text:
 10.10.2016
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 371/28
 Жалба, подадена на 25 август 2016 г. — Société wallonne des aéroports/Комисия
 (Дело T-474/16)
 (2016/C 371/30)
 Език на производството: френски
 Страни
 Жалбоподател: Société wallonne des aéroports SA (SOWEAR) (Намюр, Белгия (представители: A. Lepièce и H. Baeyens, avocats)
 Ответник: Европейска комисия
 Искания на жалбоподателя
 Жалбоподателят моли Общия съд:
 —
 да обяви искането за съединяване на настоящото дело с дело T-818/14 за допустимо и основателно,
 —
 да обяви настоящата жалба за допустима и основателна,
 вследствие на което,
 —
 да отмени членове 3, 4, 5 и 6 от Решение на Комисията от 1 октомври 2014 г. No SA.14093 относно мерките, приведени в действие от Белгия в полза на Brussels South Charleroi Airport и Ryanair,
 —
 да осъди Комисията да заплати съдебните разноски.
 Основания и основни доводи
 В подкрепа на жалбата си жалбоподателят излага четири основания.
 1.
 Първото основание е изведено от твърдение за грешка при прилагане на правото, която Комисията допуснала, тъй като разгледала таксите, платени от Brussels South Charleroi Airport (BSCA) на жалбоподателя, от гледна точка на член 107 ДФЕС, макар че решенията да инвестира, да започне изграждането на летищна инфраструктура и да я предостави на разположение на BSCA били взети преди обявяването на решение от 12 декември 2000 г., Aéroports de Paris/Комисия (T-128/98, EU:T:2000:290), потвърдено от Съда в решение от 24 октомври 2002 г., Aéroports de Paris/Комисия (C-82/01 P, EU:C:2002:617).
 2.
 Второто основание е изведено от твърдение за грешка при прилагане на правото, която Комисията допуснала, тъй като квалифицирала Instrument Landing System (ILS) и услугата за маркировка на писти като оборудване и услуги от икономическо естество.
 3.
 Третото основание е изведено от твърдението, че съображенията на Комисията при определянето на дължимата от BSCA годишна концесионна такса били основани на неправилен метод и изчислителни коефициенти със съществено значение за размера на помощта, и освен това били опорочени от явна липса на мотиви.
 4.
 Четвъртото основание е изведено от твърдение за грешка при прилагане на правото, която Комисията допуснала, от една страна, като включила в подлежащия на възстановяване от BSCA размер на таксата помощта, предоставена за изпълнение на задачата за опазване на сигурността (тоест субсидията „противопожарни услуги и поддръжка“) и, от друга страна, като не взела предвид намалението за „субсидията за противопожарни услуги и поддръжка“ за 2014 г. и 2015 г.


text:
 16.11.2015
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 381/30
 Определение на Общия съд от 17 юли 2015 г. — EEB Комисия
 (Дело T-565/14) (1)
 ((Околна среда - Регламент (ЕО) No 1367/2006 - Решение на Комисията относно нотификацията от страна на Република Полша на преходния национален план, посочен в член 32 от Директива 2010/75/ЕС относно емисиите от промишлеността - Отказ за вътрешно преразглеждане - Мярка с индивидуален характер - Орхуска конвенция - Срок за обжалване - Просрочие - Жалба, която е отчасти явно недопустима и отчасти лишена от всякакво правно основание))
 (2015/C 381/33)
 Език на производството: английски
 Страни
 Жалбоподател: European Environmental Bureau (EEB) (Брюксел, Белгия) (представител: S. Podskalská, адвокат)
 Ответник: Европейска комисия (представители: L. Pignataro-Nolin, S. Petrova и G. Wilms)
 Предмет
 От една страна, искане за отмяна на Решение С(2014) 804 окончателен на Комисията от 17 февруари 2014 г. относно нотификацията от страна на Република Полша на преходния национален план, посочен в член 32 от Директива 2010/75/ЕС относно емисиите от промишлеността, и, от друга страна, искане за отмяна на Решение Ares (2014) 1915757 на Комисията от 12 юни 2014 г., с което се отхвърля като недопустимо искането на жалбоподателя Комисията да преразгледа решението си от 17 февруари 2014 г.
 Диспозитив
 1)
 Отхвърля жалбата.
 2)
 Няма основание за произнасяне по исканията за встъпване на Съвета на Европейския съюз, Европейския парламент и Република Полша.
 3)
 European Environmental Bureau (EEB) понася собствените си съдебни разноски, както и съдебните разноски на Европейската комисия.
 4)
 EEB, Комисията, Съвета, Парламента и Република Полша понасят направените от тях съдебни разноски във връзка с исканията за встъпване.
 (1) ОВ C 395, 10.11.2014 г.

type: caselaw

jurisdiction: EU


text:
 26.4.2008
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 107/6
 Решение на Съда (втори състав) от 28 февруари 2008 г. (преюдициално запитване от Cour de cassation — Белгия) — Paul Abraham, Eugène Dehalleux, Jacqueline Starck, Robert Beaujean, Patrick Descamps e.a., Régine Lecomte, Jacques Deheneffe, Mirèse Mailleux, Léon Schreiber, Marie-Paule Cornesse, Claude Farnir, Pascale Bastiaens, Marc Kriescher, Isabelle Lemaire, Jean-Luc Kriescher, Mauro Altafoglia, Charles Franckaert, Fernande Pretto/Région wallonne, Société de développement et de promotion de l'aéroport de Liège-Bierset SA, T.N.T. Express Worldwide (Euro Hub) SA, État belge, Cargo Airlines Ltd
 (Дело C-2/07) (1)
 (Директива 85/337/ЕИО - Оценка на въздействието на проекти върху околната среда - Летище с дължина на основната писта над 2 100 метра)
 (2008/C 107/08)
 Език на производството: френски
 Препращаща юрисдикция
 Cour de cassation
 Страни в главното производство
 Ищци: Paul Abraham, Eugène Dehalleux, Jacqueline Starck, Robert Beaujean, Patrick Descamps e.a., Régine Lecomte, Jacques Deheneffe, Mirèse Mailleux, Léon Schreiber, Marie-Paule Cornesse, Claude Farnir, Pascale Bastiaens, Marc Kriescher, Isabelle Lemaire, Jean-Luc Kriescher, Mauro Altafoglia, Charles Franckaert, Fernande Pretto
 Ответници: Област Валония, Société de développement et de promotion de l'aéroport de Liège-Bierset SA, T.N.T. Express Worldwide (Euro Hub) SA, белгийската държава, Cargo Airlines Ltd
 Предмет
 Преюдициално запитване — Касационен съд — Тълкуване на членове 1, 2 и 4 от Директива 85/337/ЕИО на Съвета от 27 юни 1985 година относно оценката на въздействието на някои публични и частни проекти върху околната среда (ОВ L 175, стр. 40; Специално издание на български език 2007 г., глава 15, том 1, стр. 174) — Понятие за „проект с възможно значително въздействие върху околната среда“ — Летище, чиято писта е с дължина над 2 100 метра — Инфраструктурни работи и преустройство на съществуващо летище без удължаване на пистата — Необходимост от проучване на въздействието.
 Диспозитив
 1)
 Ако договор като този, който е предмет на спора по главното производство, не е проект по смисъла на Директива 85/337/ЕИО на Съвета от 27 юни 1985 година относно оценката на въздействието на някои публични и частни проекти върху околната среда, препращащата юрисдикция следва на базата на приложимата национална правна уредба да определи дали такъв договор предполага разрешение по смисъла на член 1, параграф 2 от Директива 85/337. В този контекст следва да се провери дали това разрешение е част от процедура, включваща няколко етапа, която се състои от основно решение и от решения във връзка с изпълнението, и дали следва да се отчете кумулативният ефект на няколко проекта, на чието въздействие върху околната среда трябва да бъде направена комплексна оценка.
 2)
 Разпоредбите на точка 12 от приложение II, разглеждани във връзка с разпоредбите на точка 7 от приложение I към Директива 85/337 в тяхната първоначална редакция, визират и работите по изменение на инфраструктурата на съществуващо летище без удължаване на основната писта, доколкото поради своето естество, значение и характеристики последните могат да се считат за изменение на самото летище. Това се отнася по-специално за работите, предназначени да увеличат съществено дейността на летището и въздушния трафик. Препращащата юрисдикция следва да се увери, че компетентните органи са преценили правилно дали работите, предмет на спора


text:
 16.6.2012
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 174/12
 Решение на Съда (трети състав) от 3 май 2012 г. — Кралство Испания/Европейска комисия
 (Дело C-24/11 P) (1)
 (Обжалване - ФЕОГА - Секция „Гарантиране“ - Разходи, изключени от финансиране от страна на Общността - Разходи, направени от Кралство Испания - Помощи за производството на маслиново масло)
 2012/C 174/16
 Език на производството: испански
 Страни
 Жалбоподател: Кралство Испания (представител: M. Muñoz Pérez)
 Друга страна в производството: Европейска комисия (представител: F. Jimeno Fernández)
 Предмет
 Жалба срещу Решение на Общия съд от 12 ноември 2010 г. по дело Испания/Комисия (T-113/08), с което Общият съд отхвърля жалбата за частична отмяна на Решение 2008/68/ЕО на Комисията от 20 декември 2007 година за изключване от финансиране от страна на Общността на някои разходи, направени от държавите членки в рамките на Европейския фонд за ориентиране и гарантиране на земеделието (ФЕОГА), секция „Гарантиране“ (ОВ L 18, стр. 12), доколкото то се отнася до определени разходи, направени от Кралство Испания в секторите на маслиновото масло и полските култури.
 Диспозитив
 1.
 Отменя Решение на Общия съд на Европейския съюз от 12 ноември 2010 г. по дело Испания/Комисия (T-113/08) в частта му, в която, определяйки писмо AGR 16844 на Комисията от 11 юли 2002 г. като съобщение по смисъла на член 8, параграф 1 от Регламент (ЕО) No 1663/95 на Комисията от 7 юли 1995 година относно реда и начина на прилагане на Регламент No 729/70 по отношение на клиринга на счетоводните сметки на ФЕОГА, секция „Гарантиране“, изменен с Регламент (ЕО) 2245/1999 на Комисията от 22 октомври 1999 година, Общият съд е приел датата на нотифицирането на посоченото писмо като отправна точка за броенето на срока от 24 месеца, предвиден в член 5, параграф 2, буква в), пета алинея от Регламент (ЕИО) No 729/70 на Съвета от 21 април 1970 година за финансиране на общата селскостопанска политика, изменен с Регламент (ЕО) No 1287/95 на Съвета от 22 май 1995 година, и в член 7, параграф 4, пета алинея от Регламент (ЕО) No 1258/1999 на Съвета от 17 май 1999 година относно финансирането на общата селскостопанска политика, за целите на финансовата корекция, извършена с Решение 2008/68/ЕО на Комисията от 20 декември 2007 година за изключване от финансиране от страна на Общността на някои разходи, направени от държавите членки в рамките на Европейския фонд за ориентиране и гарантиране на земеделието (ФЕОГА), секция „Гарантиране“, в сектора на маслиновото масло поради обстоятелството, че испанските власти не са се съобразили в достатъчна степен с предложенията на Агенцията за маслиново масло, отправени в резултат на извършените в пресоващите предприятия проверки.
 2.
 Отменя Решение 2008/68 в частта му, с която от финансиране от страна на Общността се изключват разходите, направени от Кралство Испания в сектора на маслиновото масло извън срока от 24 месеца, предшестващ датата на нотифицирането на писмото на Комисията от 24 ноември 2004 г., с което се свиква двустранната среща от 21 декември 2004 г., доколкото тези разходи са били обект на корекцията, извършена поради обстоятелството, че испанските власти не са се съобразили в достатъчна степен с


text:
 22.12.2007
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 315/40
 Определение на Първоинстанционния съд от 17 октомври 2007 г. — Sumitomo Chemical Agro Europe и Philagro France/Комисия
 (Дело T-454/05) (1)
 („Продукти за растителна защита - Активно вещество процимидон - Директива 91/414/ЕИО - Иск за отмяна - Иск за установяване на неправомерно бездействие - Липса на основание за постановяване на съдебно решение по същество - Иск за обезщетение за вреди - Недопустимост - Явно неоснователен иск“)
 (2007/C 315/75)
 Език на производството: английски
 Страни
 Ищци: Sumitomo Chemical Agro Europe SAS (Лион, Франция) и Philagro France SAS (Лион) (представители: K. Van Maldegem и C. Mereu, avocats)
 Ответник: Комисия на Европейските общности (представител: B. Doherty)
 Предмет
 На първо място и като основно искане — отмяна на решението на Комисията, за което се твърди, че се съдържало в писмото от 20 октомври 2005 г. относно разрешението за пускане на пазара на активното вещество процимидон съгласно Директива 91/414/ЕИО на Съвета от 15 юли 1991 година относно пускането на пазара на продукти за растителна защита (ОВ L 230, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 3, том 10, стр. 30), на второ място, при условия на евентуалност по отношение на иска за отмяна — иск за установяване на неправомерно бездействие, целящ да бъде констатирано, че Комисията неправомерно се е въздържала да приеме мерките, поискани от Sumitomo Chemical Agro Europe SAS и неговите клонове в писмо от 5 септември 2005 г., и на трето място — иск за обезщетение за вреди, насочен към възмездяване на щетата, за която се твърди, че ищците са претърпели главно вследствие на приемането от Комисията на решението, за което се твърди, че се съдържало в писмото от 20 октомври 2005 г., и при условия на евентуалност вследствие на неприемането от Комисията на мерките, поискани в писмото от 5 септември 2005 г.
 Диспозитив
 1)
 Повече няма основание за постановяване на съдебно решение по същество по исковете за отмяна и за установяване на неправомерно бездействие.
 2)
 Искът за обезщетение за вреди се отхвърля като недопустим, доколкото е насочен към възмездяване на щетата, за която се твърди, че Sumitomo Chemical Agro Europe SAS и Philagro France SAS са претърпели вследствие на приемането от Комисията на решението, за което се твърди, че се съдържало в писмото от 20 октомври 2005 г.
 3)
 Искът за обезщетение за вреди се отхвърля като явно неоснователен от правна страна, доколкото е насочен към възмездяване на щетата, за която се твърди, че Sumitomo Chemical Agro Europe и Philagro France са претърпели вследствие на неприемането от Комисията на мерките, които Sumitomo Chemical Agro Europe и неговите клонове са поискали от нея в писмото от 5 септември 2005 г.
 4)
 Sumitomo Chemical Agro Europe и Philagro France ще понесат своите съдебни разноски, както и съдебните разноски, направени от Комисията.
 (1) ОВ C 60, 11.3.2006 г.


text:
 10.7.2017
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 221/27
 Определение на Общия съд от 3 май 2017 г. — De Nicola/BEI
 (Дело T-59/16 P) (1)
 ((Обжалване - Публична служба - Персонал на ЕИБ - Атестиране - Доклад за кариерното развитие - Процедура за атестиране за 2012 г. - Грешки при прилагане на правото - Частично явно недопустима и частично явно неоснователна жалба))
 (2017/C 221/37)
 Език на производството: италиански
 Страни
 Жалбоподател: Carlo De Nicola (Щрасен, Люксембург) (представител: G. Ferabecoli, адвокат)
 Друга страна в производството: Европейска инвестиционна банка (ЕИБ) (представители: първоначално G. Nuvoli и F. Martin, впоследствие G. Nuvoli и G. Faedo, подпомагани от A. Dal Ferro, адвокат)
 Предмет
 Жалба срещу решението на Съда на публичната служба на Европейския съюз (едноличен състав) от 18 декември 2015 г., De Nicola/ЕИБ (F-9/14, EU:F:2015:163), с която се иска частична отмяна на това решение.
 Диспозитив
 1)
 Отхвърля жалбата.
 2)
 Г-н Carlo De Nicola понася направените от него съдебни разноски, както и тези на Европейската инвестиционна банка (ЕИБ) в рамките на настоящото производство.
 (1) ОВ C 111, 29.3.2016 г.


text:
 7.11.2009
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 267/79
 Жалба, подадена на 16 септември 2009 г. — Sociedad Agricola Requingua/СХВП — Consejo Regulador de la Denominación de Origen Toro (TORO DE PIEDRA)
 (Дело T-358/09)
 2009/C 267/141
 Език на жалбата: английски
 Страни
 Жалбоподател: Sociedad Agricola Requingua Ltda (Сантиаго, Чили) (представител: E. Vorbuchner, lawyer)
 Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели)
 Друга страна в производството пред апелативния състав: Consejo Regulador de la Denominación de Origen Toro (Торо, Испания)
 Искания на жалбоподателя
 —
 да се отмени Решение на втори апелативен състав на Службата за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) от 18 юни 2009 г. по преписка R 1117/2008 2;
 —
 да се осъди ответника да заплати всички разноски, т.е. свързаните с производството по възражение, с производството пред апелативния състав и с настоящото производство; и
 —
 да се осъди другата страна в производството пред апелативния състав да заплати всички направени от нея разноски
 Правни основания и основни доводи
 Заявител на марката на Общността: жалбоподателят
 Марка на Общността, предмет на спора: словна марка „TORO DE PIEDRA“ за стоки от клас 33
 Притежател на марката или знака, на която/който е направено позоваване в подкрепа на възражението: другата страна в производството пред апелативния състав
 Марка или знак, на която/който е направено позоваване: фигуративна марка на Общността „D. ORIGEN TORO“, регистрирана за стоки от клас 33; фигуративна марка „Denominación de Origen TORO“, регистрирана в Испания за стоки от клас 33
 Решение на отдела по споровете: уважава възражението
 Решение на апелативния състав: отхвърля жалбата
 Изложени правни основания: Нарушение на член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) No 207/2009 на Съвета поради това, че апелативният състав е приел погрешно, че е налице вероятност от объркване между разглежданите марки; нарушение на член 75, параграф 2 от Регламент (ЕО) No 207/2009 на Съвета и на правото на правото на изслушване, тъй като апелативният състав не е изслушал последното правно основание на жалбоподателя; нарушение на задължението за мотивиране съгласно член 75, параграф 1 от Регламент No 207/2009 на Съвета, тъй като апелативният състав не е обосновал защо не е взел предвид последното правно основание на жалбоподателя.


text:
 6.6.2016
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 200/18
 Решение на Общия съд от 22 април 2016 г. — Франция/Комисия
 (Дело T-56/06 RENV II) (1)
 ((Държавни помощи - Директива 92/81/ЕИО - Акцизи върху минералните масла - Минерални масла, използвани като гориво за производството на двуалуминиев триоксид - Освобождаване от акциз - Оправдани правни очаквания - Правна сигурност - Разумен срок))
 (2016/C 200/25)
 Език на производството: френски
 Страни
 Жалбоподател: Френска република (представители: G. de Bergues, D. Colas и R. Coesme)
 Ответник: Европейска комисия (представители: V. Di Bucci, N. Khan, G. Conte, D. Grespan и K. Walkerová)
 Предмет
 Искане за отмяна на член 5 от Решение 2006/323/ЕО на Комисията от 7 декември 2005 година относно освобождаването от акциз на минералните масла, използвани като гориво за производството на двуалуминиев триоксид в района на Гардан, в района на Шанън и в Сардиния, прилагано съответно от Франция, Ирландия и Италия (ОВ L 119, 2006 г., стр. 12), в частта, в която на Френската република се разпорежда да осигури възстановяването на несъвместимата с общия пазар държавна помощ, предоставена от нея между 3 февруари 2002 г. и 31 декември 2003 г. въз основа на освобождаването от акциз върху минералните масла, използвани като гориво за производството на двуалуминиев триоксид в района на Гардан (Франция).
 Диспозитив
 1)
 Отхвърля жалбата.
 2)
 Френската република понася направените от нея съдебни разноски, както и три четвърти от съдебните разноски на Европейската комисия по дела T-56/06, T-56/06 RENV I и T-56/06 RENV II и три двадесети от съдебните разноски на Комисията по дела C-89/08 P и C-272/12 P.
 3)
 Комисията понася една четвърт от направените от нея съдебни разноски по дела T-56/06, T-56/06 RENV I и T-56/06 RENV II, както и една пета от направените от нея съдебни разноски по дела C-89/08 P и C-272/12 P.
 (1) ОВ C 96, 22.4.2006 г.


text:
 13.4.2013
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 108/6
 Определение на Съда от 29 ноември 2012 г. — Dimos Peramatos/Европейска комисия
 (Дело C-647/11 P) (1)
 (Обжалване - Финансова помощ за проект в областта на околната среда - „LIFE“ - Решение за частично възстановяване на изплатените суми - Определяне на задълженията на бенефициера - Оправдани правни очаквания - Задължение за мотивиране - Грешки при прилагане на правото)
 2013/C 108/10
 Език на производството: гръцки
 Страни
 Жалбоподател: Dimos Peramatos (представител: G. Gerapetritis, Δικηγόρος)
 Друга страна в производството: Европейска комисия (представители: M. Condou-Durande и A.-M. Rouchaud-Joët, подпомагани от A. Somou, Δικηγόρος)
 Предмет
 Жалба срещу Решение на Общия съд (първи състав) от 12 октомври 2011 г. по дело Dimos Peramatos/Комисия (T-312/07), с което този съд отхвърля жалба за отмяна на Решение на Комисията от 7 декември 2005 г., връчено на жалбоподателя от съдебен изпълнител на 17 май 2007 г., за възстановяване на сумите, изплатени в изпълнение на Решение на Комисията C (97)/1997/29 окончателен от 17 юли 1997 г. във връзка с проект по линия на програма за резалесяване, или — при условията на евентуалност — за изменение на оспорваното решение.
 Диспозитив
 1.
 Отхвърля жалбата.
 2.
 Осъжда Dimos Peramatos да заплати съдебните разноски.
 (1) ОВ C 49, 18.2.2012 г.


text:
 10.12.2011
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 362/24
 Определение на Съда на публичната служба (пленум) от 27 септември 2011 г. — De Nicola/ЕИБ
 (Дело F-55/08 DEP)
 (Публична служба - Производство - Искане за определяне на съдебните разноски - Подлежащи на възстановяване съдебни разноски - Необходими разходи - Хонорар, платен от една институция на нейния адвокат - Задължение за загубилия делото жалбоподател да заплати този хонорар - Принцип на равно третиране - Ефективна съдебна защита - Условия)
 2011/C 362/41
 Език на производството: италиански
 Страни
 Жалбоподател: De Nicola (Strassen, Люксембург) (представител: адв. L. Isola, avocat)
 Ответник: Европейска инвестиционна банка (ЕИБ) (представители: г-жа F. Martin, подпомагана от адв. A. Dal Ferro)
 Предмет
 Искане за определяне на съдебните разноски, направено от ответника след постановяване на Решението на Съда на публичната служба (първи състав) от 30 ноември 2009 г. по дело F-55/08
 Диспозитив
 Определя размера на съдебните разноски, които подлежат на възстановяване на Европейската инвестиционна банка по дело F-55/08, De Nicola/ЕИБ, на 6 000 евро.


text:
 12.9.2009
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 220/15
 Определение на Съда от 17 февруари 2009 г. — Galileo Lebensmittel GmbH & Co. KG/Комисия на Европейските общности
 (Дело C-483/07 P) (1)
 (Обжалване - Жалба за отмяна - Запазване от Комисията на домейн „galileo.eu“ - Член 230, четвърта алинея ЕО - Решение, засягащо лично физическо или юридическо лице - Явно неоснователна жалба)
 2009/C 220/25
 Език на производството: немски
 Страни
 Жалбоподател: Galileo Lebensmittel GmbH & Co. KG (представител: K. Bott, Rechtsanwalt)
 Друга страна в производството: Комисия на Европейските общности (представители: G. Braun и E. Montaguti)
 Предмет
 Жалба, подадена срещу Определение на Първоинстанционния съд (втори състав) от 28 август 2007 г. по дело Galileo Lebensmittel/Комисия (T-46/06), с което Първоинстанционният съд отхвърля като недопустима жалбата за отмяна на Решение на Комисията да запази съгласно член 9 от Регламент (ЕО) No 874/2004 на Комисията от 28 април 2004 година относно определяне на правила на обществената политика за въвеждането и функциите на „eu домейн“ от най-високо ниво и принципите, които ръководят регистрирането (ОВ L 162, стр. 40) името на домейна „galileo.eu“ като име на домейн, запазено за използване от институциите и от органите на Общността — Изискване за лично засягане от обжалваното решение — Нарушение на член 230, четвърта алинея ЕО
 Диспозитив
 1)
 Отхвърля жалбата.
 2)
 Осъжда Galileo Lebensmittel GmbH & Co. KG да заплати съдебните разноски.
 (1) ОВ C 8, 12.1.2008 г.


text:
 4.12.2010
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 328/19
 Иск, предявен на 29 септември 2010 г. — Европейска комисия/Република Унгария
 (Дело C-473/10)
 ()
 2010/C 328/36
 Език на производството: унгарски
 Страни
 Ищец: Европейска комисия (представител: H. Støvlbæk и B. D. Simon)
 Ответник: Република Унгария
 Искания на ищеца
 1.
 да се установи, че Република Унгария:
 —
 не е изпълнила задълженията си по член 6, параграф 3 и по приложение II към Директива 91/440/ЕИО (1) изменена, както и по член 14, параграф 2 от Директива 2001/14/ЕО (2) като не е осигурила независимостта на разпределянето на маршрути по отношение на железопътните предприятия,
 —
 не е изпълнила задълженията си по член 6, параграф 3 и по приложение II към Директива 91/440/ЕИО изменена, както и на член 4, параграф 2 от Директива 2001/14/ЕО като не е осигурила независимостта на разпределянето на таксуването по отношение на железопътните предприятия,
 —
 не е изпълнила задълженията си по член 6, параграф 1 от Директива 2001/14/ЕО като не е осигурила финансовия баланс на управителите на инфраструктура,
 —
 не е изпълнила задълженията си по член 6, параграф 2 от Директива 2001/14/ЕО като не е осигурила стимули за намаляването на разходите за предоставяне на инфраструктура, както и на равнището на таксите за достъп,
 —
 не е изпълнила задълженията си по член 7, параграф 3 от Директива 2001/14/ЕО като не е осигурила таксите за минималния пакет достъп и релсов достъп до обслужващите съоръжения да се определят от размера на разходите, произтекли директно вследствие на извършването на влаковата услуга,
 —
 не е изпълнила задълженията си по член 11 от Директива 2001/14/ЕО като не е приела схема за насърчаване на железопътните предприятия и на управителите на инфраструктурата да минимизират прекъсванията и да подобрят работата на мрежата.
 2.
 да се осъди Република Унгария да заплати съдебните разноски.
 Правни основания и основни доводи
 Директиви 91/440/ЕИО и 2001/14/ЕО имат за цел да осигурят на железопътните предприятия справедлив и недискриминационен достъп до железопътната инфраструктура. За да постигнат тази цел, посочените по-горе директиви предвиждат, че органът, извършващ услуги за железопътен транспорт, не може да взема решение във връзка с определянето на влаковите маршрути и че органът по разпределяне трябва да извършва разпределянето на капацитета по независим начин. Ако железопътното предприятие е натоварено с управлението на движението, това безспорно би довело до конкурентно предимство, тъй като за да се извършват задачите във връзка с управлението на движението, то трябва да разполага с детайлна информация за предоставените от железопътните предприятия услуги, за размера им и за разписанието им.
 Настоящият иск е обоснован, между другото, с факта, че в Унгария — в нарушение на разпоредбите от посочените по-горе директиви — управлението на движението се осигурява от органи, които предоставят услуги за железопътен транспорт.
 Управлението на движението не може да се квалифицира като дейност по опериране на инфраструктурата, която не включва определяне на влакови маршрути или разпределяне на капацитет, тъй като който извършва управлението на движението по необходимост участва в процеса на вземане не решение във връзка с определянето на влаковите маршрути и разпределянето на капацитета. От една страна, управителят на движението трябва да


text:
е в течение на решенията за разпределяне на капацитета, за да може да управлява движението, а от друга страна, в случай на прекъсване на движението, трябва да вземе необходимите мерки за възстановяване на движението по разписание, което по необходимост води до преразпределяне на наличните влакови маршрути или на капацитета на мрежата.
 Фактът, че в Унгария железопътните предприятия са тези, които издават подробните фактури за таксите за използване на железопътната инфраструктура, нарушава принципа на независимост на управлението на движението. Тъй като подробните фактури препращат по необходимост и към използваните от железопътните предприятия услуги, както и към техните размер и разписание, те предоставят на железопътните предприятия, които ги издават, конкурентно предимство.
 Освен нарушението на задълженията в областта на независимостта на определянето на влаковите маршрути, Република Унгария не е изпълнила задълженията си по Директиви 91/440/ЕИО и 2001/14/ЕО, доколкото:
 —
 не е определила условията, които осигуряват финансовия баланс на управителите на инфраструктура,
 —
 не е взела мерките, които задължават управителите на инфраструктура да намалят таксите за достъп до мрежата и разходите за управление,
 —
 не е взела мерки за изпълнение, които осигуряват прилагането на принципа за преките разходи при определянето на таксите за достъп до обслужващите съоръжения и накрая
 —
 не е приела схема, която насърчава железопътните предприятия и управителите на инфраструктурата да минимизират прекъсванията и да подобрят работата на мрежата.
 (1) Директива на Съвета от 29 юли 1991 година относно развитието на железниците в Общността (ОВ L 237, стр. 25; Специално издание на български език, 2007 г., глава 7, том 2, стр. 86).
 (2) Директива 2001/14/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 26 февруари 2001 година за разпределяне капацитета на железопътната инфраструктура и събиране на такси за ползване на железопътна инфраструктура и за сертифициране за безопасност (ОВ L 75, стр. 29; Специално издание на български език, 2007 г., глава 7, том 8, стр. 66).


text:
 3.8.2013
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 225/6
 Решение на Съда (голям състав) от 25 юни 2013 г. — Европейска комисия/Чешка република
 (Дело C-241/11) (1)
 (Неизпълнение на задължения от държава членка - Директива 2003/41/ЕО - Дейности и надзор на институциите за професионално пенсионно осигуряване - Частично нетранспониране в предвидения срок - Решение на Съда, установяващо неизпълнение на задължения - Неизпълнение - Член 260, параграф 2 ДФЕС - Имуществени санкции - Еднократно платима сума)
 2013/C 225/08
 Език на производството: чешки
 Страни
 Ищец: Европейска комисия (представители: Z. Malůšková, N. Yerrell и K.-Ph. Wojcik)
 Ответник: Чешка република (представители: M. Smolek и J. Očková)
 Предмет
 Неизпълнение на задължения от държава членка — Член 260 ДФЕС — Неизпълнение на Решение на Съда от 14 януари 2010 г. по дело C-343/08, Комисия/Чешка република — Неприемане в предвидения срок на всички разпоредби, необходими за съобразяване с Директива 2003/41/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 3 юни 2003 година относно дейностите и надзора на институциите за професионално пенсионно осигуряване (ОВ L 235, стр. 10; Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 6, стр. 219) — Налагане на еднократно платима сума и на периодична имуществена санкция
 Диспозитив
 1.
 Като не е взела към датата, на която е изтекъл срокът, определен в официалното уведомително писмо, изпратено от Европейската комисия на Чешката република по реда на член 260, параграф 2 ДФЕС, всички мерки за изпълнението на Решение от 14 януари 2010 г. по дело Комисия/Чешка република (C-343/08), Чешката република не е изпълнила задълженията си по член 260, параграф 1 ДФЕС.
 2.
 Осъжда Чешката република да заплати на Европейската комисия, по сметка „Собствени ресурси на Европейския съюз“, еднократно платима сума от 250 000 EUR.
 3.
 Осъжда Чешката република да заплати съдебните разноски.
 (1) ОВ C 232 от 6.8.2011г.


text:
 25.5.2013
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 147/10
 Преюдициално запитване, отправено от Cour de cassation (Белгия) на 22 февруари 2013 г. — Philippe Gruslin/Citibank Belgium SA
 (Дело C-88/13)
 2013/C 147/17
 Език на производството: френски
 Запитваща юрисдикция
 Cour de cassation
 Страни в главното производство
 Жалбоподател: Philippe Gruslin
 Ответник: Citibank Belgium SA
 Преюдициални въпроси
 Трябва ли член 45 от Директива 85/611/ЕИО на Съвета от 20 декември 1985 година относно координирането на законовите, подзаконовите и административните разпоредби относно предприятията за колективно инвестиране в прехвърлими ценни книжа (ПКИПЦК) (1) да се тълкува в смисъл, че понятието „плащания в полза на притежателите на дялов[е]“ включва и издаването на удостоверения за поименни дялове на притежателите на дялове?
 (1) ОВ L 375, стр. 3, Специално издание на български език, 2007 г., глава 6, том 1, стр. 138


text:
 23.11.2013
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 344/65
 Жалба, подадена на 25 септември 2013 г. — Leder & Schuh International/СХВП — Epple (VALDASAAR)
 (Дело T-519/13)
 2013/C 344/119
 Език на жалбата: немски
 Страни
 Жалбоподател: Leder & Schuh International AG (Залцбург, Австрия) (представител: S. Korn, Rechtsanwalt)
 Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели)
 Друга страна в производството пред апелативния състав: Valerie Epple (Бронен, Германия)
 Искания на жалбоподателя
 Жалбоподателят иска
 —
 да се отмени обжалваното решение на първи апелативен състав на СХВП, да се отхвърли възражението, и
 —
 да се осъди ответникът да заплати разноските както за производството по обжалване пред апелативния състав, така и за производството пред Общия съд на Европейския съюз.
 Правни основания и основни доводи
 Заявител на марката на Общността: жалбоподателят.
 Марка на Общността, предмет на спора: словна марка „VALDASAAR“ за стоки и услуги от класове 18, 25 и 35 — заявка за марка на Общността No 9 591 249.
 Притежател на марката или знака, на която/който е направено позоваване в подкрепа на възражението: Valerie Epple.
 Марка или знак, на която/който е направено позоваване в подкрепа на възражението: словна марка „Val d‘Azur“ за стоки от клас 25.
 Решение на отдела по споровете: частично уважава възражението.
 Решение на апелативния състав: частично отхвърля жалбата.
 Изложени правни основания: нарушение на Регламент No 207/2009, тъй като нямало вероятност от объркване между конфликтните марки.


text:
 14.4.2007
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 82/24
 Искане за преюдициално заключение, представено от Tribunal Supremo (Испания) на 15 февруари 2007 г. — Comisión del Mercado de las Telecomunicaciones/Administración del Estado
 (Дело C-82/07)
 (2007/C 82/44)
 Език на производството: испански
 Препращаща юрисдикция
 Tribunal Supremo
 Страни в главното производство
 Жалбоподател: Comisión del Mercado de las Telecomunicaciones
 Друга страна: Administración del Estado
 Преюдициални въпроси
 1)
 Задължени ли са държавите-членки по силата на член 3, параграф 2 и член 10, параграф 1 от Директива 2002/21/ЕО (1), във връзка със съображение 11 от същата, да предоставят на различни органи „регулаторните “функции, от една страна, и „оперативните “такива, от друга страна, в областта на разпределението на национални номерационни ресурси и управлението на националните номерационни планове?
 2)
 Когато една държава-членка, като е транспонирала във вътрешния си правов ред Директива 2002/21/ЕО, е предоставила на специален орган разпределението на национални номерационни ресурси и управлението на националните номерационни планове, може ли едновременно с това да ограничи правомощията на същия орган в тази област, като ги предостави на други органи или на самата държавна администрация (Administración estatal) по начин, който на практика води до съвместно управление на посочените ресурси от различни органи?
 (1) Директива 2002/21/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 7 март 2002 година относно общата регулаторна рамка за електронните съобщителни мрежи и услуги (Рамкова директива), ОВ L 108, стр. 33.


text:
 21.5.2011
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 152/11
 Жалба, подадена на 25 февруари 2011 г. от E.ON Energie AG срещу решението, постановено от Общия съд (осми състав) на 15 декември 2010 г. по дело T-141/08, E.ON Energie AG/Комисия
 (Дело C-89/11 P)
 2011/C 152/20
 Език на производството: немски
 Страни
 Жалбоподател: E.ON Energie AG (представители: A. Röhling, F. Dietrich и R. Pfromm, Rechtsanwälte)
 Друга страна в производството: Европейска комисия
 Искания на жалбоподателя
 —
 да се отмени обжалваното решение на Общия съд и да се отмени Решение C(2008) 377 окончателен на Комисията от 30 януари 2008 година по дело COMP/B-1/39.326, връчено на жалбоподателя на 6 февруари 2008 г.,
 —
 при условията на евентуалност, обжалваното решение на Общия съд и посоченото в точка 1 решение на Комисията да се отменят, доколкото:
 а)
 на жалбоподателя е наложена глоба;
 б)
 жалбоподателят е осъден да заплати разноските;
 и да се уважат исканията, направени от жалбоподателя в първоинстанционното производство,
 —
 при условията на евентуалност спрямо предходното, обжалваното решение на Общия съд да се отмени и делото да се върне на Общия съд за ново разглеждане,
 —
 ответникът да бъде осъден да заплати съдебните разноски.
 Правни основания и основни доводи
 С настоящата жалба се иска отмяна на решението на Общия съд и на Решение C(2008) 377 окончателен на Комисията от 30 януари 2008 година по дело COMP/B-1/39.326. С решението си Общият съд потвърждава оспорваното решение на Комисията да наложи на жалбоподателя глоба за това, че е увредил печат, поставен от служителите на Комисията на основание член 20, параграф 2, буква г) от Регламент (ЕО) No 1/2003, и че по този начин „най-малкото поради небрежност“ е нарушил член 23, параграф 1, буква д) от Регламент No 1/2003. В подкрепа на жалбата си жалбоподателят изтъква шест правни основания:
 1.
 Първо, жалбоподателят поддържа, че преценката на Общия съд за разпределянето на доказателствената тежест е неправилна и в резултат е допуснато нарушение на презумпцията за невиновност и на признатата в общностното право максима in dubio pro reo. Общият съд в частност не взел предвид обстоятелството, че печатът, поставен (безспорно) след изтичането на срока му на годност, не е „достатъчно убедително“ доказателство, за да се установи наличието на нарушение.
 2.
 С второто правно основание жалбоподателят твърди, че Общият съд не е изпълнил задължението си за мотивиране поради неправилност на изводите. Във връзка с обръщането на доказателствената тежест Общият съд не приложил установения именно от него критерий за „оспорването“ на доказателствената стойност на печата, а въвел изискване за пряка „причинно-следствена връзка“ между факта, че печатът е бил стар, и появата на неверни положителни резултати.
 3.
 С третото правно основание жалбоподателят поддържа, че Общият съд е изопачил доказателствата и по този начин е нарушил правилата на логиката, общия принцип на законност и отново задължението си за мотивиране. Жалбоподателят в частност твърди, че Общият съд, доколкото е приел, че „протоколът за поставяне на печат“ трябва да се разглежда като доказващ в достатъчна степен факта на правилното полагане на печатите, всъщност е придал на това доказателствено средство убеждаващо въздействие по въпрос, за който то изобщо не


text:
е източник на сведения.
 4.
 С четвъртото правно основание жалбоподателят отново поддържа, че е налице непълнота на мотивите на обжалваното съдебно решение поради нарушение на правилата на логиката. Доколкото са били запечатани и други помещения на жалбоподателя, Общият съд стигнал до логически неиздържания извод, че изправността на използваните за целта печати сочи за изправност и на спорния печат.
 5.
 С петото правно основание жалбоподателят твърди, че Общият съд е нарушил правилата за доказването, правилата на логиката и принципа in dubio pro reo. Общият съд в частност допуснал грешка, като приел за неотносими твърденията на жалбоподателя във връзка със състоянието на надписите „VOID“ на касата на вратата, и нарушил правилата за доказването, като отказал да пристъпи към по-нататъшно събиране на доказателства по този въпрос.
 6.
 Накрая, с шестото правно основание жалбоподателят поддържа, че при преценката на глобата Общият съд отново е нарушил правилата за доказването и характерния за правовата държава принцип на пропорционалност. Общият съд не взел предвид смекчаващото обстоятелство, че самият ответник е бил причина за възникналата в деня на проверката ситуация, която впоследствие вече не е можела да се изясни. Освен това, що се отнася до степента, в която е увреден защитеният интерес, Общият съд неправилно не събрал доказателства по въпроса дали вратата е била отваряна — въпрос, който е от значение за тежестта на деянието и съответно за размера на глобата.


text:
 15.5.2017
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 151/6
 Решение на Съда (първи състав) от 15 март 2017 г. — Hitachi Chemical Europe GmbH, Polynt SpA/New Japan Chemical, REACh ChemAdvice GmbH, Sitre Srl, Европейска агенция по химикали, Кралство Нидерландия, Европейска комисия
 (Дело C-324/15 P) (1)
 ((Обжалване - Регламент (ЕО) No 1907/2006 (Регламент REACH) - Член 57, буква е) - Разрешение - Вещества, пораждащи сериозно безпокойство - Идентифициране - Еквивалентна степен на безпокойство - Хексахидро метилфталов анхидрид, хексахидро-4-метилфталов анхидрид, хексахидро-1-метилфталов анхидрид и хексахидро-3-метилфталов анхидрид))
 (2017/C 151/07)
 Език на производството: английски
 Страни
 Жалбоподатели: Hitachi Chemical Europe GmbH, Polynt SpA (представители: C. Mereu и M. Grunchard, адвокати)
 Други страни в производството: New Japan Chemical (представители: C. Mereu и M. Grunchard, адвокати), REACh ChemAdvice GmbH, (представители: C. Mereu и M. Grunchard, адвокати), Sitre Srl (представители: C. Mereu и M. Grunchard, адвокати), Европейска агенция по химикали (ECHA) (представители: M. Heikkilä, C. Buchanan, W. Broere и T. Zbihlej, подпомагани от J. Stuyck, advocaat), Кралство Нидерландия (представители: C. Schillemans и M. Bulterman), Европейска комисия (представители: D. Kukovec и K. Mifsud-Bonnici)
 Диспозитив
 1)
 Отхвърля жалбата.
 2)
 Осъжда Hitachi Chemical Europe GmbH и Polynt SpA да понесат, наред с направените от тях съдебни разноски, и тези на Европейската агенция по химикали (ECHA).
 3)
 Кралство Нидерландия и Европейската комисия понасят направените от тях съдебни разноски.
 4)
 New Japan Chemical и REACh ChemAdvice GmbH понасят направените от тях съдебни разноски.
 (1) ОВ C 311, 21.9.2015 г.


text:
 21.11.2016
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 428/17
 Жалба, подадена на 1 септември 2016 г. — IPA/Комисия
 (Дело T-635/16)
 (2016/C 428/19)
 Език на производството: английски
 Страни
 Жалбоподател: SC IPA SA (Букурещ, Румъния) (представител: L. Vasilescu, lawyer)
 Ответник: Европейска комисия
 Искания на жалбоподателя
 Жалбоподателят иска от Общия съд:
 —
 Да се отменят издадените от ответника дебитно известие No 3241608864 от 28 юни 2016 г. за сумата от 63 653,58 EUR и дебитно известие No 3241608865 за сумата от 9 690,30 EUR.
 Основания и основни доводи
 В подкрепа на жалбата си по същество жалбоподателят твърди, че спорът се състои в изчисляването на непреките разходи, свързани с договора, по който той е бенефициер. Преди няколко години след приключване на договора Комисията налага порочна формула за изчисляване на непреките разходи, която не съответства на договорните условия и противоречи на общоприетите принципи и практики в управленческото счетоводство.
 Жалбоподателят поддържа, че Комисията е основала претенциите си на одит и е приела всички одиторски констатации, без да вземе предвид, че приложеният от одиторите метод за изчисляване на непреките разходи нарушава: (i) счетоводните и управленски принципи и практики на бенефициера, които са наложени и от договора като имащи предимство и (ii) общоприетите принципи и практики в управленското счетоводство.
 Жалбоподателят твърди също, че методите за изчисляване на непреките разходи по договора, използвани от одитора и приети от Комисията, са необосновано различни от счетоводната система на бенефициера, докато по договор всички разходи трябва да бъдат определени в съответствие с обичайните счетоводни и управленски принципи и практики на бенефициера. Счетоводната система на бенефициера е единствено приетата счетоводна система за договора, поради което няма причина да се заменят или отхвърлят счетоводните операции на бенефициера, използвани за изчисляване на непреките разходи по договора.
 Накрая той изтъква, че в резултат на одита одиторът е подценил действителните непреки разходи за договора, а Комисията след като е приела като цяло заключенията на одитора е издала дебитно известие No 3241608864 от 28 юни 2016 г. за сумата от 63 653,58 EUR и дебитно известие No 3241608865 за сумата от 9 690,30 EUR за възстановяване на описаните в одита разлики в разходите.


text:
 13.3.2010
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 63/23
 Жалба, подадена на 4 декември 2009 г. от Европейската комисия срещу решението, постановено от Първоинстанционния съд (седми състав) на 23 септември 2009 г. по дело T-263/07, Европейска комисия/Република Естония
 (Дело C-505/09 P)
 2010/C 63/38
 Език на производството: естонски
 Страни
 Жалбоподател: Европейска комисия (представители: E. Kružíková, E. White и E. Randvere)
 Други страни в производството: Република Естония, Република Литва, Словашка република, Обединено кралство Великобритания и Северна Ирландия
 Искания на жалбоподателя
 —
 да се отмени обжалваното съдебно решение,
 —
 да се осъди Република Естония да понесе съдебните разноски.
 Правни основания и основни доводи
 Според Комисията Решението на Първоинстанционния съд на Европейските общности (наричан по-нататък „Първоинстанционен съд“) трябва да се отмени на следните основания:
 1.
 Първоинстанционният съд е нарушил член 21 от Статута на Съда на Европейските общности и член 44, параграф 1, буква в) от Процедурния правилник на Първоинстанционния съд, като е счел за допустима жалбата по отношение на член 1, точки 3 и 4, член 2, точки 3 и 4 както и член 3, параграфи 2 и 3 от Решение на Комисията от 4 май 2007 година (за националния план за разпределение на квоти за емисии на парникови газове, съобщен от Естония съгласно Директива 2003/87/ЕО (1) на Европейския парламент и на Съвета). Първоинстанционният съд неправилно обявил жалбата за допустима в нейната цялост, при положение че жалбоподателят изтъкнал основания за отмяна само във връзка с член 1, точки 1 и 2, член 2, точки 1 и 2 както и член 3, параграф 1.
 2.
 Първоинстанционният съд е допуснал грешка по отношение на член 9, параграфи 1 и 3 от Директивата, като при установяване на обхвата на компетентността на Комисията да упражнява контрол и на компетентността ѝ да прилага член 9, параграф 3 от Директивата неправилно изтълкувал принципа на равно третиране и целта на Директивата. Плановете за разпределяне не били класически мерки за транспониране на директива, които щели впоследствие да бъдат оценявани. Ако се приемело, че всяка държава членка привеждала своите собствени данни, без да бъдат контролирани, това щяло да породи опасност от неправилно третиране на държавите членки. Целите на Директивата можели да бъдат постигнати само, когато търсенето на сертификати надвишало тяхното предлагане. Трябвало да се провежда разлика между горната граница на общото количество на подлежащите на разпределение сертификати и общото количество на подлежащите на разпределение сертификати.
 3.
 Първоинстанционният съд неправилно изтълкувал обхвата на принципа на добра администрация. Изготвянето на плана за разпределение било задача на държавата членка и Комисията не била компетентна да запълва празнини в него, а да оценява съвместимостта на плана за разпределение с Директивата.
 4.
 Първоинстанционният съд направил неправилна правна преценка на разпоредбите на решението на Комисията, като приел, че член 1, точки 1 и 2, член 2, точки 1 и 2 както е член 3, параграф 1 не можели да се отделят от другите разпоредби на решението на Комисията и отменил цялото решение. В действителност не бил налице такава невъзможност за отделяне, тъй като от структурата и от мотивите на решението на Комисията ставало ясно, че всяка точка


text:
от член 2 била неделима от съответните точки на член 1, не обаче от другите точка на член 2. Същото се отнася за точките на член 1.
 (1) Директива 2003/87/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 13 октомври 2003 година за установяване на схема за търговия с квоти за емисии на парникови газове в рамките на Общността и за изменение на Директива 96/61/ЕО на Съвета (ОВ L 275, стр. 32; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 10, стр. 78).


text:
 12.9.2009
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 220/21
 Преюдициално запитване, отправено от Gerechtshof te Amsterdam (Нидерландия) на 3 юли 2009 г. — Albron Catering BV/FNV Bondgenoten, John Roest
 (Дело C-242/08)
 2009/C 220/41
 Език на производството: нидерландски
 Запитваща юрисдикция
 Gerechtshof te Amsterdam
 Страни в главното производство
 Ищец: Albron Catering BV
 Ответници: FNV Bondgenoten, John Roest
 Преюдициални въпроси
 1)
 Трябва ли Директива 2001/23/ЕО (1) да се тълкува в смисъл, че съгласно член 3, параграф 1, първо изречение става дума за прехвърляне на права и задължения върху приобретателя само тогава, когато прехвърлителят на предприятието—предмет на прехвърляне, е също формалният работодател на засегнатите работници и служители, или целената с директивата закрила на работниците и служителите води до това, че в случай на прехвърляне на предприятие на принадлежащо към група оперативно дружество правата и задълженията по отношение на работниците и служителите към това предприятие преминават върху приобретателя, когато целият работещ в рамките на групата персонал е нает от (също принадлежащо към групата) персонално дружество, което функционира като централен работодател?
 2)
 Какъв би бил отговорът на втората част от първия въпрос, ако посочените в него работници и служители, които работят в принадлежащо към група предприятие, са наети също от друго принадлежащо към тази група предприятие, което не е персонално дружество, както е описано в първия въпрос?
 (1) Директива 2001/23/ЕО на Съвета от 12 март 2001 година относно сближаване на законодателствата на държавите членки във връзка с гарантирането на правата на работниците и служителите при прехвърляне на предприятия, стопански дейности или части от предприятия или стопански дейност (ОВ L 82, стр. 16, Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 6, стр. 20).


text:
 30.6.2012
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 194/4
 Решение на Съда (първи състав) от 10 май 2012 г. — Helena Rubinstein, L'Oréal SA/Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели), Allergan Inc.
 (Дело C-100/11 P) (1)
 (Обжалване - Марка на Общността - Регламент (ЕО) No 40/94 - Член 8, параграф 5 - Словни марки на Общността „BOTOLIST“ и „BOTOCYL“ - Фигуративни и словни марки на Общността и национални марки „BOTOX“ - Обявяване на недействителност - Относителни основания за отказ - Увреждане на добрата репутация)
 2012/C 194/05
 Език на производството: английски
 Страни
 Жалбоподатели: Helena Rubinstein, L'Oréal SA (представител: A. von Mühlendahl, Rechtsanwalt)
 Други страни в производството: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (представител: A. Folliard-Monguiral), Allergan Inc. (представител: F. Clark, barrister)
 Предмет
 Жалба, подадена срещу решение на Общия съд (трети състав) от 16 декември 2010 г. по съединени дела T-345/08 и T-357/08, Rubinstein и l’Oréal/СХВП — Allergan (Botolist и Botocyl), с което Общият съд отхвърля жалбата за отмяна, подадена от притежателя на словната марка на Общността „BOTOLIST“ за стоки от клас 3, срещу решение R 863/2007-1 на първи апелативен състав на Службата за хармонизация във вътрешния пазар (СХВП) от 28 май 2008 г. за отмяна на решението на отдела по заличаването [отдел по отмяна съгласно Регламент No 207/2009], с което се отхвърля искането за обявяване на недействителността на посочената марка, направено от притежателя на фигуративните и словни марки на Общността и национални марки „BOTOX“ за стоки от класове 5 и 16 и за услуги от клас 42 — Тълкуване и прилагане на член 8, параграф 4 от Регламент (ЕО) No 40/94 (понастоящем член 8, параграф 4 от Регламент (ЕО) No 207/2009) — Относителни основания за отказ — Увреждане на добрата репутация — Тълкуване и прилагане на член 73 от Регламент No 40/94 (понастоящем член 75 от Регламент No 207/2009) — Задължение за мотивиране
 Диспозитив
 1.
 Отхвърля жалбата.
 2.
 Осъжда Helena Rubinstein SNC и L’Oréal SA да заплатят съдебните разноски.
 (1) ОВ C 145, 14.5.2011 г.


text:
 21.6.2008
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 158/23
 Решение на Съда на публичната служба (трети състав) от 8 май 2008 г. — Suvikas/Cъвет
 (Дело F-6/07)
 (Публична служба - Срочно наети служители - Искане в хода на производството - Поверителни документи - Незаконосъобразно получени документи - Изключване на документи от доказателствата по делото - Назначаване - Свободна длъжност - Незаконосъобразно отхвърляне на кандидатура - Отмяна - Искане за обезщетение - Загуба на възможност за назначаване - Преценка ex aequo et bono)
 (2008/C 158/39)
 Език на производството: френски
 Страни
 Жалбоподател: Risto Suvikas (Хeлзинки, Финландия) (представител: M.-A. Lucas, avocat)
 Ответник: Съвет на Европейския съюз (представители: M. Arpio Santacruz и I. Šulce)
 Предмет
 От една страна, отмяна на решение на Консултативния комитет за подбор, с което жалбоподателят не е включен в списъка на избраните кандидати при извършения подбор по обявлението за свободни длъжности на Съвета В/024, и от друга, отмяна на този списък, както и на решенията на Съвета, с които на свободните длъжности се назначават включените в него кандидати, а не се назначава жалбоподателят — Искане за обезщетение за вреди.
 Диспозитив
 1)
 Документите, представени от г-н Suvikas в приложения A 14-A 16 от жалбата, се изключват от доказателствата по делото.
 2)
 Отменя решението от 20 февруари 2006 г. на оправомощения да сключва договорите орган, с което г-н Suvikas не е включен в списъка на избраните кандидати след подбора на срочно наети служители Съвет/B/024.
 3)
 Осъжда Съвета на Европейския съюз да заплати на г-н Suvikas обезщетение за претърпените от него имуществени вреди в размер от 20 000 EUR.
 4)
 Отхвърля жалбата в останалата й част.
 5)
 Осъжда Съвета на Европейския съюз да заплати съдебните разноски.


text:
 28.8.2010
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 234/38
 Определение на председателя на Общия съд от 25 юни 2010 г. — Regione Puglia/Комисия
 (Делa T-84/10 R и T-223/10 R)
 (Обезпечително производство - Решение за намаляване на общностна финансова помощ - Дебитно известие - Молба за спиране на изпълнението - Липса на неотложност)
 2010/C 234/68
 Език на производството: италиански
 Страни
 Жалбоподател: Regione Puglia (представители: F. Brunelli и A. Aloia, avocats)
 Ответник: Европейска комисия (представители: C. Cattabriga и A. Steiblytė)
 Предмет
 Молба за спиране на изпълнението, от една страна, на Решение C(2009) 10350 на Комисията от 22 декември 2009 г. за спиране на част от помощта от Европейския фонд за регионално развитие (ЕФРР), предоставена на Италия за оперативната програма POR Puglia, попадаща в Цел No 1 (2000 г.—2006 г.), и от друга страна, на платежното нареждане, което се съдържа в дебитно известие от 26 февруари 2010 г., издадено вследствие на това решение
 Диспозитив
 1.
 Дела T-84/10 R и T-223/10 R са съединени за целите на настоящото определение.
 2.
 Отхвърля молбите за допускане на обезпечение.
 3.
 Не се произнася по съдебните разноски.


text:
 28.9.2015
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 320/3
 Определение на Съда (четвърти състав) от 29 април 2015 г. — Sven A. von Storch/Европейска централна банка (ЕЦБ)
 (Дело C-64/14 P) (1)
 ((Обжалване - Жалба за отмяна - Допустимост - Пряко засегнато лице - Решения на Европейската централна банка - Насоки 2012/641/ЕС на Европейската централна банка - Член 181 от Процедурния правилник на Съда))
 (2015/C 320/03)
 Език на производството: немски
 Страни
 Жалбоподател: Sven A. von Storch (представител: M. Kerber, Rechtsanwalt)
 Друга страна в производството: Европейска централна банка (ЕЦБ) (представители: C. Kroppenstedt и G. Gruber, подпомагани от H.-G. Kamann, Rechtsanwalt)
 Диспозитив
 1)
 Отхвърля жалбата.
 2)
 Осъжда г-н Sven A. von Storch и останалите 5 216 жалбоподатели, чиито имена са посочени в приложението към настоящото определение, да заплатят съдебните разноски.
 (1) ОВ C 151, 19.5.2014 г.


text:
 17.11.2014
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 409/60
 Жалба, подадена на 24 септември 2014 г. — TV1/Комисия
 (Дело T-700/14)
 2014/C 409/81
 Език на производството: немски
 Страни
 Жалбоподател: TV1 GmbH (Унтерфьоринг, Германия) (представители: C. Scherer-Leydecker, J. Mey и A. Rausch, Rechtsanwälte)
 Ответник: Европейска комисия
 Искания на жалбоподателя
 Жалбоподателят иска от Общия съд:
 —
 да отмени решението на Европейската комисия за възлагане във връзка с партида IV от поръчка PO/2014-03/A4 и решението на ответника да не възложи поръчката на жалбоподателя, съобщено на 25 юли 2014 г., както и съобщеното на 1 август 2014 г. решение на ответника да възложи поръчката за партида IV на друго предприятие,
 —
 да отмени договора за услуги, сключен при или след възлагането на поръчката,
 —
 да осъди ответника да заплати разноските, включително съдебните разноски, разноските за експерти и необходимите разходи на жалбоподателя за производството, по-специално разноските за път и престой, както и адвокатските хонорари,
 —
 да изиска чрез процесуално-организационно действие съгласно член 64, параграф 3, буква г) от Процедурния правилник на Общия съд ответникът да представи документа за възлагане на поръчката и други релевантни документи, както и да осигури пълен достъп (какъвто до момента е отказван) на жалбоподателя до документите.
 Правни основания и основни доводи
 В подкрепа на жалбата си жалбоподателят излага четири правни основания.
 1.
 Първо правно основание: необичайно ниска оферта на предприятието, на което е възложена поръчката
 Жалбоподателят твърди, че Комисията не е направила задълбочена проверка на, по негово мнение, явно необичайно ниската оферта на предприятието, на което е възложена поръчката, и не е изключила тази оферта или оферента от процедурата за възлагане. С това Комисията не изпълнила задължението си по член 110, параграф 2 от Регламент No 966/2012 (1) във връзка с член 151 от Регламент No 1268/2012 (2), както и задължението си за добра администрация, произтичащо от член 41, параграф 2 от Хартата на основните права на Европейския съюз.
 2.
 Второ правно основание: неотговаряща на изискванията тръжна документация
 На следващо място жалбоподателят твърди, че Комисията е нарушила принципи, свързани с възлагането, и по-специално принципите на равно третиране, на недопускане на дискриминация и на осигуряване на лоялна конкуренция, и също така е нарушила член 102 от Финансовия регламент.
 Във връзка с това жалбоподателят посочва, че Комисията не е изпълнила изискванията на член 105 от Финансовия регламент за пълна, ясна и точна тръжна документация.
 3.
 Трето правно основание: неправилна оценка на офертата на предприятието, на което е възложена поръчката
 Жалбоподателят изтъква, че при дадената оценка на офертата на предприятието, на което е възложена поръчката, не е изпълнено задължението за мотивиране и че тази оценка почива на неправилно установена фактическа обстановка, както и на явна грешка в преценката и злоупотреба с правото на усмотрение.
 4.
 Четвърто правно основание: неправилна оценка на офертата на жалбоподателя
 Жалбоподателят също така твърди, че във връзка с предоставените от Комисията сведения относно офертата на жалбоподателя същата не е изпълнила задължението си за мотивиране и при разглеждането на въпросната оферта Комисията е допуснала явни грешки в оценката и преценката.
 (1) Регламент (ЕС, Евратом) No 966/2012 на Европейския парламент и на


text:
Съвета от 25 октомври 2012 относно финансовите правила, приложими за общия бюджет на Съюза и за отмяна на Регламент (ЕО, Евратом) No 1605/2002 на Съвета (ОВ L 298, стр. 1).
 (2) Делегиран регламент (ЕС) No 1268/2012 на Комисията от 29 октомври 2012 година относно правилата за прилагане на Регламент (ЕС, Евратом) No 966/2012 на Европейския парламент и на Съвета относно финансовите правила, приложими за общия бюджет на Съюза (ОВ L 362, стр. 1).


text:
 23.11.2013
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 344/29
 Решение на Съда (трети състав) от 19 септември 2013 г. (преюдициално запитване от Tribunal de commerce de Bruxelles — Белгия) — Christian van Buggenhout и Ilse van de Mierop, в качеството на синдици на Grontimmo SA/Banque Internationale à Luxembourg
 (Дело C-251/12) (1)
 (Съдебно сътрудничество по граждански дела - Регламент (ЕО) No 1346/2000 - Производство по несъстоятелност - Член 24, параграф 1 - Изпълнение на задължение „в полза на длъжника, спрямо когото е образувано производство по несъстоятелност“ - Плащане в полза на кредитор на длъжника)
 2013/C 344/50
 Език на производството: френски
 Запитваща юрисдикция
 Tribunal de commerce de Bruxelles
 Страни в главното производство
 Ищци: Christian van Buggenhout и Ilse van de Mierop, в качеството на синдици на Grontimmo SA
 Ответник: Banque Internationale à Luxembourg
 Предмет
 Преюдициално запитване — Tribunal de commerce de Bruxelles — Тълкуване на член 24 от Регламент (ЕО) No 1346/2000 на Съвета от 29 май 2000 година относно производството по несъстоятелност (ОВ L 160, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 19, том 1, стр. 143) — Плащане в полза на кредитор на несъстоятелния длъжник, извършено по искане на последния, без да е налице оповестяване на решението за откриване в друга държава членка на производството по несъстоятелност — Освобождаване от отговорност на добросъвестния пълномощник — Действие по отношение на лицата — Понятие за изпълнение в полза на длъжника, което включва само плащането в полза на несъстоятелния длъжник или плащане в полза и на неговите кредитори
 Диспозитив
 Член 24, параграф 1 от Регламент (ЕО) No 1346/2000 на Съвета от 29 май 2000 година относно производството по несъстоятелност трябва да се тълкува в смисъл, че плащане в полза на кредитор, осъществено по нареждане на негов длъжник, спрямо когото е образувано производство по несъстоятелност, не попада в приложното поле на тази разпоредба.
 (1) ОВ C 200, 7.7.2012 г.


text:
 4.8.2007
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 183/11
 Решение на Съда (първи състав) от 14 юни 2007 г. (преюдициално запитване от Finanzgericht Düsseldorf — Германия) — Euro Tex Textilverwertung GmbH/Hauptzollamt Duisburg
 (Дело C-56/06) (1)
 (Асоцииране между Европейските общности и техните държави-членки и Република Полша - Понятие за „продукти с произход“ - Употребявани дрехи)
 (2007/C 183/17)
 Език на производството: немски
 Препращаща юрисдикция
 Finanzgericht Düsseldorf
 Страни в главното производство
 Ищец: Euro Tex Textilverwertung GmbH
 Ответник: Hauptzollamt Duisburg
 Предмет
 Преюдициално запитване — Finanzgericht Düsseldorf — Тълкуване на член 7, параграф 1, буква б) от Протокол No 4 на Европейското споразумение за асоцииране между Европейските общности и техните държави-членки, от една страна и Република Полша, от друга страна — Протокол No 4 относно определянето на понятието за „продукти с произход“ и методите за административно сътрудничество (ОВ L 348, стр. 2), изменен с Решение No 1/97 на Съвета за асоцииране между Европейските общности и техните държави-членки, от една страна, и Република Полша, от друга страна от 30 юни 1997 г. (ОВ L 221, стр. 1) — Понятие за „продукти с произход“ — Определяне на произхода на употребявани дрехи, които са били предмет на операции по сортиране и съчетаване на територията на Общността
 Диспозитив
 Член 7, параграф 1, буква б) от Протокол No 4 на Европейското споразумение за асоцииране между Европейските общности и техните държави-членки, от една страна и Република Полша, от друга страна, изменено с Решение No 1/97 на Съвета за асоцииране между Европейските общности, от една страна и Република Полша, от друга страна, от 30 юни 1997 г., не позволява да се прави разграничение между простите и по-сложните операции по съчетаване, тъй като операциите по съчетаване, описани в решението за препращане, спадат към понятието за проста операция по съчетаване по смисъла на посочената разпоредба.
 (1) ОВ C 86, 8.4.2006 г.


text:
 9.2.2008
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 37/3
 Жалба, подадена на 19 ноември 2007 г. от Territorio Energia Ambiente SpA (TEA) срещу определението на Първоинстанционния съд (четвърти състав) от 17 септември 2007 г. по дело T-175/07, Territorio Energia Ambiente SpA/Комисия на Европейските общности
 (Дело C-500/07 P)
 (2008/C 37/04)
 Език на производството: италиански
 Страни
 Жалбоподател: Territorio Energia Ambiente SpA (TEA) (представители: адв. E. Coffrini и адв. F. Tesauro, avvocati)
 Друга страна в производството: Комисия на Европейските общности
 Искания на жалбоподателя
 —
 да се отмени и/или измени изцяло определението на Първоинстанционния съд по настоящото дело в производството по обжалване, с произтичащите от това последици
 —
 да се уважат вече отхвърлените в първоинстанционното производство искания.
 Правни основания и основни доводи
 С Решение на Комисията от 5 юни 2002 г. (1) във връзка с „държавната помощ относно данъчни освобождавания и заеми при облекчени условия в полза на предоставящи обществени услуги предприятия, в чийто капитал преобладава държавното участие“, е обявен за „държавна помощ, несъвместима с общия пазар“ режимът за данъчни освобождавания, въведен с член 3, параграф 70 от Закон No 549/1995, с член 66, параграф 14, от Наредба-закон No 331/1993, адаптирана и изменена в полза на предоставящите обществени услуги на местно ниво акционерни дружества, в чийто капитал преобладава държавното участие. Решението на Комисията не се отнася до особен вид дружества, а обхваща учредените съгласно член 22 от Закон 241/1990 дружества с предимно държавно участие в капитала. Решението не посочва по-специално отделните адресати и никое дружество (включително жалбоподателя) не е уведомено за него. Посредством Наредба–закон No 10 от 15 февруари 2007 г. Италианската държава изпълнява посоченото по-горе решение, като възлага на Agenzie delle Entrate [агенции по приходите] задачата по възстановяване на помощите. Вследствие на това, на 29 март 2007 г., териториалната агенция по приходите в Mantova изпраща на дружеството жалбоподател искане за плащане на следната сума, състояща се от главница 1 748 289,75 EUR и лихви 912 180,64 EUR.
 Според жалбоподателя, тъй като капиталът на дружеството жалбоподател не е с предимно държавно участие, а е 100 % държавен, следователно „съображенията на Комисията и нейното решение“ не могат да се отнасят до него.
 На дружеството жалбоподател е възложено посредством договор „in house“ предоставянето на обществени услуги на местно ниво, първоначално отдадени за управление от Comune di Mantova на общинското предприятие (ASM), преобразувано по смисъла на Закон 127/97 в дружеството жалбоподател.
 Посоченото дружество управлява обществените услуги изцяло на местно ниво като частноправен субект, без да може да оказва влияние върху свободната конкуренция, която е немислима без наличието на пазар.
 Според жалбоподателя, едно дружество със 100 % държавен капитал е образувание, създадено по косвен път от общините съдружници, които са действителните получатели на фискалната помощ, която Комисията оспорва.
 Следователно, поради обективни и субективни причини предоставянето на данъчно освобождаване на жалбоподателя не можело да се квалифицира като неправомерно отпусната държавна помощ в противоречие с разпоредбите на член 87 от Договора.
 Поради изложените причини жалбоподателят подава жалба пред Първоинстанционния съд срещу посоченото по-горе Решение на Комисията, заведена под номер T-175/07, делото по която е възложено на четвърти състав и


text:
е приключено с Определение на Първоинстанционния съд от 17 септември 2007 г. за недопустимост, обоснована с неспазване на срока по член 230, параграф 5 от Договора за ЕО, съгласно който жалбата за отмяна е трябвало да бъде подадена в двумесечен срок считано съответно от публикуването на оспорения акт, от уведомяването на жалбоподателя за него, или при липса на такова, от деня, в който жалбоподателят е узнал за акта съгласно член 102, параграф 1 от Процедурния правилник на Съда.
 Според жалбоподателя подобна теза била неоснователна и в светлината на Решение от 17 септември 1980 г. (730/79) (2); Решение от 14 ноември 1984 г. (323/82) (3); Решение от 12 декември 1996 г. (T-358/94) (4) и преди всичко Решение на трети състав от 23 февруари 2006 г. по дело C-346/03 (5), чието изменение се иска с настоящата жалба.
 Жалбата пред Първоинстанционния съд всъщност е подадена веднага щом дружеството жалбоподател е узнало, че е сред адресатите на решението на Комисията, а именно когато е получил искането за плащане от агенцията по приходите.
 Като основание за обжалване жалбоподателят навежда също неправилно прилагане от страна на Първоинстанционния съд на член 225 от Договора.
 Според него жалбата за отмяна на решението на Комисията следвало впрочем да се счита за неразривно свързана с искането да се счита, че решението не сe отнася до жалбоподателя, като съответно се иска да се измени определението, прието в първоинстанционното производство, и на основание на обявената липса на компетентност ratione materiae на Първоинстанционния съд.
 (1) ОВ 2003 г., L 77, p. 21.
 (2) Recueil 1980, стp. 2671.
 (3) Recueil 1984, стp. 3809.
 (4) Recueil 1996, стp. II-2109.
 (5) Recueil 2005, стp. I-6159.


text:
 2.8.2008
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 197/3
 Преюдициално запитване, отправено от Bundesverwaltungsgericht (Германия) на 29 април 2008 г. — Aydin Salahadin Abdulla/Федерална република Германия
 (Дело C-175/08)
 (2008/C 197/04)
 Език на производството: немски
 Препращаща юрисдикция
 Bundesverwaltungsgericht
 Страни в главното производство
 Ищец: Aydin Salahadin Abdulla
 Ответник: Федерална република Германия
 Преюдициални въпроси
 1.
 Трябва ли член 11, параграф 1, буква д) от Директива 2004/83/ЕО на Съвета от 29 април 2004 г. (1) да се тълкува в смисъл, че независимо от член 1, раздел С, точка 5, второ изречение от Конвенцията за статута на бежанците от 28 юли 1951 година (Женевска конвенция за бежанците), едно лице загубва статута си на бежанец, след като обстоятелствата, обосновали опасенията му от преследване по смисъла на член 2, буква в) от тази директива и в резултат на които то е било признато за бежанец, са престанали да съществуват и то няма други причини да се опасява, че ще бъде преследвано по смисъла на споменатия член 2, буква в)?
 2.
 В случай на отрицателен отговор на първия въпрос, загубата на статута на бежанец в приложение на член 11, параграф 1, буква д) от посочената директива включва ли освен това, че в държавата, чийто гражданин е бежанецът:
 a)
 съществува субект на защитата по смисъла на член 7, параграф 1 от посочената директива и достатъчно ли е в това отношение защитата да може да се предостави само с помощта на многонационални войски,
 б)
 бежанецът не рискува никакво тежко посегателство по смисъла на член 15 от посочената директива, което би довело до предоставянето на субсидиарна закрила по силата на член 18 от същата директива и/или
 в)
 положението е стабилно от гледна точка на сигурността и общите условия на живот гарантират жизнения минимум?
 3.
 В случая, в който обстоятелствата, в резултат на които засегнатото лице е било признато за бежанец, са изчезнали, новите и различни обстоятелства, обосноваващи опасенията от преследване:
 a)
 трябва ли да се преценяват според критерия за достоверност, който се прилага още при признаването на статута на бежанец или според друг критерий и
 б)
 трябва ли да се преценяват, като се държи сметка за облекчаването на тежестта на доказване, произтичащо от член 4, параграф 4 от посочената директива?
 (1) ОВ L 304, стр. 12, Специално издание на български език 2007 г., глава 19, том 7, стр. 52.


text:
 26.9.2016
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 350/21
 Жалба, подадена на 20 юли 2016 г. — Tri Ocean Energy/Съвет
 (Дело T-383/16)
 (2016/C 350/27)
 Език на производството: английски
 Страни
 Жалбоподател: Tri Ocean Energy (Кайро, Египет) (представители: P. Saini, QC, R. Mehta, Barrister и N. Sheikh, Solicitor)
 Ответник: Съвет на Европейския съюз
 Искания на жалбоподателя
 Жалбоподателят иска от Общия съд:
 —
 да отмени Решение (ОВППС) 2016/850 на Съвета от 27 май 2016 г. за изменение на Решение 2013/255/ОВППС относно ограничителни мерки срещу Сирия (OВ L 141, 2016 г., стр. 125) в частта, приложима спрямо жалбоподателя,
 —
 да отмени Регламент за изпълнение (ЕС) 2016/840 на Съвета от 27 май 2016 г. за прилагане на Регламент (ЕС) No 36/2012 относно ограничителни мерки с оглед на положението в Сирия (OВ L 141, 2016 г., стр. 30) в частта, приложима спрямо жалбоподателя, и
 —
 да осъди Съвета да заплати разноските на жалбоподателя.
 Основания и основни доводи
 В подкрепа на жалбата си жалбоподателят излага пет основания.
 1.
 На първо място се твърди липса на основание за включване в приложението към оспорваните решение и регламент съгласно член 28, параграф 1 от Решение 2013/255/ОВППС относно ограничителни мерки срещу Сирия (наричано за краткост „първоначалното решение“) и член 15, параграф 1, буква а) от Регламент (ЕС) No 36/2012 на Съвета относно ограничителни мерки с оглед на положението в Сирия (наричан за краткост „първоначалният регламент“).
 2.
 С второто основание се твърди нарушение на правата на защита и на ефективна съдебна защита.
 3.
 С третото основание се твърди, че Съветът не е изпълнил задължението си да изложи мотиви както в оспорваното решение, така и към оспорвания регламент.
 4.
 С четвъртото основание се твърди необосновано и непропорционално ограничаване на правата на жалбоподателя на собственост и на добро име.
 5.
 С петото основание се твърди явна грешка в преценката.


text:
 21.3.2016
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 106/16
 Жалба, подадена на 15 декември 2015 г. от The Tea Board срещу решението на Общия съд (осми състав), постановено на 2 октомври 2015 г. по дело T-627/13 — The Tea Board/Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели)
 (Дело C-676/15 P)
 (2016/C 106/18)
 Език на производството: английски
 Страни
 Жалбоподател: The Tea Board (представители: M.C. Maier, A. Nordemann, Rechtsanwälte)
 Друга страна в производството: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели), Delta Lingerie
 Искания на жалбоподателя
 Жалбоподателят иска от Съда:
 —
 да отмени обжалваното решение на Общия съд от 2 октомври 2015 г. по дело T-627/13 доколкото Общият съд отхвърля искането във връзка със следните услуги, за които се отнася заявената марка, попадащи в класове 35 и 38:
 Бизнес консултации за създаване и експлоатация на пунктове за продажба на дребно, центрове за покупка за продажба на дребно и реклама; услуги — насърчаване на продажбите (за трети лица), реклама, управление на търговски сделки, търговска администрация, онлайн реклама чрез информационна мрежа, реклама чрез директна поща (диплянки, проспекти, безплатни вестници, мостри), абониране за вестници за сметка на трети лица; търговска информация или справки; организиране на мероприятия, изложби с търговски или рекламни цели, управление на рекламата, наем на рекламна площ, радиореклама и телевизионна реклама, рекламно спонсорство (клас 35);
 Телекомуникации, предаване на съобщения и изображения чрез компютър, услуги за интерактивно телеразпространение, свързано с представяне на продукти, комуникация чрез компютърни терминали, предаване по световна информационна мрежа (предаване), отворена и затворена (клас 38).
 —
 ако е необходимо, да върне делото на Общия съд,
 —
 да осъди ответника да заплати направените от него съдебни разноски.
 Основания и основни доводи
 1.
 Жалбата цели частична отмяна на решението на Общия съд по дело T-627/13 октомври 2015 г., доколкото Общият съд е отхвърлил жалбата във връзка с услугите, за които се отнася оспорената марка и попадащи в класове 35 и 38.
 2.
 Жалбата почива на две правни основания: нарушение на член 8, параграф 1, буква б) от Регламента относно марката на Общността (1) и нарушение на член 8, параграф 5 от Регламента относно марката на Общността.
 3.
 Жалбоподателят счита, че основната функция на колективната марка на Общността съгласно член 66, параграф 2 от Регламента относно марката на Общността, състояща се в указание за географския произход на стоките, за които се отнася, не е да служи като указание за търговския произход, а само да гарантира колективния произход на стоките или услугите, предлагани с тази марка, т.е. че стоките произхождат от едно и също предприятие, което се намира в географския регион, приет като колективна марка на Общността и което може да използва колективната марка на Общността.
 4.
 Следователно, според жалбоподателя трябва да се приеме, че в рамките на член 8, параграф 1, буква б) от Регламента относно марката на Общността, географският произход трябва да бъде взет предвид като релевантен фактор — било при преценката на сходството на разглежданите стоки и/или услуги и/или при извършването на цялостната преценка за наличие на вероятност от объркване.
 5.
 Поради това, когато се сравняват стоки


text:
и/или услуги от по-ранна колективна марка на Общността съгласно член 66, параграф 2 от Регламента относно марката на Общността, състояща се в географско обозначение, с тези на индивидуална марка на Общността, според жалбоподателя решаващо не е дали въпросните стоки и услуги са сходни по отношение на тяхното естество, цел, крайни потребители и/или дистрибуторски канали. Трябва да се разгледа дали въпросните стоки и/или услуги могат да имат същия географски произход.
 6.
 Тълкуването на жалбоподателя на член 66, параграф 2 от Регламента относно марката на Общността произтича от:
 1)
 вътрешната логика на Регламент No 207/2009, в частност от факта, че:
 a)
 член 66, параграф 2 от Регламента относно марката на Общността съставлява изключение в Регламент No 207/2009, доколкото съгласно член 7, параграф 1, буква в) от Регламента относно марката на Общността марките, които се състоят изключително от знаци или обозначения могат да служат в търговията за обозначаване на географския произход на стоките или за предоставянето на услугите не следва да се регистрират;
 б)
 съгласно член 67, параграф 2 от Регламента относно марката на Общността правилата, уреждащи колективната марка на Общността, състояща се в географско обозначение трябва да позволят на всяко лице, чиито стоки или услуги произхождат от съответния географски, да стане член на сдружението, което е притежател на марката и следователно, колективната марка на Общността, състояща се в географско обозначение никога не може да разграничи стоките на членовете на сдружението, което е притежател на марката, от тези на други предприятия.
 2)
 тълкуването на тази разпоредба в светлината на Регламент No 1151/2012 (2) и на Споразумението за ТРИПС, съгласно което географските указания следва да се ползват с висока степен на защита и съгласно което изображенията на стоки, които сочат или внушават, че въпросната стока произхожда от географски регион, различен от действителното място на произход, по заблуждаващ за потребителите начин относно географския произход на стоката, трябва да бъдат забранени.
 7.
 Жалбоподателят счита, че качествата, установени от Общия съд във връзка с „DARJEELING“ са приложими и спрямо услугите, като бизнес консултациите и телекомуникационните услуги и могат да засилят притегателната сила на оспорената марка в това отношение. По-нататък, жалбоподателят посочва, че Общият съд не е посочил никакви убедителни основания в решението си защо качествата, свързани с марката „DARJEELING“ не биха могли да се приложат и спрямо услугите от класове 35 и 38, което само по себе си е грешка в правото.
 (1) Регламент (ЕО) No 207/2009 на Съвета от 26 февруари 2009 година относно марката на Общността (OB L 78, стр. 1).
 (2) Регламент (ЕС) No 1151/2012 на Европейския парламент и на Съвета от 21 ноември 2012 година относно схемите за качество на селскостопанските продукти и храни (OB L 343, стр. 1).


text:
 21.2.2009
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 44/62
 Жалба, подадена на 16 декември 2008 г. — Repsol YPF Lubricantes y especialidades и др./Комисия
 (Дело T-562/08)
 (2009/C 44/106)
 Език на производството: испански
 Страни
 Жалбоподатели: Repsol YPF Lubricantes y especialidades, SA (Мадрид, Испания), Repsol Petróleo, SA (Мадрид, Испания), Repsol YPF, SA (Мадрид, Испания) (представители: г-н J. Jiménez-Laiglesia Oñate, г-н J. Jiménez-Laiglesia Oñate и г-н S. Rivero Mena, abogados)
 Ответник: Комисия на Европейските общности
 Искания на жалбоподателите
 —
 да се отменят членове 1 и 2 от решението, и
 —
 да се осъди Комисията да заплати съдебните разноски.
 Правни основания и основни доводи
 В настоящото производство се обжалва същото решение като по дело T-540/08 Esso и др./Комисия.
 В подкрепа на исканията си жалбоподателите най-напред твърдят, че не е доказано участието на YPF Lubricantes y especialidades, S.A. (Rylesa) в някои от установените действия и че са били разгледани поотделно с оглед на налагането на санкция. В частност в решението не се доказва в достатъчна степен, че Rylesa е участвало в споразумение за подялба на клиенти и пазари.
 В решението също така не се отчита обстоятелството, че техническите срещи не са имали за предмет подялбата на клиенти и пазари. В случая посочените действия са извършени в рамките на двустранни и многостранни контакти извън Техническите срещи, както признават някои от предприятията адресати на решението. Въпреки това в обжалваното решение не е счетено за необходимо да се разследват посочените двустранни и многостранни контакти, поради което не може да се счита, че жалбоподателите са участвали в установеното с решението нарушение. При всяко положение в решенето не се обяснява защо е прието, че Rylesa носи отговорност за посочените действия, а в същото време са освободени от отговорност други предприятия, присъствали на техническите срещи, посочени в решението като доказващи действията.
 Жалбоподателите възразяват също така и срещу критерия, използван от Комисията за определяне на размера на свързания със засегнатите стоки оборот и оттам — за определяне на приложимата санкция. От една страна в решението не са точно определени засегнатите от нарушението стоки. От друга страна съгласно приложимото в случая Съобщение относно глобите от 2006 г. глобите трябва да се определят в зависимост от стойността на продажбите през последната търговска година на участието в нарушението. Въпреки това в настоящия случай Комисията се е отклонила от това общо правило и е определила размера на глобата въз основа на средния оборот на Rylesa за периода между 2001 г. и 2003 г. В нито един момент Комисията не е изложила каквито и да е мотиви, обосноваващи пренебрегването по отношение на Rylesa на правилата, които сама си е наложила със Съобщението от 2006 г. и прилагането на критерий (средната стойност на продажбите за периода между 2001 г. и 2003 г.), който освен всичко останало по същество уврежда Rylesa. В крайна сметка, както се заявява в самото решение, размерът на продажбите, който трябва да се вземе предвид, е този от 2003 г., тъй като това е последната търговска година, през която, както самата Комисия признава, Rylesa е участвало в нарушението.
 В обжалваното решение Комисията счита, че


text:
нарушението от страна на Rylesa е преустановено на 4 август 2004 г. Въпреки това липсват всякакви доказателства за продължителността на нарушението, извършено от Rylesa преди посочената дата. В частност Rylesa не участва в споразуменията, сключени на техническите срещи през първата половина на 2004 г., нито във възприетите на тези срещи практики. Поради това нарушението следва да се счита за преустановено през януари 2004 г. или най-късно — през май 2004 г.
 На последно място в решението не са взети предвид многобройните представени в административната процедура доказателства, установяващи, че Rylesa е напълно самостоятелно образувание по отношение на своето дружество майка Repsol Petróleo, S.A. При всяко положение съдебната практика не позволява на Комисията да разпростре отговорността за нарушение, извършено от едно дружество, към съвкупността от дружества от групата, към която то принадлежи, поради което отговорността на Repsol YPF, S.A. не е обоснована.


text:
 19.9.2016
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 343/18
 Преюдициално запитване от Finanzgericht Münster (Германия), постъпило на 26 април 2016 г. — X/Finanzamt I
 (Дело C-238/16)
 (2016/C 343/29)
 Език на производството: немски
 Запитваща юрисдикция
 Finanzgericht Münster
 Страни в главното производство
 Жалбоподател: X
 Ответник: Finanzamt I
 Преюдициални въпроси
 1)
 Трябва ли член 132, параграф 1, буква г) от Директива 2006/112 (1) да се тълкува в смисъл, че доставката на човешка кръв обхваща и доставката на кръвна плазма, получена от човешка кръв?
 2)
 При утвърдителен отговор на първия въпрос, важи ли това и за кръвна плазма, която е предназначена не пряко за терапевтични цели, а за производството на лекарствени продукти?
 3)
 При отрицателен отговор на втория въпрос, от какво зависи окачествяването на кръвната плазма като „кръв“: единствено от конкретно избраното предназначение на плазмата или и от абстрактно съществуващите възможности за използването ѝ?
 4)
 При утвърдителен отговор на първия и втория въпрос, сделка, която съгласно член 132, параграф 1, буква г) от Директива 2006/112 е освободена от данък върху добавената стойност в рамките на дадена държава членка, води ли до изключване на приспадането на данъка по член 168 от Директива 2006/112, независимо от приложимата в третата държава правна уредба на данъка върху добавената стойност, дори и когато става въпрос за доставка при износ, за която се прилага приспадане съгласно член 169, буква б) във връзка с член 146, параграф 1 от Директива 2006/112?
 (1) Директива 2006/112/ЕО на Съвета от 28 ноември 2006 година относно общата система на данъка върху добавената стойност (ОВ L 347, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 9, том 3, стр. 7).


text:
 22.11.2008
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 301/10
 Решение на Съда (първи състав) от 2 октомври 2008 г. (преюдициално запитване от Supreme Court — Ирландия) — Nicole Hassett/South Eastern Health Board, Cheryl Doherty/North Western Health Board
 (Дело C-372/07) (1)
 (Съдебна компетентност - Регламент (ЕО) No 44/2001 - Член 22, точка 2 - Спорове относно действителността на решения на органи на дружества - Изключителна компетентност на юрисдикциите на държавата по седалището - Професионален лекарски съюз)
 (2008/C 301/19)
 Език на производството: английски
 Препращаща юрисдикция
 Supreme Court
 Страни в главното производство
 Ищци: Nicole Hassett, Cheryl Doherty
 Ответници: South Eastern Health Board, North Western Health Board
 В присъствието на: Raymond Howard, Medical Defence Union Ltd, MDU Services Ltd, Brian Davidson
 Предмет
 Преюдициално запитване — Supreme Court — Тълкуване на член 22, параграф 2 от Регламент (ЕО) No 44/2001 на Съвета от 22 декември 2000 година относно компетентността, признаването и изпълнението на съдебни решения по граждански и търговски дела (ОВ L 12, 2001 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 19, том 3, стр. 74) — Професионален лекарски съюз, учреден под формата на дружество съгласно правото на държава-членка, който предоставя помощ и гаранция на членовете си, практикуващи в държавата-членка и в друга държава-членка — Предоставянето на помощта/гаранцията зависи от решение на управителния орган на това дружество, взето при условията на абсолютна оперативна самостоятелност — Оспорване на решение, с което се отказва помощ или обезщетение на лекар, практикуващ в друга държава-членка — Изключителна компетентност на юрисдикциите на държавата по седалището въз основа на член 22, точка 2 от регламента
 Диспозитив
 Член 22, точка 2 от Регламент (ЕО) No 44/2001 на Съвета от 22 декември 2000 година относно компетентността, признаването и изпълнението на съдебни решения по граждански и търговски дела трябва да бъде тълкуван в смисъл, че иск като разглеждания в главното производство, във връзка с който страна поддържа, че решение, прието от орган на дружество, нарушава правата, които посочената страна твърди, че притежава на основание на дружествения договор на това дружество, не се отнася до действителността на решенията на органи на дружество по смисъла на тази разпоредба.
 (1) ОВ C 283, 24.11.2007 г.


text:
 16.3.2015
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 89/6
 Жалба, подадена на 19 декември 2014 г. от Съвета на Европейския съюз срещу решението, постановено от Общия съд (шести разширен състав) на 16 октомври 2014 г. по дело T-208/11 и Т-508/11, Liberation Tigers of Tamil Eelam (LTTE)/Съвет на Европейския съюз
 (Дело C-599/14 P)
 (2015/C 089/07)
 Език на производството: английски
 Страни
 Жалбоподател: Съвет на Европейския съюз (представители: B. Driessen, E. Finnegan и G. Etienne)
 Други страни в производството: Liberation Tigers of Tamil Eelam (LTTE), Кралство Нидерландия, Обединеното кралство Великобритания и Северна Ирландия, Европейска комисия
 Искания на жалбоподателя
 Жалбоподателят иска от Съда:
 —
 да отмени обжалваното съдебно решение;
 —
 да постанови окончателно съдебно решение по въпросите, които са предмет на настоящото обжалване и да отхвърли исканията, и
 —
 да осъди жалбоподателя по съединени дела T-208/11 и T-508/11 да заплати съдебните разноски на Съвета, произтичащи от това дело и настоящото обжалване.
 Основания и основни доводи
 В обжалваното решение Общият съд отменя включването на LTTE в списъка само по съображения, свързани с производството по приемането им. Съветът твърди, че Общият съд е допуснал грешки по следните въпроси:
 Първо основание: Общият съд погрешно е приел, че Съветът е длъжен да докаже в изложението на мотивите, че е проверил, че дейността на органът, извършващ вписването в третата страна, е осъществена при достатъчно гаранции. Въпреки, че Съветът приема, че дейността на компетентният орган в трета страна трябва да бъде ограничена в рамките на законодателството и практиката, които съблюдават основните права на засегнатите от него, той твърди, че Общият съд е допуснал правна грешка, като е изискал тази информация да бъде включена в изложението на мотивите.
 Второ основание: Общият съд е допуснал правна грешка при преценката на използването от Съвета на информация в публичното пространство. Още повече, Общият съд погрешно е отхвърлил използването от Съвета на материали от свободно достъпни източници. Общият съд е допуснал по-нататък грешка в разсъжденията си, че Съветът е трябвало да поиска от компетентния орган да изследва статиите от пресата, на които се позовава в изложението на мотивите. Най-сетне, Общият съд е допуснал грешка, като е заключил, че отказът му да потвърди позоваването от Съвета на материали от свободно достъпни източници е довело до отмяната на обжалваното решение.
 Трето основание: Общият съд е допуснал грешка, като не е приел, че включването в списъка може да се извърши въз основа на 2001 UK Proscription Order. Тълкуването на Общия съд, освен, че не е подкрепено от правото, има за последица възможността дадена организация да създава пречки за включването му в списъка съгласно CP931, като отказва да оспори включването му в списъка или забраняването му в държавата членка, откъдето решението по член 1, параграф 4 от CP931 произтича. В допълнение, разсъжденията на Общия съд не съответстват на решение Kadi II.


text:
 15.12.2016
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 467/26
 Дело, заведено на 26 септември 2016 г. от Надзорния орган на ЕАСТ срещу Исландия
 (Дело E-13/16)
 (2016/C 467/13)
 На 26 септември 2016 г. в Съда на ЕАСТ беше заведено дело срещу Исландия от Надзорния орган на ЕАСТ, представляван от Carsten Zatschler, Audur Ýr Steinarsdóttir и Øyvind Bø в качеството им на представители на Надзорния орган на ЕАСТ, с адрес: Rue Belliard 35, B-1040 Brussels.
 Надзорният орган на ЕАСТ иска от Съда на ЕАСТ:
 1.
 Да постанови, че Исландия не е изпълнила задълженията си по акта, посочен в точка 17з от глава II на приложение XIII към Споразумението за Европейското икономическо пространство (Директива 2000/30/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 6 юни 2000 г. относно крайпътните технически проверки на движещите се на територията на Общността търговски превозни средства), като не е въвела крайпътните технически проверки, изисквани по член 3, параграф 1 от Акта.
 2.
 Да нареди на Исландия да заплати съдебните разноски.
 Правен и фактически контекст и правни аргументи, приведени в подкрепа на иска:
 —
 Искът се отнася до неспазването от страна на Исландия в срок до 16 септември 2014 г. на мотивираното становище, издадено от Надзорния орган на ЕАСТ на 16 юли 2014 г. и отнасящо се до неизпълнението на задълженията на тази държава съгласно този акт, посочени в точка 17з от глава II на приложение XIII към Споразумението за Европейското икономическо пространство (Директива 2000/30/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 6 юни 2000 г. относно крайпътните технически проверки на движещите се на територията на Общността търговски превозни средства), като не е въвела крайпътните технически проверки, изисквани по член 3, параграф 1 от Акта.


text:
 14.9.2015
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 302/37
 Решение на Общия съд от 15 юли 2015 г. — Socitrel/Комисия
 (Съединени дела T-413/10 и T-414/10) (1)
 ((Конкуренция - Картели - Европейски пазар на стомана за предварително напрягане - Определяне на цени, подялба на пазара и обмен на чувствителна търговска информация - Решение, с което се установява нарушение на член 101 ДФЕС - Сътрудничество по време на административното производство - Насоки относно метода за определяне на размера на глобите от 2006 г. - Разумен срок))
 (2015/C 302/46)
 Език на производството: португалски
 Страни
 Жалбоподатели: Socitrel — Sociedade Industrial de Trefilaria, SA (Трофа, Португалия) (представители: F. Proença de Carvalho и T. Faria, адвокати) (дело T-413/10) и Companhia Previdente — Sociedade de Controle de Participações Financeiras, SA (Лисабон, Португалия) (представители: D. Proença de Carvalho и J. Caimoto Duarte, адвокати) (дело T-414/10)
 Ответник: Европейска комисия (представители: F. Castillo de la Torre, P. Costa de Oliveira и V. Bottka, подпомагани от M. Marques Mendes, адвокат)
 Предмет
 Искане за отмяна и изменение на Решение C(2010) 4387 окончателен на Комисията от 30 юни 2010 г. относно производство по член 101 ДФЕС и член 53 от Споразумението за ЕИП (преписка COMP/38344 — Стомана за предварително напрягане), изменено с Решение C(2010) 6676 окончателен на Комисията от 30 септември 2010 г. и с Решение C(2011) 2269 окончателен на Комисията от 4 април 2011 г.
 Диспозитив
 1)
 Съединява дела T-413/10 и T-414/10 за целите на съдебното решение.
 2)
 Отхвърля жалбите.
 3)
 Socitrel — Sociedade Industrial de Trefilaria, SA и Companhia Previdente — Sociedade de Controle de Participações Financeiras, SA понасят, наред с направените от тях съдебни разноски, и тези на Европейската комисия, включително съдебните разноски по обезпечителното производство.
 (1) ОВ C 317, 20.11.2010 г.


text:
 5.3.2011
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 72/36
 Жалба, подадена на 15 декември 2010 г. — Bömcke/ЕИБ
 (Дело F-127/10)
 2011/C 72/58
 Език на производството: френски
 Страни
 Жалбоподател: Eberhard Bömcke (Athus, Белгия) (представител: D. Lagasse, avocat)
 Ответник: Европейска инвестиционна банка
 Предмет на производството
 Отмяна на избора на представителя на персонала на ЕИБ, обявен от избирателната комисия на ЕИБ на 8 декември 2010 г.
 Искания на жалбоподателя
 —
 да се отмени изборът на представителя на целия персонал на ЕИБ, обявен от избирателната комисия на ЕИБ на 8 декември 2010 г., и решението от 10 декември 2010 г. на избирателната комисия на ЕИБ за отхвърляне на жалбата, подадена по административен ред от жалбоподателя на 9 декември 2010 г. в съответствие с член 17 от приложение IV към конвенцията за представителството на персонала на ЕИБ,
 —
 да се осъди ЕИБ да заплати съдебните разноски.


text:
 17.3.2012
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 80/11
 Преюдициално запитване, отправено от Juzgado Mercantil de Barcelona (Испания) на 30 декември 2011 г. — Serveis en Impressio i Retolacio Vargas, S.L./Banco Mare Nostrum, S.A.
 (Дело C-664/11)
 2012/C 80/15
 Език на производството: испански
 Запитваща юрисдикция
 Juzgado Mercantil de Barcelona
 Страни в главното производство
 Ищец: Serveis en Impressio i Retolacio Vargas, S.L.
 Ответник: Banco Mare Nostrum, S.A.
 Преюдициални въпроси
 1.
 Ако кредитна институция предлага на клиент лихвен суап за покритие на риска от промени на лихвените проценти по предходни финансови сделки, следва ли това да се счита за услуга по предоставяне на инвестиционна консултация в съответствие с дефиницията по член 4, параграф 1, точка 4 от Директивата Mifid (1)?
 2.
 Трябва ли пропускането на предвидения в член 19, параграф 4 от посочената директива тест за годност за непрофесионален инвеститор да обуслови пълната нищожност на договора за лихвен суап, сключен между инвеститора и консултиращата кредитна институция?
 3.
 В случай че предоставената при описаните условия услуга не се счита за инвестиционна консултация, сам по себе си фактът по закупуване на сложен финансов инструмент като лихвен суап без да се направи тестът за подходяща услуга, предвиден в член 19, параграф 5 от Директивата Mifid, поради причина, за която отговаря инвестиционната институция, обуславя ли пълната нищожност на договора за покупка, сключен със същата кредитна институция?
 4.
 Съгласно член 19, параграф 9 от Директивата Mifid сам по себе си фактът, че кредитна институция предлага сложен финансов инструмент, свързан с ипотечен кредит, договорен със същата институция или с различна институция, представлява ли достатъчна причина, за да се изключи прилагането на задълженията да се направят предвидените от посочения член 19 тест за годност и тест за подходяща услуга, които инвестиционната институция трябва да извърши по отношение на непрофесионален инвеститор?
 5.
 За да може да се изключи прилагането на предвидените в член 19 от Директивата Mifid задължения, необходимо ли е финансовият продукт, с който е свързан предлаганият финансов инструмент, да бъде подчинен на правни стандарти за защита на инвеститора, сходни с изискваните в посочената директива?
 (1) Директива 2004/39/ЕО от 21 април 2004 година относно пазарите на финансови инструменти, за изменение на Директиви 85/611/ЕИО и 93/6/ЕИО на Съвета и Директива 2000/12/ЕО на Европейския парламент и на Съвета и за отмяна на Директива 93/22/ЕИО на Съвета (ОВ L 145, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 6, том 8, стр. 247).