text:
 16.6.2012
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 174/26
 Жалба, подадена на 20 април 2012 г. — Spraylat/ECHA
 (Дело T-177/12)
 2012/C 174/44
 Език на производството: немски
 Страни
 Жалбоподател: Spraylat GmbH (Аахен, Германия) (представител: K. Fischer, Rechtsanwalt)
 Ответник: Европейска агенция по химикалите (ECHA)
 Искания на жалбоподателя
 Жалбоподателят иска от Общия съд:
 —
 да отмени определената от ответника административна такса, за която жалбоподателят е уведомен на 21 февруари 2012 г. (фактура No 10030371);
 —
 да осъди ответника да заплати съдебните разноски.
 При условията на евентуалност жалбоподателят иска да бъде отменено Решение SME(2012)1445 от 15 февруари 2012 г.
 Правни основания и основни доводи
 В подкрепа на жалбата си жалбоподателят излага пет правни основания.
 1.
 Първо правно основание: нарушение на Регламент No 1907/2006 (1) и на Регламент No 340/2008 (2)
 Жалбоподателят изтъква, че видно от двата регламента административна такса по член 13, параграф 4 от Регламент No 340/2008 е допустимо да се събере единствено ако е необходимо да се покрият направените от ECHA разходи за проверка на регистрацията с оглед на размера на предприятието, както и че това обстоятелство не е било взето предвид при определянето на размера на административната такса в съответствие с решение MB/D/29/2010 на управителния съвет на ECHA. Според жалбоподателя е недопустимо размерът на събираната такса да зависи от размера на предприятието, тъй като това води до ситуации, в които големите предприятия понасят част от разходите за проверката на по-малките предприятия.
 2.
 Второ правно основание: нарушение на принципа на пропорционалност
 Този принцип изисква размерът на събираната от ответника административна такса да е в справедливо съотношение с предоставяните от ответника услуги. Според жалбоподателя това не е така в конкретния случай, ако се сравни размерът на таксата от 20 700 EUR и действително предоставените от ответника административни услуги.
 3.
 Трето правно основание: нарушение на общия принцип за равно третиране
 Във връзка с това жалбоподателят посочва, че диференциацията на размера на административната такса в зависимост от размера на предприятието представлява недопустимо неравно третиране. Освен това с промяната на административната си практика ответникът нарушава принципа за равно третиране дотолкова, доколкото подлага жалбоподателя на неравно третиране спрямо останалите регистрирани предприятия, на които ответникът е предоставил възможност и след получаване на регистрационен номер да внасят корекции в данните относно размера на предприятието, за да могат по този начин да избегнат събирането на административна такса.
 4.
 Четвърто правно основание: нарушение на принципа на правна сигурност и на правото на добра администрация
 Според жалбоподателя, въпреки че му е известно, че на практика в процеса по регистрация се оказва трудно да се установи действителният размер на предприятието, в противоречие с правото на добра администрация ответникът не предоставя възможност на жалбоподателя да коригира предоставените данни, за да може да избегне заплащането на административна такса.
 5.
 Пето правно основание: недопустимост на делегирането на законодателни правомощия на ответника
 Жалбоподателя посочва, че член 13, параграф 4 от Регламент No 340/2008 упълномощава ответника да събира административна такса, без Регламентът да урежда допълнителни подробности относно критериите за събиране на таксата, и по-специално относно определянето на нейния размер. Според жалбоподателя това представлява недопустимо делегиране на законодателни


text:
правомощия на ответника.
 (1) Регламент (ЕО) No 1907/2006 на Европейския парламент и на Съвета от 18 декември 2006 година относно регистрацията, оценката, разрешаването и ограничаването на химикали (REACH), за създаване на Европейска агенция по химикали, за изменение на Директива 1999/45/ЕО и за отмяна на Регламент (ЕИО) No 793/93 на Съвета и Регламент (ЕО) No 1488/94 на Комисията, както и на Директива 76/769/ЕИО на Съвета и директиви 91/155/ЕИО, 93/67/ЕИО, 93/105/ЕО и 2000/21/ЕО (ОВ L 396, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 13, том 60, стр. 3).
 (2) Регламент (ЕО) No 340/2008 на Комисията от 16 април 2008 година относно таксите и плащанията, дължими на Европейската агенция по химикалите в съответствие с Регламент (ЕО) No 1907/2006 на Европейския парламент и на Съвета относно регистрацията, оценката, разрешаването и ограничаването на химикали (REACH) (ОВ L 107, стр. 6).

type: caselaw

jurisdiction: EU


text:
 27.2.2017
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 63/40
 Жалба, подадена на 11 януари 2017 г. — Mellifera/Комисия
 (Дело T-12/17)
 (2017/C 063/52)
 Език на производството: немски
 Страни
 Жалбоподател: Mellifera eV, Vereinigung für wesensgemäße Bienenhaltung (Розенфелд, Германия) (представител: A. Willand, Rechtsanwalt)
 Ответник: Европейска комисия
 Искания на жалбоподателя
 Жалбоподателят иска от Общия съд:
 —
 да отмени Решение Ares (2016) 6306335 на Комисията от 8 ноември 2016 г., получено от жалбоподателя на 11 ноември 2016 г.,
 —
 да задължи Комисията да се произнесе повторно по основателността на искането на жалбоподателя за вътрешно преразглеждане на Регламент за изпълнение (ЕС) No 2016/1056 по отношение на удължаване на срока на одобрението на веществото глифозат,
 —
 да осъди Комисията да заплати съдебните разноски.
 Основания и основни доводи
 Жалбоподателят излага две основания в подкрепа на жалбата си.
 1.
 Първо основание: нарушение на член 10, параграф 1 във връзка с член 2, параграф 1, буква ж) от Регламент (ЕО) No 1367/2006 (1) и Орхуската конвенция (2)
 С първото основание жалбоподателят твърди, че удължаването на срока на одобрението на активното вещество глифозат е административен акт, който може да бъде преразгледан по реда на производството по член 10, параграф 1 от Регламент (ЕО) No 1367/2006.
 2.
 Второ основание: нарушение на член 17 от Регламент (ЕО) No 1107/2009 (3)
 Жалбоподателят твърди, че Комисията няма правомощие да удължи срока на одобрението на активното вещество глифозат съгласно горепосочената разпоредба, тъй като в настоящия случай тя изобщо не била приложима.
 (1) Регламент (ЕО) No 1367/2006 на Европейския парламент и на Съвета от 6 септември 2006 година относно прилагането на разпоредбите на Орхуската конвенция за достъп до информация, публично участие в процеса на вземане на решения и достъп до правосъдие по въпроси на околната среда към институциите и органите на Общността (ОВ L 264, 2006 г., стр. 13; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 17, стр. 126).
 (2) Конвенция на Икономическата комисия на ООН за Европа (ИКЕ) за достъпа до информация, участието на обществеността в процеса на вземането на решения и достъпа до правосъдие по въпроси на околната среда.
 (3) Регламент (ЕО) No 1107/2009 на Европейския парламент и на Съвета от 21 октомври 2009 година относно пускането на пазара на продукти за растителна защита и за отмяна на директиви 79/117/ЕИО и 91/414/ЕИО на Съвета (ОВ L 309, 2009 г., стр. 1).


text:
 27.8.2011
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 252/9
 Определение на Съда (първи състав) от 30 юни 2011 г. (преюдициално запитване от Rechtbank van Koophandel te Dendermonde, Белгия) — Wamo BVBA/JBC NV, Modemakers Fashion NV
 (Дело C-288/10) (1)
 (Член 104, параграф 3, първа алинея от Процедурния правилник - Директива 2005/29/ЕО - Нелоялни търговски практики - Национална правна уредба, забраняваща изричните или подразбиращи се съобщения за намаление на цените)
 2011/C 252/15
 Език на производството: нидерландски
 Запитваща юрисдикция
 Rechtbank van Koophandel te Dendermonde
 Страни в главното производство
 Ищец: Wamo BVBA
 Ответник: JBC NV, Modemakers Fashion NV
 Предмет
 Преюдициално запитване — Rechtbank van Koophandel te Dendermonde — Тълкуване на Директива 2005/29/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 11 май 2005 година относно нелоялни търговски практики от страна на търговци към потребители на вътрешния пазар и изменение на Директива 84/450/ЕИО на Съвета, Директиви 97/7/ЕО, 98/27/ЕО и 2002/65/ЕО на Европейския парламент и на Съвета, и Регламент (ЕО) No 2006/2004 на Европейския парламент и на Съвета („Директива за нелоялни търговски практики“) (ОВ L 149, стp. 22; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 14, стр. 260) — Национална правна уредба, забраняваща изричните или подразбиращи се съобщения за намаление на цените през определени периоди преди разпродажбите в някои определени сектори
 Диспозитив
 Директива 2005/29/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 11 май 2005 година относно нелоялни търговски практики от страна на търговци към потребители на вътрешния пазар и изменение на Директива 84/450/ЕИО на Съвета, Директиви 97/7/ЕО, 98/27/ЕО и 2002/65/ЕО на Европейския парламент и на Съвета, и Регламент (ЕО) No 2006/2004 на Европейския парламент и на Съвета („Директива за нелоялни търговски практики“) трябва да се тълкува в смисъл, че не допуска национална разпоредба като разглежданата в главното производство, която предвижда обща забрана на изричните или подразбиращи се съобщения за намаление на цените през периода преди разпродажбите, доколкото тази разпоредба преследва цели, свързани със защитата на потребителите. Запитващата юрисдикция следва да прецени дали е такъв случаят по делото в главното производство.
 (1) ОВ C 246, 11.9.2010 г.


text:
 30.11.2013
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 352/27
 Жалба, подадена на 9 август 2013 г. — ZZ/Европол
 (Дело F-77/13)
 2013/C 352/53
 Език на производството: нидерландски
 Страни
 Жалбоподател: ZZ (представител: адв. W. Brouwer)
 Ответник: Европол
 Предмет на производството
 Отмяна на решението, с което се определят лихвите върху сумата, изплатена на основание на настъпилата пълна неработоспособност вследствие на две злополуки по време на две служебни пътувания, и заплащане на обезщетение за твърдените вреди
 Искания на жалбоподателя
 —
 да се отмени решението от 15 октомври 2012 г., както и съответно тези от 13 март 2012 г. и от 18 декември 2012 г.,
 —
 да се отмени мълчаливият отказ от 10 май 2013 г. да се уважи подадената на 10 януари 2013 г. по административен ред жалба,
 —
 да се осъди ответникът да заплати дължимите от него лихви върху сумата от 170 074,39 EUR, платена на жалбоподателя на 14 май 2013 г., и по-точно:
 —
 лихви в размер на 138 331,75 EUR за периода от 21 февруари 2001 г. до 14 май 2013 г.,
 —
 при условията на евентуалност: лихви в размер на 83 154,25 EUR за периода от 27 януари 2004 г. до 14 май 2013 г.,
 —
 при условията на евентуалност спрямо предходното искане: най-малкото лихвите за периода от 27 януари 2004 г. до 1 февруари 2013 г. в размер на 80 356,75 EUR, или поне лихвите от датата, която Съдът на публичната служба по справедливост определи като дата, от която текат лихви, или да се присъди на жалбоподателя обезщетение за вреди поради бездействието на ответника,
 —
 да се осъди ответникът да заплати:
 —
 лихвите, дължими от него върху сумите, изплатени на 3 май 2010 г. на основание полица WBA&I 2600914, и по-точно:
 —
 лихви в размер на 4 875,28 EUR, считано от възникването на вземането вследствие увреждане на слуха (5 % съгласно AMA (American Medical Association Guides), 11 344,50 EUR), за периода от 11 декември 2002 г. до 3 май 2010 г., с приспадане на 15 дни (точка 4B от полицата),
 —
 лихви в размер на 6 878,71 EUR, считано от възникването на вземането вследствие на увреждане на глезена (9 % съгласно AMA, 20 420,12 EUR), за периода от датата, на която е поискано обезщетение от Европол, а именно 27 януари 2004 г., до 3 май 2010 г., с приспадане на 15 дни (точка 4B от полицата),
 —
 лихви в размер на 12 228,81 EUR, считано от възникването на вземането вследствие на мозъчно увреждане (16 % съгласно AMA, 36 302,41 EUR), за периода от датата, на която е поискано обезщетение от Европол, а именно 27 януари 2004 г., до 3 май 2010 г., с приспадане на 15 дни (точка 4B от полицата),
 —
 при условията на евентуалност: да се присъди на жалбоподателя обезщетение за вреди поради бездействието на ответника,
 —
 да се осъди ответникът да заплати направените в производството съдебни разноски, включително възнаграждението на пълномощника.


text:
 14.11.2016
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 419/27
 Преюдициално запитване от Bundesarbeitsgericht (Германия), постъпило на 27 юли 2016 г. — Vera Egenberger/Evangelisches Werk für Diakonie und Entwicklung e.V.
 (Дело C-414/16)
 (2016/C 419/36)
 Език на производството: немски
 Запитваща юрисдикция
 Bundesarbeitsgericht
 Страни в главното производство
 Ищец: Vera Egenberger
 Ответник: Evangelisches Werk für Diakonie und Entwicklung e.V.
 Преюдициални въпроси
 1)
 Трябва ли член 4, параграф 2 от Директива 2000/78/ЕО (1) да се тълкува в смисъл, че работодател като ответника в настоящия случай — съответно църквата спрямо работодателя — може самостоятелно да определя със задължителна сила дали поради характера на професионалните дейности или в контекста, в който те се упражняват, определена религия на кандидат за работа съставлява основно, законосъобразно и оправдано професионално изискване, като се отчита характерът на организацията работодател?
 2)
 При отрицателен отговор на първия въпрос:
 В правен спор като настоящия трябва ли да се остави без приложение разпоредба на националното право, както в случая член 9, параграф 1, първо предложение от AGG [Allgemeines Gleichbehandlungsgesetz (Общ закон за равното третиране)], съгласно която разлика в третирането, основаваща се на религия при наемане на работа от религиозни общности и подчинените им организации, е допустима, когато изповядването на дадена религия съставлява оправдано професионално изискване, като се отчита разбирането на съответната религиозна общност за собствената ѝ идентичност с оглед на правото ѝ на самоопределяне?
 3)
 При отрицателен отговор на първия въпрос, освен това:
 Какви изисквания следва да се поставят към характера на професионалните дейности или към контекста, в който те се упражняват, така че да съставляват основно, законосъобразно и оправдано професионално изискване, отчитайки характера на организацията работодател съгласно член 4, параграф 2 от Директива 2000/78/ЕО?
 (1) Директива 2000/78/ЕО на Съвета от 27 ноември 2000 година за създаване на основна рамка за равно третиране в областта на заетостта и професиите, (ОВ L 303, стр. 16; Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 6, стр. 7).


text:
 6.10.2012
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 303/14
 Преюдициално запитване, отправено от Bundesgerichtshof (Германия) на 11 юли 2012 г. — Ralph Schmidt (синдик в производството по несъстоятелност относно имуществото на Aletta Zimmermann)/Lilly Hertel
 (Дело C-328/12)
 2012/C 303/26
 Език на производството: немски
 Запитваща юрисдикция
 Bundesgerichtshof
 Страни в главното производство
 Ищец: Ralph Schmidt (синдик в производството по несъстоятелност относно имуществото на der Aletta Zimmermann)
 Ответник: Lilly Hertel
 Преюдициален въпрос
 Поставя се следният преюдициален въпрос относно тълкуването на член 3, параграф 1 от Регламент (ЕО) No 1346/2000 на Съвета от 29 май 2000 година относно производството по несъстоятелност (1):
 Компетентни ли са съдилищата на държавата членка, на чиято територия е образувано производство по несъстоятелност относно имуществото на длъжника, да разгледат основан на несъстоятелността отменителен иск, предявен срещу ответник, който е без местоживеене или седалище на територията на държава членка?
 (1) ОВ L 160, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 19, том 1, стр. 143.


text:
 8.9.2014
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 303/3
 Преюдициално запитване от Landesverwaltungsgericht Niederösterreich (Австрия), постъпило на 17 април 2014 г. — Borealis Polyolefine GmbH срещу Bundesminister für Land-, Forst-, Umwelt und Wasserwirtschaft
 (Дело C-191/14)
 2014/C 303/06
 Език на производството: немски
 Запитваща юрисдикция
 Landesverwaltungsgericht Niederösterreich
 Страни в главното производство
 Жалбоподател: Borealis Polyolefine GmbH
 Ответник: Bundesminister für Land-, Forst-, Umwelt und Wasserwirtschaft
 Преюдициални въпроси
 1)
 Невалидно ли е Решение 2013/448/ЕС (1) и нарушава ли то член 10a, параграф 5 от Директива 2003/87/ЕО (2), като изключва от основата за изчисляване по член 10a, параграф 5, второ тире, букви a) и б) емисиите, свързани с отпадъчните газове, произвеждани от инсталациите, попадащи в обхвата на приложение I към Директива 2003/87/ЕО, съответно топлината, която се използва от инсталациите, изброени в приложение I към Директива 2003/87/ЕО и която се получава от съоръженията за комбинирано производство на топло- и електроенергия, за които са предвидени безплатни квоти съгласно член 10a, параграф 1 и член 10a, параграф 4 от Директива 2003/87/ЕО и Решение 2011/278/ЕС (3)?
 2)
 Невалидно ли е Решение 2013/448/ЕС и нарушава ли то член 3, букви д) и ф) от Директива 2003/87/ЕО, самостоятелно и/или във връзка с член 10a, параграф 5 от Директива 2003/87/ЕО, като определя, че емисиите на CO2, свързани с отпадъчните газове, произвеждани от инсталациите, попадащи в обхвата на приложение I към Директива 2003/87/ЕО, съответно топлината, която се използва от инсталациите, които попадат в обхвата на приложение I към Директива 2003/87/ЕО и която се произвежда от съоръженията за комбинирано производство на топло- и електроенергия, са емисии от „производители на електроенергия“?
 3)
 Невалидно ли е Решение 2013/448/ЕС и нарушава ли то целта на Директива 2003/87/ЕО, като създава асиметрия, при която емисиите, свързани с изгарянето на отпадъчните газове и произведената от комбинираното производство на топлоенергия и електроенергия топлина са изключени от основата за изчисляване по член 10a, параграф 5, второ тире, букви a) и б), докато те дават право на безплатно разпределяне на квоти съгласно член 10a, параграфи 1 и 4 от Директива 2003/87/ЕО и съгласно Решение 2011/278/ЕС?
 4)
 Невалидно ли е Решение 2013/448/ЕС и нарушава ли то член 290 ДФЕС и член 10a, параграф 5 от Директива 2003/87/ЕО, поради това че член 15, параграф 3 от него изменя член 10a, параграф 5, второ тире, букви a) и б) от Директива 2003/87/ЕО, като заменя позоваването на „инсталации, които не са обхванати от параграф 3“ с „инсталации, които не са производители на електроенергия“?
 5)
 Невалидно ли е Решение 2013/448/ЕС и нарушава ли то член 23, параграф 3 от Директива 2003/87/ЕО, поради това че не е издадено въз основа на процедура по регулиране с контрол, която се изисква в член 5a от Решение 1999/468/ЕО на Съвета и член 12 от Регламент 182/2011/ЕС?
 6)
 Трябва ли член 17 от Хартата на основните права на Европейския съюз да се тълкува в смисъл, че изключва задържането на безплатното разпределяне на квоти въз основа на незаконно изчисление на фактора за междусекторна корекция?
 7)
 Трябва ли член 10a, параграф 5 от Директива 2003/87/ЕО, самостоятелно и/или във връзка с член 15, параграф 3 от


text:
Решение 2011/278/ЕС да се тълкува в смисъл, че изключва прилагането на национална разпоредба, която предвижда прилагане на незаконно изчисления единен фактор за междусекторна корекция, както е установен в член 4 от Решение 2013/448/ЕС и в приложение II към него спрямо безплатното разпределяне на квоти в дадена държава членка?
 8)
 Невалидно ли е Решение 2013/448/ЕС и нарушава ли то член 10a, параграф 5 от Директива 2003/87/ЕО, като включва само емисии от инсталации, които са обхванати от общностната схема от 2008 г., така че изключва тези емисии, свързани с дейности, обхванати от общностната схема от 2008 г. (в измененото приложение I към Директива 2003/87/ЕО), когато тези дейности се извършват в инсталации, които вече са били обхванати от общностната схема преди 2008 г.?
 9)
 Невалидно ли е Решение 2013/448/ЕС и нарушава ли то член 10a, параграф 5 от Директива 2003/87/ЕО, като включва само емисии от инсталации, обхванати от общностната схема от 2013 г., така че изключва тези емисии, свързани с дейности, обхванати от общностната схема от 2013 г. (в измененото приложение I към Директива 2003/87/ЕО), когато тези дейности се извършват в инсталации, обхванати вече от общностната схема преди 2013 г.?
 (1) Решение на Комисията от 5 септември 2013 година относно националните мерки за изпълнение за преходното безплатно разпределяне на квоти за емисии на парникови газове в съответствие с член 11, параграф 3 от Директива 2003/87/ЕО на Европейския парламент и на Съвета, ОВ L 240, стр. 27.
 (2) Директива на Европейския Парламент и на Съвета от 13 октомври 2003 година за установяване на схема за търговия с квоти за емисии на парникови газове в рамките на Общността и за изменение на Директива 96/61/ЕО на Съвета, ОВ L 275, стр. 32; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 10, стр. 78.
 (3) Решение на Комисията от 27 април 2011 година за определяне на валидни за целия Европейски съюз преходни правила за хармонизираното безплатно разпределяне на квоти за емисии съгласно член 10а от Директива 2003/87/ЕО на Европейския парламент и на Съвета, ОВ L 130, стр. 1.


text:
 29.3.2014
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 93/15
 Решение на Съда (трети състав) от 6 февруари 2014 г. (преюдициално запитване от Finanzgericht Düsseldorf — Германия) — Helm Düngemittel GmbH/Hauptzollamt Krefeld
 (Дело C-613/12) (1)
 (Митнически съюз и обща митническа тарифа - Евро-средиземноморско споразумение с Египет - Член 20 от Протокол 4 - Доказателство за произход - Сертификат за движение на стоки EUR.1 - Заместващ сертификат за движение на стоки EUR.1, издаден, когато стоката вече не е под контрола на издалия сертификата митнически орган - Отказ за прилагане на преференциалния режим)
 2014/C 93/23
 Език на производството: немски
 Запитваща юрисдикция
 Finanzgericht Düsseldorf
 Страни в главното производство
 Жалбоподател: Helm Düngemittel GmbH
 Ответник: Hauptzollamt Krefeld
 Предмет
 Преюдициално запитване — Finanzgericht Düsseldorf — Тълкуване на член 20 от Протокол No 4 към Евро-средиземноморското споразумение за асоцииране между Европейската общност и нейните държави членки, от една страна, и Арабска република Египет, от друга страна (ОВ L 304, 2004 г., стр. 39; Специално издание на български език, 2007 г., том 11, глава 76, стр. 204), изменено с Решение No 1/2006 на Съвета за асоцииране между ЕС и Египет от 17 февруари 2006 г. (ОВ L 73, стр. 1) — Сертификат за движение на част от стока, издаден впоследствие, когато стоката повече не е била под контрола на издаващия митнически орган
 Диспозитив
 1.
 Евро-средиземноморското споразумение за асоцииране между Европейските общности и техните държави членки, от една страна, и Арабска република Египет, от друга страна, подписано в Люксембург на 25 юни 2001 г., одобрено с Решение 2004/635/ЕО на Съвета от 21 април 2004 г., трябва да се тълкува в смисъл, че египетският произход на дадена стока по смисъла на въведения с посоченото споразумение преференциален митнически режим може да бъде доказан дори когато при пристигането ѝ в първата държава членка стоката е била разделена, за да може част от нея да бъде изпратена във втора държава членка, и когато заместващият сертификат за движение на стоки EUR.1, издаден от митническите органи на първата държава членка за частта от стоката, изпратена във втората държава членка, не отговаря на условията за издаването на такъв сертификат, предвидени в член 20 от Протокол 4 от това споразумение, който се отнася до определянето на понятието „продукти с произход“ и методите на административно сътрудничество, изменен с Решение No 1/2006 на Съвета за асоцииране ЕС—Египет от 17 февруари 2006 г.
 2.
 За да се представи такова доказателство обаче, е необходимо, от една страна, преференциалният режим на първоначално внесената от Египет стока да бъде установен чрез сертификат за движение EUR.1, издаден от египетските митнически органи в съответствие с посочения протокол, а от друга страна, вносителят да докаже, че частта от стоката, отделена в първата държава членка и изпратена във втората държава членка, съответства на част от стоката, внесена от Египет в първата държава членка. Запитващата юрисдикция следва да провери дали в главното производство тези условия са изпълнени.
 (1) ОВ C 101, 6.4.2003 г.


text:
 7.7.2014
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 212/39
 Жалба, подадена на 12 май 2014 г. — Volkswagen/СХВП (STREET)
 (Дело T-321/14)
 2014/C 212/51
 Език на производството: немски
 Страни
 Жалбоподател: Volkswagen AG (Волфсбурк, Германия) (представител: U. Sander, Rechtsanwalt)
 Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели)
 Искания на жалбоподателя
 Жалбоподателят иска от Общия съд:
 —
 да отмени решението на първи апелативен състав на Службата за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) от 13 март 2014 г., постановено по преписка R 2025/2013-1,
 —
 да осъди ответника да заплати съдебните разноски.
 Правни основания и основни доводи
 Марка на Общността, предмет на спора: словна марка „STREET“ за стоки от класове 12, 28 и 35.
 Решение на проверителя: отхвърля заявката.
 Решение на апелативния състав: отхвърля жалбата.
 Изложени правни основания: нарушение на член 7, параграф 1, буква в) от Регламент No 207/2009.


text:
 22.10.2011
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 311/43
 Решение на Общия съд от 9 септември 2011 г. — BVR/СХВП — Austria Leasing („Austria Leasing Gesellschaft m.b.H. Mitglied der Raiffeisen-Bankengruppe Österreich“)
 (Дело T-197/10) (1)
 (Марка на Общността - Производство по възражение - Заявка за фигуративна марка на Общността „Austria Leasing Gesellschaft m.b.H. Mitglied der Raiffeisen-Bankengruppe Österreich“ - По-ранна национална фигуративна марка „Raiffeisenbank“ - Липса на вероятност от объркване - Член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) No 207/2009)
 2011/C 311/80
 Език на производството: немски
 Страни
 Жалбоподател: Bundesverband der Deutschen Volksbanken und Raiffeisenbanken e.V. (BVR) (Берлин, Германия) (представител: I. Rinke, avocat)
 Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (представител: B. Schmidt)
 Друга страна в производството пред апелативния състав на СХВП, встъпила в производството пред Общия съд: Austria Leasing GmbH (Ешборн, Германия) (представител: B. Joachim, avocat)
 Предмет
 Жалба за отмяна на Решение на първи апелативен състав на СХВП от 3 февруари 2010 г. (преписка No R 248/2009-1), постановено в производство по възражение между Bundesverband der Deutschen Volksbanken und Raiffeisenbanken e.V. (BVR) и Austria Leasing GmbH
 Диспозитив
 1.
 Отхвърля жалбата.
 2.
 Осъжда Bundesverband der Deutschen Volksbanken und Raiffeisenbanken e.V. (BVR) да заплати съдебните разноски.
 (1) ОВ C 179, 3.7.2010 г.


text:
 20.4.2015
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 127/15
 Жалба, подадена на 26 февруари 2015 г. от Netherlands Maritime Technology Association, по-рано Scheepsbouw Nederland, срещу решението, постановено от Общия съд (седми състав) на 9 декември 2014 г. по дело T-140/13, Netherlands Maritime Technology Association/Европейска комисия
 (Дело C-100/15 P)
 (2015/C 127/21)
 Език на производството: английски
 Страни
 Жалбоподател: Netherlands Maritime Technology Association, по-рано Scheepsbouw Nederland (представители: K. Struckmann, Rechtsanwalt, G. Forwood, barrister)
 Други страни в производството: Европейска комисия, Кралство Испания
 Искания на жалбоподателя
 —
 Обжалваното съдебно решение да бъде отменено в частта, в която се отхвърля искането на жалбоподателя за отмяна на спорното решение на Комисията,
 —
 спорното решение на Комисията да бъде отменено, или делото да бъде върнато на Общия съд за ново разглеждане съобразно указанията на Съда по прилагането на правото, и
 —
 при всички случаи на жалбоподателя да бъдат присъдени съдебните разноски, включително разноските по производството пред Общия съд.
 Основания и основни доводи
 Жалбоподателят сочи, че решението на Общия съд е неправилно, що се отнася до преценката дали предварителната проверка на Комисията е била достатъчна и пълна, по-конкретно доколкото:
 —
 Общият съд не преценил правилно всички доводи, изтъкнати от жалбоподателя в първоинстанционното производство,
 —
 допуснал явна грешка в преценката и
 —
 изложените от него мотиви били недостатъчни и противоречиви.
 Основните доводи на жалбоподателя могат да бъдат обобщени, както следва:
 —
 По първото съображение: Общият съд не преценил правилно доводите на жалбоподателя относно сложната структура на новата схема „лизинг срещу данък“ (наричана по-нататък „новата схема STL“), относно самостоятелното прилагане на тази схема и относно нейната селективност, поради което не взел предвид дали спорното решение на Комисията съдържа верен анализ на функционирането на схемата като цяло и във връзка с други разпоредби на данъчното и дружественото право.
 —
 По второто съображение: Общият съд допуснал явна грешка в преценката по отношение на спорното решение на Комисията и така стигнал до неправилния извод, че това решение съдържа достатъчен анализ на кръга на получателите на помощ по новата схема STL.
 —
 По третото съображение: Общият съд не мотивирал достатъчно и логически последователно извода си за правилност на констатацията в спорното решение на Комисията, че обединенията по икономически интереси (ОИИ) не са потенциални получатели на помощ по новата схема STL и че не е необходимо да се определя референтна правна уредба, спрямо която да бъдат анализирани последиците от мярката. Освен това Общият съд не мотивирал достатъчно извода си, че спорното решение на Комисията е добре обосновано по въпроса защо новата схема STL да е присъща част от общата система.


text:
 11.10.2008
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 260/12
 Иск, предявен на 13 август 2008 г. — Комисия на Европейските общности/Република Унгария
 (Дело C-374/08)
 (2008/C 260/22)
 Език на производството: унгарски
 Страни
 Ищец: Комисия на Европейските общности (представители: P. Dejmek и B. D. Simon)
 Ответник: Република Унгария
 Искания на ищеца
 —
 Да се установи, че Република Унгария не е изпълнила задълженията си по Директива 2006/49/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 14 юни 2006 година относно капиталовата адекватност на инвестиционните посредници и кредитните институции (1), като не е приела необходимите законови, подзаконови и административни разпоредби за привеждане на вътрешното й право в съответствие с директивата или като не е съобщила посочените разпоредби на Комисията,
 —
 Да се осъди Република Унгария да заплати съдебните разноски.
 Правни основания и основни доводи
 Срокът за привеждане на вътрешното право в съответствие с директивата е изтекъл на 31 декември 2006 г.
 (1) ОВ L 177, стр. 201; Специално издание на български език, 2007 г., глава 6, том 9, стр. 203.


text:
 28.5.2011
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 160/7
 Решение на Съда (втори състав) от 7 април 2011 г. — Европейска комисия/Португалска република
 (Дело C-20/09) (1)
 (Неизпълнение на задължения от държава членка - Допустимост на иска - Свободно движение на капитали - Член 56 ЕО - Член 40 от Споразумението за ЕИП - Държавни ценни книжа - Преференциално данъчно третиране - Обосноваване - Борба с данъчните измами - Борба с избягването на данъци)
 2011/C 160/03
 Език на производството: португалски
 Страни
 Ищец: Европейска комисия (представители: R. Lyal и A. Caeiros)
 Ответник: Португалска република (представители: L. Inez Fernandes, C. Guerra Santos и J. Menezes Leitão)
 Предмет
 Неизпълнение на задължения от държава членка — Нарушение на членове 56 ЕО и 40 ЕИП — Облигации по публичен дълг — Преференциално данъчно третиране на облигациите, издадени от португалската държава
 Диспозитив
 1.
 Като е предвидила в рамките на особения режим за узаконяване на положението на данъчнозадължените лица по отношение на имущество, което към 31 декември 2004 г. не се намира на територията на Португалия („regime excepcional de regularização tributária de elementos patrimoniais que não se encontrem no território português em 31 de Dezembro de 2004“), установен със Закон No 39-A/2005 от 29 юли 2005 г., преференциално данъчно третиране само за издадените от португалската държава държавни ценни книжа, Португалската република не е изпълнила задълженията си по член 56 ЕО и по член 40 от Споразумението за Европейското икономическо пространство от 2 май 1992 г.
 2.
 Осъжда Португалската република да заплати съдебните разноски.
 (1) ОВ C 82, 4.4.2009 г.


text:
 5.5.2012
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 133/22
 Решение на Общия съд от 21 март 2012 г. — Fiskeri og Havbruksnæringens Landsforening и др./Съвет
 (Дело T-115/06) (1)
 (Дъмпинг - Внос на сьомга с произход от Норвегия - Правило за по-малкото мито - Изчисляване на минималните вносни цени и на фиксираните мита)
 2012/C 133/41
 Език на производството: английски
 Страни
 Жалбоподатели: Fiskeri og Havbruksnæringens Landsforening (Осло, Норвегия), Norske Sjømatbedrifters Landsforening (Trondheim, Норвегия), Salmar Farming AS (Kverva, Норвегия), Hydroteck AS (Kristiansund, Норвегия), Hallvard Lerøy AS (Берген, Норвегия) и Lerøy Midnor AS (Hestvika, Норвегия) (представители: адв. B. Servais и адв. T. Paulsen)
 Ответник: Съвет на Европейския съюз (представители: J.-P. Hix и B. Driessen, подпомагани от адв. G. Berrisch)
 Встъпила страна в подкрепа на ответника: Европейска комисия (представители: първоначално P. Stancanelli и K. Talabér-Ritz, впоследствие K. Talabér-Ritz, T. Scharf и H. van Vliet, подпомагани от E. McGovern, barrister)
 Предмет
 Искане за отмяна на Регламент (ЕО) No 85/2006 на Съвета от 17 януари 2006 година за налагане на окончателни антидъмпингови мита и окончателното събиране на временни мита, наложени върху вноса на отгледана в рибовъдни стопанства сьомга с произход от Норвегия (ОВ L 15, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 11, том 44, стр. 99)
 Диспозитив
 1.
 Отменя Регламент (ЕО) No 85/2006 на Съвета от 17 януари 2006 година за налагане на окончателни антидъмпингови мита и окончателното събиране на временни мита, наложени върху вноса на отгледана в рибовъдни стопанства сьомга с произход от Норвегия, в частта, която се отнася до Fiskeri og Havbruksnæringens Landsforening, Norske Sjømatbedrifters Landsforening, Salmar Farming AS, Hydroteck AS, Hallvard Lerøy AS и Lerøy Midnor AS.
 2.
 Отхвърля жалбата в останалата ѝ част.
 3.
 Съветът на Европейския съюз понася направените от него съдебни разноски, както и съдебните разноски, направени от Fiskeri og Havbruksnæringens Landsforening, Norske Sjømatbedrifters Landsforening, Salmar Farming, Hydroteck, Hallvard Lerøy и Lerøy Midnor.
 4.
 Европейската комисия понася направените от нея съдебни разноски.
 (1) ОВ C 143, 17.6.2006 г.


text:
 8.6.2013
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 164/8
 Жалба, подадена на 1 март 2013 г. от Федерална република Германия срещу Определението, постановено от Общия съд (осми състав) на 18 декември 2012 г. по дело T-205/11, Германия/Комисия
 (Дело C-102/13 P)
 2013/C 164/13
 Език на производството: немски
 Страни
 Жалбоподател: Федерална република Германия (представители: T. Henze и J. Möller)
 Друга страна в производството: Европейска комисия
 Искания на жалбоподателя
 Жалбоподателят иска от Съда,
 —
 да отмени Определение на Общия съд на Европейския съюз от 18 декември 2012 г. по дело T-205/11,
 —
 да приеме жалбата за допустима и да върне делото на Общия съд, който да се произнесе по основателността на жалбата, и
 —
 да осъди Европейската комисия да заплати съдебните разноски в производството по проверка на допустимостта на жалбата пред Общия съд и пред Съда.
 Правни основания и основни доводи
 С подадената жалба се оспорва Определение на Общия съд на Европейския съюз от 18 декември 2012 г. по дело T-205/11, с което Общият съд отхвърля като недопустима жалбата на Федерална република Германия с искане за отмяна на Решение 2011/527/ЕС на Комисията от 26 януари 2011 г. относно предоставена от Германия държавна помощ C-7/10 (ex CP 250/09 и NN 5/10) — предвидена в закона за корпоративния данък схема за пренасяне на данъчни загуби в случай на преструктуриране на предприятия в затруднение („KStG, Sanierungsklausel“).
 Федералното правителство изтъква две основания в подкрепа на жалбата си, с всяко от които посочва като оплакване липсата на мотиви:
 —
 Нарушение на принципа на ефективно правораздаване, който съставлява специфично проявление на общия правен принцип на правна сигурност, доколкото Общият съд погрешно е класифицирал избраното от Комисията производство за връчване на оспорваното решение и не е посочил изисквания относно формалностите, които следва да бъдат спазвани, за да се приеме за действително връчването срещу разписка за получаването на решение по член 7 от Регламент (ЕО) No 659/1999 на Съвета от 22 март 1999 година за установяване на подробни правила за прилагането на член 93 от Договора за ЕО (1).
 —
 Нарушение на принципа на ефективно правораздаване, който съставлява специфично проявление на общия правен принцип на правна сигурност, доколкото Общият съд е приел, че в отговор на оплакването за закъснялото подаване на жалбата Комисията не е следвало да представя доказателства, че пратката е получена от лице, чиято самоличност може да бъде установена и че това лице е оправомощено да получава връчвания.
 (1) ОВ L 83, стр. 1, Специално издание на български език, 2007 г., глава 8, том 1, стр. 41.


text:
 16.6.2016
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 216/9
 Дело, заведено на 17 декември 2015 г. от Надзорния орган на ЕАСТ срещу Исландия
 (Дело E-31/15)
 (2016/C 216/06)
 На 17 декември 2015 г. в Съда на ЕАСТ беше заведено дело срещу Исландия от Надзорния орган на ЕАСТ, представляван от Carsten Zatschler, Øyvind Bø и Íris Ísberg в качеството им на представители на Надзорния орган на ЕАСТ, който се намира на следния адрес: Rue Belliard 35, 1040 Brussels, Belgium.
 Надзорният орган на ЕАСТ иска от Съда на ЕАСТ:
 1.
 Да постанови, че Исландия не е изпълнила задълженията си по акта, посочен в точка 9е от приложение XVII към Споразумението за Европейското икономическо пространство (Директива 2011/77/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 27 септември 2011 г. за изменение на Директива 2006/116/ЕО за срока за закрила на авторското право и някои сродни права), адаптиран към Споразумението с Протокол 1 към него, и по член 7 от Споразумението, като не е приела мерките, необходими за транспонирането на акта в предвидения срок, или във всеки случай като не е уведомила Надзорния орган на ЕАСТ за тях.
 2.
 Да осъди Исландия да заплати съдебните разноски.
 Правен и фактически контекст и правни аргументи, приведени в подкрепа на иска:
 —
 Искът се отнася до неспазването от страна на Исландия в установения срок — до 8 юни 2015 г., на мотивираното становище, издадено от Надзорния орган на ЕАСТ на 8 април 2015 г., отнасящо се до невъвеждането от тази държава в нейния национален правен ред на Директива 2011/77/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 27 септември 2011 г. за изменение на Директива 2006/116/ЕО за срока за закрила на авторското право и някои сродни права, посочена в точка 9e от приложение XVII към Споразумението за Европейското икономическо пространство и адаптирана към това споразумение с Протокол 1 към него (наричана по-нататък „актът“).
 —
 Надзорният орган на ЕАСТ твърди, че като не е приела в предвидения срок мерките, необходими за транспонирането на акта, Исландия не е изпълнила задълженията си по акта и по член 7 от Споразумението за ЕИП.


text:
 7.1.2012
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 6/2
 Жалба, подадена на 21 септември 2011 г. от Laurent Gbagbo срещу определението, постановено от Общия съд (пети състав) на 13 юли 2011 г. по дело T-348/11, Gbagbo/Съвет
 (Дело C-478/11 P)
 2012/C 6/03
 Език на производството: френски
 Страни
 Жалбоподател: Laurent Gbagbo (представители: L. Bourthoumieux, J. Vergès, R. Dumas и M. Ceccaldi, avocats)
 Друга страна в производството: Съвет на Европейския съюз
 Искания на жалбоподателя
 —
 Да се обяви, че жалбата на г-н Laurent Gbagbo е допустима,
 —
 да се отмени Определение по дело T-348/11 от 13 юли 2011 г. поради изтичане на давност;
 —
 да се върне делото за разглеждане от Общия съд, за да може жалбоподателят да защити правата си,
 —
 да се осъди Съвета на Европейския съюз да понесе съдебните разноски на основание членове 69 и 73 от Процедурния правилник на Съда.
 Правни основания и основни доводи
 Жалбоподателят излага следните правни основания в подкрепа на жалбата си:
 —
 Настъпване на непреодолима сила поради военни действия, прекъсващи давността. Настъпилите за жалбоподателя събития от месец ноември 2010 г. в Кот д'Ивоар, представлявали случай на непреодолима сила по смисъла на член 45 от Статута на Съда на Европейския съюз поради военното положение, което водело до прекъсване на давностните срокове на актовете, приети по отношение на него от Съвета.
 —
 Настоящият случай на непреодолима сила поради война бил пречка за жалбоподателя да упражни свободно своето право да подаде жалба срещу актове, които явно нарушават основни права.
 —
 Основните права и свободи стояли над принципа на правна сигурност. Като изтъквал принципа на правна сигурност, за да обяви искането на жалбоподателя за недопустимо, Общият съд засягал основното право на достъп до съд и правото на защита. По този начин жалбоподателят бил лишен от правото да бъде изслушан от компетентна юрисдикция.
 —
 Непротивопоставимост на срока поради отдалеченост и на срока за обжалване в случай на война. Срокът за отдалеченост и срокът за обжалване не можели да се изтъкват срещу адресат, пребиваващ в държава, в която се води война. Подобни срокове били приложими единствено в мирно време и на европейския континент. Жалбоподателят обаче се намира на друг континент и поради тази причина стриктното прилагане на член 102 от Процедурния правилник на Общия съд в настоящия случай безспорно е нарушение на член 6, параграф 1 от Европейската конвенция за защита правата на човека и основните свободи и на член 263 от Договора за функционирането на Европейския съюз.
 —
 По-високият ранг на член 263 от Договора за функционирането на Европейския съюз. Член 102 от Процедурния правилник на Общия съд обезсилвал задължението за уведомяване, предвидено от Договора за функционирането на Европейския съюз, което гласи, че срокът за обжалване тече, считано от публикуването на акта, от неговото съобщаване или от деня, в който заинтересованото лице е узнало за него. Всъщност член 102 от Процедурния правилник пренебрегвал задължението за уведомяване и не вземал предвид деня, в който жалбоподателят действително е узнал за акта, като така стеснявал буквата и духа на член 263 ДФЕС. По този начин член 102 поставял под въпрос правата, предвидени


text:
и защитени от Договора, който има по-висша правна сила и е задължителен за институциите на Европейския съюз. Следователно тъй като обжалваните актове не са били съобщени на жалбоподателя, в нарушение на член 263, параграф 5 от Договора за функционирането на Европейския съюз, срокът за обжалване може да започне да тече едва считано от момента, в който той е узнал за приетите спрямо него актове.
 —
 Сериозно засягане на основните права и свободи. Прогласеният от Общия съд принцип на правна сигурност сериозно поставял под въпрос правната сигурност в цялост, тъй като на правните субекти, пребиваващи извън Европейския съюз и то в страна, в която се води война, се налагат санкции, срещу които те не могат надлежно да упражнят своето право на обжалване, тъй като не са узнали за санкцията.
 —
 При условията на евентуалност жалбоподателят иска отмяна на актовете, приети от Съвета спрямо него, поради тежестта на нарушението на основните права и свободи. Като се има предвид, че обжалваните актове нарушавали основни свободи, защитени от различни международни договори, Съдът трябвало да ги отмени, тъй като тяхната незаконосъобразност нарушавала установения европейски правов ред, както и поради съображението, че срок за обжалване не можел да бъде противопоставен на толкова сериозно нарушение на защитените основни права и свободи.


text:
 24.10.2009
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 256/7
 Иск, предявен на 22 юли 2009 г. — Комисия на Европейските общности/Кралство Испания
 (Дело C-281/09)
 2009/C 256/14
 Език на производството: испански
 Страни
 Ищец: Комисия на Европейските общности (представители: L. Lozano Palacios и C. Vrignon)
 Ответник: Кралство Испания
 Искания на ищеца
 —
 да се установи, че като e допуснало множество явни и тежки нарушения на нормите, съдържащи се в член 18, параграф 2 от Директива на Съвета от 3 октомври 1989 година относно координирането на някои разпоредби, формулирани в действащи закони, подзаконови и административни актове на държавите членки, отнасящи се до упражняване на телевизионна дейност (89/552/ЕИО (1)), Кралство Испания не е изпълнило задълженията си по член 3, параграф 2 от посочената директива, във връзка с член 10 от Договора за ЕО
 —
 да се осъди Кралство Испания да заплати съдебните разноски.
 Правни основания и основни доводи
 Комисията счита, че даденото от Кралство Испания ограничително тълкуване на понятието за рекламни спотове, в резултат на което определени рекламни практики (по-конкретно кратките репортажи с рекламна цел, телепромоционните спотове, рекламните спотове за спонсорство и микрорекламните спотове) не се считат за рекламни спотове и поради това по отношение на тях не се прилагат наложените с Директива 89/552/ЕИО почасови ограничения, е в противоречие с тази директива.
 (1) ОВ L 298, стр. 23; Специално издание на български език, 2007 г., глава 6, том 1, стр. 215


text:
 19.7.2008
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 183/12
 Преюдициално запитване, отправено от Commissione tributaria provinciale di Roma (Италия) на 25 април 2008 г. — Pontina Ambiente Srl/Regione Lazio
 (Дело C-172/08)
 (2008/C 183/23)
 Език на производството: италиански
 Препращаща юрисдикция
 Commissione tributaria provinciale di Roma
 Страни в главното производство
 Ищец: Pontina Ambiente Srl
 Ответник: Regione Lazio
 Преюдициални въпроси
 Разглежданите разпоредби на член 3, параграфи 26 и 31 от Закон No 549/95 противоречат ли на членове 12, 14, 43 и 46 от Договора за ЕИО и на Директиви 35/2000/EО (1) и 31/1999/EО (2), като се имат предвид посочените в съображенията на Директива 35/2000/EО и в член 10 от Директива 31/1999/EО принципи, съгласно които, по-специално, държавите-членки са длъжни да избягват ситуации на неравновесие по отношение на целия пазар в Общността като приемат разпоредбите, необходими за борба със забавяне на плащания, с цел да се забранят злоупотребите със свободата на договаряне в ущърб на кредитора, когато дадено споразумение има за основна цел да се предоставят на длъжника допълнителни парични средства за сметка на кредитора като се предвижда обезщетение за претърпените от кредитора вреди поради забавяне на плащането от страна на длъжника?
 (1) ОВ L 200, стp. 35, Специално издание на български език, 2007 г., глава 17, том 1, стр. 226.
 (2) ОВ L 182, стp. 1, Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 5, стр. 94.


text:
 28.9.2017
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 321/10
 РЕШЕНИЕ НА СЪДА
 от 16 май 2017 година
 по дело E-8/16
 Netfonds Holding ASA, Netfonds Bank AS и Netfonds Livsforsikring AS срещу норвежкото правителство
 (Свобода на установяване — член 31 от Споразумението за ЕИП — Директива 2000/12/ЕО — Директива 2002/83/ЕО — Директива 2006/48/ЕО — Директива 2007/44/ЕО — Кредитни институции — Застрахователни предприятия — Квалифицирано участие — Пропорционалност — Пригодност — Необходимост)
 (2017/C 321/08)
 По дело E-8/16, Netfonds Holding ASA, Netfonds Bank AS и Netfonds Livsforsikring AS срещу норвежкото правителство — МОЛБА до Съда по член 34 от Споразумението между държавите от ЕАСТ за създаване на надзорен орган и съд, подадена от Районен съд Осло (Oslo tingrett), относно тълкуването на членове 31, 36 и 40 от Споразумението за Европейското икономическо пространство в контекста на правилата и практиките, приложими към собствеността върху норвежки дружества към момента, в който тези дружества подават заявление за лицензирането им като банки или застрахователни дружества, Съдът, в състав Carl Baudenbacher, председател, Per Christiansen и Páll Hreinsson (съдия-докладчик), съдии, постанови на 16 май 2017 г. решение, чийто диспозитив гласи:
 1.
 Към момента на настъпване на фактите Директива 2000/12/ЕО, както и Директива 2006/48/ЕО и Директива 2002/83/ЕО, изменени също с Директива 2007/44/ЕО, не са пречели на държавите от ЕИП да запазят по-строги правила относно процедурата за лицензиране на банки и застрахователни дружества. Тези правила обаче трябва да са съвместими с основните свободи, гарантирани от Споразумението за ЕИП.
 2.
 Законодателство като това, описано във въпроси 1 и 2, и административна практика като тази, описана във въпрос 3, представляват ограничения, които изглежда попадат предимно в приложното поле на член 31 от Споразумението за ЕИП. Запитващата юрисдикция следва да прецени дали случаят е такъв.
 3.
 Целта да бъдат намалени стимулите за собствениците на банки или застрахователни дружества да поемат прекомерни рискове, особено по отношение на риска от злоупотреба с власт, отразява императивни съображения от общ интерес, които могат да обосноват национални мерки, ограничаващи свободата на установяване, гарантирана от член 31 от Споразумението за ЕИП. Запитващата юрисдикция следва да установи кои са целите, които действително се преследват с националните мерки, както и да прецени дали законосъобразните цели се преследват по подходящ и последователен начин.
 4.
 Правилата за емитиране, както са описани във въпроси 1 и 2, не изглеждат подходящи за постигането на законосъобразната цел, установена от Съда. Административната практика, както е описана във въпрос 3, изглежда подходяща за постигането на тази цел, доколкото тя се прилага към заявленията за лицензиране на банки или застрахователни дружества, а не към вторичните придобивания след предоставянето на лиценз.
 5.
 Ако запитващата юрисдикция установи, че една или повече национални мерки са подходящи за постигането на законосъобразна цел, тя трябва също да прецени дали те надхвърлят това, което е необходимо за постигането на тази цел. В настоящото производство е видно, че мерки, различни от оспорваните, са по-малко ограничителни, но също толкова ефективни за постигането на установената законосъобразна цел.


text:
 14.1.2010
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 8/26
 Дело, заведено на 2 декември 2009 г. от Надзорния орган на ЕАСТ срещу Исландия
 (Дело E-8/09)
 2010/C 8/09
 На 2 декември 2009 г. в Съда на ЕАСТ беше заведено дело срещу Исландия от Надзорния орган на ЕАСТ, представляван от Xavier Lewis и Florence Simonetti, в качеството им на агенти на Надзорния орган на ЕАСТ, с адрес: Rue Belliard 35, 1040 Bruxelles/Brussel, BELGIQUE/BELGIË.
 Надзорният орган на ЕАСТ иска, Съдът на ЕАСТ да обяви, че:
 1.
 с неприемането или неуведомяването на Органа за мерките, необходими за прилагане на акта, посочен в точка 5 от глава II към Споразумението за Европейското икономическо пространство (Директива 2006/42/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 17 май 2006 г. относно машините и за изменение на Директива 95/16/ЕО), адаптирана към Споразумението за ЕИП с Протокол 1 към него, в предвидения срок, Република Исландия не е изпълнила своите задължения съгласно акта и съгласно член 7 от Споразумението за ЕИП
 и
 2.
 Република Исландия поема разходите за това съдебно производство.
 Правен и фактически контекст и правни аргументи, приведени в подкрепа:
 —
 настоящото дело е във връзка с неизпълнението на директива относно машините,
 —
 Надзорният орган на ЕАСТ твърди, че не е получил никаква информация от Исландия, показваща, че директивата относно машините е приложена в исландското право, и че не притежава каквато и да е информация, за това, че Исландия е предприела необходимите мерки, за да осигури съответствие с директивата,
 —
 Надзорният орган на ЕАСТ твърди, че правителството на Исландия не е оспорило това, че не е привело в сила законите, регламентите и административните разпоредби, необходими за постигането на съответствие с директивата.


text:
 5.7.2008
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 171/25
 Преюдициално запитване, отправено от Østre Landsret (Дания) на 28 април 2008 г. — NCC Construction Danmark A/S/Skatteministeriet
 (Дело C-174/08)
 (2008/C 171/37)
 Език на производството: датски
 Препращаща юрисдикция
 Østre Landsret
 Страни в главното производство
 Жалбоподател: NCC Construction Danmark A/S
 Ответник: Skatteministeriet
 Преюдициални въпроси
 1.
 Трябва ли изразът „съпътстващи сделки с недвижими имоти“ във второто изречение на член 19, параграф 2 от Шеста директива за ДДС (1) да се тълкува в смисъл, че включва дейностите на строително предприятие, което е данъчнозадължено лице по ДДС, във връзка с последващата продажба на недвижими имоти, построени от предприятието — като изцяло облагаема с ДДС дейност — за негова собствена сметка с оглед препродажба?
 2.
 Има ли значение за целите на отговора на въпрос 1 степента, в която за дейностите по продажба, разглеждани отделно, се използват стоки и услуги, върху които се дължи ДДС?
 3.
 В съответствие с уредения в ДДС законодателството принцип на неутралитета ли е, строителното предприятие, което съгласно законодателството на въпросната държава-членка, основаващо се на член 5, параграф 7 и член 6, параграф 3 от Шеста директива, подлежи на облагане с ДДС за вътрешните си доставки във връзка със строежа на сгради за своя сметка с оглед последваща продажба, да има право само на частично приспадане на ДДС за общите разходи на строителното предприятие, предвид факта, че съгласно ДДС законодателството на държавата–членка последващата продажба на недвижимия имот е освободена от ДДС на основание на член 28, параграф 3, буква б) от Шеста директива за ДДС във връзка с точка 16 от приложение Е?
 (1) Шеста директива на Съвета от 17 май 1977 година относно хармонизиране на законодателствата на държавите-членки относно данъците върху оборота — обща система на данъка върху добавената стойност: единна данъчна основа (ОВ L 145, стр. 1).


text:
 14.8.2017
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 269/22
 Определение на Общия съд от 21 юни 2017 г. — Inox Mare/Комисия
 (Дело T-347/16) (1)
 ((Жалба за отмяна - Митнически съюз - Решение на Комисията, с което се констатира, че възстановяването на вносните мита не е оправдано в конкретен случай - Жалба на друг оператор - Липса на пряко засягане - Недопустимост))
 (2017/C 269/31)
 Език на производството: италиански
 Страни
 Жалбоподател: Inox Mare Srl (Римини, Италия) (представител: R. Holzeisen, avocat)
 Ответник: Европейска комисия (представители: A. Caeiros, J. Baquero Cruz и D. Nardi)
 Предмет
 Жалба, основана на член 263 ДФЕС и целяща отмяната на Решение C(2015) 9672 окончателен на Комисията от 6 януари 2016 година, констатиращо, че възстановяването на вносните мита не е оправдано в конкретен случай (REM 02/14)
 Диспозитив
 1)
 Отхвърля жалбата като недопустима.
 2)
 Inox Mare Srl понася направените от него съдебни разноски, както и тези на Европейската комисия.
 (1) ОВ C 296, 16.8.2016 г.


text:
 27.3.2010
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 80/1
 2010/C 80/01
 Последна публикация на Съда в Официален вестник на Европейския съюз
 ОВ C 63, 13.3.2010 г.
 Предишни публикации
 ОВ C 51, 27.2.2010 г.
 ОВ C 37, 13.2.2010 г.
 ОВ C 24, 30.1.2010 г.
 ОВ C 11, 16.1.2010 г.
 ОВ C 312, 19.12.2009 г.
 ОВ C 297, 5.12.2009 г.
 Може да намерите тези текстове на:
 EUR-Lex: http://eur-lex.europa.eu


text:
 26.3.2011
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 95/7
 Жалба, подадена на 21 януари 2011 г. — Унгария/Комисия
 (Дело T-37/11)
 2011/C 95/12
 Език на производството: унгарски
 Страни
 Жалбоподател: Република Унгария (представители: M. Z. Fehér, K.Szíjjártó и G. Koós)
 Ответник: Европейска комисия
 Искания на жалбоподателя
 —
 Да се отмени съдържащото искане за плащане Решение No 3241011280 на Комисията в частта, с която по отношение на Република Унгария се квалифицират като неподлежащи на субсидиране в рамките на Инструмента за подпомагане изпълнението на Шенгенското споразумение определени разходи, свързани с мерки 1, 3, 4, 5 и 6 на цел III/A, с митническа цел III/B и, в рамките на цел I/C, с установяването на речен граничен контрол в Mohács и на товарна железопътна гара в Eperjeske.
 —
 При условията на евентуалност, да се отвени съдържащото искане за плащане Решение No 3241011280 на Комисията в частта, с която по отношение на Република Унгария се квалифицират като неподлежащи на субсидиране или само частично подлежащи на субсидиране в рамките на Инструмента за подпомагане изпълнението на Шенгенското споразумение определени разходи, свързани с мерки 1, 3, 4, 5 y 6 на цел III/A и с митническа цел III/B.
 —
 Да се осъди Комисията да заплати съдебните разноски.
 Правни основания и основни доводи
 Жалбоподателят се позовава на следните правни основания в подкрепа на жалбата си:
 1. Главно искане: нарушение на породените оправдани правни очаквания и на принципа на правна сигурност
 Жалбоподателят твърди, че предвид неточната правна уредба и значителният размер на помощта, изплатена в рамките на свързания с Шенген финансов инструмент, е било разумно да се доверява по време на цялото изпълнение на програмата на информацията, предоставена от Комисията в отговор на изричните искания за становище, и на многобройните становища, издадени във връзка с индикативната програма.
 Жалбоподателят счита, че одобряването на индикативната програма при даването на предварително разрешение, извършените от Комисията по време на изпълнението на програмата проверки и сътрудничеството с държавите членки предполагат, че последващият контрол, който Комисията може да упражни по отношение на възможността за подпомагане на проектите, не ѝ позволява да постави под съмнение по същество това дали подлежат на субсидиране проектите, които вече е разгледала по много поводи без да ги оспори. Жалбоподателят твърди, че с решенията за финансиране Комисията е предоставила „гаранции“, които са породили у него оправдани очаквания относно това, че изброените в индикативната програма мерки подлежат на субсидиране.
 Принципът на лоялно сътрудничество налага и на институциите на Съюза реципрочни задължения за сътрудничество с държавите членки.
 Според жалбоподателя принципът на правна сигурност би бил сериозно нарушен, ако при така неточна и променяща се правна уредба от Комисията не може да се очаква поне предварителна сигурна информация относно това дали даден проект подлежи на субсидиране.
 2. Искане, направено при условията на евентуалност: неправилно тълкуване на понятието за пълен контрол и липса на основание за определяне на финансовите корекции
 Жалбоподателят счита, че в обжалваното решение Комисията приема за неподлежащи на субсидиране или само частично подлежащи на субсидиране разходите, посочени в направеното при условията на евентуалност искане, с мотива, че не отговарят или отговарят само отчасти на


text:
целта за пълен контрол на границите. Според жалбоподателя Комисията достига до това заключение вследствие на неправилно тълкуване на понятието за пълен контрол.
 Жалбоподателят добавя, че въпреки предоставената ѝ информация Комисията не е извършила необходимите проверки, за да определи точната сума, която трябва да се върне във връзка с всички мерки, и по отношение на някои от мерките неправилно е посочила предварително определени по размер суми. Според жалбоподателя Комисията е определила предварително по размер тези суми въз основа на предполагаемото съотношение между дейностите, извършени от компетентните органи в областта на граничния контрол, и останалите им дейности, вместо да се основе на член 22, параграф 3, буква б) от Решение C(2004) 248 на Комисията относно управлението и наблюдението на инструмента от Шенген и следователно на тежестта на констатираните нарушения или на това доколко значителни са недостатъците на системата за управление и наблюдение, които, заедно с финансовите си последици, са причинили установените нарушения.


text:
 28.7.2014
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 245/2
 Жалба, подадена на 13 юни 2014 г. от Associazione sportiva Taranto calcio Srl срещу определението, постановено от Общия съд (девети състав) на 19 ноември 2013 г. по дело T-476/13, Associazione sportiva Taranto calcio Srl/Италианска република
 (Дело C-11/14 P)
 2014/C 245/02
 Език на производството: италиански
 Страни
 Жалбоподател: Associazione sportiva Taranto calcio Srl (представител: N. Russo, avvocato)
 Друга страна в производството: Италианска република
 С определение от 30 април 2014 г. Съдът (шести състав) отхвърля жалбата.


text:
 4.2.2012
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 32/21
 Решение на Общия съд от 16 декември 2011 г. — Rintisch/СХВП — Valfleuri Pâtes alimentaires (PROTIACTIVE)
 (Дело T-152/09) (1)
 (Марка на Общността - Производство по възражение - Заявка за словна марка на Общността PROTIACTIVE - По-ранни национални словни и фигуративни марки PROTIPLUS, PROTI и PROTIPOWER - Закъсняло представяне на документи - Право на преценка, предоставено с член 74, параграф 2 от Регламент (ЕО) No 40/94 (понастоящем член 76, параграф 2 от Регламент (ЕО) No 207/2009) - Понятие за противоположна разпоредба - Правило 20, параграф 1 от Регламент (ЕО) No 2868/95 - Правило 50, параграф 1 от Регламент (ЕО) No 2868/9)
 2012/C 32/39
 Език на производството: английски
 Страни
 Жалбоподател: Bernhard Rintisch (Bottrop, Германия) (представител: A. Dreyer, avocat)
 Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (представител: G. Schneider)
 Друга страна в производството пред апелативния състав на СХВП, встъпила в производството пред Общия съд: Valfleuri Pâtes alimentaires SA (Wittenheim, Франция) (представител: F. Baujoin, avocat)
 Предмет
 Жалба за отмяна срещу Решение на четвърти апелативен състав на СХВП от 3 февруари 2009 г. (преписка R 1661/2007-4), свързано с производство по възражение между Bernhard Rintisch и Valfleuri Pâtes alimentaires SA.
 Диспозитив
 1.
 Отхвърля жалбата
 2.
 Осъжда г-н Bernhard Rintisch да заплати съдебните разноски.
 (1) ОВ C 153, 4.7.2009 г.


text:
 30.1.2010
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 24/26
 Преюдициално запитване, отправено от Bundesverwaltungsgericht (Германия) на 9 ноември 2009 г. — Attila Belkiran/Oberbürgermeister der Stadt Krefeld, друга страна в производството: Vertreter des Bundesinteresses beim Bundesverwaltungsgericht
 (Дело C-436/09)
 2010/C 24/47
 Език на производството: немски
 Запитваща юрисдикция
 Bundesverwaltungsgericht
 Страни в главното производство
 Жалбоподател: Attila Belkiran
 Ответник: Oberbürgermeister der Stadt Krefeld
 Друга страна в производството: Vertreter des Bundesinteresses beim Bundesverwaltungsgericht
 Преюдициален въпрос
 Трябва ли защитата срещу експулсиране, предоставена съгласно член 14, параграф 1 от Решение No 1/80 на Съвета за асоцииране на турски гражданин, който се ползва с правата по член 7 от посоченото решение и през последните десет години пребивава в държавата членка, по отношение на която се прилагат тези права, да се определя в съответствие с член 28, параграф 3, буква а) от Директива 2004/38/ЕО (1), така че експулсирането да е разрешено само поради определените от държавата членка императивни съображения, свързани с обществената сигурност?
 (1) Директива 2004/38/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 29 април 2004 година относно правото на граждани на Съюза и на членове на техните семейства да се движат и да пребивават свободно на територията на държавите членки, за изменение на Регламент (ЕИО) No 1612/68 и отменяща Директиви 64/221/ЕИО, 68/360/ЕИО, 72/194/ЕИО, 73/148/ЕИО, 75/34/ЕИО, 75/35/ЕИО, 90/364/ЕИО, 90/365/ЕИО и 93/96/ЕИО (ОВ L 158, стр. 77; Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 7, стр. 56).


text:
 17.11.2014
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 409/31
 Определение на председателя на Съда от 18 август 2014 г. — Европейска комисия/Република Естония, подпомагана от: Федерална република Германия, Кралство Белгия, Кралство Нидерландия, Обединено кралство Великобритания и Северна Ирландия, Република Полша, Република Финландия, Кралство Швеция
 (Дело C-241/13) (1)
 2014/C 409/44
 Език на производството: естонски
 Председателят на Съда разпореди делото да бъде заличено от регистъра.
 (1) ОВ C 189, 29.6.2013 г.


text:
 25.1.2016
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 27/52
 Решение на Общия съд от 26 ноември 2015 г. — Morgan/СХВП
 (Дело T-683/14 P) (1)
 ((Обжалване - Публична служба - Длъжностни лица - Доклад за развитие на кариерата - Процедура за оценяване 2010/2011 г. - Изопачаване - Задължение за мотивиране - Явна грешка в преценката))
 (2016/C 027/66)
 Език на производството: английски
 Страни
 Жалбоподател: Rhys Morgan (Аликанте, Испания) (представител: H. Tettenborn, avocat)
 Друга страна в производството: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (представители: първоначално M. Paolacci и A. Lukošiūtė, впоследствие A. Lukošiūtė)
 Предмет
 Жалба срещу решението на Съда на публичната служба на Европейския съюз (трети състав) от 8 юли 2014 г., Morgan/СХВП (F-26/13, Сборник ПС, EU:F:2014:180), насочена към отмяната на това решение
 Диспозитив
 1)
 Отхвърля жалбата.
 2)
 Г-н Rhys Morgan понася направените от него съдебни разноски, както и направените от Службата за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (СХВП) в рамките на настоящото производство.
 (1) ОВ C 431, 1.12.2014 г.


text:
 18.1.2016
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 16/22
 Жалба, подадена на 9 ноември 2015 г. от SV Capital OÜ срещу решението, постановено от Общия съд (трети състав) на 9 септември 2015 г. по дело T-660/14, SV Capital OÜ/Европейски банков орган (ЕБО)
 (Дело C-577/15 P)
 (2016/C 016/28)
 Език на производството: английски
 Страни
 Жалбоподател: SV Capital OÜ (представител: M. Greinoman, адвокат)
 Други страни в производството: Европейски банков орган (ЕБО), Европейска комисия
 Искания на жалбоподателя
 Жалбоподателят иска от Съда:
 —
 Да отмени решението на Общия съд от 9 септември 2015 г. по дело T-660/14 1) в частта, в която решението обявява за недопустима жалбата срещу Решение C 2013 002 на ЕБО, 2) в частта, в която в него се обявявява, че подадената от жалбоподатателя жалба срещу решение 2014-C1-02 на комисията по жалбите на Европейските надзорни органи, прието на 14 юли 2014 г. е частично недопустима, макар и с него да се отменя решение 2014-C1-02, и 3) що се отнася до частта от решението, в която се определят разноските;
 —
 Да върне делото за разглеждане на Общия съд;
 —
 Да осъди ответника да заплати съдебните разноски и встъпилата страна да понесе направените от нея съдебни разноски.
 Основания и основни доводи
 Жалбоподателят изтъква следните основания и правни доводи в подкрепа на своята жалба срещу решението на Общия съд, постановено на 9 септември 2015 г. по дело T-660/14:
 Общият съд се е произнесъл ultra petita;
 Общият съд е нарушил член 60, параграф 1, от Регламент No 1093/2010 (1), защото жалбата срещу решение C 2013 002 на ЕБО е подадена в срок, тъй като именно комисията по жалбите на Европейските надзорни органи се е произнесла първа по тази жалба;
 Общият съд е нарушил член 48, параграф 2 от своя Процедурен правилник (в сила от 31 декември 2014 г.);
 Общият съд е нарушил член 263 ДФЕС, тъй като жалбата срещу решение C 2013 002 на ЕБО е била подадена в срок, като се има пред вид, че административното производство е продължило до 14 юли 2014 г.;
 Общият съд е нарушил член 45 от Статута на Съда, тъй като поради непреодолима сила жалбата срещу решение C 2013 002 на ЕБО е била подадена в срок;
 Общият съд е нарушил член 263 ДФЕС, както и член 60, параграф 1, ш член 61, параграф 1 от Регламент 1093/2010, тъй като жалбата срещу решение C 2013 002 на ЕБО е била допустима, щом като, от една страна, жалбоподателят е бил адресат на това решение, и от друга страна, това решение го е засягало пряко и индивидуално;
 решение C 2013 002 на ЕБО е опорочено от фактически грешки;
 решение C 2013 002 на ЕБО е опорочено от грешка в преценката;
 решение C 2013 002 на ЕБО е опорочено от нарушение със самото това решение на член 39, параграф 1 от Регламент No 1093/2010 и на член 16 от Кодекса за добро административно поведение на ЕБО;
 решение C 2013 002 на ЕБО е опорочено от нарушение със самото това решение на точки 3.3, 3.4 и 3.5 на вътрешните правила на ЕБО;
 решение


text:
 29.6.2015
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 213/12
 Определение на Съда (девети състав) от 22 април 2015 г. (преюдициално запитване от Curtea de Apel Suceava — Румъния) — Casa Judeţeană de Pensii Botoşani/Evangeli Paraskevopoulou
 (Дело C-668/13) (1)
 ((Преюдициално запитване - Член 99 от Процедурния правилник на Съда - Идентичен преюдициален въпрос - Социално осигуряване на работниците мигранти - Регламент (ЕИО) No 1408/71 - член 7, параграф 2, буква в) - Приложимост на спогодбите в областта на социалното осигуряване между държавите членки - Репатрирал се бежанец от държава членка - Завършване на периоди на заетост на територията на друга държава членка - Искане за отпускане на обезщетение за старост - Отказ))
 (2015/C 213/17)
 Език на производството: румънски
 Запитваща юрисдикция
 Curtea de Apel Suceava
 Страни в главното производство
 Въззивник: Casa Judeţeană de Pensii Botoşani
 Въззиваема страна: Evangeli Paraskevopoulou
 Диспозитив
 Следва ли разпоредбите на член 7, параграф 2, буква в) от Регламент (ЕИО) No 1408/71 на Съвета от 14 юни 1971 година за прилагането на схеми за социално осигуряване на заети лица и членове на техните семейства, които се движат в рамките на Общността, изменен и актуализиран с Регламент (ЕО) No 118/97 на Съвета от 2 декември 1996 година, изменен с Регламент No 1992/2006 на Европейския парламент и Съвета от 18 декември 2006 година, да се тълкуват в смисъл, че двустранна спогодба относно социалноосигурителните обезщетения на граждани на една от двете подписали я държави, които имат качеството на политически бежанци на територията на другата подписала я държава, сключена към момент, в който едната от двете подписали я държави все още не се е била присъединила към Европейския съюз — спогодба, която не е посочена в Приложение III към този регламент — не продължава да се прилага в хипотезата на политически бежанци, репатрирали се в държавата си по произход преди сключването на двустранната спогодба и влизането в сила на посочения регламент?
 (1) ОВ C 85, 22.3.2014 г.


text:
 4.5.2013
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 129/5
 Определение на Съда (шести състав) от 7 март 2013 г. (преюдициално запитване от Rechtbank van Koophandel te Gent — Белгия) — Euronics Belgium CVBA/Kamera Express BV, Kamera Express Belgium BVBA
 (Дело C-343/12) (1)
 (Член 99 от Процедурния правилник - Директива 2005/29/ЕО - Национална правна уредба, която въвежда обща забрана за предлагане за продажба или продажба на стоки на загуба)
 2013/C 129/09
 Език на производството: нидерландски
 Запитваща юрисдикция
 Rechtbank van Koophandel te Gent
 Страни в главното производство
 Ищец: Euronics Belgium CVBA
 Ответници: Kamera Express BV, Kamera Express Belgium BVBA
 Предмет
 Преюдициално запитване — Rechtbank van Koophandel te Gent — Белгия — Тълкуване на Директива 2005/29/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 11 май 2005 година относно нелоялни търговски практики от страна на търговци към потребители на вътрешния пазар и изменение на Директива 84/450/ЕИО на Съвета, Директиви 97/7/ЕО, 98/27/ЕО и 2002/65/ЕО на Европейския парламент и на Съвета, и Регламент (ЕО) No 2006/2004 на Европейския парламент и на Съвета („Директива за нелоялни търговски практики“) (ОВ L 149, стр. 22; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 14, стр. 260) — Национална правна уредба, предвиждаща обща забрана без изключение за продажбите на загуба, имаща за цел по-специално защитата на интересите на потребителите — Съответствие с Директива 2005/29
 Диспозитив
 Директива 2005/29/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 11 май 2005 година относно нелоялни търговски практики от страна на търговци към потребители на вътрешния пазар и изменение на Директива 84/450/ЕИО на Съвета, Директиви 97/7/ЕО, 98/27/ЕО и 2002/65/ЕО на Европейския парламент и на Съвета, и Регламент (ЕО) No 2006/2004 на Европейския парламент и на Съвета („Директива за нелоялни търговски практики“) трябва да се тълкува в смисъл, че не допуска национална правна разпоредба като разглежданата по главното производство, която предвижда обща забрана за предлагане за продажба или за продажба на стоки на загуба, доколкото тази разпоредба преследва цели, свързани със защитата на потребителите.
 (1) ОВ C 303, 6.10.2012 г.


text:
 23.11.2013
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 344/8
 Решение на Съда (трети състав) от 26 септември 2013 г. — Европейска комисия/Република Финландия
 (Дело C-309/11) (1)
 (Неизпълнение на задължения от държава членка - Данъчни въпроси - ДДС - Директива 2006/112/ИО - Членове 306—310 - Специален режим за туристически агенти - Различия между текстовете на различните езици - Национално законодателство, което предвижда прилагането на специалния режим спрямо лица, различни от пътуващите лица - Понятия „пътуващо лице“ и „клиент“)
 2013/C 344/11
 Език на производството: фински
 Страни
 Ищец: Европейска комисия (представители: L. Lozano Palacios и I. Koskinen)
 Ответник: Република Финландия (представител: J. Heliskoski)
 Страни, встъпили в подкрепа на ответника: Чешка република (представители: M. Smolek и T. Müller, както и J. Očková), Република Гърция (представител: E.-M. Mamouna), Кралство Испания (представител: S. Centeno Huerta), Френска република (представители: G. de Bergues и J.-S. Pilczer), Република Полша (представители: A. Kraińska и A. Kramarczyk, както и M. Szpunar и B. Majczyna)
 Предмет
 Неизпълнение на задължения от държава членка — Нарушение на членове 306—310 от Директива 2006/112/ЕО на Съвета от 28 ноември 2006 година относно общата система на данъка върху добавената стойност (ОВ L 347, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 9, том 3, стр. 7) — Национално законодателство, което предвижда прилагането на специалния режим за туристически агенти при сделките, извършени от тях в полза на различни от пътуващите лица.
 Диспозитив
 1.
 Отхвърля иска.
 2.
 Осъжда Европейската комисия да понесе съдебните разноски на Република Финландия.
 3.
 Чешката република, Република Гърция, Кралство Испания, Френската република и Република Полша понасят направените от тях съдебни разноски.
 (1) ОВ C 252, 27.8.2011 г.


text:
 23.11.2013
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 344/27
 Решение на Съда (девети състав) от 26 септември 2013 г. — EI du Pont de Nemours and Company/Европейска комисия, DuPont Performance Elastomers LLC, DuPont Performance Elastomers SA
 (Дело C-172/12 P) (1)
 (Обжалване - Конкуренция - Картели - Пазар на хлоропренов каучук - Определяне на цените и разпределяне на пазара - Нарушение на член 81 ЕО - Търсене на отговорност от дружество майка за неправомерното поведение на нейно дъщерно дружество - Съвместен контрол от две дружества майки - Решаващо влияние - Солидарна отговорност - Погасителна давност - Законен интерес)
 2013/C 344/46
 Език на производството: английски
 Страни
 Жалбоподател: EI du Pont de Nemours and Company (представители: J. Boyce и A. Lyle-Smythe, solicitors)
 Други страни в производството: Commission européenne (представители: V. Bottka и A. Biolan), DuPont Performance Elastomers LLC, DuPont Performance Elastomers SA (представители: J. Boyce и A. Lyle-Smythe, solicitors)
 Предмет
 Жалба срещу Решение на Общия съд (седми състав) от 2 февруари 2012 г. по дело EI du Pont de Nemours и др./Комисия (T-76/08), с което този съд отхвърля жалбата за частична отмяна на Решение C(2007) 5910 окончателен на Комисията от 5 декември 2007 година относно производство по член 81 от Договора за ЕО и член 53 от Споразумението за ЕИП (дело COMP/F/38.629 — Хлоропренов каучук) относно картел на пазара на хлоропренов каучук в Европейското икономическо пространство (ЕИП) с предмет разпределяне на пазара и определяне на цените, както и, при условията на евентуалност, намаляването на глобата, наложена на жалбоподателя — Съвместно предприятие — Отговорност за неправомерното поведение
 Диспозитив
 1.
 Отхвърля жалбата.
 2.
 Осъжда EI du Pont de Nemours and Company да заплати съдебните разноски.
 (1) ОВ C 194, 30.6.2012 г.


text:
 27.3.2014
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 88/17
 РЕШЕНИЕ НА СЪДА
 от 6 декември 2013 година
 по дело E-18/13
 Надзорен орган на ЕАСТ срещу Исландия
 (Неизпълнение от страна на договаряща страна на нейните задължения — Директива 2001/81/ЕО — Неприлагане)
 2014/C 88/14
 По дело Е-18/13 Надзорният орган на ЕАСТ срещу Исландия — ИСК за постановяване, че като не е приела или не е уведомила незабавно в предвидения за това срок Надзорния орган на ЕАСТ относно всички мерки, необходими за прилагането на акта, посочен в точка 21ас от приложение XX към Споразумението за Европейското икономическо пространство, а именно Директива 2001/81/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 23 октомври 2001 г. относно националните тавани за емисии на някои атмосферни замърсители, адаптирана към Споразумението за ЕИП с протокол 1 към него, Исландия не е изпълнила задълженията си съгласно акта и съгласно член 7 от Споразумението за ЕИП, Съдът, в състав: Carl Baudenbacher, председател, Per Christiansen (съдия докладчик) и Páll Hreinsson, съдии, постанови на 6 декември 2013 г. решение със следния диспозитив:
 С настоящото Съдът:
 1.
 постановява, че Исландия не е изпълнила задълженията си съгласно акта, посочен в точка 21ас от приложение ХХ към Споразумението за Европейското икономическо пространство (Директива 2001/81/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 23 октомври 2001 г. относно националните тавани за емисии на някои атмосферни замърсители), адаптиран към Споразумението с протокол 1 към него, и съгласно член 7 от Споразумението, като не е приела всички мерки, необходими за прилагането на акта в предвидения за това срок.
 2.
 нарежда на Исландия да заплати съдебните разноски.


text:
 2.5.2016
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 156/29
 Преюдициално запитване от Juzgado de lo Social no 3 de Barcelona (Испания), постъпило на 17 февруари 2016 г. — José María Pérez Retamero/TNT Express Worldwide S.L., Transportes Saripod S.L. и Fondo de Garantía Salarial (Fogasa)
 (Дело C-97/16)
 (2016/C 156/38)
 Език на производството: испански
 Запитваща юрисдикция
 Juzgado de lo Social no 3 de Barcelona
 Страни в главното производство
 Ищец: José María Pérez Retamero
 Ответник: TNT Express Worldwide S.L., Transportes Saripod S.L. y Fondo de Garantía Salarial (Fogasa)
 Преюдициални въпроси
 1)
 Трябва ли определението за „транспортен работник“, установено в член 3, буква г) от Директива 2002/15/ЕО (1), да се тълкува в смисъл, че не допуска национална разпоредба като тази на член 1, параграф 3, буква g) от Статута на работниците, според която не могат да си считат за „транспортни работници“„лицата, които въз основа на административни разрешения, на които са титуляри, предоставят транспортна услуга с [...] превозно средство [...], върху което имат право на собственост или непосредствено право на разпореждане [...]“?
 2)
 Трябва ли член 3, буква д), втора алинея от Директивата („По смисъла на настоящата директива водачите, които не отговарят на тези изисквания, подлежат на същите задължения и се ползват със същите права като тези, предвидени за транспортните работници в настоящата директива“) да се разбира в смисъл, че ако не са изпълнени няколко или само едно от изискванията, установени за „самостоятелно заетите водачи“, става въпрос за „транспортен работник“?
 (1) Директива 2002/15/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 11 март 2002 година за организацията на работното време на лицата, извършващи транспортни дейности в автомобилния транспорт (ОВ L 80, стр. 35; Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 6, стр. 125).


text:
 21.4.2012
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 118/14
 Жалба, подадена на 7 февруари 2012 г. — Европейска комисия/Съвет на Европейския съюз
 (Дело C-63/12)
 2012/C 118/22
 Език на производството: френски
 Страни
 Жалбоподател: Европейска комисия (представители: J. Currall, J.-P. Keppenne и D. Martin)
 Ответник: Съвет на Европейския съюз
 Искания на жалбоподателя
 —
 да се отмени Решение 2011/866/ЕС на Съвета от 19 декември 2011 година относно предложението на Комисията за регламент на Съвета за адаптиране, считано от 1 юли 2011 г., на възнагражденията и пенсиите на длъжностните лица и другите служители на Европейския съюз и на корекционните коефициенти, прилагани по отношение на тях (1);
 —
 да се осъди Съветът на Европейския съюз да заплати съдебните разноски.
 Правни основания и основни доводи
 Комисията повдига две твърдения за нарушения, свързани с Приложение XI към Правилника за длъжностните лица.
 Първото твърдение за нарушение е свързано с отказа на Съвета да приеме предложеното от Комисията на 24 ноември 2011 г. адаптиране на възнагражденията и пенсиите на длъжностните лица и другите служители, в нарушение на метода, приложим за адаптиране през период от осем години, завършващ на 31 декември 2012 г. С това твърдение за нарушение Комисията повдига главно правно основание, изведено от злоупотреба с власт и нарушение на пределите на компетентност на Съвета, както и правно основание при условията на евентуалност, изведено от нарушение на условията за прилагане на член 10 от Приложение XI към Правилника за длъжностните лица. Главното правно основание се отнася до факта, че на практика самият Съвет е приложил член 10, но той е направил това в нарушение на изискуемите институционални условия; така Съветът нарушил, от една страна, член 65 от Правилника, и от друга страна, членове 3 и 10 от Приложение XI. С правното основание при условията на евентуалност Комисията сочи, че при всички случаи през 2011 г. материалноправните условия за прилагането на член 10 не били налице, както впрочем е видно от два икономически доклада, които тя е представила на Съвета по негово искане. Тя счита също, че Съветът не е мотивирал надлежно своето решение.
 Второто правно основание се отнася до отказа на Съвета да адаптира корекционните коефициенти, които трябва да се приложат към тези възнаграждения и пенсии, в зависимост от различните места на работа и места на пребиваване на заинтересованите лица. Според първото правно основание на това твърдение за нарушение този отказ е в разрез с член 64 от Правилника, както и с членове 1 и 3 от Приложение XI към него. С второто правно основание Комисията сочи, че този отказ е напълно лишен от мотиви в нарушение на член 296, параграф 2 ДФЕС.
 (1) ОВ L 341, стр. 54.


text:
 14.4.2012
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 109/12
 Определение на Общия съд от 14 февруари 2012 г. — Federcoopesca и др./Комисия
 (Дело T-366/08) (1)
 (Жалба за отмяна - Регламент (ЕО) No 530/2008 - Възстановяване на ресурсите от червен тон - Определяне на ОДУ за 2008 г. - Акт с общо приложение - Липса на лично засягане - Недопустимост)
 2012/C 109/27
 Език на производството: италиански
 Страни
 Жалбоподатели: Federazione Nazionale delle Cooperative della Pesca (Federcoopesca) и другите осем жалбоподатели, чиито имена са посочени в приложение към определението (Рим, Италия) (представители: P. Cavatola, V. Cannizzaro и, G. Micucci, avocats)
 Ответник: Европейска комисия (представители: K. Banks и D. Nardi)
 Предмет
 Искане за отмяна на Регламент (ЕО) No 530/2008 на Комисията от 12 юни 2008 година за установяване на извънредни мерки по отношение на риболова на червен тон с кораби с мрежи гъргър в Атлантическия океан, на изток от 45° западна дължина, и в Средиземно море (ОВ L 155, стр. 9)
 Диспозитив
 1.
 Отхвърля жалбата като недопустима.
 2.
 Federazione Nazionale delle Cooperative della Pesca (Federcoopesca) и другите осем жалбоподатели, чиито имена са посочени в приложение, понасят както направените от тях съдебни разноски, така и тези на Европейската комисия.
 (1) ОВ C 301, 22.11.2008 г.


text:
 22.10.2011
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 311/6
 Решение на Съда (трети състав) от 8 септември 2011 г. — Европейска комисия/Кралство Нидерландия, Федерална република Германия
 (Дело C-279/08 P) (1)
 (Обжалване - Държавни помощи - Член 87, параграф 1 ЕО - Схема за търговия с права за емисии на азотни оксиди - Квалифициране на национална мярка като държавна помощ - Решение, с което помощта се обявява за съвместима с общия пазар - Понятие за селективност - Предимство, финансирано с държавни ресурси - Опазване на околната среда - Задължение за мотивиране - Допустимост)
 2011/C 311/07
 Език на производството: нидерландски
 Страни
 Жалбоподател: Европейска комисия (представители: C. Urraca Caviedes, K. Gross и H. van Vliet)
 Други страни в производството: Кралство Нидерландия (представители: C.M. Wissels, D.J.M. de Grave), Федерална република Германия (представители: M. Lumma, B. Klein и T. Henze)
 Встъпили страни в подкрепа на Кралство Нидерландия: Френска република (представители: G. de Bergues, A.-L. Vendrolini, J. Gstalter и B. Cabouat,), Република Словения (представител: V. Klemenc), Обединено кралство Великобритания и Северна Ирландия (представители: E. Jenkinson, S. Behzadi-Spencer, S. Ossowski и H. Walker, и K. Bacon, barrister)
 Предмет
 Жалба, подадена срещу Решение на Първоинстанционния съд (пети разширен състав) от 10 април 2008 г. по дело Нидерландия/Комисия (T-233/04), с което този съд отменя Решение C(2003) 1761 окончателен на Комисията от 24 юни 2003 година относно държавна помощ N 35/2003 по отношение на схема за търговия с права за емисии на азотни оксиди, за която е постъпило уведомление от Кралство Нидерландия.
 Диспозитив
 1.
 Отменя Решение на Първоинстанционния съд на Европейските общности от 10 април 2008 г. по дело Нидерландия/Комисия (T-233/04).
 2.
 Отхвърля насрещните жалби.
 3.
 Отхвърля жалбата в първоинстанционното производство.
 4.
 Осъжда Кралство Нидерландия да заплати направените от Европейската комисия съдебни разноски във връзка с първоинстанционното производство и да понесе направените от него съдебни разноски в рамките на посоченото производство.
 5.
 Европейската комисия и Кралство Нидерландия понасят направените от тях съдебни разноски във връзка с производството по обжалване.
 6.
 Федерална република Германия, Френската република, Република Словения и Обединено кралство Великобритания и Северна Ирландия понасят направените от тях съдебни разноски.
 (1) ОВ C 223, 30.8.2008 г.


text:
 16.7.2011
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 211/18
 Жалба, подадена на 19 май 2011 г. от World Wide Tobacco España, S.A. срещу решението, постановено от Общия съд (четвърти състав) на 8 март 2011 г. по дело T-37/05, World Wide Tobacco España/Комисия
 (Дело C-240/11 P)
 2011/C 211/35
 Език на производството: испански
 Страни
 Жалбоподател: World Wide Tobacco España, S.A. (представители: M Odriozola и A Vide, Abogados)
 Друга страна в производството: Европейска комисия
 Искания на жалбоподателя
 —
 да се отмени частично решението на Общия съд по дело T-37/05,
 —
 да се намали размера на глобата, наложена на жалбоподателя,
 —
 да се осъди Комисията да заплати съдебните разноски пред двете инстанции.
 Правни основания и основни доводи
 На първо място, жалбоподателят счита, че Комисията е нарушила принципа на равно третиране, тъй като е наложила по-стриктен възпиращ фактор на WWTE (World Wide Tobacco España, S.A.), отколкото на други преработвателни предприятия. Комисията е наложила възпиращ фактор на WWTE заради принадлежността му към мултинационална група със значителна икономическа и финансова мощ. Фактът, че WWTE е действало, quod non, под определящото влияние на неговите дружества майки, е прието само като допълнителен фактор.
 На второ място, при условията на евентуалност, Съдът трябва да преизчисли коефициента на умножение, в случай че приеме, че едно от дружествата майки не е отговорно за поведението на WWTE. Общият съд не е трябвало да отхвърля твърденията на WWTE с мотива, че то не е включило в искането си твърденията на своите дружества майки, защото последните, а не дъщерното дружество, са тези, които трябва да оспорят вменената им отговорност. Във всеки случай, постановените решения, тъй като се произнасят по жалбите на дружествата майки, включително решението по дело T-24/05, имат сила на пресъдено нещо между солидарно задължени страни.
 На трето място, Общият съд не е трябвало да обявява за недопустимо поради неяснота твърдението на жалбоподателя, в което се поддържа, че тъй като дружествата майки не са отговорни, Комисията е наложила глоба, която нарушава тавана от 10 % от оборота. Причините са същите като изложените в предходната точка: само дружества майки имат правото да се защитават срещу вменяването на отговорност и постановеното решение има сила на пресъдено нещо между солидарно задължени страни.
 Накрая, Комисията нарушава Насоките относно метода за определяне на глобите, като не взема предвид факта, че през 1996 и 1997 г. WWTE не е изпълнявало договорите. Жалбоподателят счита също така, че като не се е позовала изрично на това смекчаващо обстоятелство в обжалваното решение, Комисията не може да претендира, че го е взела предвид.


text:
 8.11.2008
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 285/30
 Иск, предявен на 18 септември 2008 г. — Комисия на Европейските общности/Република Словения
 (Дело C-402/08)
 (2008/C 285/49)
 Език на производството: словенски
 Страни
 Ищец: Комисия на Европейските общности (представители: U. Wölker и V. Kovačič)
 Ответник: Република Словения
 Искания на ищеца
 —
 да се установи, че като не е приела законовите, подзаконовите и административните разпоредби, необходими за съобразяване с Директива 2004/35/ЕО (1) на Европейския парламент и на Съвета от 21 април 2004 г. относно екологичната отговорност по отношение на предотвратяването и отстраняването на екологичните щети, Република Словения не е изпълнила задълженията си по тази директива,
 —
 да се осъди Република Словения да заплати съдебните разноски.
 Правни основания и основни доводи
 Срокът за транспониране на Директива 2004/35/ЕО е изтекъл на 30 април 2007 г.
 (1) ОВ L 143, стр. 56; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 11, стр. 168.


text:
 25.2.2012
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 58/2
 Жалба, подадена на 30 ноември 2011 г. от Liga para a Protecção da Natureza (LPN) срещу решението, постановено от Общия съд (трети състав) на 9 септември 2011 г. по дело T-29/08, Liga para a Protecção da Natureza (LPN)/Европейска комисия
 (Дело C-514/11 P)
 2012/C 58/02
 Език на производството: португалски
 Страни
 Жалбоподател: Liga para a Protecção da Natureza (LPN) (представител: P. Vinagre e Silva, advogada)
 Други страни в производството: Европейска комисия, Кралство Дания, Република Финландия, Кралство Швеция
 Искания на жалбоподателя
 —
 частична отмяна на Решение на Общия съд, постановено на 9 септември 2011 г. по дело T-29/08, доколкото с него:
 1.
 се отхвърлят исканията на жалбоподателя в настоящото производство LPN (без да се отменя Решение на Комисията от 22 ноември 2007 г.),
 2.
 LPN е осъдено да заплати всички направени от него съдебни разноски и съдебните разноски на Комисията,
 тъй като и в двата случая Общият съд е допуснал многобройни грешки в преценката, които опорочават решението му.
 —
 да се уважат исканията на жалбоподателя в настоящото производство, като се отмени Решение на Комисията от 22 ноември 2007 г., в частта му относно документи и части от документи, достъпът до които продължава да бъде отказан с Решение от 24 октомври 2008 г.
 —
 да се осъди Комисията да понесе всички направени от нея съдебни разноски и тези, направени от жалбоподателя в първоинстанционното и във второинстанционното производство.
 Правни основания и основни доводи
 С решението на Общия съд се отхвърля жалбата, подадена от LPN срещу Решение на Комисията от 22 ноември 2007 г., в частта ѝ относно документи и части от документи, до които достъпът на жалбоподателя продължава да бъде отказан с Решение от 24 октомври 2008 г.
 Обжалваното съдебно решение трябва да се отмени поради следните грешки при прилагане на правото:
 i)
 грешка при тълкуването на член 6, параграф 1 от Регламент (ЕО) No 1367/2006 (1) на Европейския парламент и на Съвета от 6 септември 2006 г. относно прилагането на клаузите на Орхуската конвенция за достъп до информация, публично участие в процеса на вземане на решения и достъп до правосъдие по въпроси на околната среда към институциите и органите на Общността,
 ii)
 грешка при тълкуването на член 4° от Регламент (ЕО) No 1049/2001 (2) на Европейския парламент и на Съвета от 30 май 2001 година относно публичния достъп до документи на Европейския парламент, на Съвета и на Комисията,
 iii)
 грешка в преценката при разпределяне на разноските по делото.
 С оглед на гореизложеното следва да се уважат исканията на жалбоподателя в първоинстанционното производство и в резултат от това да се отмени Решение на Комисията от 22 ноември 2007 г. в частта му относно документи и части от документи, до които достъпът на жалбоподателя продължава да бъде отказан с Решение от 24 октомври 2008 г.
 (1) ОВ L 264, стр. 13; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 17, стр. 126.
 (2) ОВ L 145, стр. 43; Специално издание на български език, 2007 г., глава 1, том 3, стр. 76.


text:
 12.11.2011
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 331/8
 Жалба, подадена на 18 август 2011 г. от Gosselin Group NV, по-рано Gosselin World Wide Moving NV, срещу Решение на Общия съд (осми състав) от 16 юни 2011 г. по съединени дела T-208/08 и T-209/08 Gosselin Group NV и Stichting Administratiekantoor Portielje/Европейска комисия
 (Дело C-429/11 P)
 2011/C 331/13
 Език на производството: нидерландски
 Страни
 Жалбоподатели: Gosselin Group NV, по-рано Gosselin World Wide Moving NV (представители: F. Wijckmans и H. Burez, advocaten)
 Друга страна в производството: Европейска комисия и Stichting Administratiekantoor Portielje
 Искания на жалбоподателите
 —
 главно искане: i) да се отмени съдебното решение (1), доколкото Общият съд твърди, че неправомерните практики по естеството си ограничават конкуренцията, без да е необходимо да се доказва наличието на антиконкурентни последици, и ii) да се отмени решението (2) (изменено и в частта му, в която се прилага по отношение на жалбоподателя), като се има предвид че то не съдържа каквото и да било доказателство за последици, свързани с правото на конкуренция, на практиките, за които се приема, че жалбоподателят носи отговорност.
 —
 при условията на евентуалност: i) да се отмени съдебното решение, доколкото Общият съд твърди, че Комисията по изключение може да се позове на второто алтернативно условие на точка 53 от Насоките относно понятието за засягане на търговията (3), без да извършва изрично определяне на пазара по смисъла на точка 55 от тези насоки, и ii) да се отмени решението (изменено и в частта му, в която се прилага по отношение на жалбоподателя), доколкото Комисията не е доказала надлежно в решението, че практиките значително засягат търговията между държавите членки.
 —
 при условията на евентуалност: i) да се отмени съдебното решение, доколкото Общият съд твърди, че Комисията не е била длъжна да вземе предвид факта, че жалбоподателят не е участвал в писмените споразумения относно цените или в събранията, нито в рамките на преценката на нарушението, нито в рамките на смекчаващите обстоятелства и ii) да се отмени решението (изменено и в частта му, в която се прилага по отношение на жалбоподателя) поради същите съображения.
 —
 при условията на евентуалност: i) да се отмени съдебното решение, доколкото в него се прилага ставката 17 % от съответните продажби, без да се взимат предвид всичките 30 релевантни обстоятелства, основани по-специално на минимален праг от 15 % и ii) да се отмени решението (изменено и в частта му, в която се прилага по отношение на жалбоподателя) поради същите съображения.
 —
 при условията на евентуалност: i) да се отмени съдебното решение, доколкото в него се твърди, че по отношение на участието на жалбоподателя в периода 31 януари 1992 г.—30 октомври 1993 г. не е изтекла погасителна давност; ii) да се отмени решението (изменено и в частта му, в която се прилага по отношение на жалбоподателя), доколкото в него глобата, наложена на жалбоподателя, се изчислява въз основа на неговото участие в периода 31 януари 1992 г.—30 октомври 1993 г.; и iii) поради това да се намали съответно размерът на глобата.
 —
 да се осъди Комисията да заплати съдебните разноски в съответствие с


text:
член 69, параграф 2 от Процедурния правилник.
 Правни основания и основни доводи
 В подкрепа на жалбата си Gosselin Group NV твърди, че Общият съд е нарушил правото на Съюза, като е направил неправилна от правна гледна точка преценка на установените от него факти (фиктивните оферти и комисионните), свързани със споразуменията относно цените и практиките на подялба на пазара и че съдебното решение е опорочено най-малкото от липса на мотиви в това отношение.
 При условията на евентуалност Gosselin Group NV твърди, че:
 —
 при преценката относно наличието на значителни последици за търговията между държавите членки Общият съд е нарушил правилото, че Комисията трябва да спазва собствените си насоки;
 —
 при преценката на смекчаващите обстоятелства в рамките на изчисляване на глобата Общият съд е нарушил принципа, според който отговорността има личен характер, както и правилото, че Комисията трябва да спазва собствените си насоки;
 —
 при определянето на основния размер на глобата Общият съд е нарушил задължението за мотивиране, принципа, според който отговорността има личен характер, както и правилото, че Комисията трябва да спазва собствените си насоки. В първата част от това твърдение се поддържа, че Общият съд неправилно е приел, че Комисията е можела да се позове на параграф 23 от Насоките относно метода за определяне на размера на глобите. Във втората част се поддържа, че Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото, като твърди, че съществува минимална ставка от 15 % от стойността на продажбите, която по дефиниция е минималният праг за глоба за строги ограничения на конкуренцията. В третата част се твърди, че Общият съд е допуснал грешка при прилагането на правото, като твърди, че ставката от 17 % е равна или се приближава до минималната ставка от 15 %, и като въз основа на това достига до заключението, че не трябва да се отчитат всички релевантни обстоятелства;
 —
 като е приел, че по отношение на участието на Gosselin NV в спорните практики през периода 31 ноември 1992 г.—30 октомври 1993 г. не е изтекла погасителна давност, Общият съд е нарушил член 25 от Регламент No 1/2003.
 (1) Решение на Общия съд (осми състав) от 16 юни 2011 г. по съединени дела T-208/08 и T-209/08, Gosselin Group NV и Stichting Administratiekantoor Portielje/Европейска комисия (наричано по-нататък „съдебното решение“).
 (2) Решение C(2008) 926 окончателен на Комисията от 11 март 2008 годинa относно производство по член 81 (ЕО) и член 53 от Споразумението за ЕИП (дело COMP/38.543 — Международни услуги по преместване) (наричано по-нататък „решението“).
 (3) Насоки относно понятието за засягане на търговията, което се съдържа в членове 81 (ЕО) и 82 (ЕО) (ОВ C 101, 2004 г., стр. 81; Специално издание на български език, 2007 г., глава 8, том 4, стр. 149).