text:
 27.1.2007
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 20/8
 Искане за даване на преюдициално заключение, представено от Trimeles Efeteion Athinon (Гърция) на 21 ноември 2006 г. — Kokkoris D. Tsánas K. E.P.E. e.a./GlaxoSmithKline AEVE Farmakeftikon Proïonton
 (Дело C-477/06)
 (2007/C 20/11)
 Език на производството: гръцки
 Препращаща юрисдикция
 Trimeles Efeteion Athinon (Гърция)
 Страни в главното производство
 Ищец: Kokkoris D. Tsánas K. EPE e.a.
 Ответник: GlaxoSmithKline AEVE Farmakeftikon Proïonton
 Преюдициални въпроси
 1)
 Когато отказът на предприятие с господстващо положение да изпълни изцяло заявките на търговци на фармацевтични продукти на едро, е продиктуван от намерението му да ограничи износната им дейност и по такъв начин да намали вредите, нанесени му от паралелната търговия, представлява ли отказът per se злоупотреба по смисъла на член 82 ЕО? Свързан ли е отговорът на този въпрос с факта, че паралелната търговия носи големи печалби за търговците на едро поради ценовите разлики, произтичащи от намесата на държавата, в държавите-членки на Европейския съюз, тоест от факта, че на фармацевтичния пазар не са налице условия на истинска конкуренция, а има силна държавна намеса? На последно място, уместно ли е националният съдия да прилага по един и същи начин общностните конкурентноправни норми както към конкурентно функциониращи пазари, така и към тези, при които конкуренцията е нарушена поради намеса от страна на държавата?
 2)
 Ако Съдът счита, че поради посочените по-горе причини ограничаването на паралелната търговия не съставлява практика на злоупотреба във всеки случай, в който то е наложено от предприятие с господстващо положение, как може да се прецени дали е налице злоупотреба? По-специално:
 2.1)
 Уместно ли е да се използват за критерии процентното надвишаване на обичайното вътрешно потребление и/или загубите, понесени от предприятие с господстващо положение спрямо общия му оборот и общата му печалба? При положителен отговор на този въпрос, по какъв начин трябва да се определят процентният размер на надвишение и този на загубите (последният — определен като процент от оборота и общите печалби), над които въпросното поведение би могло да се квалифицира като злоупотреба?
 2.2)
 Подходящо ли е да се използва подход, основан на преценка на интересите и ако това е така кои са интересите, които подлежат на такава преценка? По-конкретно:
 а)
 свързан ли е отговорът на въпроса с факта, че крайният пациент-потребител получава ограничени финансови ползи от паралелната търговия?
 б)
 трябва ли да се отчита, и до каква степен, интереса на социалноосигурителните органи от по-евтини лекарствени продукти?
 2.3)
 Какви други критерии и подходи е уместно да се прилагат в настоящия случай?


text:
 16.11.2013
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 336/24
 Определение на Общия съд от 12 септември 2013 г. — Yaqub/СХВП — Турция (ATATURK)
 (Дело T-580/12) (1)
 (Марка на Общността - Назначаване на нов представител - Бездействие на жалбоподателя - Липса на основание за постановяване на съдебно решение по същество)
 2013/C 336/52
 Език на производството: английски
 Страни
 Жалбоподател: J. Yaqub (Нотингам, Обединено кралство)
 Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели)
 Друга страна в производството пред апелативния състав на СХВП, встъпила в производството пред Общия съд: Република Турция
 Предмет
 Жалба срещу решението на втори апелативен състав на СХВП от 17 септември 2012 г. (преписка R 2613/2011-2), постановено в производство за обявяване на недействителност между, от една страна, Република Турция, и от друга страна, J. Yaqub и G. Yaqub.
 Диспозитив
 1.
 Липсва основание за постановяване на съдебно решение по същество по настоящата жалба.
 2.
 J. Yaqub понася направените от него съдебни разноски.
 (1) ОВ C 79, 16.3.2013 г.

type: caselaw

jurisdiction: EU


text:
 29.5.2017
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 168/14
 Решение на Съда (девети състав) от 22 март 2017 г. — Европейска комисия/Португалска република
 (Дело C-665/15) (1)
 ((Неизпълнение на задължения на държава членка - Транспорт - Свидетелство за правоуправление - Мрежа на свидетелствата на правоуправление на европейския съюз - Използване и връзка с мрежата на Съюза))
 (2017/C 168/16)
 Език на производството: португалски
 Страни
 Ищец: Европейска комисия (представители: J. Hottiaux, M. M. Farrajota и P. Guerra e Andrade)
 Ответник: Португалска република (представители: L. Inez Fernandes, M. Figueiredo и C. Guerra Santos)
 Диспозитив
 1)
 Като не е свързала към мрежата за свидетелствата за управление в Европейския съюз, Португалската република не е изпълнила задълженията си съгласно член 7, параграф 5, буква г) от Директива 2006/126/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 20 декември 2006 година относно свидетелства за управление на превозни средства.
 2)
 Португалската република е осъдена да понесе съдебните разноски.
 (1) ОВ C 59, 15.2.2016 г.


text:
 9.3.2015
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 81/2
 Определение на Съда (седми състав) от 6 ноември 2014 г. (преюдициално запитване от Philippe Adam Krikorian — Франция) — Grégoire Krikorian и др.
 (Дело C-243/14) (1)
 ((Член 267 ДФЕС - Пряко сезиране от страните - Явна липса на компетентност на Съда))
 (2015/C 081/02)
 Език на производството: френски
 Запитване, отправено от Philippe Adam Krikorian
 Страни в главното производство
 Krikorian и др.
 Диспозитив
 Съдът на Европейския съюз явно не е компетентен да се произнесе по запитването на г-н Krikorian и др.
 (1) ОВ C 16, 19.1.2015 г.


text:
 24.11.2014
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 421/25
 Жалба, подадена на 25 септември 2014 г. от Zweckverband Tierkörperbeseitigung в Рейнланд-Пфалц, Заарланд, област Райнгау-Таунус и област Лимбург-Вайлбург i. L. срещу решението, постановено от Общия съд (пети състав) на 16 юли 2014 г. по дело T-309/12, Zweckverband Tierkörperbeseitigung в Рейнланд-Пфалц, Заарланд, област Райнгау-Таунус и област Лимбург-Вайлбург/Европейска комисия
 (Дело C-447/14 P)
 2014/C 421/35
 Език на производството: немски
 Страни
 Жалбоподател: Zweckverband Tierkörperbeseitigung в Рейнланд-Пфалц, Заарланд, област Райнгау-Таунус и област Лимбург-Вайлбург i. L. (представител: A. Kerkmann, Rechtsanwältin)
 Други страни в производството: Европейска комисия, Saria Bio-Industries AG & Co. KG, SecAnim GmbH, Knochen-und Fett-Union GmbH (KFU)
 Искания на жалбоподателя
 Жалбоподателят иска от Съда,
 1.
 да отмени решението на Общия съд на Европейския съюз по дело T-309/12, Zweckverband Tierkörperbeseitigung/Комисия (1) и, ако Съдът приеме, че разполага с всички необходими данни, за да разреши окончателно сам спора, да отмени Решението на Комисията от 25 април 2012 година относно държавна помощ SA.25051 (C 19/10) (ex NN 23/10), предоставена от Германия в полза на Zweckverband Tierkörperbeseitigung в Рейнланд-Пфалц, Заарланд, област Райнгау-Таунус и област Лимбург-Вайлбург (номер C(2012) 2557 окончателен) и да осъди Комисията да заплати всички съдебни разноски, свързани с първоинстанционното и въззивното производство,
 2.
 при условията на евентуалност, да отмени обжалваното съдебно решение, да върне делото на Общия съд и да не се произнася по съдебните разноски.
 Правни основания и основни доводи
 В подкрепа на жалбата си жалбоподателят посочва следните правни основания.
 Общият съд неправилно квалифицирал финансирането на резерва за епидемии чрез годишните вноски на членовете на жалбоподателя като държавна помощ, като приел, че предвид дейността по поддържане на капацитет за епидемичен резерв при животните в района на действие на асоциацията, жалбоподателят следвало да се разглежда като предприятие по смисъла на член 107, параграф 1 ДФЕС. Общият съд правилно приел най-напред, че дейностите, свързани с осъществяване на властнически функции, нямат икономически характер, който да обоснове прилагането на съдържащите се в ДФЕС конкурентноправни норми. Също така правилно той е пояснил, че е необходимо всяка от дейностите на жалбоподателя да се разгледа поотделно, за да се провери дали може да се отнася до осъществяването на властнически правомощия. Общият съд обаче стигнал до неправилното заключение, че поддържането на капацитет за епидемичен резерв не било резултат от осъществяването на властнически функции, а представлявало икономическа дейност, която като цяло определяла жалбоподателя като предприятие.
 Освен това, като установил, че за жалбоподателя не са възникнали никакви нетни разноски за поддържането на капацитет за епидемичен резерв, Общият съд нарушил задължението за мотивиране на съдебните решения. Той също така бил пропуснал да разгледа доказателствата на жалбоподателя, че било изключено кръстосаното субсидиране на икономическите дейности със средства от вноските.
 Обратно на становището на Общия съд при поддържането на капацитет за епидемичен резерв, включително неговото организиране и финансиране от страна на жалбоподателя, ставало дума за услуга от общ икономически интерес (УОИИ). Поради това обжалваното съдебно решене нарушавало член 106, параграф 2 и член 107, параграф 1 ДФЕС.
 Освен това Общият съд нарушил член 107, параграф 1 ДФЕС и посредством две констатации: първо, че жалбоподателят е получил предимство, тъй като


text:
не били изпълнени критериите, развити в Решение по дело Altmark (2), и второ, че използваните за санирането на замърсените обекти вноски представлявали държавна помощ.
 На следващо място, Общият съд нарушил член 106, параграф 2 ДФЕС, като констатирал, че жалбоподателят не можел да се позове на нарушение на член 106, параграф 2 ДФЕС без да постави под въпрос установената от Комисията рамка на Съюза за УОИИ.
 (1) ECLI:EU:T:2014:676.
 (2) Решение Altmark, C-280/00, ECLI:EU:C:2003:415.


text:
 29.5.2017
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 168/23
 Преюдициално запитване от Satversmes tiesa (Латвия), постъпило на 7 март 2017 г. — Administratīvā rajona tiesa/Ministru kabinets
 (Дело C-120/17)
 (2017/C 168/31)
 Език на производството: латвийски
 Запитваща юрисдикция
 Satversmes tiesa
 Страни в главното производство
 Заинтересована страна: Administratīvā rajona tiesa
 Друга страна в производството: Ministru kabinets
 Преюдициални въпроси
 1)
 Трябва ли — предвид споделената компетентност между Европейския съюз и държавите членки в областта на селското стопанство, и една от целите на Регламент No 1257/1999 (1), а именно земеделските производители да участват в мярката за ранно пенсиониране в селското стопанство — разпоредбите от посочения регламент да се тълкуват в смисъл, че не допускат възможност чрез мерките за неговото прилагане държава членка да въведе правна уредба, позволяваща наследяване на помощта за ранно пенсиониране в селското стопанство?
 2)
 При утвърдителен отговор на първия преюдициален въпрос — тоест, ако разпоредбите на Регламент No 1257/1999 изключват възможността за наследяване на помощта за ранно пенсиониране в селското стопанство — може ли субективно право на наследяване на помощта, предоставена по посочената мярка, да се окаже придобито, ако следвайки надлежната процедура Европейската комисия е счела правна разпоредба на държава членка за съвместима с разпоредбите на Регламент No 1257/1999 и земеделските производители са се възползвали от мярката за ранно пенсиониране в селското стопанство в съответствие с националната практика?
 3)
 При утвърдителен отговор на втория преюдициален въпрос — тоест, ако е възможно посоченото субективно право да се окаже придобито — може ли изводът, направен на заседанието на Комитета за развитие на селските райони към Европейската комисия на 19 октомври 2011 г., а именно, че помощта за ранно пенсиониране в селското стопанство не може да се прехвърля на наследниците на прехвърлителя на земеделското стопанство, да се счита за основание за преждевременното отнемане на придобитото преди това субективно право, посочено по-горе?
 (1) Регламент (ЕО) No 1257/1999 на Съвета от 17 май 1999 година относно подпомагане на развитието на селските райони от Европейския фонд за ориентиране и гарантиране на земеделието (ФЕОГА) и за изменение и отмяна на някои регламенти (ОВ L 160, 1999 г., стр. 80; Специално издание на български език, 2007 г., глава 3, том 28, стр. 134).


text:
 22.9.2007
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 223/1
 Етичен кодекс
 (2007/C 223/01)
 СЪДЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИТЕ ОБЩНОСТИ
 Като взе предвид разискванията на Съда на събрания от 28 март, 24 април и 3 юли 2007 г.;
 Като взе предвид членове 2, 4, 6, 18 и 47 от Статута на Съда и член 5 от приложението към посочения статут, членове 3 и 4 от Процедурния правилник на Съда, както и членове 4 и 5 от Процедурния правилник на Първоинстанционния съд;
 Като има предвид, без да се засяга действието на приложимите разпоредби от Статута и от процедурните правилници, че е уместно да се изяснят в етичен кодекс определени задължения, произтичащи от посочените разпоредби, за членовете на Съда, Първоинстанционния съд и Съда на публичната служба;
 След консултиране с Първоинстанционния съд и Съда на публичната служба;
 Реши да приеме настоящия етичен кодекс:
 Член 1
 Общи принципи
 1. Етичният кодекс се прилага към настоящите и бившите членове на Съда, на Първоинстанционния съд и на Съда на публичната служба.
 2. Членовете следва да се посветят изцяло на изпълнението на възложените им функции.
 3. Извън Съда членовете са длъжни да се въздържат от всякакви коментари, които могат да увредят доброто име на Съда или да бъдат тълкувани като вземане на отношение от страна на Съда в обсъждания, които не са свързани с институционалната му роля.
 Член 2
 Почтеност
 Членовете нямат право да приемат материални облаги, независимо от естеството им, които могат да поставят под съмнение тяхната независимост.
 Член 3
 Безпристрастност
 Членовете следва да избягват всяка ситуация, която може да породи конфликт на интереси.
 Член 4
 Декларация относно финансовите интереси
 1. При встъпването си в длъжност членовете представят на председателя на Съда декларация относно своите финансови интереси.
 2. Декларацията по параграф 1 има следното съдържание: „Декларирам, че имотното ми състояние не показва наличие на какъвто и да било финансов интерес, който може да засегне моята безпристрастност и независимост при упражняването на възложените ми функции“.
 Член 5
 Други дейности
 1. Ако желаят да участват във външна дейност, членовете следва да поискат предварително разрешение от съда, на който са членове. Те обаче са длъжни да бъдат на разположение, за да се посветят изцяло на изпълнението на възложените им функции.
 2. Членовете могат да получат разрешение за участие в образователни мероприятия, конференции, семинари или симпозиуми, като за тази дейност имат право само на обичайно предоставяното за това възнаграждение.
 3. Членовете могат също така да получат разрешение да извършват научна дейност, както и да изпълняват, без възнаграждение, почетни функции във фондации или подобни организации, осъществяващи културна, художествена, обществена, спортна или благотворителна дейност, както и в учебни заведения или изследователски центрове. В тази връзка те се задължават да не упражняват управленска дейност, която може да постави под съмнение тяхната независимост или възможност във времето да изпълняват функциите си, или да породи конфликт на интереси. Под фондации или подобни организации следва да се разбира организации или сдружения с нестопанска цел, които в горепосочените области осъществяват дейност в обществен интерес.
 Член 6
 Задължения на членовете след прекратяване на техните функции
 1. Членовете имат задължение за


text:
сдържаност и след прекратяване на техните функции.
 2. Членовете се задължават след прекратяване на функциите им
 —
 да не участват по никакъв начин в дела, които към момента на прекратяване на функциите им са били висящи пред съда, на който са членове;
 —
 да не участват по никакъв начин в дела, свързани пряко и явно с дела, макар и приключени, които те са разгледали в качеството на съдия или генерален адвокат;
 а за срок от три години, считано от тази дата
 —
 да не участват в качеството на представители на страни в писмената или устната фаза на дела пред общностните юрисдикции.
 3. Бившите членове могат да участват като съветници или експерти в други дела или да дават правни становища, при условие че изпълняват задълженията съгласно параграф 1.
 Член 7
 Прилагане на кодекса
 1. Председателят на Съда, подпомаган от консултативен комитет от тримата най-старши членове на Съда, следи за правилното прилагане на настоящия етичен кодекс.
 2. Съдът осигурява неговото спазване и при съмнение се произнася, след като се консултира, в зависимост от случая, с Първоинстанционния съд или със Съда на публичната служба.
 Член 8
 Влизане в сила
 1. Настоящият етичен кодекс влиза в сила на 1 октомври 2007 г.
 2. Декларацията относно финансовите интереси на членовете, встъпили в длъжност към тази дата, трябва да се изпрати на председателя на Съда най-късно до 30 ноември 2007 г.


text:
 18.1.2016
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 16/16
 Преюдициално запитване от Verwaltungsgericht Berlin (Германия), постъпило на 24 септември 2015 г. — Recep Kilic/Land Berlin
 (Дело C-509/15)
 (2016/C 016/19)
 Език на производството: немски
 Запитваща юрисдикция
 Verwaltungsgericht Berlin
 Страни в главното производство
 Жалбоподател: Recep Kilic
 Ответник: Land Berlin
 Преюдициални въпроси
 Може ли продължаването на срока на разрешението за пребиваване на член на семейството — постановено след като на последния е било разрешено да се присъедини към лицата, притежаващи правото да бъдат последвани от семействата си, но които не са принадлежали към пазара на труда — към момент, когато лицето, притежаващо правото да бъде последвано от семейството си, при което членът на семейството пребивава на законно основание, е станало работник, да се счита за разрешение за събирането на семейство по смисъла на член 7 от Решение No 1/80 [от 19 септември 1980 година на Съвета за асоцииране ЕИО—Турция]?


text:
 11.8.2012
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 243/13
 Решение на Общия съд от 5 юли 2012 г. — Гърция/Комисия
 (Дело T-86/08) (1)
 (ФЕОГА - Секция „Гарантиране“ - Разходи, изключени от финансиране - Плодове и зеленчуци - Развитие на селските райони - Неспазване на сроковете за плащане - Изпълнение на решение на Съда - Сила на пресъдено нещо - 24-месечен срок - Принцип на пропорционалност)
 2012/C 243/23
 Език на производството: гръцки
 Страни
 Жалбоподател: Република Гърция (представители: първоначално V. Kontolaimos, S. Charitaki и M. Tassopoulou, впоследствие M. Tassopoulou, I. Chalkias и K. Tsagkaropoulos)
 Ответник: Европейска комисия (представители: H. Tserepa-Lacombe, подпомаган от адв. P. Katsimani)
 Предмет
 Искане за отмяна на Решение 2008/68/ЕО от 20 декември 2007 година за изключване от финансиране от страна на Общността на някои разходи, направени от държавите членки в рамките на Европейския фонд за ориентиране и гарантиране на земеделието (ФЕОГА), секция „Гарантиране“ (ОВ L 18, 2008 г. стр. 12), в частта, в която това решение се отнася до някои направени от Република Гърция разходи
 Диспозитив
 1.
 Отхвърля жалбата.
 2.
 Осъжда Република Гърция да заплати съдебните разноски.
 (1) ОВ C 142, 7.6.2008 г.


text:
 28.8.2010
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 234/13
 Решение на Съда (първи състав) от 1 юли 2010 г. (преюдициално запитване от Hof van beroep te Antwerpen, Белгия) — Gerhard Dijkman, Maria Dijkman-Lavaleije/Belgische Staat
 (Дело C-233/09) (1)
 (Свободно предоставяне на услуги - Свободно движение на капитали - Пряко данъчно облагане - Разлика в третирането в зависимост от мястото на инвестиране)
 2010/C 234/18
 Език на производството: нидерландски
 Запитваща юрисдикция
 Hof van beroep te Antwerpen
 Страни в главното производство
 Жалбоподатели: Gerhard Dijkman, Maria Dijkman-Lavaleije
 Ответник: Belgische Staat
 Предмет
 Преюдициално запитване — Hof van beroep te Antwerpen (Белгия) — Национална правна уредба относно данъка върху доходите — Изчисляване на допълнителния общински данък въз основа на размера на данъка върху доходите — Освобождаване при заплащане на авансов данък върху доходите от движими вещи и капитали — Разлика в третирането според мястото на инвестиране — Съвместимост с член 56, параграф 1 ЕО
 Диспозитив
 Член 56 ЕО не допуска правна уредба на държава членка, съгласно която местните данъчнозадължени лица на тази държава членка, които получават лихви или дивиденти от влогове или инвестиции в друга държава членка, следва да заплащат допълнителен общински данък, освен ако не възложат изплащането на тези доходи от движими вещи и капитал на посредник, установен в държавата членка, на която са местни лица, докато същият вид доходи с произход от влогове или инвестиции в държавата членка, на която са местни лица, може да не се декларират и в този случай не се облагат с такъв данък, тъй като вече са обложени при източника.
 (1) ОВ C 220, 12.9.2009 г.


text:
 11.9.2017
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 300/37
 Жалба, подадена на 19 юли 2017 г. — Medisana/EUIPO („happy life“)
 (Дело T-457/17)
 (2017/C 300/46)
 Език на производството: немски
 Страни
 Жалбоподател: Medisana AG (Нойс, Германия) (представител: Rechtsanwälte J. Bühling и D. Graetsch)
 Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)
 Данни за производството пред EUIPO
 Спорна марка: словна марка на Европейския съюз „happy life“ — заявка за регистрация No 15 164 023
 Обжалвано решение: решение на четвърти апелативен състав на EUIPO от 3 май 2017 г. по преписка R 1965/2016-4
 Искания
 Жалбоподателят иска от Общия съд:
 —
 да отмени обжалваното решение,
 —
 да осъди EUIPO да заплати съдебните разноски.
 Изложено основание
 —
 Нарушение на член 7, параграф 1, буква б) и параграф 2 от Регламент No 207/2009.


text:
 21.7.2007
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 170/11
 Искане за преюдициално заключение, отправено от Cour d'appel de Bruxelles (Белгия) на 10 май 2007 г. — Derby SA/État belge
 (Дело C-232/07)
 (2007/C 170/20)
 Език на производството: френски
 Препращаща юрисдикция
 Cour d'appel de Bruxelles
 Страни в главното производство
 Ищец: Derby SA.
 Ответник: État belge [Белгийската държава]
 Преюдициални въпроси
 Освобождава ли се от облагане с ДДС по член 13, част Б, буква г), точка 3 от Шестата директива (1), с която са освободени сделки, включително договаряне във връзка с депозитни операции, (...) и плащания (...), предоставянето на услуги за сметка на доверителя от довереник, който упражнява дейност по събиране на залози във връзка с конни надбягвания и с други спортни събития, състояща се в това, че довереникът приема от името на доверителя залозите, регистрира ги, потвърждава на клиента чрез билет, че залогът е сключен, събира паричните средства, изплаща печалбите, носи лична отговорност спрямо доверителя за управление на събраните парични средства, както и за кражби и/или за заем на дребни суми, и получава от доверителя възнаграждение под формата на комисионна като насрещна престация за тази дейност?
 (1) Шеста директива 77/388/ЕИО на Съвета от 17 май 1977 г. относно хармонизиране на законодателствата на държавите-членки относно данъците върху оборота — обща система на данъка върху добавената стойност: единна данъчна основа (OВ L 145, стp. 1).


text:
 31.7.2017
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 249/18
 Преюдициално запитване от Bundesverwaltungsgericht (Германия), постъпило на 21 април 2017 г. — Heinrich Denker/Gemeinde Thedinghausen
 (Дело C-206/17)
 (2017/C 249/27)
 Език на производството: немски
 Запитваща юрисдикция
 Bundesverwaltungsgericht
 Страни в главното производство
 Молител и жалбоподател в производството по подадената ревизионна жалба: Heinrich Denker
 Ответник в пъровинстанционното производство и в производството по подадената ревизионна жалба: Gemeinde Thedinghausen (община Тедингхаузен)
 Друга страна в производството: Vertreter des Bundesinteresses beim Bundesverwaltungsgericht (представител на федералния интерес към Федералния административен съд)
 Преюдициален въпрос
 Трябва ли член 11 от Директива 2011/92/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 13 декември 2011 година относно оценката на въздействието на някои публични и частни проекти върху околната среда (1) (ОВ L 26, стр. 1) (наричана по-нататък „Директивата за ОВОС“) да се тълкува в смисъл, че не допуска национална разпоредба, в която се приема за ирелевантно допуснато с нормативен административен акт на общината нарушение на правото на обществеността да участва в производство по изготвяне на план за застрояване, при положение че, макар и да са направени разяснения за допуснатото нарушение, то не е оспорено пред общината в срок от една година след обявяването на плана за застрояване и към него се прилагат разпоредбите на Директивата за ОВОС относно участието на обществеността?
 (1) ОВ L 26, стр. 1.


text:
 25.10.2008
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 272/35
 Жалба, подадена на 12 август 2008 г. — Grasso/Комисия
 (Дело T-319/08)
 (2008/C 272/67)
 Език на производството: италиански
 Страни
 Жалбоподател: Salvatore Grasso (Catania, Италия) (представители: A. Maiorana, avvocato, A. De Matteis, avvocato, A. De Francesco, avvocato)
 Ответник: Комисия на Европейските общности
 Искания на жалбоподателя
 —
 да се отмени Регламент (ЕО) No 530/2008 на Комисията от 12 юни 2008 г., публикуван в ОВ L 155 от 13 юни 2008 г.,
 —
 да се осъди Комисията да заплати съдебните разноски и разходите за защита.
 Правни основания и основни доводи
 Правните основания и основните доводи са тези, посочени по Дело T-313/08 — Veromar di Tudisco Alfio & Salvatore Snc/Комисия.


text:
 12.9.2016
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 335/17
 Решение на Съда (десети състав) от 30 юни 2016 г. (преюдициално запитване от Sąd Rejonowy dla Wrocławia-Śródmieścia — Полша) — Alicja Sobczyszyn/Szkoła Podstawowa w Rzeplinie
 (Дело C-178/15) (1)
 ((Преюдициално запитване - Организация на работното време - Директива 2003/88/ЕО - Право на платен годишен отпуск - Учители - Отпуск по здравословни причини - Годишен отпуск, съвпадащ с отпуск по здравословни причини - Право на ползване на годишния отпуск през друг период))
 (2016/C 335/22)
 Език на производството: полски
 Запитваща юрисдикция
 Sąd Rejonowy dla Wrocławia-Śródmieścia
 Страни в главното производство
 Жалбоподател: Alicja Sobczyszyn
 Ответник: Szkoła Podstawowa w Rzeplinie
 Диспозитив
 Член 7, параграф 1 от Директива 2003/88/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 4 ноември 2003 година относно някои аспекти на организацията на работното време трябва да се тълкува в смисъл, че не допуска национална правна уредба или практика, като разглежданата в делото по главното производство, позволяваща на работник, който ползва предоставен в съответствие с националното право отпуск по здравословни причини през периода на годишния отпуск, определен в графика на отпуските на заведението, където работи, да се откаже в края на този отпуск по здравословни причини правото да се ползва от своя годишен отпуск в по-късен период, при условие че целта на правото на отпуска по здравословни причини е различна от тази на правото на годишен отпуск, което националната юрисдикция следва да прецени.
 (1) ОВ C 245, 27.7.2015 г.


text:
 20.7.2013
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 207/29
 Преюдициално запитване, отправено от Hoge Raad der Nederlanden (Нидерландия) на 15 май 2013 г. — L. Kik, anderer Verfahrensbeteiligter: Staatssecretaris van Financiën
 (Дело C-266/13)
 2013/C 207/48
 Език на производството: нидерландски
 Запитваща юрисдикция
 Hoge Raad der Nederlanden
 Страни в главното производство
 Касационен жалбоподател: L. Kik
 Ответник по касационната жалба: Staatssecretaris van Financiën
 Преюдициални въпроси
 1.
 1.a.
 Следва ли правилата относно персоналното приложно поле на Регламент (ЕИО) No 1408/71 (1) и правилата относно териториалното приложно поле на разпоредбите за определяне на приложимото законодателство съгласно дял II от този Регламент да се тълкуват в смисъл, че тези правила за определяне на приложимото законодателство са приложими в случай като настоящия, доколкото (a) заетото лице живее в Нидерландия, (б) нидерландски гражданин е, (в) при всички положения по-рано е било задължително осигурено лице в Нидерландия, (г) по длъжност е моряк, нает от работодател със седалище в Швейцария, (д) работи на борда на плаващ под панамски флаг кораб за полагане на тръбопроводи и (е) осъществява тази дейност първоначално извън територията на Съюза (около три седмици върху континенталния шелф на Съединените щати и около две седмици в международни води), а след това върху континенталния шелф на Нидерландия (за периоди с продължителност от един месец и от около една седмица) и на Обединеното кралство (за период с продължителност от около една седмица), при положение че (ж) получените във връзка с това приходи подлежат на облагане с нидерландския данък върху доходите?
 1.б.
 При положителен отговор, в този случай само по отношение на дните, в които заинтересованото лице работи върху континенталния шелф на държава—членка на Европейския съюз ли се прилага Регламент (ЕИО) No 1408/71, или също и по отношение на съответния предходен период, през който заинтересованото лице работи на други места извън територията на Съюза?
 2.
 В случай че Регламент (ЕИО) No 1408/71 е приложим по отношение на заето лице, като посоченото във въпрос 1 a), кое законодателство (кои законодателства) определя за приложимо (приложими) Регламентът?
 (1) Регламент (ЕИО) No 1408/71 на Съвета от 14 юни 1971 година за прилагането на схеми за социална сигурност на заети лица, самостоятелно заети лица и членове на техните семейства, които се движат в рамките на Общността (ОВ L 149, стр. 2; Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 1, стр. 26).


text:
 5.12.2009
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 297/14
 Решение на Съда (втори състав) от 15 октомври 2009 г. (преюдициално запитване от Conseil d'État, Белгия) — Enviro Tech (Europe) Ltd/État belge
 (Дело C-425/08) (1)
 (Околна среда и защита на потребителите - Класификация, опаковане и етикетиране на n-пропилбромид като опасно вещество - Директива 2004/73/ЕО - Директива 67/548/ЕИО - Задължение за транспониране)
 2009/C 297/16
 Език на производството: френски
 Запитваща юрисдикция
 Conseil d'État
 Страни в главното производство
 Жалбоподател: Enviro Tech (Europe) Ltd
 Ответник: État belge
 Предмет
 Преюдициално запитване — Conseil d'État (Белгия) — Валидност на Директива 2004/73/ЕО на Комисията от 29 април 2004 година относно двадесет и девето адаптиране към техническия прогрес на Директива 67/548/ЕИО по отношение на Рамкова директива 67/548/ЕИО на Съвета от 27 юни 1967 година за сближаването на законовите, подзаконовите и административните разпоредби относно класификацията, опаковането и етикетирането на опасни вещества (ОВ 196, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 13, том 1, стр. 23) и по-конкретно на приложение V (точка A.9) и приложение VI (точка 4.2.3) към нея — Национални разпоредби, незаконосъобразни поради това, че с тях се транспонира директива, за която се предполага, че противоречи на рамковата директива — Класифициране на вещество, наречено n-пропил бромид като лесно запалимо и токсично.
 Диспозитив
 При прегледа на преюдициалните въпроси не са установени никакви обстоятелства, които могат да засегнат валидността на Директива 2004/73/ЕО на Комисията от 29 април 2004 година относно двадесет и девето адаптиране към техническия прогрес на Директива 67/548/ЕИО на Съвета за сближаване на законовите, подзаконовите и административните разпоредби относно класификацията, опаковането и етикетирането на опасни вещества, поради това че тя класифицира n-пропилбромида като леснозапалимо (R11) и токсично за репродукцията вещество от категория 2 (R60).
 (1) ОВ C 327 от 20.10.2008 г.


text:
 26.2.2015
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 68/4
 РЕШЕНИЕ НА СЪДА
 от 7 юли 2014 година
 по дело E-5/13
 Schenker North AB, Schenker Privpak AB и Schenker Privpak AS / Надзорен орган на ЕАСТ
 (Жалба за отмяна на решение на Надзорния орган на ЕАСТ — Достъп до документи — Допустимост — Процесуално-организационни действия — Правила на Надзорния орган на ЕАСТ за достъп до документи от 2012 г.)
 (2015/C 68/04)
 По дело E-5/13 Schenker North AB, Schenker Privpak AB и Schenker Privpak AS/Надзорен орган на ЕАСТ – ЖАЛБА за отмяна на решения на Надзорния орган на ЕАСТ от 25 януари 2013 г. и 18 февруари 2013 г. по дело No 73075 на Надзорния орган на ЕАСТ, с което на жалбоподателите е отказан достъп до документи, принадлежащи към документацията, довела до Решение No 321/10/COL на Надзорния орган на ЕАСТ (Norway Post – системата „отстъпка за лоялност“), на основание на новите правила за достъп до документи, приведени в действие от Надзорния орган на ЕАСТ на 5 септември 2012 г. с Решение No 300/12/COL („ПДД 2012“) на Надзорния орган на ЕАСТ (непубликувано в Официален вестник), Съдът в състав Carl Baudenbacher, председател и съдия-докладчик, Per Christiansen и Páll Hreinsson, съдии, постанови на 7 юли 2014 г. решение, чийто диспозитив гласи:
 С настоящото Съдът:
 1.
 Отменя решението на Надзорния орган на ЕАСТ от 25 януари 2013 г. по дело No 73075 (DB Schenker) на Надзорния орган на ЕАСТ, доколкото с това решение се отказва пълен или частичен достъп в съответствие с член 4, параграфи 4 и 6 от ПДД 2012 до документи, принадлежащи към документацията, довела до Решение No 321/10/COL на Надзорния орган на ЕАСТ (Norway Post — системата „отстъпка за лоялност“), и се отказва да се предостави достъп до пълната версия на Решение No 321/10/COL на Надзорния орган на ЕАСТ.
 2.
 Отхвърля жалбата в останалата ѝ част.
 3.
 Осъжда всяка страна и встъпилата страна да понесе направените от нея разноски.


text:
 30.7.2011
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 226/11
 Иск, предявен на 10 май 2011 г. — Европейска комисия/Френска република
 (Дело C-216/11)
 2011/C 226/22
 Език на производството: френски
 Страни
 Ищец: Европейска комисия (представители: W. Mölls и O. Beynet)
 Ответник: Френска република
 Искания на ищеца
 —
 да се установи, че като използва чисто количествен критерий за преценката дали физическите лица държат с търговска цел тютюневи изделия от друга държава членка и като прилага този критерий за всеки личен автомобил (а не за всяко лице) и общо за всички тютюневи изделия, с което на практика възпрепятства физическите лица да внасят тютюневи изделия от друга държава членка, когато внасяното количество надвишава два килограма на личен автомобил, Френската република не изпълнява задълженията си по Директива 92/12/ЕИО на Съвета от 25 февруари 1992 година (1), и в частност по членове 8 и 9 от нея, както и по член 34 от Договора за функционирането на Европейския съюз,
 —
 Френската република да бъде осъдена да заплати съдебните разноски.
 Правни основания и основни доводи
 На първо място, Комисията твърди, че ответникът използва единствено количествен критерий, за да определи дали е налице нарушение, докато равнищата, посочени в член 9, параграф 2 от Директива 92/12 (и в член 32, параграф 3 от Директива 2008/118 (2) са само примерни и в никакъв случай не следва да са единственият критерий, по който се определя дали физическото лице, което превозва тютюна, го държи с търговска цел или за собствено ползване.
 Освен това Комисията посочва, че праговете от 1 и 2 kg, предвидени в членове 575 G и H от Общия данъчен кодекс (Code général des impôts), се прилагат за всички държани тютюневи изделия (цигари, тютюн за пушене, пури и пр.), докато предвидените в директивите минимални равнища са кумулативни примерни равнища за всеки отделен вид тютюневи изделия.
 Ищецът също така отбелязва, че френската правна уредба въвежда ограничения за всеки автомобил, а не за всяко лице, поради което превозваните в един и същ автомобил количества на практика се разглеждат общо, независимо колко души пътуват с автомобила.
 На второ място, ищецът твърди, че е извършено нарушение на член 34 ДФЕС, доколкото националните разпоредби възпрепятстват вноса на определени количества тютюневи изделия от други държави членки във Франция, въпреки че заинтересованите лица държат тези изделия за собствено ползване. Поради това въпросните разпоредби съставляват „мерки с равностоен на количествени ограничения върху вноса ефект“, които имат за цел или резултат по-неблагоприятно третиране на стоките от други държави членки.
 На трето място, Комисията отхвърля съображенията, с които ответникът обосновава взетите мерки, а именно че няма хармонизация на европейско равнище в данъчната област и че е необходимо да се гарантира целта за закрила на общественото здраве чрез засилване на борбата срещу тютюнопушенето.
 (1) Директива 92/12/ЕИО на Съвета от 25 февруари 1992 година относно общия режим за продукти, подлежащи на облагане с акциз, и държането, движението и мониторинга на такива продукти (ОВ L 76, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 9, том 1, стр. 129).
 (2) Директива 2008/118/ЕО на Съвета от 16 декември 2008 година относно общия


text:
 31.10.2016
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 402/61
 Жалба, подадена на 16 септември 2016 г. — Cinkciarz.pl/EUIPO (€$)
 (Дело T-665/16)
 (2016/C 402/72)
 Език на производството: полски
 Страни
 Жалбоподател: Cinkciarz.pl sp. z o.o (Жельона гора, Полша) (представители: E. Skrzydło-Tefelska, radca prawny, K. Gajek, adwokat)
 Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)
 Данни за производството пред EUIPO
 Спорна марка: фигуративна марка на Европейския съюз, съдържаща символите „€“ и „$“ — заявка за регистрация No 13 839 998
 Обжалвано решение: решение на пети апелативен състав на EUIPO от 14 юли 2016 г. по преписка R 2086/2015-5
 Искания
 Жалбоподателят моли Общия съд:
 —
 да отмени обжалваното решение,
 —
 да осъди EUIPO да заплати съдебните разноски.
 Изложено основание
 —
 Нарушение на член 7, параграф 1, букви б) и в) от Регламент No 207/2009.


text:
 25.10.2008
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 272/15
 Решение на Първоинстанционния съд от 9 септември 2008 г. — MyTravel/Комисия
 (Дело T-212/03) (1)
 (Извъндоговорна отговорност на Общността - Конкуренция - Решение, с което дадена концентрация се обявява за несъвместима с общия пазар - Отмяна на решението с решение на Първоинстанционния съд - Достатъчно съществено нарушение на правна норма, която има за цел да се предоставят права на частноправни субекти)
 (2008/C 272/26)
 Език на производството: английски
 Страни
 Ищец: MyTravel Group plc (Rochdale, Lancashire, Обединено кралство) (представители: D. Pannick, QC, M. Nicholson и S. Cardell, solicitors, A. Lewis, barrister и R. Gillis, QC)
 Ответник: Комисия а Европейските общности (представители: първоначало R. Lyal, A. Whelan и P. Hellström, впоследствие R. Lyal и F. Arbault)
 Друга страна встъпила в подкрепа на ответника: Федерална република Германия (представители: W.-D. Plessing и M. Lumma)
 Предмет
 Искане за обезщетяване на вреда, която ищецът твърди, че е претърпял поради незаконосъобразност на производството за контрол на съвместимостта на концентрацията между ищеца и First Choice plc с общия пазар.
 Диспозитив
 1.
 Отхвърля иска.
 2.
 MyTravel Group plc понася направените от него съдебни разноски.
 3.
 Комисията понася направените от нея съдебни разноски.
 4.
 Федерална република Германия понася направените от нея съдебни разноски.
 (1) ОВ C 200, 23.8.2003 г.


text:
 22.11.2008
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 301/1
 (2008/C 301/01)
 Последна публикация на Съда в Официален вестник на Европейския съюз
 ОВ C 285, 8.11.2008 г.
 Предишни публикации
 ОВ C 272, 25.10.2008 г.
 ОВ C 260, 11.10.2008 г.
 ОВ C 247, 27.9.2008 г.
 ОВ C 236, 13.9.2008 г.
 ОВ C 223, 30.8.2008 г.
 ОВ C 209, 15.8.2008 г.
 Може да намерите тези текстове на:
 EUR-Lex: http://eur-lex.europa.eu


text:
 25.5.2013
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 147/27
 Жалба, подадена на 21 март 2013 г. — Benelli Q.J./СХВП — Demharter (MOTO B)
 (Дело T-169/13)
 2013/C 147/48
 Език на жалбата: английски
 Страни
 Жалбоподател: Benelli Q.J. Srl (Пезаро, Италия) (представител: P. Lukácsi, lawyer)
 Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели)
 Друга страна в производството пред апелативния състав: Demharter GmbH (Дилинген, Германия)
 Искания
 Жалбоподателят иска от Общия съд:
 —
 да отмени решението на ответника и да върне делото на СХВП за ново разглеждане и ново произнасяне, тъй като предходните марки на жалбоподателя трябва да се смятат за по-ранни марки по смисъла на член 8, параграф 1, буква б) от Регламент No 207/2009 на Съвета и съответно трябва да бъде преценена основателността на възражението на жалбоподателя, подадено поради наличието на вероятност от объркване,
 —
 да осъди ответника да заплати направените от жалбоподателя съдебни разноски.
 Правни основания и основни доводи
 Заявител на марката на Общността: другата страна в производството пред апелативния състав.
 Марка на Общността, предмет на спора: фигуративна марка „MOTO B“ в черно, бяло, червено, златно, зелено, кафяво и сиво за стоки от класове 9, 12 и 25 — заявка за марка на Общността No 8 780 926
 Притежател на марката или знака, на която/който е направено позоваване в подкрепа на възражението: жалбоподателят
 Марка или знак, на която/който е направено позоваване в подкрепа на възражението: нерегистрирани известни италиански фигуративни марки „MOTOBI“ и др.
 Решение на отдела по споровете: отхвърля възражението.
 Решение на апелативния състав: отхвърля жалбата.
 Изложени правни основания: нарушение на член 8, параграф 1, буква б) от Регламент No 207/2009 на Съвета.


text:
 7.11.2009
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 267/35
 Преюдициално запитване, отправено от Oberster Gerichtshofs (Австрия) на 7 август 2009 г. — Stadt Graz/Strabag AG, Teerag-Asdag AG, Bauunternehmung Granit GesmbH
 (Дело C-314/09)
 2009/C 267/65
 Език на производството: немски
 Запитваща юрисдикция
 Oberster Gerichtshof
 Страни в главното производство
 Ищец: Stadt Graz
 Ответници: Strabag AG, Teerag-Asdag AG, Bauunternehmung Granit GesmbH
 Преюдициални въпроси
 1)
 Не допускат ли член 1, параграф 1 и член 2, параграф 1, буква в) от Директива 89/665/ЕИО на Съвета от 21 декември 1989 година относно координирането на законовите, подзаконовите и административните разпоредби, отнасящи се до прилагането на производства по обжалване при възлагането на обществени поръчки за доставки и за строителство (1) или други разпореди от тази директива национална правна уредба, според която исковете за обезщетение за вреди поради нарушение на общностното право в областта на обществените поръчки от страна на възлагащия орган зависят от изискването за вина, и тогава, когато тази правна уредба се прилага в смисъл, че по принцип вината на възлагащия орган се презюмира и че позоваването на възлагащия орган на липса на самостоятелна правоспособност, а следователно и на липса на вменяване във вина, е изключено?
 2)
 При отрицателен отговор на първия въпрос:
 Трябва ли член 2, параграф 7 от Директива 89/665/ЕИО на Съвета от 21 декември 1989 година относно координирането на законовите, подзаконовите и административните разпоредби, отнасящи се до прилагането на производства по обжалване при възлагането на обществени поръчки за доставки и за строителство да се тълкува в смисъл, че в съответствие със съдържащата се в него повеля за гарантиране на ефективност на изпълнението на решенията, приети в производство по обжалване, решението на орган за контрол върху възлагането на обществени поръчки, е задължително за всички страни в процедурата, включително за възлагащия орган?
 3)
 При утвърдителен отговор на втория въпрос:
 Допустимо ли е според член 2, параграф 7 от Директива 89/665/ЕИО на Съвета от 21 декември 1989 година относно координирането на законовите, подзаконовите и административните разпоредби, отнасящи се до прилагането на производства по обжалване при възлагането на обществени поръчки за доставки и за строителство възлагащият орган да не вземе предвид влязло в сила решение на органа за контрол върху възлагането на обществени поръчки, съответно длъжен ли е да не го вземе предвид и ако да, при какви условия?
 (1) ОВ L 395, стр. 33; Специално издание на български език, 2007 г., глава 6, том 1, стр. 237.


text:
 17.12.2011
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 370/16
 Преюдициално запитване, отправено от Fővárosi Bíróság (Унгария) на 16 септември 2011 г. — Banif Plus Bank Zrt./Csaba Csipai и Viktória Csipai
 (Дело C-472/11)
 2011/C 370/26
 Език на производството: унгарски
 Запитваща юрисдикция
 Fővárosi Bíróság
 Страни в главното производство
 Ищец: Banif Plus Bank Zrt.
 Ответници: Csaba Csipai и Viktória Csipai
 Преюдициални въпроси
 1.
 В съответствие с предвиденото в член 7, параграф 1 от Директива 93/13/ЕИО (1) ли са действията на национален съд, който при установяването на неравноправна договорна клауза и при положение, че страните не са направили искане в този смисъл, ги уведомява, че счита за нищожно четвъртото изречение от клауза 29 от общите условия на сключения между страните в производството договор за заем? Нищожността се основава на нарушение на законовите разпоредби и по-конкретно на [член] 1, [параграф] 1, буква c) и [член] 2, буква j) от Правителствен декрет No 18/1999?
 2.
 Във връзка с първия въпрос, може ли съдът да изисква от страните в производството да представят декларация относно споменатата договорна клауза, така че да се изведат правните последици от евентуално неравноправния характер на клаузата и да се постигнат предвидените в член 6, параграф 1 от Директива 93/13 цели?
 3.
 При гореспоменатите обстоятелства допустимо ли е при разглеждането на неравноправната договорна клауза съдът да разгледа всяка договорна клауза или може да разгледа само тези клаузи, на които сключилата договор с потребителя страна основава иска си?
 (1) Директива 93/13/ЕИО на Съвета от 5 април 1993 година относно неравноправните клаузи в потребителските договори (ОВ L 95, стр. 29; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 2, стр. 273).


text:
 29.8.2016
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 314/19
 Решение на Общия съд от 18 юли 2016 г. — Argus Security Projects/Комисия
 (Дело T-266/14) (1)
 ((Обществени поръчки за услуги - Предоставяне на услуги във връзка с безопасността в рамките на мисията на Европейския съюз за подкрепа за интегрирано управление на границите в Либия - Отхвърляне на предложението на оферент и възлагане на поръчката на друг оферент - Задължение за мотивиране))
 (2016/C 314/26)
 Език на производството: френски
 Страни
 Жалбоподател: Argus Security Projects Ltd (Лимасол, Кипър) (представители: T. Bontinck и E. van Nuffel d’Heynsbroeck, avocats)
 Ответник: Европейска комисия (представители: F. Castillo de la Torre и D. Gauci)
 Предмет
 Искане на основание член 263 ДФЕС за отмяна на решението на мисията на Европейския съюз за подкрепа за интегрирано управление на границите в Либия (EUBAM Libya) с което се отхвърля представената от жалбоподателя оферта за възлагане на обществена поръчка чрез състезателна процедура с договаряне за услуги във връзка с безопасността в рамките на EUBAM Libya за интегрирано управление на границите в Либия (договор EUBAM-13-020) и за възлагане на обществената поръчка на Garda World Ltd.
 Диспозитив
 1)
 Отменя решението на мисията на Европейския съюз за подкрепа (EUBAM Libya), с което се отхвърля представената от Argus Security Projects Ltd оферта за възлагане на обществена поръчка чрез състезателна процедура с договаряне за услуги във връзка с безопасността в рамките на EUBAM Libya за интегрирано управление на границите в Либия (договор EUBAM-13-020) и за възлагане на обществената поръчка на Garda World Ltd.
 2)
 Осъжда Европейската комисия да заплати съдебните разноски.
 (1) ОВ C 245, 28.7.2014 г.


text:
 25.1.2016
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 27/14
 Преюдициално запитване от Rechtbank Amsterdam (Нидерландия), постъпило на 6 ноември 2015 г. — Openbaar Ministerie/Daniel Adam Popławski
 (Дело C-579/15)
 (2016/C 027/18)
 Език на производството: нидерландски
 Запитваща юрисдикция
 Rechtbank Amsterdam
 Страни в главното производство
 Подател на искането: Openbaar Ministerie
 Ответник: Daniel Adam Popławski
 Преюдициални въпроси
 1)
 Може ли държава членка така да транспонира член 4, точка 6 от Рамково решение 2002/584/ПВР (1) в националното право, че:
 —
 изпълняващият съдебен орган да е автоматично длъжен да откаже предаване на гражданин на изпълняващата държава членка или пребиваващо в нея лице за целите на изпълнението на наложено наказание,
 —
 този отказ да води ipso iure до готовност за поемане на изпълнението на наказанието лишаване от свобода, наложено на съответния гражданин или съответното пребиваващо лице,
 —
 но решението за поемане на изпълнението да се взема едва след отказа лицето да бъде предадено за целите на изпълнението на наказанието му и вземането на положително решение в този смисъл да зависи, първо, от наличието на основание за това, предвидено в действащ договор между издаващата и изпълняващата държава членка, второ, от предвидените в този договор предпоставки, и трето, от съдействието на издаващата държава членка, например чрез подаването на съответно искане,
 поради което е налице риск след отказа да предаде съответното лице за изпълнение на наказанието му изпълняващата държава членка да не може да поеме изпълнението на това наказание, а същевременно този риск не се отразява на задължението да се откаже предаване на лицето?
 2)
 При отрицателен отговор на първия въпрос:
 a)
 може ли националният съд да приложи пряко разпоредбите на Рамково решение 2002/584/ПВР, въпреки че съгласно член 9 от Протокол (No 36) относно преходните разпоредби след влизането в сила на Договора от Лисабон правните последици на това рамково решение се запазват дотогава, докато то не бъде отменено, обявено за нищожно или изменено?
 б)
 Ако това е така, достатъчно точен и безусловен ли е член 4, точка 6 от Рамково решение 2002/584/ПВР, за да може да бъде приложен от националния съд?
 3)
 Ако отговорът на първия въпрос и буква б) от втория въпрос е отрицателен, може ли държавата членка, чието национално право допуска поемане на изпълнението на чуждестранно наказание лишаване от свобода само в случай че в съответен договор е предвидено основание за това, така да транспонира член 4, точка 6 от Рамково решение 2002/584/ПВР в националното право, че самият член 4, точка 6 от Рамковото решение да се смята за необходимото договорно основание, с цел да се избегне рискът от безнаказаност, свързан с националното изискване за наличие на договорно основание (вж. първия въпрос)?
 4)
 Ако отговорът на първия въпрос и буква б) от втория въпрос е отрицателен, може ли държавата членка така да транспонира член 4, точка 6 от Рамково решение 2002/584/ПВР в националното право, че отказът за предаване на пребиваващо в изпълняващата държава членка лице, което е гражданин на друга държава членка, да зависи от предпоставката изпълняващата държава членка да има наказателна юрисдикция за посочените в европейската заповед за арест деяния и да няма фактически пречки за


text:
(евентуалното) провеждане на наказателно производство за тези деяния в изпълняващата държава членка срещу пребиваващото в нея лице (каквато пречка би представлявал отказът на издаващата държава членка да изпрати преписката по наказателното дело), а същевременно да не се предвижда подобна предпоставка за отказа за предаване на гражданин на изпълняващата държава членка?
 (1) Рамково решение на Съвета от 13 юни 2002 година относно европейската заповед за арест и процедурите за предаване между държавите членки (ОВ L 190, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 19, том 6, стр. 3).


text:
 1.2.2016
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 38/58
 Определение на Общия съд от 2 декември 2015 г. — Novartis/СХВП — Mabxience (HERTIXAN)
 (Дело T-41/15) (1)
 ((Марка на Общността - Производство по възражение - Оттегляне на заявката за регистрация - Липса на основание за произнасяне))
 (2016/C 038/77)
 Език на производството: испански
 Страни
 Жалбоподател: Novartis AG (Базел, Швейцария) (представител: M. Douglas, адвокат)
 Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (представител: S. Palmero Cabezas)
 Друга страна в производството пред апелативния състав на СХВП: Mabxience SA (Монтевидео, Уругвай)
 Предмет
 Жалба срещу решението на първи апелативен състав на СХВП от 31 октомври 2014 г. (преписка R 2550/2013-1), постановено в производство по възражение със страни Novartis AG и Mabxience SA
 Диспозитив
 1)
 Няма основание за произнасяне по съществото на жалбата.
 2)
 Осъжда Novartis AG да заплати съдебните разноски.
 (1) ОВ C 107, 30.3.2015 г.


text:
 21.5.2011
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 152/7
 Решение на Съда (втори състав) от 31 март 2011 г. (преюдициално запитване от Niedersächsisches Finanzgericht, Германия) — Ulrich Schröder/Finanzamt Hameln
 (Дело C-450/09) (1)
 (Свободно движение на капитали - Пряко данъчно облагане - Данъчно облагане на доходите от отдаване под наем на недвижими имоти - Приспадане на изплащаната на родител рента в случай на делба-дарение - Условие за неограничено облагане в съответната държава членка)
 2011/C 152/11
 Език на производството: немски
 Запитваща юрисдикция
 Niedersächsisches Finanzgericht
 Страни в главното производство
 Ищец: Ulrich Schröder
 Ответник: Finanzamt Hameln
 Предмет
 Преюдициално запитване — Niedersächsisches Finanzgericht — Тълкуване на членове 12 и 56 ЕО — Данъчно облагане на доходите от отдаване под наем и аренда на недвижими имоти — Правна уредба на държава членка, която поставя възможността за приспадане на рентата, изплатена на предишния собственик на тези имоти при делба-дарение, в зависимост от условието данъчно задълженото лице да е неограничено данъчно задължено в тази държава
 Диспозитив
 Член 63 ДФЕС трябва да се тълкува в смисъл, че той не допуска правна уредба на държава членка, която разрешава на местно данъчнозадължено лице да приспадне рентите, изплатени на родител, който му е прехвърлил намиращи се на територията на тази държава членка недвижими имоти, от доходите от отдаване под наем на тези имоти, но в същото време не разрешава такова приспадане на чуждестранно данъчнозадължено лице, ако задължението за изплащане на тези ренти произтича от прехвърлянето на тези недвижими имоти.
 (1) ОВ C 37, 13.2.2010 г.


text:
 1.2.2016
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 38/8
 Решение на Съда (четвърти състав) от 26 ноември 2015 г. (преюдициално запитване от Augstākā Tiesa — Латвия) — SIA „Maxima Latvija“/Konkurences padome
 (Дело C-345/14) (1)
 ((Преюдициално запитване - Конкуренция - Член 101, параграф 1 ДФЕС - Прилагане на аналогична национална правна уредба - Компетентност на Съда - Понятие за договор „който има за цел ограничаването на конкуренцията“ - Договори за наем на стопански обекти - Търговски центрове - Право на ключовия наемател да се противопостави на отдаването под наем на търговски площи от наемодателя на трети лица))
 (2016/C 038/10)
 Език на производството: латвийски
 Запитваща юрисдикция
 Augstākā Tiesa
 Страни в главното производство
 Жалбоподател: SIA „Maxima Latvija“
 Ответник: Konkurences padome
 Диспозитив
 1)
 Член 101, параграф 1 ДФЕС трябва да се тълкува в смисъл, че обстоятелството, че договор за наем на стопански обект, представляващ голям магазин в търговски център, съдържа клауза, която дава на наемателя право да се противопоставя на отдаването под наем от наемодателя на търговски площи в същия търговски център на други наематели, само по себе си не означава, че този договор има за цел ограничаването на конкуренцията по смисъла на тази разпоредба.
 2)
 Могат да се считат за споразумения, които имат „за резултат“ предотвратяването, ограничаването или нарушаването на конкуренцията по смисъла на член 101, параграф 1 ДФЕС, договори за наем на стопански обекти като договорите, разглеждани в главното производство, за които след задълбочен анализ на техния икономически и правен контекст, както и на особеностите на съответния пазар е установено, че в значителна степен допринасят за евентуално затваряне на този пазар. Значимостта на приноса на всеки договор за затварянето на пазара зависи по-специално от позицията на страните по договора на посочения пазар и от срока на този договор.
 (1) ОВ C 329, 22.9.2014 г.


text:
 12.1.2008
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 8/31
 Решение на Съда на публичната служба (втори състав) от 22 ноември 2007 г. — Carpi Badía/Комисия
 (Дело F-110/06) (1)
 (Публична служба - Длъжностни лица - Повишаване - Точки за предимство - Непълно служебно досие - Пропускане на точки за предимство в електронното досие за повишаване, наречено „Sysper 2“ - Технически пропуск - Комитет по повишаване A* - Присъждане на брой точки, по-нисък от съдържащия се в предложението на йерархически горестоящия орган)
 (2008/C 8/55)
 Език на производството: френски
 Страни
 Жалбоподател: José María Carpi Badía (Люксембург, Люксембург) [представители: B. Cortese и C. Cortese, avocats]
 Ответник: Комисия на Европейските общности [представители: G. Berscheid и K. Herrmann]
 Предмет
 Отмяна на решението на Органа по назначаването (ОН) за присъждане на жалбоподателя, длъжностно лице в Комисията, който е пропуснат по грешка в списъците за повишаване на своята Генерална дирекция, на брой точки за предимство, по–нисък от желания от Генералната дирекция, и недостатъчен, за да позволи неговото повишаване в процедурата за повишаване за 2005 година.
 Диспозитив
 1)
 Отменя решението на Комисията на Европейските общности, с което на г-н Carpi Badía се присъжда недостатъчен брой точки за предимство за неговото повишаване в рамките на процедурата за повишаване за 2005 г.
 2)
 Отменя решението на Комисията на Европейските общности, с което се обявява списъкът на длъжностни лица, повишени в процедурата за повишаване за 2005 г., публикувано в Административни известия No 85/2005 от 23 ноември 2005 г., доколкото в него не е включено името на г-н Carpi Badía.
 3)
 Осъжда Комисията на Европейските общности да заплати съдебните разноски, направени от г-н Carpi Badía, както и да понесе направените от нея съдебни разноски.
 (1) ОВ C 281, 18.11.2006 г., стр. 48.


text:
 26.1.2008
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 22/58
 Определение на Съда на публичната служба от 5 декември 2007 г. — Moschonaki/Европейската фондация за подобряване на условията на живот и труд (ЕФПУЖТ)
 (Дело F-3/07) (1)
 (2008/C 22/112)
 Език на производството: френски
 Председателят на първи състав разпореди делото да бъде заличено от регистъра поради уреждане на спора по взаимно съгласие.
 (1) ОВ C 56, 10.3.2007 г., стр. 43.


text:
 29.6.2013
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 189/24
 Определение на Общия съд от 7 май 2013 г. — Cat Media Pty/СХВП — Avon Products (RETANEW)
 (Дело T-246/12) (1)
 (Марка на Общността - Производство по възражение - Оттегляне на възражението - Липса на основание за произнасяне)
 2013/C 189/49
 Език на производството: английски
 Страни
 Жалбоподател: Cat Media Pty Ltd (Warriewood, Австралия) (представител: I. De Freitas, solicitor)
 Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (представител: J. Crespo Carrillo)
 Друга страна в производството пред апелативния състав на СХВП, встъпила в производството пред Общия съд: Avon Products, Inc. (Ню Йорк, Съединени американски щати) (представител: U. Stelzenmüller, avocat)
 Предмет
 Жалба срещу решението на първи апелативен състав на СХВП от 21 март 2012 г. (преписка R 740/2011-1) относно производство по възражение между Avon Products, Inc. и Cat Media Pty Ltd.
 Диспозитив
 1.
 Липсва основание за произнасяне по жалбата.
 2.
 Осъжда жалбоподателя и встъпилата страна да понесат направените от тях съдебни разноски, както и всеки от тях да заплати половината от съдебните разноски, направени от ответника.
 (1) ОВ C 243, 11.8.2012 г.


text:
 10.11.2007
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 269/25
 Преюдициално запитване, отправено от Първоинстанционен съд (едноличен състав) в Ретимно (Гърция) на 8 август 2007 г. — Charikleia Giannoudi/Dimos Geropotamou
 (Дело C-379/07)
 (2007/C 269/48)
 Език на производството: гръцки
 Препращаща юрисдикция
 Първоинстанционен съд (едноличен състав) в Ретимно
 Страни в главното производство
 Ищец: Charikleia Giannoudi
 Ответник: Dimos Geropotamou
 Преюдициални въпроси
 1)
 Дали клауза 5 и клаузи 8.1 и 8.3 от Рамковото споразумение за срочната работа, сключено между CES [Европейската конфедерация на профсъюзите], UNICE [Съюза на индустриалците в Европейската общност] и CEEP [Европейския център на предприятията с държавно участие], което представлява неразделна част от Директива 1999/70/ЕО на Съвета (ОВ L 175, 10 юли 1999 г., стр. 42; Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 5, стр. 129), следва да се тълкуват в смисъл, че общностното право не позволява на държава-членка, като се позовава на изискването за прилагане на това Рамково споразумение, да приема разпоредби, когато:
 а)
 в националната правна уредба отпреди влизането в сила на директивата вече съществуват еквивалентни правни мерки по смисъла на клауза 5.1 от рамковото споразумение, и
 б)
 когато с приетите за прилагане на Рамковото споразумение разпоредби в националната правна уредба се намалява общото ниво на закрила, предоставена на работниците на срочни трудови договори?
 2)
 При положителен отговор на първия въпрос, в случай че в националната правна уредба при влизането в сила на Директива 1999/70/ЕО вече съществуват еквивалентни правни мерки по смисъла на клауза 5.1 от Рамковото споразумение, като член 8, параграф 3 от Закон No 2112/1920, за който става въпрос в спора по главното производство, дали представлява непозволено намаляване на общото ниво на закрила на работниците на срочни трудови договори в националната правна уредба по смисъла на клаузи 8.1 и 8.3 от Рамковото споразумение приемането на нормативна разпоредба, обоснована с изискването за прилагане на Рамковото споразумение, като член 11 от Президентски указ No 164/2004, за който става въпрос в делото по главното производство:
 а)
 когато тази нормативна разпоредба, насочена към прилагането на Рамковото споразумение, е приета след изтичането на срока за транспониране на Директива 1999/70/ЕО, но в нейния обсег на приложение във времето попадат само срочни трудови договори и правоотношения, действащи към момента на нейното влизане в сила или изтекли в рамките на определен период преди влизането ѝ в сила, но след изтичането на срока за транспониране на директивата, докато предшестващите еквивалентни правни мерки нямат ограничен във времето обсег на приложение и обхващат всички срочни трудови договори, които са били сключени, действали са или са изтекли към датата на влизане в сила на Директива 1999/70/ЕО и на изтичане на срока за нейното транспониране;
 б)
 когато в приложното поле на тази нормативна разпоредба, насочена към прилагането на Рамковото споразумение, попадат само срочни трудови договори или правоотношения, които — за да се считат за последователни по смисъла на посочената разпоредба — трябва да отговарят едновременно на следните условия:
 1)
 между тях да има период, не по-дълъг от три месеца;
 2)
 те да имат обща продължителност от поне 24 месеца към момента на влизане в сила на тази разпоредба,


text:
независимо от броя на подновяванията на договорите, или въз основа на тези подновявания да е имало общ период на работа от поне 18 месеца в рамките на общ период от 24 месеца, считано от първоначалния договор, при условие че има поне три подновявания след първоначалния договор, докато предшестващите еквивалентни правни мерки не поставят такива изисквания, а обхващат всички срочни (последователни) трудови договори, независимо от минимален период на работа и минимален брой подновявания на договори;
 в)
 когато разглежданата национална правна мярка, насочена към прилагането на Рамковото споразумение, предвижда като правна последица във връзка със закрилата на работниците на срочни трудови договори и предотвратяването на злоупотреба по смисъла на Рамковото споразумение за срочната работа квалифицирането на срочния трудов договор като договор с неопределена продължителност с действие занапред (ex nunc), докато предшестващите еквивалентни правни мерки предвиждат квалифицирането на срочните трудови договори като договори с неопределена продължителност от момента на първоначалното им сключване (ex tunc)?
 3)
 При положителен отговор на първия въпрос, в случай че в националната правна уредба при влизането в сила на Директива 1999/70/ЕО вече съществуват еквивалентни правни мерки по смисъла на клауза 5.1 от Рамковото споразумение за срочната работа, което представлява неразделна част от тази директива, като член 8, параграф 3 от Закон No 2112/1920, за който става въпрос в разглежданото дело, дали представлява непозволено намаляване на общото ниво на закрила на работниците на срочни трудови договори в националната правна уредба по смисъла на клаузи 8.1 и 8.3 от Рамковото споразумение приемането на нормативна разпоредба, обоснована с изискването за прилагане на Рамковото споразумение, като член 7 от Президентски указ No 164/2004, представляващ предмет на разглеждане в делото по главното производство, когато този член предвижда като единствен способ за закрила на работниците на срочни трудови договори срещу злоупотреба задължението от страна на работодателя за заплащане на възнаграждението и на обезщетението за уволнение, в случай на противозаконно наемане на работници с последователни срочни трудови договори, като се отчита фактът, че:
 а)
 задължението за заплащане на възнаграждението и на обезщетението за уволнение е предвидено от националното право във всеки случай на трудово правоотношение и не е специално насочено към предотвратяване на злоупотреба по смисъла на Рамковото споразумение и
 б)
 прилагането на предшестващата еквивалентна правна мярка има за правна последица признаването на срочни трудови договори за договори с неопределена продължителност?
 4)
 При положителен отговор на предишните въпроси, дали националният съд при тълкуване на своето национално право в съответствие с Директива 1999/70/ЕО следва да остави без приложение несъответстващите на тази директива разпоредби, съдържащи се в законовата уредба, приета с позоваване на изискването за прилагане на Рамковото споразумение, която обаче предвижда намаляване на общото ниво на закрила на работниците на срочни трудови договори във вътрешната правна уредба, като разпоредбите на член 7 и член 11 от Президентски указ No 164/2004, и да приложи вместо тях разпоредбите, съдържащи се в еквивалентната национална уредба, предшестваща влизането в сила на директивата, като разпоредбите на член 8, параграф 3 от Закон No 2112/1920?
 5)
 В случай, че националният съд възприеме по принцип за приложима по дело, отнасящо се до срочната работа,


text:
разпоредба (в конкретния случай член 8, параграф 3 от Закон No 2112/1920), която представлява еквивалентна правна мярка по смисъла на клауза 5.1 от Рамковото споразумение за срочната работа, представляващо неразделна част от Директива 1999/70/ЕО, и — въз основа на тази разпоредба — констатацията, че ако последователни трудови договори са сключени като срочни договори без обективна причина, свързана с естеството, с вида и с всички характеристики на предоставяната дейност, това води след себе си признаването, че тези договори са трудови договори с неопределена продължителност:
 а)
 дали е съвместимо с общностното право тълкуване и прилагане на националното право от страна на националния съд, съгласно което във всеки случай представлява обективна причина за сключването на срочни трудови договори обстоятелството, че като правно основание за сключването им е използвана разпоредба относно работата по срочни трудови договори за задоволяването на нужди със сезонен, периодичен, временен или извънреден характер, дори и в действителност задоволяваните нужди да са „устойчиви и дълготрайни“;
 б)
 дали е съвместимо с общностното право тълкуване и прилагане на националното право от страна на националния съд, съгласно което разпоредба, забраняваща преобразуването на срочни трудови договори в обществения сектор в трудови договори с неопределена продължителност, следва да се тълкува в смисъл, че в обществения сектор във всички случаи съществува абсолютна забрана за преобразуването на срочен трудов договор или правоотношение в договор или правоотношение с неопределена продължителност, даже в случай, че противозаконно е сключен като срочен договор, доколкото в действителност задоволяваните нужди са „устойчиви и дълготрайни“, и на националния съд не е оставена възможността в такива случаи да прогласи действителния характер на разглежданото трудово правоотношение и неговата правилна квалификация като договор с неопределена продължителност; или тази забрана следва да се ограничи единствено до срочните трудови договори, които действително са сключени за задоволяването на временни, непредвидими, спешни, извънредни или други подобни нужди, а не и в случай, при който всъщност са сключени за задоволяването на „устойчиви и дълготрайни“ нужди?


text:
 27.1.2007
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 20/15
 Иск, предявен на 1 декември 2006 г. — Shell Petroleum и други/Комисия
 (Дело T-343/06)
 (2007/C 20/22)
 Език на производството: английски
 Страни
 Ищци: Shell Petroleum NV (Хага, Нидерландия), The Shell Transport and Trading Company Ltd (Лондон, Обединеното кралство), Shell Nederland Verkoopmaatschappij BV (Capelle aan den IJssel, Нидерландия) [представители: O.W. Brouwer, W. Knibbeler, S. Verschuur, адвокати]
 Ответник: Комисия на Европейските общности
 Искания на ищците
 Shell Petroleum NV и The Shell Transport and Trading Company Ltd искат от Първоинстанционния съд:
 —
 да отмени изцяло Решение на Комисията от 13 септември 2006 г. във връзка с процедура по член 81 ЕО (дело COMP/F/38.456 — Битум — Нидерландия, наричано по-долу „решението“), доколкото същото е адресирано до Shell Petroleum NV и The Shell Transport and Trading Company Ltd; или субсидиарно
 —
 да отмени частично решението, доколкото същото приема, че Shell Petroleum NV и The Shell Transport and Trading Company Ltd са нарушили член 81 ЕО в периода между 1 април 1994 г. и 19 февруари 1996 г. и да намали наложената им глоба; и
 —
 във всеки случай, да намали наложената с решението глоба на Shell Petroleum NV и The Shell Transport and Trading Company Ltd;
 —
 да осъди ответника да заплати съдебните разноски, включително разходите, извършени от Shell Petroleum NV и The Shell Transport and Trading Company Ltd във връзка с плащането на целия размер или част от размера на глобата или за учредяване на банкова гаранция;
 —
 да бъдат извършени всички други действия, които Първоинстанционният съд намери за необходими.
 Shell Nederland Verkoopmaatschappij BV иска от Първоинстанционния съд:
 —
 да отмени частично решението, доколкото същото установява, че Shell Nederland Verkoopmaatschappij BV е нарушило член 81 ЕО в периода между 1 април 1994 г. и 19 февруари 1996 г. и да намали наложената му с решението глоба и
 —
 във всеки случай, да намали наложената с решението глоба на Shell Nederland Verkoopmaatschappij BV;
 —
 да осъди ответника да заплати съдебните разноски, включително разходите, извършени от Shell Verkoopmaatschappij BV във връзка с плащането на целия размер или част от размера на глобата или за учредяване на банкова гаранция;
 —
 да бъдат извършени всички други действия, които Първоинстанционният съд намери за необходими.
 Правни основания и основни доводи
 Ищците твърдят, че следните елементи на решението се основават на грешки при прилагане на правото и на грешки в преценката:
 а)
 твърдението, че Shell Verkoopmaatschappij BV е инициатор и водещ участник в картела;
 б)
 твърдението, че The Shell Transport and Trading Company Ltd и Shell Petroleum NV носят отговорност за нарушението;
 в)
 увеличаването на глобата поради повторност на нарушението;
 г)
 изчислението на началния размер за Shell Nederland Verkoopmaatschappij BV;
 д)
 продължителността на нарушението.


text:
 14.4.2007
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 82/56
 Иск, предявен на 26 януари 2007 г. — Chassagne/Комисия
 (Дело F-8/07)
 (2007/C 82/118)
 Език на производството: френски
 Страни
 Ищец: Olivier Chassagne (Брюксел, Белгия) [представител: Y. Minatchy, адвокат]
 Ответник: Комисия на Европейските общности
 Искания на ищеца
 —
 да се отменят решенията на Комисията от 23 юни 2006 г. и от 27 октомври 2007 г. и да се предприемат произтичащите за ищеца мерки;
 —
 да се постановят всички мерки, необходими за защита на правата и интересите на ищеца;
 —
 да се осъди ответникът да заплати обезщетение за вреди в размер на едно еуро;
 —
 да се осъди ответникът да заплати разноските.
 Правни основания и основни доводи
 С оспорваните решения, по силата на процедурата по повишаване за 2006 г., Комисията е прехвърлила ищеца — длъжностно лице в ГД „Енергетика и транспорт“, който в момента на настъпване на обстоятелствата се намирал в положение на частична командировка по синдикални причини, от списъка на посочената дирекция в „списък A*10 от приложение IV“.
 В подкрепа на иска си ищецът твърди по-специално, че тези решения: i) нарушават принципа за задължително мотивиране; са лишени от правно основание; нарушават член 6, параграф 3, буква б) от общите разпоредби за изпълнение на член 43 от Правилника.


text:
 23.9.2010
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 256/9
 Дело, заведено на 9 юли 2010 г. от Swisscom RE Aktiengesellschaft срещу Надзорния орган на ЕАСТ
 (Дело E-7/10)
 2010/C 256/09
 На 9 юли 2010 г. срещу Надзорния орган на ЕАСТ бе заведено дело от Swisscom RE Aktiengesellschaft, представляван от д-р Michael Sánchez Rydelski, адвокат на Swisscom RE Aktiengesellschaft с адрес Kirchstrasse 12, 9490 Vaduz, LIECHTENSTEIN.
 Swisscom RE Aktiengesellschaft иска от Съда на ЕАСТ:
 1.
 да анулира Решение на Надзорния орган на ЕАСТ No 97/10/COL от 24 март 2010 г. относно данъчното облагане на „вътрешни“ застрахователни дружества съгласно закона за данъчното облагане на Лихтенщайн;
 2.
 като алтернативна възможност да обяви за невалидни членове 3 и 4 от Решение на Надзорния орган на ЕАСТ No 97/10/COL от 24 март 2010 г., дотолкова, доколкото те нареждат възстановяването на помощта по член 1 от това решение;
 както и
 3.
 нареди на Надзорния орган на ЕАСТ да поеме разходите по съдебното производство.
 Правен и фактически контекст и правни аргументи, приведени в подкрепа:
 —
 ищецът, Swisscom RE Aktiengesellschaft, дъщерно дружество, изцяло притежавано от Swisscom AG, извършва вътрешни презастрахователни операции в Лихтенщайн за Swisscom Group от създаването си през 1997 г.,
 —
 ищецът е подал информация, че Надзорният съвет на ЕАСТ неправилно е приложил член 61, параграф 1 от Споразумението за ЕИП. Данъчните мерки, предприети от Лихтенщайн, не представляват държавна помощ, тъй като „вътрешните“ презастрахователни дружества не се определят като предприятия по смисъла на член 61, параграф 1 от Споразумението за ЕИП. В допълнение към това данъчните мерки, предприети от Лихтенщайн, не могат да се разглеждат като селективни мерки съгласно член 61, параграф 1 от Споразумението за ЕИП,
 —
 освен това ищецът твърди, че:
 —
 ако Съдът стигне до заключение, че данъчните мерки, предприети от Лихтенщайн, включват държавна помощ, Надзорният орган на ЕАСТ е сбъркал с нареждането си за възстановяване на предполагаемата помощ от 6 ноември 2001 г.; както и
 —
 Надзорният съвет на ЕАСТ не е предоставил добра обосновка по важни точки в своята оценка, както се изисква от член 16 от Споразумението за надзор и съд.


text:
 23.3.2013
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 86/17
 Жалба, подадена на 8 януари 2013 г. от Dana Mocová срещу решението, постановено на 13 юни 2012 г. от Съда на публичната служба по дело F-41/11, Mocová/Комисия
 (Дело T-347/12 P)
 2013/C 86/28
 Език на производството: френски
 Страни
 Жалбоподател: Dana Mocová (Прага, Чешка република) (представители: D. Abreu Caldas, S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis и É. Marchal, avocats)
 Друга страна в производството: Европейска комисия
 Искания на жалбоподателя
 Жалбоподателят иска от Общия съд:
 —
 да отмени Решение на Съда на публичната служба (3 състав) от 13 юни 2012 г. по дело F-41/11, Dana Mocová/Европейска комисия,
 —
 да отмени решението, с което е отхвърлено искането за продължаване на срока на договора на жалбоподателя,
 —
 да осъди Комисията да заплати съдебните разноски за двете инстанции.
 Правни основания и основни доводи
 Жалбоподателят излага две правни основания в подкрепа на жалбата си.
 1.
 Първото основание е изведено от грешка при прилагане на правото във връзка с обхвата на принципа на законосъобразност, тъй като СПС приема, от една страна, че когато се отхвърля жалбата по административен ред на жалбоподателя за продължаване на срока на договора му на срочно нает служител, мотивите на органа, оправомощен да сключва трудови договори, (наричан по-нататък „ОСТД“) могат да се заменят и изменят, а от друга страна, СПС приема, че мотивите са валидни, при положение че те се основавали на обстоятелства, установени след постановяване на обжалвания акт. Жалбоподателят изтъква, че:
 —
 ако в настоящия случай договорът на жалбоподателя не бил подновен поради правилото, което не допуска продължаване за повече от осем години, впоследствие в отговора на жалбата по административен ред ОСТД не би могъл да твърди, че договорът не бил подновен поради бюджетни съображения и в интерес на службата, а след това пред СПС да посочи в мотивите само бюджетните съображения,
 —
 обратно на това, което се твърди в точка 50 от обжалваното решение, СПС бил длъжен да разгледа възражението за незаконосъобразност на правилото за осемте години, тъй като този мотив бил изложен при отхвърляне на искането за продължаване на срока на договора на срочно нает служител.
 2.
 Второто правно основание е изведено от грешка при прилагане на правото, тъй като СПС приема, че обжалваното решение е взето от ОСТД с оглед на интереса на службата, а всъщност СПС установил, че в съдебното заседание Комисията признала, че за мотивирането на обжалвания пред първата инстанция акт било възможно да се посочат само бюджетни съображения. Жалбоподателят изтъква освен това, че СПС не се съобразил със задължението си за мотивиране и със задължението си да разгледа всички изложени пред него твърдения за нарушения на правото, тъй като изобщо не споменал доводите на жалбоподателя във връзка с противоречието между мотивите за закриването на работни места поради бюджетни съображения и откриването на нови работни места за срочно наети служители със степен AD9.


text:
 30.8.2008
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 223/60
 Определение на Съда на публичната служба (втори състав) от 21 февруари 2008 г. — Arana de la Cal/Комисия
 (Дело F-63/05) (1)
 (Публична служба - Договорно нает служител - Просрочена жалба - Явно недопустима жалба)
 (2008/C 223/113)
 Език на производството: френски
 Страни
 Жалбоподател: Miriam Arana de la Cal (Брюксел, Белгия) (представител: L. Vogel, avocat)
 Ответник: Комисия на Европейските общности (представители: J. Currall и G. Berscheid)
 Встъпила страна в подкрепа на отвметника: Съвет на Европейския съюз (представители: M. Arpio Santacruz и I. Sulce)
 Предмет
 От една страна, отмяна на решението на Комисията, с което се отхвърля искането на жалбоподателката, която е бивш служител със спомагателни функции, срещу решението за определяне на нейната степен и на възнаграждението и като договорно нает служител, а, от друга страна, искане за обезщетение (предишно T-271/05)
 Диспозитив
 1)
 Отхвърля жалбата като явно недопустима.
 2)
 Всяка страна понася направените от нея съдебни разноски.
 (1) ОВ C 229, 17.9.2005 г., стр. 31 (дело, което първоначално е регистрирано пред Първоинстанционния съд на Европейските общности под номер T-271/05 и е препратено на Съда на публичната служба на Европейския съюз с Определение от 15.12.2005 г.).


text:
 7.6.2008
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 142/30
 Жалба, подадена на 25 март 2008 г. — CBI и Abisp/Комисия
 (Дело T-128/08)
 (2008/C 142/55)
 Език на производството: френски
 Страни
 Жалбоподатели: Coordination Bruxelloise d'Institutions sociales et de santé (CBI) (Брюксел, Белгия) и Association Bruxelloise des Institutions de Soins Privées (Abisp) (Брюксел, Белгия) (представители: D. Waelbroeck, avocat, и D. Slater, solicitor)
 Ответник: Комисия на Европейските общности
 Искания на жалбоподателите
 —
 да се отмени решението на Комисията,
 —
 да се осъди ответникът да заплати съдебните разноски.
 Правни основания и основни доводи
 Жалбоподателите искат отмяна на решението на Комисията от 10 януари 2008 г., с което се отхвърля жалбата им, подадена на 7 септември и 17 октомври 2005 г. срещу държавните помощи, предоставени от Кралство Белгия на публични болници от мрежата Iris на област Bruxelles-Capitale, и се отказва започване на официалната процедура по разследване на разглежданите помощи съгласно член 88, параграф 2 ЕО.
 Жалбоподателите поддържат, на първо място, че обжалваното решение е опорочено от процесуални недостатъци, доколкото е трябвало да се приеме от Комисията като колективен орган, да се адресира до засегнатата държава-членка и да се публикува в Официален вестник на Европейския съюз.
 По същество жалбоподателите изтъкват, че Комисията е допуснала явни грешки в преценката и е нарушила задълженията си за излагане на мотиви, като е счела, че разглежданите мерки са съвместими с член 86, параграф 2 ЕО и не е необходимо да се започва официалната процедура по разследване по член 88, параграф 2 ЕО.
 Жалбоподателите твърдят, че в случая не са изпълнени условията за прилагане на член 86, параграф 2 ЕО, тъй като:
 —
 задачата на болниците бенефициери на помощта да предоставят обществени услуги не е ясно определена,
 —
 критериите за компенсиране не са били определени предварително,
 —
 компенсацията надвишава направените разходи, и
 —
 не е била извършена съпоставка между болниците бенефициери на помощта и сходните частни болници.
 Жалбоподателите изтъкват освен това, че в случая директивата относно прозрачността на финансовите отношения между държавите-членки и публичните предприятия (1) не е била спазена.
 (1) Директива 2006/111/ЕО на Комисията от 16 ноември 2006 година относно прозрачността на финансовите отношения между държавите-членки и публичните предприятия, както и относно финансовата прозрачност в рамките на някои предприятия (ОВ L 318, стр. 17; Специално издание на български език, 2007 г., глава 8, том 5, стр. 66).


text:
 23.10.2010
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 288/13
 Решение на Съда (първи състав) от 9 септември 2010 г. — Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели)/BORCO-Marken-Import Matthiesen GmbH & Co. KG
 (Дело C-265/09 P) (1)
 (Обжалване - Марка на Общността - Заявка за регистрация на фигуративния знак „α“ - Абсолютни основания за отказ - Отличителен характер - Марка, състояща се от самостоятелна буква)
 (2010/C 288/19)
 Език на производството: немски
 Страни
 Жалбоподател: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (представител: G. Schneider)
 Друга страна в производството: BORCO-Marken-Import Matthiesen GmbH & Co. KG (представител: M. Wolter, Rechtsanwalt)
 Предмет
 Жалба срещу Решение на Първоинстанционния съд (шести състав) от 29 април 2009 г. по дело Borco-Marken-Import Matthiesen/СХВП (α) (T-23/07), с което Първоинстанционният съд отменя решението на четвърти апелативен състав на СХВП от 30 ноември 2006 г. за отхвърляне на жалбата срещу решението на проверителя за отказ да се регистрира фигуративният знак „α“ като марка на Общността за стоки от клас 33 — Отличителен характер на марка, състояща се от самостоятелна буква
 Диспозитив
 1.
 Отхвърля жалбата.
 2.
 Осъжда Службата за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (СХВП) да заплати съдебните разноски.
 (1) ОВ C 233, 26.9.2009 г.


text:
 6.11.2010
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 301/56
 Жалба, подадена на 13 септември 2010 г. — Bottega Veneta International/СХВП (Форма на ръчна дамска чанта)
 (Дело T-410/10)
 ()
 2010/C 301/90
 Език на производството: италиански
 Страни
 Жалбоподател: Bottega Veneta International Sàrl (Люксембург, Люксембург) (представители: P. Roncaglia, avvocato, G. Lazzeretti, avvocato, M. Boletto, avvocato, E. Gavuzzi, avvocato)
 Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели)
 Искания на жалбоподателя
 —
 да се отмени решението на първи апелативен състав на Службата за хармонизация във вътрешния пазар от 16 юни 2010 г. по преписка R 1539/2009-1,
 —
 да се осъди Службата за хармонизация във вътрешния пазар да заплати разноските, направени в настоящото производство и в производството по обжалване пред апелативния състав.
 Правни основания и основни доводи
 Марка на Общността, предмет на спора: Марка, състояща се от триизмерен отличителен знак, познат като чанта „Cabat“ (заявка за регистрация No 6632566) за стоки от клас 18 („Чанти и ръчни дамски чанти“)
 Решение на проверителя: Отхвърля заявката за регистрация.
 Решение на апелативния състав: Отхвърля жалбата.
 Изложени правни основания: Нарушение на правило 9, параграф 3, буква а) от Регламент No 2868/95 и на член 7, параграф 1, буква б) и параграф 3 от Регламент No 207/2009.


text:
 4.4.2009
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 82/21
 Жалба, подадена на 16 февруари 2009 г. от Georgios Karatzoglou срещу решението, постановено от Първоинстанционния съд (първи състав) на 2 декември 2008 г. по дело T-471/04, Georgios Karatzoglou/Европейска агенция за възстановяване (ЕАВ)
 (Дело C-68/09 P)
 (2009/C 82/38)
 Език на производството: английски
 Страни
 Жалбоподател: Georgios Karatzoglou (представител: S. A. Pappas, dikigoros)
 Друга страна в производството: Европейска агенция за възстановяване (ЕАВ)
 Искания на жалбоподателя
 —
 да се отмени обжалваното съдебно решение,
 —
 да се отмени обжалваното решение на органа по назначаването,
 —
 да се осъди ответникът да заплати съдебните разноски.
 Правни основания и основни доводи
 Жалбоподателят твърди, че като приема, че не е необходимо да се излагат мотиви за уволнение на срочно нает служител, Първоинстанционният съд се отклонява от новата практика на Съда и нарушава международното право, както и член 253 от Договора за ЕО, в който се предвижда общо задължение за мотивиране.
 Жалбоподателят твърди също, че Първоинстанционният съд неправилно приема, че жалбоподателят не представя доказателства, удостоверяващи наличието на злоупотреба с власт. Той оспорва и извода на Първоинстанционния съд, че не е нарушен принципът на добра администрация.


text:
 25.4.2016
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 145/16
 Преюдициално запитване от Oberlandesgericht Düsseldorf (Германия), постъпило на 18 януари 2016 г. — Nintendo Co. Ltd/BigBen Interactive GmbH и BigBen Interactive SA
 (Дело C-25/16)
 (2016/C 145/20)
 Език на производството: немски
 Запитваща юрисдикция
 Oberlandesgericht Düsseldorf
 Страни в главното производство
 Жалбоподател: Nintendo Co. Ltd
 Ответници: BigBen Interactive GmbH, BigBen Interactive SA
 Преюдициални въпроси
 1.
 Може ли в рамките на производство за уреждане на права по промишлен дизайн на Общността съдът на дадена държава членка, чиято компетентност по отношение на установен в друга държава членка ответник се основава единствено на член 79, параграф 1 от Регламент (ЕО) No 6/2002 (1) от 12 декември 2001 година относно промишления дизайн на Общността във връзка с член 6, точка 1 от Регламент (ЕО) No 44/2001 (2) на Съвета от 22 декември 2000 година относно компетентността, признаването и изпълнението на съдебни решения по граждански и търговски дела, на основание, че същият е снабдявал установен в тази държава членка ответник с потенциално нарушаващи защитени права стоки, да постанови спрямо първия ответник мерки, които са с действие на територията на Съюза и надхвърлят отношенията по доставки, от които произтича компетентността на този съд?
 2.
 Следва ли Регламент (ЕО) No 6/2002 от 12 декември 2001 година относно промишления дизайн на Общността, по-специално член 20, параграф 1, буква в), да се тълкува в смисъл, че трето лице може да репродуцира за търговски цели промишлен дизайн на Общността, когато иска да разпространява допълнителни артикули към съответстващи на промишления дизайн на Общността стоки на притежателя? Ако отговорът е утвърдителен, какви са приложимите критерии за това?
 3.
 Как се определя държавата, „в която е извършено нарушението“ по смисъла на разпоредбата на член 8, параграф 2 Регламент (ЕО) No 864/2007 (3) на Европейския парламент и на Съвета от 11 юли 2007 година относно приложимото право към извъндоговорни задължения („Рим II“) в хипотезите, в които нарушителят:
 a)
 предлага стоки, нарушаващи промишлени дизайни на Общността чрез интернет страница, и тази интернет страница е насочена включително към държави членки, различни от държавата членка, в която нарушителят е установен,
 б)
 транспортира стоки, нарушаващи промишлени дизайни на Общността, в държава членка, различна от тази, в която е установен?
 Следва ли член 15, букви а) и ж) от посочения регламент да се тълкуват в смисъл, че така определеното приложимо право се прилага и спрямо действия на други участващи лица?
 (1) ОВ L 3, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 19, том 33, стр. 70.
 (2) ОВ. L 12, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 19, том 3, стр. 74.
 (3) ОВ. L 199, стр. 40.


text:
 19.5.2014
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 151/10
 Преюдициално запитване от Curtea de Apel Brașov (Румъния), постъпило на 12 февруари 2014 г. — Mihai Manea/Instituția Prefectului — județul Brașov — Serviciul public comunitar regim permise de conducere și înmatriculare a vehiculelor
 (Дело C-76/14)
 2014/C 151/12
 Език на производството: румънски
 Запитваща юрисдикция
 Curtea de Apel Brașov
 Страни в главното производство
 Жалбоподател: Mihai Manea
 Ответник: Instituția Prefectului — județul Brașov — Serviciul public comunitar regim permise de conducere și înmatriculare a vehiculelor
 Преюдициални въпроси
 1)
 Необходимо ли е да се възприеме, с оглед на разпоредбите на Закон No 9/2012 и на предмета на предвидената в него такса, тълкуване на чл[ен] 110 от ДФЕС в смисъл, че той не допуска държава членка на ЕС да въвежда такса за замърсяващи емисии, приложима за всички чуждестранни леки автомобили при регистрацията им в съответната държава — такса, която се прилага и при прехвърляне на правото на собственост върху местните леки автомобили, като се изключват случаите, в които същата или сходна такса е била вече платена?
 2)
 Необходимо ли е да се възприеме, с оглед на разпоредбите на Закон No 9/2012 и на предмета на предвидената в него такса, тълкуване на чл[ен] 110 от ДФЕС в смисъл, че той не допуска държава членка на ЕС да въвежда такса за замърсяващи емисии, приложима за всички чуждестранни леки автомобили при регистрацията им в съответната държава — такса, която за местните леки автомобили се заплаща само при прехвърляне на правото на собственост върху такъв лек автомобил, като в резултат на това чуждестранен лек автомобил не може да бъде ползван без да бъде заплатена таксата, докато местният лек автомобил може да бъде ползван неограничено във времето без да се заплаща таксата до момента на прехвърлянето на правото на собственост върху съответния лек автомобил, ако изобщо бъде извършено прехвърляне на собственост?


text:
 20.12.2008
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 327/6
 Определение на Съда (шести състав) от 6 октомври 2008 г. (преюдициално запитване от Tribunal de grande instance de Nanterre — Франция) — Société Roquette Frères/Direction générale des douanes et droits indirects, Recette principale de Gennevilliers de la Direction générale des douanes et des droits indirects
 (Дело C-466/06) (1)
 (Член 104, параграф 3 от Процедурния правилник - Обща организация на пазарите в сектора на захарта - Изоглюкоза - Определяне на базовите количества, които се използват при предоставяне на производствените квоти - Изоглюкоза, произведена като междинен продукт - Член 24, параграф 2 от Регламент (ЕИО) No 1785/81 - Член 27, параграф 3 от Регламент (ЕО) No 2038/1999 - Член 1 от Регламент (ЕО) No 2073/2000 - Член 11, параграф 2 от Регламент (ЕО) No 1260/2001 - Член 1 от Регламент (ЕО) No 1745/2002 - Член 1 от Регламент (ЕО) No 1739/2003 - Налози върху производството - Подробни правила за прилагането на системата от квоти - Вземане предвид на количествата захар, съдържащи се в преработените продукти - Определяне на излишъка, който може да бъде изнесен - Определяне на средната загуба)
 (2008/C 327/10)
 Език на производството: френски
 Препращаща юрисдикция
 Tribunal de grande instance de Nanterre
 Страни в главното производство
 Ищец: Société Roquette Frères
 Ответници: Direction générale des douanes et droits indirects, Recette principale de Gennevilliers de la Direction générale des douanes et des droits indirects
 Предмет
 Преюдициално запитване — Tribunal de grande instance de Nanterre — Действителност на член 24, параграф 2 от Регламент (ЕИО) No 1785/81, член 27, параграф 3 от Регламент (ЕО) No 2038/1999, член 1 от Регламент (ЕО) No 2073/2000, член 1, параграф 2 от Регламент (ЕО) No 1745/2002 и член 1 от Регламент (ЕО) No 1739/2003 — Обща организация на пазарите в сектора на захарта — Квоти за производство на изоглюкоза — (Не)включване на изоглюкозата, използвана като междинен продукт — Действителност на Регламент (ЕИО) No 1443/82 и на Регламент (ЕО) No 314/2002 — Метод за изчисляване на налозите, дължими във връзка с производството на изоглюкоза
 Диспозитив
 1)
 При разглеждането на поставения първи въпрос не се установи наличието на обстоятелства, които могат да засегнат действителността на член 24, параграф 2 от Регламент (ЕИО) No 1785/81 на Съвета от 30 юни 1981 година относно общата организация на пазарите в сектора на захарта, на член 27, параграф 3 от Регламент (ЕО) No 2038/1999 на Съвета от 13 септември 1999 година относно общата организация на пазарите в сектора на захарта, на член 1 от Регламент (ЕО) No 2073/2000 на Комисията от 29 септември 2000 година за намаляване в сектора на захарта за пазарната година 2000/2001 на гарантираното количество при режима на производствените квоти и на предполагаемите максимални нужди от снабдяване на рафинериите при режима на преференциален внос, на член 11, параграф 2 от Регламент (ЕО) No 1260/2001 на Съвета от 19 юни 2001 година относно общата организация на пазарите в сектора на захарта, на член 1 от Регламент (ЕО) No 1745/2002 на Комисията от 30 септември 2002 година за намаляване в сектора на захарта


text:
за пазарната година 2002/2003 на гарантираното количество при режима на производствените квоти и на предполагаемите максимални нужди от снабдяване на рафинериите при режима на преференциален внос, и на член 1 от Регламент (ЕО) No 1739/2003 на Комисията от 30 септември 2003 година за намаляване в сектора на захарта за пазарната година 2003/2004 на гарантираното количество при режима на производствените квоти и на предполагаемите максимални нужди от снабдяване на рафинериите при режима на преференциален внос.
 2)
 При разглеждането на член 5, параграф 5, първа алинея от Регламент (ЕИО) No 1443/82 на Комисията от 8 юни 1982 година относно установяване на подробни правила за прилагането на системата от квоти в сектора на захарта, изменен с Регламент (ЕО) No 392/94 на Комисията от 23 февруари 1994 година, и на член 6, параграф 4 от Регламент (ЕО) No 314/2002 на Комисията от 20 февруари 2002 година относно установяване на подробни правила за прилагането на системата от квоти в сектора на захарта, евентуално както е изменен с Регламент (ЕО) No 1140/2003 на Комисията от 27 юни 2003 година, не се установи наличието на обстоятелства, които могат да засегнат тяхната действителност.
 (1) ОВ C 154, 1.7.2006 г.


text:
 21.12.2013
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 377/6
 Преюдициално запитване, отправено от Protodikeío Athinón (Гърция) на 10 октомври 2013 г. — Honda Giken Kogyo Kabushiki Kaisha/Maria Patmanídi ΑΕ
 (Дело C-535/13)
 2013/C 377/13
 Език на производството: гръцки
 Запитваща юрисдикция
 Protodikeío Athinón
 Страни в главното производство
 Жалбоподател: Honda Giken Kogyo Kabushiki Kaisha
 Ответник: Maria Patmanídi ΑΕ
 Преюдициални въпроси
 Какво е приложното поле на разпоредбите на член 7 от Директива 89/104/ЕИО (1) [понастоящем член 7 от Директива 2008/95/ЕО (2)] и член 13 от Регламент (ЕО) No 40/94/ЕО (3) [понастоящем член 13 от Регламент No 207/2009 (4)] по отношение на правото на притежателя на марката да забрани паралелния внос на територията на ЕС и ЕИП на свои стоки, например резервни части за моторни превозни средства от всякакъв тип, произведени и пуснати на пазара за първи път в трета страна, нечленуваща в ЕС и ЕИП, по-специално когато става въпрос за стоки с висок марж на печалба и на свиване на цените — обстоятелство, доказано чрез значителни колебания в ценовата политика — и/или по отношение на които паралелният внос може да доведе до значителни намаления на цените за крайния потребител в полза както на последния, така и на конкуренцията с оглед на следните разпоредби, разгледани самостоятелно или във връзка помежду им:
 a)
 членове 101 ДФЕС и 102 ДФЕС,
 б)
 членове I, XI. 1, ΙΙΙ.4 и член XX, буква d), както и общите разпоредби на Споразумението ГАТТ от 1994 г., и
 в)
 членове I и [Χ]XIV от Споразумението ГАТТ от 1994 г., и по-специално последните разпоредби [разширяват ли] приложното поле на член 7, параграф 1 от Директива 2008/95/ЕО и член 13, параграф 1 от Регламент (ЕО) No 207/2009 [...] по отношение на стоки, пуснати на пазара в страните по Споразумението ГАТТ от 1994 г., [и] съществува ли стълкновение между тези разпоредби?
 (1) Първа директива на Съвета от 21 декември 1988 година за сближаване на законодателствата на държавите членки относно марките (ОВ L 40, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 17, том 1, стр. 92).
 (2) Директива 2008/95/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 22 октомври 2008 година за сближаване на законодателствата на държавите членки относно марките (ОВ L 299, стр. 25).
 (3) Регламент (ЕО) No 40/94 на Съвета от 20 декември 1993 година относно марката на Общността (ОВ L 11, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 17, том 1, стр. 146).
 (4) Регламент (ЕО) No 207/2009 на Съвета от 26 февруари 2009 година относно марката на Общността (ОВ L 78, стр. 1).