-1;
 —
 да измени решението на Първи апелативен състав на Службата за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) от 1 юли 2009 г. по преписка R 1485/2008-1, като регистрира марка на Общността за класове 18, 25, в допълнение към клас 35;
 —
 да се осъди ответника да заплати съдебните разноски
 Правни основания и основни доводи
 Заявител на марката на Общността: Жалбоподателят
 Марка на Общността, предмет на спора: Марката „ANN TAYLOR LOFT“ за стоки и услуги в класове 18, 25 и 35
 Притежател на марката или знака, на която/който е направено позоваване в подкрепа на възражението: Другата страна в производството пред апелитивния състав
 Марка или знак, на която/който е направено позоваване в подкрепа на възражението: Регистрация като френска марка на марката „LOFT“ за стоки в класове 18 и 25
 Решение на отдела по споровете: Уважава възражението
 Решение на апелативния състав: Отхвърля жалбата
 Изложени правни основания: Нарушение на член 8, параграф 1, буква б) от Регламент No 207/2009 на Съвета, тъй като апелативният състав неправилно е постановил, че било налице вероятност от объркване между разглежданите марки; нарушение на член 75 от Регламент No 207/2009 на Съвета, тъй като апелативният състав неправилно се е позовал на доказателство и причините, поради които на жалбоподателят не е дадена възможност да вземе становище.


text:
 21.6.2008
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 158/11
 Жалба, подадена на 7 април 2008 г. от Foshan Shunde Yongjian Housewares & Hardware Co. Ltd срещу решението на Първоинстанционния съд (шести състав), постановено на 29 януари 2008 г. по дело T-206/07, Foshan Shunde Yongjian Housewares & Hardware/Съвет на Европейския съюз
 (Дело C-141/08 P)
 (2008/C 158/16)
 Език на производството: френски
 Страни
 Жалбоподател: Foshan Shunde Yongjian Housewares & Hardware Co. Ltd (представители: адв. J.-F. Bellis, avocat, г-н G. Vallera, barrister)
 Други страни в производството: Съвет на Европейския съюз, Комисия на Европейските общности, Vale Mill (Rochdale) Ltd, Pirola SpA, Colombo New Scal SpA, Италианска република
 Искания на страните
 —
 да се отмени обжалваното решение,
 —
 да се уважат исканията, формулирани в производството пред Първоинстанционния съд по дело T-206/07, а именно — да се отмени Регламент (ЕО) No 452/2007 (1), доколкото се прилага към жалбоподателя,
 —
 да се осъди Съветът да заплати съдебните разноски, направени в производствата пред Първоинстанционния съд и пред Съда.
 Правни основания и основни доводи
 В подкрепа на жалбата си жалбоподателят изтъква две правни основания.
 С първото си правно основание жалбоподателят упреква Първоинстанционния съд, че не отговорил на първото предявено от него правно основание за отмяна, като го отхвърлил въз основа на констатация, която е в явно противоречие с доказателствата по делото, а именно, че разискването относно тълкуването на член 2, параграф 7, буква в) от основния регламент (2) и на точка 44 от решението на Първоинстанционния съд от 14 ноември 2006 г. по дело Nanjing Metalink/Съвет (T-138/02, Recueil, стр. II-4347) било нерелевантно. Всъщност както Съветът сам изтъквал в своята писмена защита, именно тъй като Комисията преценява, че не са изпълнени изложените в посоченото по-горе решение условия, необходими за изменение на първоначално възприетото решение, тя стига до окончателното си заключение, с което предоставя на жалбоподателя статут на предприятие, функциониращо в условията на пазарна икономика. Следователно Първоинстанционният съд основал своя извод на неточни констатации, като в същото време пропуснал да се произнесе по тълкуването на член 2, параграф 7, буква в) от основния регламент и по въпроса дали този член позволява на Комисията в хода на процедурата да се връща към първоначалната си позиция във връзка с предоставянето на статут на предприятие, работещо в условията на пазарна икономика.
 С второто си правно основание жалбоподателят изтъква, че Първоинстанционният съд погрешно е приел, че нарушението на неговото право на защита, макар доказано и установено от тази юрисдикция, не може да доведе до отмяна на оспорвания регламент поради съображението, че не съществувала възможност резултатът от административната процедура да е различен. Разискването относно тълкуването на член 2, параграф 7, буква в) от основния регламент и на точка 44 от решението по дело Nanjing Metalink, посочено по-горе, всъщност изиграло решаваща роля в административната процедура и ако Комисията се била съобразила с процесуалните изисквания на член 20, параграф 5 от основния регламент, жалбоподателят щял да има възможност надлежно да изтъкне собственото си тълкуване на член 2, параграф 7, буква в) от основния регламент.
 (1) Регламент (ЕО) No 452/2007 на Съвета от 23 април 2007 година за налагане


text:
на окончателно антидъмпингово мито и окончателно събиране на временното мито, наложено върху вноса на дъски за гладене с произход от Китайската народна република и Украйна (OВ L 109, стр. 12).
 (2) Регламент (ЕО) No 384/96 на Съвета от 22 декември 1995 година за защита срещу дъмпингов внос на стоки от страни, които не са членки на Европейската общност (OВ 1996 г., L 56, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 11, том 12, стр. 223).