text:
 23.6.2012
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 184/13
 Определение на Общия съд от 4 май 2012 г. — UPS Europe и United Parcel Service Deutschland/Комисия
 (Дело T-344/10) (1)
 (Държавни помощи - Липса на решение за прекратяване на производството по член 88, параграф 2 ЕО - Иск за установяване на неправомерно бездействие - Процесуална легитимация - Допустимост)
 2012/C 184/23
 Език на производството: английски
 Страни
 Ищци: UPS Europe NV/SA (Брюксел, Белгия) и United Parcel Service Deutschland Inc. & Co. OHG (Нойс, Германия) (представители: T. Ottervanger и E. Henny, avocats)
 Ответник: Европейска комисия (представители: L. Flynn и D. Grespan)
 Встъпила страна, подпомагаща ответниците: Deutsche Post AG (представители: J. Sedemund, T. Lübbig и M. Klasse, avocats)
 Предмет
 Иск за установяване на неправомерно бездействие, с който се иска да се обяви, че Комисията неправомерно не е приела в разумен срок решение в производството по член 88, параграф 2 ЕО, образувано на 12 септември 2007 г. във връзка с държавните помощи, предоставени от германските власти в полза на Deutsche Post AG (помощ C 36/07 (ex NN 25/07).
 Диспозитив
 1.
 Отхвърля иска като недопустим.
 2.
 UPS Europe NV/SA и United Parcel Service Deutschland Inc. & Co. OHG понасят направените от тях съдебни разноски, както и тези на Европейската комисия.
 3.
 Deutsche Post AG понася направените от него съдебни разноски.
 (1) ОВ C 288, 23.10.2010 г.


text:
 29.3.2016
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 111/34
 Жалба, подадена на 5 февруари 2016 г. — Netguru/EUIPO (NETGURU)
 (Дело T-54/16)
 (2016/C 111/41)
 Език на производството: полски
 Страни
 Жалбоподател: Netguru sp. z o.o. (Познан, Полша) (представител: K. Jarosiński, radca prawny)
 Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)
 Данни за производството пред EUIPO
 Спорна марка: словна марка на Европейския съюз „NETGURU“ — заявка за регистрация No 12 994 166
 Обжалвано решение: решение на пети апелативен състав на EUIPO от 18 декември 2015 г. по преписка R 144/2015-5
 Искания
 Жалбоподателят моли Общия съд:
 —
 да отмени изцяло решението на пети апелативен състав на Службата на Европейския съюз за интелектуална собственост от 18 декември 2015 г. по преписка R 144/2015-5,
 —
 да осъди EUIPO да заплати съдебните разноски, включително разноските за производството пред апелативния състав.
 Изложени основания
 —
 Нарушение на член 41, параграф 2, буква в) от Хартата на основните права на Европейския съюз и на член 75 от Регламент No 207/2009,
 —
 Нарушение на член 76, параграф 2 от Регламент No 207/2009,
 —
 Неправилно прилагане на член 7, параграф 1, букви б) и в) от Регламент No 207/2009.

type: caselaw

jurisdiction: EU


text:
 19.6.2017
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 195/17
 Решение на Общия съд от 4 май 2017 г. — Green Source Poland/Комисия
 (Дело T-512/14) (1)
 ((Жалба за отмяна - ЕФРР - Член 41, параграф 3 от Регламент (ЕО) No 1083/2006 - Отказ за отпускане на финансов принос за голям проект - Предприятие, отговарящо за изпълнението на проекта - Липса на пряко засягане - Недопустимост))
 (2017/C 195/22)
 Език на производството: английски
 Страни
 Жалбоподател: Green Source Poland sp. z o.o. (Варшава, Полша) (представители: M. Merola и L. Armati, адвокати)
 Ответник: Европейска комисия (представители: първоначално M. Clausen и B.-R. Killmann, впоследствие B.-R. Killmann и R. Lyal)
 Предмет
 Искане на основание член 263 ДФЕС за отмяна на Решение C(2014) 2289 окончателен на Комисията от 7 април 2014 г., с което се отказва отпускане на финансов принос от Европейския фонд за регионално развитие (ЕФРР) за големия проект „Закупуване и прилагане на иновационна технология за създаване на биокомпоненти за производството на биогорива“, който е част от оперативна програма „Иновационна икономика“ за структурна помощ по цел „Сближаване“ в Полша
 Диспозитив
 1)
 Отхвърля жалбата като недопустима.
 2)
 Green Source Poland sp. z o.o. понася направените от него съдебни разноски, както и тези на Европейската комисия.
 (1) ОВ C 395, 10.11.2014 г.


text:
 8.8.2016
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 287/8
 Решение на Съда (шести състав) от 2 юни 2016 г. (преюдициално запитване от Consiglio di Giustizia amministrativa per la Regione siciliana — Италия) — Pippo Pizzo/CRGT Srl
 (Дело C-27/15) (1)
 ((Преюдициално запитване - Обществени поръчки - Директива 2004/18/ЕО - Участие в процедура за възлагане на обществена поръчка - Възможност за позоваване на капацитета на други предприятия, за да се изпълнят необходимите условия - Неплащане на такса, която не е изрично предвидена - Изключване на оферент от участие в процедурата без възможност за отстраняване на този пропуск))
 (2016/C 287/10)
 Език на производството: италиански
 Запитваща юрисдикция
 Consiglio di Giustizia amministrativa per la Regione siciliana
 Страни в главното производство
 Жалбоподател: Pippo Pizzo
 Ответник: CRGT Srl
 в присъствието на: Autorità Portuale di Messina, Messina Sud Srl, Francesco Todaro, Myleco Sas,
 Диспозитив
 1)
 Членове 47 и 48 от Директива 2004/18/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 31 март 2004 година относно координирането на процедурите за възлагане на обществени поръчки за строителство, доставки и услуги трябва да се тълкуват в смисъл, че допускат национално законодателство, което позволява на икономически оператор да се позове на капацитета на едно или няколко трети образувания, за да изпълни минималните изисквания за участие в процедура за възлагане на обществена поръчка, на които отговаря само частично.
 2)
 Принципът на равно третиране и задължението за прозрачност трябва да се тълкуват в смисъл, че не допускат изключването на икономически оператор от участие в процедура за възлагане на обществена поръчка поради това, че не е изпълнил задължение, което не е изрично предвидено в документацията за тази поръчка или в действащия национален закон, а се извежда чрез тълкуване на този закон и тази документация и попълване на празнотите в последната от националните административни органи или съдилища. При тези обстоятелства принципите на равно третиране и на пропорционалност трябва да се тълкуват в смисъл, че допускат на икономическия оператор да се предостави възможност да отстрани нередовността и да изпълни посоченото задължение в определен от възлагащия орган срок.
 (1) ОВ C 138, 27.4.2015 г.


text:
 31.7.2010
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 209/33
 Решение на Общия съд от 17 юни 2010 г. — CEVA/Комисия
 (Съединени дела T-428/07 и Т-455/07) (1)
 (Арбитражна клауза - Договори, сключени в рамките на специална програма за научни изследвания, технологично развитие и демонстрационни дейности в областта на „Качеството на живота и управлението на живите ресурси (1998—2002 г.)“ - Проекти Seahealth и Biopal - Дебитно известие - Искания за отмяна - Преквалифициране на жалбите - Допустимост - Принцип на състезателност и право на защита - Възстановяване на цялостното финансово участие на Европейския съюз - Съществени финансови нередности)
 2010/C 209/47
 Език на производството: френски
 Страни
 Жалбоподател: Centre d’étude et de valorisation des algues SA (CEVA) (Pleubian, Франция) (представител: J.-M. Peyrical, avocat)
 Ответник: Европейска комисия (представители: първоначално L. Escobar Guerrero и W. Roels, впоследствие W. Roels, подпомагани от E. Bouttier, avocat)
 Предмет
 Искане по дело T-428/07 за отмяна на дебитно известие No 3240908670 от 20 септември 2007 г. относно проект Seahealth и, по дело T-455/07, за отмяна на дебитно известие No 3240909271 от 4 октомври 2007 г. относно договор Biopal, както и за осъждане на Комисията да възстанови в полза на CEVA плащанията по тези дебитни известия.
 Диспозитив
 1.
 Отхвърля жалбите.
 2.
 Всяка страна понася половината от направените от нея съдебни разноски, както и половината от тези, направени от другата страна.
 (1) ОВ C 22, 26.1.2008 г.


text:
 17.3.2012
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 80/22
 Жалба, подадена на 16 януари 2012 г. — Fomanu/СХВП (Qualität hat Zukunft)
 (Дело T-22/12)
 2012/C 80/37
 Език на производството: немски
 Страни
 Жалбоподател: Fomanu AG (Neustadt a.d. Waldnaab, Германия) (представител: Rechtsanwalt T. Raible)
 Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели)
 Искания на жалбоподателя
 Жалбоподателят иска от Общия съд:
 —
 да отмени решението на първи апелативен състав на Службата за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) от 27 октомври 2011 г. по преписка R 1518/2011-1;
 —
 да осъди СХВП да заплати разноските, направени в производството пред апелативния състав и в настоящото съдебно производство.
 Правни основания и основни доводи
 Марка на Общността, предмет на спора: словна марка „Qualität hat Zukunft“ за стоки и услуги от класове 9, 16 и 40.
 Решение на проверителя: отхвърля заявката.
 Решение на апелативния състав: отхвърля жалбата.
 Изложени правни основания: нарушение на член 7, параграф 1, буква б) от Регламент No 207/2009, тъй като разглежданата марка на Общността притежава отличителна способност.


text:
 4.12.2010
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 328/44
 Жалба, подадена на 27 септември 2010 г. — Ocean Trawlers/Комисия
 (Дело T-463/10)
 ()
 2010/C 328/72
 Език на производството: английски
 Страни
 Жалбоподател: Ocean Trawlers Ltd (Killybegs, Ирландия) (представители: A. Collins SC, N. Travers, Barrister и D. Barry, Solicitor)
 Ответник: Европейска комисия
 Искания на жалбоподателя
 —
 да се отмени решението на Комисията, нотифицирано под номер C(2010) 4750 от 13 юли 2010 г. като писмо до Ирландия, с което се отхвърля искане за увеличаване на капацитета поради направени в областта на безопасността подобрения във връзка с евентуалния нов пелагичен траулер, който следва да замести MFV Golden Rose, и с което се заменя предходното решение по посоченото искане, а именно Решение на Комисията 2003/245 от 4 април 2003 г. относно получените от Комисията искания за увеличаване на целите на МПО IV с оглед подобряване на безопасността, мореплаването, хигиената, качеството на продуктите и условията на труд за корабите с обща дължина по-голяма от 12 метра (ОВ L 90, стр. 48), което е отменено в частта, отнасяща се до жалбоподателя, с Решение на Съда от 17 април 2008 г. по дело Flaherty и др./Комисия (C-373/06 P, C-379/06 P и C-382/06 P, Сборник, стр. I-2649), и
 —
 да се осъди ответникът да заплати съдебните разноски.
 Правни основания и основни доводи
 С настоящата жалба на основание член 263 ДФЕС жалбоподателят иска отмяна на решението на Комисията, нотифицирано под номер C(2010) 4750 от 13 юли 2010 г. като писмо до Ирландия, с което се отхвърля искане за увеличаване на капацитета поради направени в областта на безопасността подобрения във връзка с евентуалния нов пелагичен траулер, който следва да замести MFV Golden Rose, и с което се заменя предходното решение по посоченото искане, а именно Решение на Комисията 2003/245 от 4 април 2003 г. относно получените от Комисията искания за увеличаване на целите на МПО IV с оглед подобряване на безопасността, мореплаването, хигиената, качеството на продуктите и условията на труд за корабите с обща дължина по-голяма от 12 метра (ОВ L 90, стр. 48), което е отменено в частта, отнасяща се до жалбоподателя, с Решение на Съда от 17 април 2008 г. по дело Flaherty и др./Комисия (C-373/06 P, C-379/06 P и C-382/06 P, Сборник, стр. I-2649).
 В подкрепа на жалбата си жалбоподателят изтъква следните правни основания:
 На първо място жалбоподателят твърди, че приетият от ответника акт няма правно основание. Член 4, параграф 2 от Решение 97/413/ЕО на Съвета от 26 юни 1997 година относно целите и подробните правила за преструктуриране на сектора на рибарството в Общността за периода от 1 януари 1997 г. до 31 декември 2001 г. с оглед на постигане на устойчиво равновесие между ресурсите и тяхната експлоатация (ОВ L 175, стp. 27) продължава да бъде подходящото правно основание за обжалваното решение и затова според жалбоподателя няма правно основание, на което Комисията да приеме решението като ad hoc решение.
 На второ място жалбоподателят твърди, че Комисията е допуснала съществено процесуално нарушение. Жалбоподателят твърди, че съгласно Решение 97/413/ЕО на Съвета обжалваното решение е трябвало да бъде прието съобразно процедурата


text:
на Управителните комитети и че като е приела решението ad hoc, Комисията е допуснала съществено процесуално нарушение.
 На трето място жалбоподателят твърди, че като е тълкувала неправилно член 4, параграф 2 от Решение 97/413/ЕО на Съвета, Комисията е превишила правомощията си, като по-специално е приложила неотносими критерии и не е взела предвид понятието „риболовни усилия“ от Решение 97/413/ЕО на Съвета и от законодателството на Общността в областта на рибарството, приложимо към момента, в който жалбоподателят е направил искането за свързан с безопасността тонаж през декември 2001 г.
 Освен това жалбоподателят твърди, че обжалваното решение е опорочено поради редица явни грешки в преценката на направеното от жалбоподателя искане за свързан с безопасността тонаж. По-специално жалбоподателят твърди, че решението на Комисията да отхвърли направеното от жалбоподателя искане поради по-големия обем под главната палуба на заместващия кораб в сравнение с Golden Rose е явно неправилно, каквото е и предположението ѝ, че „риболовното усилие“ на заместващия кораб ще бъде по-голямо от това на Golden Rose.
 На последно място жалбоподателят твърди, че Комисията е нарушила правото му на равно третиране. Жалбоподателят твърди, че отхвърлянето от Комисията на искането поради по-големия обем под главната палуба на заместващия кораб представлява съществена разлика в третирането, която съставлява недопустима дискриминация спрямо жалбоподателя в сравнение с изцяло различния подход към някои от исканията за допълнителен свързан с безопасността тонаж, приети с Решение на Комисията 2003/245, както и към едно от исканията, първоначално отхвърлено със същото решение, но впоследствие прието с Решение на Комисията, нотифицирано под номер C(2010) 4765 от 13 юли 2010 г.


text:
 8.9.2007
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 211/30
 Иск, предявен на 25 юли 2007 г. — Комисия на Европейските общности/Република Гърция
 (Дело C-345/07)
 (2007/C 211/59)
 Език на производството: гръцки
 Страни
 Ищец: Комисия на Европейските общности (представители: G. Zavvos и P. Dejmek)
 Ответник: Република Гърция
 Искания на ищеца
 —
 да се установи, че като не е приела необходимите законови, подзаконови и административни разпоредби, за да се съобрази с Директива 2004/49/ЕО (1) на Европейския парламент и на Съвета от 29 април 2004 година относно безопасността на железопътния транспорт в Общността и за изменение на Директива 95/18/ЕО на Съвета относно лицензирането на железопътните предприятия и Директива 2001/14/ЕО относно разпределяне на капацитета на железопътната инфраструктура и събиране на такси за ползване на железопътната инфраструктура и за сертифициране за безопасност (Директива относно безопасността на железопътния транспорт) и, във всички случаи, като не е съобщила на Комисията посочените разпоредби, Република Гърция не е изпълнила задълженията си по силата на тази директива;
 —
 да се осъди Република Гърция да заплати съдебните разноски.
 Правни основания и основни доводи
 Срокът за транспониране на Директива 2004/49/ЕО във вътрешния правен ред е изтекъл на 30 април 2006 г.
 (1) OB L 164, 30.4.2004 г., стр. 44.


text:
 8.2.2016
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 48/51
 Определение на председателя на Общия съд от 7 декември 2015 г. — POA/Комисия
 (Дело T-584/15 R)
 ((Обезпечително производство - Публикация на заявление за регистриране на защитено наименование за произход - „Халуми“ или „Hellim“ - Молба за спиране на изпълнението - Липса на неотложност))
 (2016/C 048/58)
 Език на производството: английски
 Страни
 Жалбоподател: Pagkyprios organismos ageladotrofon Dimosia Ltd (POA) (Лация, Кипър) (представител: N. Korogiannakis, адвокат)
 Ответник: Европейска комисия (представители: A. Lewis и J. Guillem Carrau)
 Предмет
 Молба за спиране на изпълнението на акта на Комисията от 28 юни 2015 г., озаглавен „Публикация на заявление съгласно член 50, параграф 2, буква а) от Регламент (ЕС) No 1151/2012 на Европейския парламент и на Съвета относно схемите за качество на селскостопанските продукти и храни“ (ОВ C 246, стр. 9)
 Диспозитив
 1)
 Отхвърля молбата за допускане на обезпечение.
 2)
 Не се произнася по съдебните разноски.


text:
 20.6.2016
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 222/23
 Жалба, подадена на 18 април 2016 г. — Puma/EUIPO — CMS (CMS Italy)
 (Дело T-161/16)
 (2016/C 222/29)
 Език на жалбата: английски
 Страни
 Жалбоподател: Puma SE (Herzogenaurach, Германия) (представител: P. González-Bueno Catalán de Ocón, lawyer)
 Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)
 Друга страна в производството пред апелативния състав: Costruzione Macchine Speciali Srl (CMS) (Alonte, Италия)
 Данни за производството пред EUIPO
 Заявител на спорната марка: другата страна в производството пред апелативния състав
 Спорна марка: посочваща Европейския съюз международна регистрация на фигуративната марка, съдържаща словните елементи „CMS ITALY“ – посочваща Европейския съюз международна регистрация No 1 150 538
 Производство пред EUIPO: производство по възражение
 Обжалвано решение: решение на втори апелативен състав на EUIPO от 29 януари 2016 г. по преписка R 229/2015-2
 Искания
 Жалбоподателят моли Общия съд:
 —
 да отмени обжалваното решение, тъй като не е приложен член 8, параграф 5 от Регламента за марката на Европейския съюз,
 —
 да осъди EUIPO и Costruzione Macchine Speciali Srl (CMS) да платят съдебните разноски.
 Изложени основания
 —
 Нарушение на член 8, параграф 5, член 76, параграфи 1 и 2 от Регламент No 207/2009,
 —
 Нарушение на правило 19, параграф 2 от Регламент No 2868/95,
 —
 Нарушение на принципите на правна сигурност и на добра администрация.


text:
 10.3.2012
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 73/26
 Решение на Общия съд от 31 януари 2012 г. — Испания/Комисия
 (Дело T-206/08) (1)
 (ФЕОГА - Секция „Гарантиране“ - Разходи, изключени от финансиране от страна на Общността - Лозаро-винарски сектор - Забрана на засаждането на нови лозя - Национални системи за контрол - Еднократна финансова корекция - Процесуални гаранции - Грешка в преценката - Пропорционалност)
 2012/C 73/49
 Език на производството: испански
 Страни
 Жалбоподател: Кралство Испания (представители: първоначално F. Díez Moreno, впоследствие M. Muñoz Pérez)
 Ответник: Европейска комисия (представител: F. Jimeno Fernández)
 Предмет
 Искане за частична отмяна на Решение 2008/321/ЕО на Комисията от 8 април 2008 година за изключване от финансиране от страна на Общността на някои разходи, направени от държавите членки в рамките на Европейския фонд за ориентиране и гарантиране на земеделието (ФЕОГА), секция „Гарантиране“, и на Европейския фонд за гарантиране на земеделието (ЕФГЗ) (ОВ L 109, стр. 35)
 Диспозитив
 1.
 Отхвърля жалбата.
 2.
 Кралство Испания понася направените от него съдебни разноски, както и тези на Комисията.
 (1) ОВ C 197, 2.8.2008 г.


text:
 4.7.2009
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 153/25
 Преюдициално запитване, отправено от Fővárosi Bíróság (Република Унгария) на 23 април 2009 г. — Pannon GSM Távközlési Rt./Nemzeti Hírközlési Hatóság Tanácsának Elnöke
 (Дело C-143/09)
 2009/C 153/46
 Език на производството: унгарски
 Запитваща юрисдикция
 Fővárosi Bíróság
 Страни в главното производство
 Ищец: Pannon GSM Távközlési Rt.
 Ответник: Nemzeti Hírközlési Hatóság Tanácsának Elnöke
 Преюдициални въпроси
 1)
 По силата на общностното право и по-специално на Акта за присъединяване (ОВ 2003 г., L 236), както и на член 10 ЕО и член 249 ЕО, приложима ли е Директива 2002/22/ЕО на Европейския парламент и на Съвета (1) (наричана по-нататък „Директива за универсалната услуга“), по-специално член 13, параграф 2 от нея и приложение IV към нея, спрямо механизмите за подпомагане и разпределяне на помощи, които Унгария, като държава-членка, е установила за универсалните услуги, отпуснати през 2003 г., т.е. преди присъединяването на Унгария към Европейския съюз на 1 май 2004 г., но по отношение на които задължението за финансиране, предоставяне и плащане на помощите се основава на решения, приети в хода на административна процедура, започнала и приключила след датата на присъединяване?
 2)
 При утвърдителен отговор на първия въпрос, възможно ли е Директивата за универсалната услуга и по-специално член 13 от нея и приложение IV към нея да се тълкуват в смисъл, че доставчикът на универсална услуга има право на помощ, чийто размер е равен на разликата между нормалната тарифа и преференциалната тарифа за абонамент за посочената услуга?
 3)
 При отрицателен отговор на втория въпрос, възможно ли е да се счита за съвместима с общия пазар по смисъла на член 87, параграф 1 ЕО помощ, която служи за финансиране на универсална услуга, чийто размер не се основава на изчисляване, съвместимо с Директивата за универсалната услуга, а на по-високи от нетното ниво разходи?
 4)
 Възможно ли е, при коректно тълкуване на разпоредбите от Директивата за универсалната услуга, държава-членка да предприеме мерки с временен характер, които предписват прилагането на правила, различни от тези на Директивата за универсалната услуга, изключително спрямо универсалните услуги, предоставени през 2003 г., т.е. преди присъединяването, но които в същото време разрешават да се приемат въз основа на тези правила, практически без ограничение във времето, решения относно функционирането на механизъм за подпомагане и разпределяне на помощите и по-специално на решения относно плащането на вноските и помощите?
 5)
 Следва ли да се тълкуват правилата за финансиране на Директивата за универсалната услуга и по-специално член 13, параграф 2, последно изречение, както и приложение IV към нея в смисъл, че тези правила имат непосредствено действие?
 (1) Директива 2002/22/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 7 март 2002 година относно универсалната услуга и правата на потребителите във връзка с електронните съобщителни мрежи и услуги (Директива за универсалната услуга) (ОВ L 108, стр. 51; Специално издание на български език, 2007 г., глава 13, том 35, стр. 213).


text:
 15.2.2016
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 59/5
 Жалба, подадена на 23 ноември 2015 г. — Европейска комисия/Съвет на Европейския съюз
 (Дело C-626/15)
 (2016/C 059/04)
 Език на производството: френски
 Страни
 Жалбоподател: Европейска комисия (представители: A. Bouquet, E. Paasivirta, C. Hermes)
 Ответник: Съвет на Европейския съюз
 Искания на жалбоподателя
 —
 да се отмени частично решението на Съвета от 11 септември 2015 г., съдържащо се в заключението на председателя на Комитета на постоянните представители от 11 септември 2015 г. за одобряване на представянето от името на Съюза и неговите държави членки на документ за обсъждане относно бъдещо предложение до Комисията за опазването на живите морски ресурси на Антарктика, насочен към създаването на защитена морска зона в море Уедъл, възпроизведено в обобщения протокол от 23 септември 2015 г. от 2554-то заседание на Комитета на постоянните представители (документ 11837/15, точка 65, страници 19 и 20, и документ 11644/1/15/REV), доколкото Съветът е предвидил документът за обсъждане да се представи от името на Съюза и неговите държави членки, вместо да бъде представен само от името на Съюза,
 —
 да се осъди Съветът на Европейския съюз да заплати съдебните разноски.
 Основания и основни доводи
 С жалбата си Комисията моли Съда да отмени решението на Съвета от 11 септември 2015 г., в частта, в която Съветът е предвидил документът за обсъждане до Комисията за опазването на живите морски ресурси на Антарктика, насочен към създаването на защитена морска зона в море Уедъл, да се представи от името на Съюза и неговите държави членки, вместо да бъде представен само от името на Съюза.
 Комисията е на мнение, че тъй като в обжалваното решение е прието, че компетентността в тази област е споделена и е счетено, че поради това решението по документа за обсъждане трябва да се вземе с консенсус и да се представи от името на Съюза и неговите държави членки, обжалваното решение е незаконосъобразно, доколкото възпрепятства Комисията да представи този документ само от името на Съюза в нарушение на изключителната компетентност на Съюза в тази област (и на правомощията на Комисията да представлява Съюза).
 Комисията изтъква две правни основания в подкрепа на жалбата си за отмяна на обжалваното решение.
 На първо място, Комисията поддържа, че като е приел обжалвания акт Съветът е нарушил изключителната компетентност на Съюза в областта на опазването на морските биологични ресурси, предвидена в член 3, параграф 1, буква г) ДФЕС. Първо, Комисията счита, че Съветът не е взел предвид правния контекст на мярката, към която се отнася обжалваният акт, както в рамките на Конвенцията за опазване на живите морски ресурси на Антарктика, така и в рамките на Съюза. Второ, Комисията смята, че Съветът не се е съобразил с целта и съдържанието на тази мярка.
 На второ място Комисията поддържа при условията на евентуалност, че дори мярката да не следва да се счита за мярка за опазване на морските биологични ресурси по смисъла на член 3, параграф 1, буква г) ДФЕС, с приемането на обжалвания акт Съветът във всички случаи е нарушил изключителната компетентност на Съюза, доколкото Съюзът притежава изключителна външна компетентност в тази


text:
област, тъй като предвижданата мярка може да засегне правилата на Съюза или да промени техния обхват по смисъла на член 3, параграф 2 ДФЕС. Първо, Комисията счита, че Съветът не е взел предвид, че предвижданата мярка може да засегне или промени обхвата на два регламента от вторичното право (Регламент (ЕО) No 600/2004 (1) и Регламент (ЕО) No 601/2004 (2)). Второ, Комисията смята, че Съветът не е отчел засягането или промяната на обхвата на рамковата позиция на съюза от юни 2014 г.
 (1) Регламент (ЕО) No 600/2004 на Съвета от 22 март 2004 година за определяне на някои технически мерки при риболовни дейности в зоната, обхваната от конвенцията за опазване на живите морски ресурси на Антарктика (OB L 97, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 4, том 7, стр. 138).
 (2) Регламент (ЕО) No 601/2004 на Съвета от 22 март 2004 година за определяне на някои контролни мерки за риболовната дейност в зоната, обхваната от Конвенцията за опазване на живите морски ресурси на Антарктика, и изменящ Регламент (ЕИО) No 3943/90, Регламенти (ЕО) No 66/98 и (ЕО) No 1721/1999 (OB L 97, стр. 16; Специално издание на български език, 2007 г., глава 11, том 35, стр. 35).


text:
 14.8.2017
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 269/8
 Преюдициално запитване от Gerechtshof Arnhem-Leeuwarden (Нидерландия), постъпило на 29 май 2017 г. — Levola Hengelo/BV Smilde Foods BV
 (Дело C-310/17)
 (2017/C 269/12)
 Език на производството: нидерландски
 Запитваща юрисдикция
 Gerechtshof Arnhem-Leeuwarden
 Страни в главното производство
 Жалбоподател: Levola Hengelo BV
 Ответник: Smilde Foods BV
 Преюдициални въпроси
 1)
 a)
 Допуска ли правото на Съюза авторскоправна закрила на вкуса на даден хранителен продукт като собствено интелектуално творение на автора? По-специално:
 б)
 Допустима ли е авторскоправната закрила предвид обстоятелството, че понятието „литературни и художествени произведения“ по член 2, параграф 1 от Бернската конвенция, която е обвързваща за всички държави — членки на Съюза, включва по-конкретно „всеки продукт от литературната, научната и художествената област, независимо от начина и формата на изразяването му“, но посочените в тази разпоредба примери се отнасят само до произведения, които могат да бъдат възприемани визуално и/или звуково?
 в)
 Допуска(т) ли (възможният) нетраен характер на даден хранителен продукт и/или субективният характер на вкусовото изживяване класифициране на вкуса на хранителен продукт като произведение, закриляно от авторското право?
 г)
 Допуска ли системата от изключителни права и ограничения в членове 2—5 от Директива 2001/29/ЕО (1) авторскоправната закрила на вкуса на даден хранителен продукт?
 2)
 При отрицателен отговор на въпрос 1, буква а):
 a)
 Кои изисквания трябва да са изпълнени, за да може вкусът на даден хранителен продукт да бъде закрилян с авторско право?
 б)
 Основава ли се авторскоправната закрила на даден вкус единствено и само на вкуса сам по себе си или (също) на рецептата за хранителния продукт?
 в)
 Докъде се простира доказателствената тежест за страната, която в производството (за установяване на нарушение) твърди, че е създала закрилян с авторско право вкус на даден хранителен продукт? Може ли тази страна да се ограничи до представянето на хранителния продукт в производството пред съда с цел съдът да изгради — чрез вкусване и помирисване — собствена преценка дали вкусът на хранителния продукт отговаря на изискванията за авторскоправна закрила?
 г)
 Как съдът в дадено производство за установяване на нарушение следва да установи дали вкусът на представения от ответника хранителен продукт съответства по такъв начин на вкуса на представения от ищеца хранителен продукт, че вследствие на това се нарушава авторското право? Във връзка с това от значение ли е (също) обстоятелството дали e налице съответствие между общите въздействия на двата вкуса?
 (1) Директива 2001/29/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 22 май 2001 година относно хармонизирането на някои аспекти на авторското право и сродните му права в информационното общество (ОВ L 167, 2001 г., стр. 10; Специално издание на български език, 2007 г., глава 17, том 1, стр. 230).


text:
 8.5.2017
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 144/4
 Решение на Съда (пети състав) от 8 март 2017 г. (преюдициално запитване от Cour constitutionnelle — Люксембург) — ArcelorMittal Rodange et Schifflange SA/Велико херцогство Люксембург
 (Дело C-321/15) (1)
 ((Преюдициално запитване - Околна среда - Схема за търговия с квоти за емисии на парникови газове в Европейския съюз - Директива 2003/87/ЕО - Член 3, буква а) - Членове 11 и 12 - Преустановяване на дейността на инсталация - Връщане на неизползваните квоти - Период 2008—2012 г. - Липса на обезщетение - Обща структура на схемата за търговия с квоти за емисии))
 (2017/C 144/04)
 Език на производството: френски
 Запитваща юрисдикция
 Cour constitutionnelle
 Страни в главното производство
 Жалбоподател: ArcelorMittal Rodange et Schifflange SA
 Ответник: Велико херцогство Люксембург
 Диспозитив
 Директива 2003/87/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 13 октомври 2003 година за установяване на схема за търговия с квоти за емисии на парникови газове в рамките на Общността и за изменение на Директива 96/61/ЕО на Съвета, изменена с Регламент (ЕО) No 219/2009 на Европейския парламент и на Съвета от 11 март 2009 г., трябва да се тълкува в смисъл, че не е пречка за национална правна уредба, която позволява на компетентния орган да изисква цялостно или частично връщане без обезщетение на неизползваните квоти, неоснователно издадени на оператор, поради това че не е изпълнил задължението за своевременно информиране на компетентния орган за преустановяването на експлоатацията на инсталация.
 Квотите, издадени след като оператор е преустановил дейността, осъществявана в инсталацията, за която се отнасят тези квоти, без предварително да уведоми за това компетентния орган, не могат да се квалифицират като „квоти“ за емисии по смисъла на член 3, буква а) от Директива 2003/87, изменена с Регламент No 219/2009.
 (1) ОВ C 294, 7.9.2015 г.


text:
 2.3.2013
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 63/22
 Жалба, подадена на 21 декември 2012 г. — Royalton Overseas/СХВП — SC Romarose Invest (KAISERHOFF)
 (Дело T-556/12)
 2013/C 63/44
 Език на жалбата: английски
 Страни
 Жалбоподател: Royalton Overseas Ltd (Роудтаун, Британски Вирджински острови) (представител: C. Năstase, lawyer)
 Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели)
 Друга страна в производството пред апелативния състав: SC Romarose Invest Srl (Букурещ, Румъния)
 Искания на жалбоподателя
 Жалбоподателят иска от Общия съд:
 —
 да отмени решението на първи апелативен състав на Службата за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) по преписка R 2535/2011-1, издадено на 4 октомври 2012 г. и връчено на 22 октомври 2012 г.
 Правни основания и основни доводи
 Заявител на марката на Общността: жалбоподателят
 Марка на Общността, предмет на спора: фигуративна марка „KAISERHOFF“ за стоки от класове 8 и 21 — заявка за регистрация на марка на Общността No 9 242 066
 Притежател на марката или знака, на която/който е направено позоваване в подкрепа на възражението: другата страна в производството пред апелативния състав
 Марка или знак, на която/който е направено позоваване в подкрепа на възражението: румънска словна марка „KAISERHOFF“, регистрирана с No 110 809 за стоки от класове 11, 21 и 35
 Решение на отдела по споровете: уважава възражението.
 Решение на апелативния състав: отхвърля жалбата.
 Изложени правни основания: нарушение на правило 50 във връзка с правило 20, параграф 7 от Регламент No 2868/95 и на член 76, параграф 1 и член 42, параграф 5 от Регламент No 207/2009.


text:
 23.2.2015
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 65/7
 Решение на Съда (четвърти състав) от 18 декември 2014 г. (преюдициално запитване от Retten i Kolding, Civilretten — Дания) — FOA, действащ от името на Karsten Kaltoft/Kommunernes Landsforening (KL), действащо от името на Billund Kommune
 (Дело C-354/13) (1)
 ((Преюдициално запитване - Социална политика - Уволнение - Признак - Затлъстяване на работник или служител - Общ принцип на недопускане на дискриминация поради затлъстяване - Липса - Директива 2000/78/ЕО - Равно третиране в областта на заетостта и професиите - Забрана на всяка дискриминация поради увреждане - Наличие на „увреждане“))
 (2015/C 065/09)
 Език на производството: датски
 Запитваща юрисдикция
 Retten i Kolding, Civilretten
 Страни в главното производство
 Жалбоподател: FOA, действащ от името на Karsten Kaltoft
 Ответник: Kommunernes Landsforening (KL), действащо от името на Billund Kommune
 Диспозитив
 1)
 Правото на Съюза трябва да се тълкува в смисъл, че то не утвърждава като общ принцип забраната за дискриминация във връзка със заетостта и упражняването на занятие поради затлъстяването като такова.
 2)
 Директива 2007/78/ЕО на Съвета от 27 ноември 2000 година за създаване на основна рамка за равно третиране в областта на заетостта и професиите трябва да се тълкува в смисъл, че състоянието на затлъстяване на работник представлява „увреждане“ по смисъла на тази директива, когато това състояние води до ограничения, произтичащи по-специално от трайни физически, умствени или психични недъзи, които при взаимодействие с различни пречки могат да затруднят пълноценното и ефективно участие на съответното лице в професионалния живот наравно с останалите работници. Задача на националната юрисдикция е да провери дали тези условия са налице по делото в главното производство.
 (1) ОВ C 252, 31.8.2013 г.


text:
 10.11.2007
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 269/29
 Преюдициално запитване, отправено от Conseil d'Etat (Франция) на 8 август 2007 г. — Association nationale pour la protection des eaux et rivières — TOS/Ministère de l'écologie, du développement et de l'aménagement durables
 (Дело C-381/07)
 (2007/C 269/50)
 Език на производството: френски
 Препращаща юрисдикция
 Conseil d'Etat
 Страни в главното производство
 Ищец: Association nationale pour la protection des eaux et rivières — TOS [Национално сдружение за защита на водите и реките]
 Ответник: Ministère de l'écologie, du développement et de l'aménagement durables [Министерство на екологията и трайното развитие и благоустройство]
 Преюдициален въпрос
 Може ли член 6 от Директива 2006/11/CE на Европейския парламент и на Съвета от 15 февруари 2006 година относно замърсяване, причинено от определени опасни вещества, изпуснати във водната околна среда на Общността (1) да се тълкува в смисъл, че позволява на държавите-членки, след като в приложение на този член са приели програми за намаляване на замърсяването на водите, включващи стандарти за качество на околната среда, да въведат по отношение на някои инсталации, които се смятат за слабо замърсяващи, декларативен режим, съчетан с напомняне на тези норми и с право на административния орган да се противопостави на откриването на предприятието или да наложи специфични за съответната инсталация крайни стойности за изпускане?
 (1) ОВ L 64, стр. 52.


text:
 12.5.2012
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 138/36
 Жалба, подадена на 27 февруари 2012 г. — ZZ/Парламент
 (Дело F-24/12)
 2012/C 138/83
 Език на производството: френски
 Страни
 Жалбоподател: ZZ (представители: адв. S. Rodrigues, адв. A. Tymen и адв. A. Blot)
 Ответник: Европейски парламент
 Предмет на производството
 Отмяна на решението на председателя на Европейския парламент, с което жалбоподателят е преназначен в същата генерална дирекция на Парламента от длъжност началник отдел на длъжност съветник на директора на дирекцията, и искане за обезщетение поради психически тормоз
 Искания на жалбоподателя
 —
 да се отмени решението на председателя на Европейския парламент от 16 януари 2012 г., с което жалбоподателят е освободен със задна дата, считано от 1 януари 2012 г., от длъжността началник на отдел „Равенство и многообразие“ в генерална дирекция „Персонал“ и е прехвърлен, считано от същата дата, в дирекция D на същата генерална дирекция като съветник, с което му е отнето правото да получава надбавката за началници на отдели,
 —
 на жалбоподателя да бъде присъдено обезщетение за вреди в размер, определен по справедливост на 50 000 EUR,
 —
 Парламентът да бъде осъден да заплати съдебните разноски.


text:
 12.2.2011
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 46/10
 Решение на Общия съд от 16 декември 2010 г. — Rubinstein и L’Oréal/СХВП — Allergan (BOTOLIST и BOTOCYL)
 (Съединени дела T-345/08 и 357/08) (1)
 (Марка на Общността - Производство за обявяване на недействителност - Словни марки на Общността „BOTOLIST“ и „BOTOCYL“ - По-ранни национални фигуративни и словни марки „BOTOX“ - Относително основание за отказ - Засягане на репутацията - Член 8, параграф 5 от Регламент (ЕО) No 40/94 (понастоящем член 8, параграф 5 от Регламент (ЕО) No 207/2009) - Задължение за мотивиране - Член 73 от Регламент No 40/94 (понастоящем член 75 от Регламент (ЕО) No 207/2009)
 2011/C 46/16
 Език на производството: английски
 Страни
 Жалбоподатели: Helena Rubinstein SNC (Париж, Франция) (представители: A. von Mühlendahl и J. Pagenberg, avocats) (дело T-345/08) и L’Oréal SA (Париж) (представители: A. von Mühlendahl и J. Pagenberg, avocats) (дело T-357/08)
 Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (представител: A. Folliard-Monguiral)
 Друга страна в производството пред апелативния състав на СХВП: Allergan, Inc. (Irvine, Калифорния, Съединени щати)
 Предмет
 По дело T-345/08, жалба срещу решението на първи апелативен състав на СХВП от 28 май 2008 г. (преписка R 863/2007-1) относно производство по обявяване на недействителност между Allergan, Inc. и Helena Rubinstein SNC и, по дело T-357/08, жалба срещу решението на първи апелативен състав на СХВП от 5 юни 2008 г. (преписка R 865/2007-1) относно производство по обявяване на недействителност между Allergan, Inc. и L’Oréal SA.
 Диспозитив
 1.
 Отхвърля жалбите.
 2.
 Осъжда Helena Rubinstein SNC да заплати съдебните разноски по дело T-345/08.
 3.
 Осъжда L’Oréal SA да заплати съдебните разноски по дело T-357/08.
 (1) ОВ C 272, 25.10.2008 г.


text:
 17.4.2010
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 100/69
 Жалба, подадена на 15 януари 2010 г. — AB/Европейска комисия
 (Дело F-3/10)
 2010/C 100/100
 Език на производството: английски
 Страни
 Жалбоподател: AB (Брюксел, Белгия) (представител: S. Pappas)
 Ответник: Европейска комисия
 Предмет на производството
 Отмяна на решението на делегацията на ЕК в Лаос от 4 февруари 2009 г., с което жалбоподателят е уведомен, че договорът му като срочно нает служител няма да бъде подновен, и на решението на назначаващия орган в отговор на жалбата му.
 Искания на жалбоподателя
 —
 Да се отменят обжалваните решения, така че жалбоподателят да бъде преназначен в Генерална дирекция RELEX или в Европейската дипломатическа служба, която ще се създаде на 1 април 2010 г.,
 —
 да се осъди жалбоподателят да заплати съдебните разноски.


text:
 26.1.2015
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 26/19
 Преюдициално запитване от Verwaltungsgericht Berlin (Германия), постъпило на 21 ноември 2014 г. — Ukamaka Mary Jecinta Oruche и Nzubechukwu Emmanuel Oruche/Федерална република Германия
 (Дело C-527/14)
 (2015/C 026/22)
 Език на производството: немски
 Запитваща юрисдикция
 Verwaltungsgericht Berlin
 Страни в главното производство
 Жалбоподатели: Ukamaka Mary Jecinta Oruche, Nzubechukwu Emmanuel Oruche
 Ответник: Федерална република Германия
 Други страни в производството: Oberbürgermeister der Stadt Potsdam (кмет на град Потсдам), Emeka Emmanuel Mary Oruche
 Преюдициален въпрос
 Трябва ли член 7, параграф 2, първа алинея от Директива 2003/86/ЕО на Съвета от 22 септември 2003 година относно правото на събиране на семейството (1) да се тълкува в смисъл, че не допуска разпоредба на националното право, съгласно която преди първото влизане в страната на член на семейството на кандидат за събиране на семейството този член на семейството трябва да докаже, че може да си служи с немски език на основно ниво?
 (1) ОВ L 251, стр. 12; Специално издание на български език, 2007 г., глава 19, том 6, стр. 164.


text:
 26.5.2007
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 117/16
 Искане за преюдициално заключение, направено от Finanzgericht Hamburg на 13 март 2007 г. — Firma A.O.B. Reuter & Co./Hauptzollamt Hamburg-Jonas
 (Дело C-143/07)
 (2007/C 117/25)
 Език на производството: немски
 Препращаща юрисдикция
 Finanzgericht Hamburg.
 Страни в главното производство
 Ищец: Firma A.O.B. Reuter & Co.
 Ответник: Hauptzollamt Hamburg-Jonas.
 Преюдициален въпрос
 Дали по силата на член 11, параграф 1 от Регламент (ЕИО) No 3665/87 (1) се санкционират изключително фалшивите данни, подадени от износителя в декларацията за износ, или предмет на санкцията е само неспазването на материалните предпоставки за възстановяване?
 (1) OB L 351, стр. 1.


text:
 13.8.2011
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 238/16
 Определение на Общия съд от 27 юни 2011 г. — Amecke Fruchtsaft/СХВП — Uhse (69 Sex up)
 (Дело T-343/09) (1)
 (Марка на Общността - Възражение - Оттегляне на възражението - Липса на основание за постановяване на съдебно решение по същество)
 2011/C 238/25
 Език на производството: немски
 Страни
 Жалбоподател: Amecke Fruchtsaft GmbH & Co. KG (Menden, Германия) (представители: R. Kaase и J.-C. Plate, avocats)
 Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (представители: първоначално S. Schäffner, впоследствие S. Schäffner и B. Schmidt)
 Друга страна в производството пред апелативния състав на СХВП, встъпила в производството пред Общия съд: Beate Uhse Einzelhandels GmbH (Flensburg, Германия) (представител: W. Berlit, avocat)
 Предмет
 Жалба срещу решението на първи апелативен състав на СХВП от 11 юни 2009 г. (преписка R 1728/2008-1) относно производство по възражение между Beate Uhse Einzelhandels GmbH и Amecke Fruchtsaft GmbH & Co. KG.
 Диспозитив
 1.
 Липсва основание за постановяване на съдебно решение по същество.
 2.
 Осъжда жалбоподателя да заплати съдебните разноски.
 (1) ОВ C 267, 7.11.2009 г.


text:
 6.3.2017
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 70/19
 Решение на Общия съд от 24 януари 2017 г. — Solenis Technologies/EUIPO (STRONG BONDS. TRUSTED SOLUTIONS.)
 (Дело T-96/16) (1)
 ((Марка на Европейския съюз - Заявка за регистрация на словна марка на Европейския съюз „STRONG BONDS. TRUSTED SOLUTIONS“. - Абсолютно основание за отказ - Липса на отличителен характер - Член 7, параграф 1, буква б), и параграф 2 от Регламент (ЕО) No 207/2009))
 (2017/C 070/27)
 Език на производството: английски
 Страни
 Жалбоподател: Solenis Technologies LP (Уилмингтън, Съединени щати) (представител: A. Sanz Cerralbo, адвокат)
 Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (представители: M. Fischer и A. Kusturovic)
 Предмет
 Жалба срещу решението на втори апелативен състав на EUIPO от 3 декември 2015 г. (преписка R 613/2015-2) относно заявка за регистрация на словния знак „STRONG BONDS. TRUSTED SOLUTIONS.“ като марка на Европейския съюз
 Диспозитив
 1)
 Отхвърля жалбата.
 2)
 Осъжда Solenis Technologies LP да заплати съдебните разноски.
 (1) ОВ C 156, 2.5.2016 г.


text:
 1.12.2014
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 431/12
 Преюдициално запитване от Commissione Tributaria Regionale di Mestre-Venezia (Италия), постъпило на 3 септември 2014 г. — Fratelli De Pra SpA, SAIV SpA/Agenzia Entrate — Direzione Provinciale Ufficio Controlli Belluno, Agenzia Entrate — Direzione Provinciale Ufficio Controlli Vicenza
 (Дело C-416/14)
 (2014/C 431/19)
 Език на производството: италиански
 Запитваща юрисдикция
 Commissione Tributaria Regionale di Mestre-Venezia
 Страни в главното производство
 Жалбоподател: Fratelli De Pra SpA, SAIV SpA
 Ответник: Direzione Provinciale Ufficio Controlli Vicenza, Agenzia Entrate — Direzione Provinciale Ufficio Controlli Vicenza
 Преюдициални въпроси
 1)
 По отношение на крайните устройства за наземни радиосъобщителни мобилни услуги в съответствие с общностното право (Директива 1999/05 (1), както и Директиви 19/2002 (2), 20/2002 (3), 21/2002 (4), 22/2002 (5)) ли е национална правна уредба, съдържаща следните разпоредби във връзка помежду им:
 —
 член 2, алинея 4 от Декрет-закон 4/2014, впоследствие преобразуван в Закон 50/2014;
 —
 член 160 от Законодателен декрет 259/2003;
 —
 член 21 от приложената към D.P.R. 641/1972 тарифа;
 които, като приравняват крайните устройства на радиоелектрически станции, предвиждат получаване на общо разрешение за ползвателя, както и издаване на специален лиценз за радиоелектрическа станция, служещи като предпоставка за налагане.
 Следователно, специално по отношение на ползването на крайни устройства, съвместимо ли е с общностното право изискването на италианската държава да предвиди задължение за ползвателя да получи общо разрешение и специален лиценз за радиостанция, при положение, че пускането на пазара, свободното движение и предоставяне на крайни устройства вече са изчерпателно уредени в общностни източници (Директива 1999/5), където не се предвижда каквото и да било общо разрешение и/или лиценз.
 Същевременно общото разрешение и лицензът са предвидени в националната правна уредба:
 —
 независимо че общото разрешение е акт, който не засяга ползването на крайните устройства, а само предприятията, занимаващи се с доставка на електронни съобщителни мрежи и услуги (членове 1, 2 и 3 от Директива за разрешение 2002/20);
 —
 независимо че концесията е предвидена по отношение на индивидуалните права за ползване на радиочестотите и за правата на ползване за номерата — положения, които със сигурност не се отнасят до ползването на крайните устройства;
 —
 независимо че общностната правна уредба не предвижда задължение за получаване на общо разрешение или издаване на лиценз за крайните устройства;
 —
 независимо че член 8 от Директива 1999/5 предвижда, че държавите членки „не забраняват, ограничават или предотвратяват пускането на пазара и въвеждането в употреба на тяхна територия на апаратура с СЕ маркировка“;
 —
 независимо от различията по същество и различията в регулирането и липсата на сходство между радиоелектрическа станция и крайните устройства за наземни радиосъобщителни мобилни услуги.
 2)
 Съвместима ли е с общностното право (Директива 1999/5 и Директива 2002/20, и по-специално член 20) национална правна уредба, предвиждаща следните разпоредби във връзка помежду им:
 —
 член 2 алинея 4 от Декрет-закон 4/2014, впоследствие преобразуван в Закон 50/2014;
 —
 член 160 Законодателен декрет 259/2003;
 —
 член 21 от приложената към D.P.R. 641/1972 тарифа;
 —
 член 3 от Декрет на министъра 33/1990,
 на основание, на която
 —
 договорът по член 20 Директива 2002/22 — сключен между доставчика и потребителя, уреждащ търговските отношения между


text:
потребители и крайните ползватели с едно или повече предприятия, доставящи съответната връзка и услуги, може „само по себе си“ да служи като заместващ документ на общото разрешение и/или лиценза за радиостанция, без каквато и да било намеса или дейност, или контрол от страна на публичната администрация.
 —
 договорът трябва да съдържа и данните на типа крайно устройство и съответното одобрение (непредвидено в член 8 от Директива 1999/5).
 3)
 Съвместими ли са с горепосоченото общностно право разпоредбите на член 2, алинея 4 от Декрет-закон 4/2014, впоследствие преобразуван в Закон 50/2014, във връзка с член 160 от Законодателен декрет 259/2003 и член 21 от приложената към D.P.R. 641/1972 тарифа, които предвиждат задължение за общо разрешение и последващ лиценз за радиоелектрическа станция само по отношение на особената категория потребители, сключили договор с формалното наименование абонамент, като в същото време не се предвижда каквото и да било общо разрешение или лиценз за потребителите на електронни съобщителни услуги въз основа на договор само поради различното му наименование (т.е. предплатена услуга или презареждане).
 4)
 Член 8 от Директива 1999/5 допуска ли национална правна уредба като съдържащата се в член 2, алинея 4 от Декрет-закон 4/2014, впоследствие преобразуван в Закон 50/2014, както и член 160 от Законодателен декрет 259/2003, член 21 от приложената към D.P.R. 641/1972 тарифа, която предвижда:
 —
 административна дейност, насочена към издаване на общо разрешение и лиценз за радиоелектрическа станция,
 —
 заплащане на правителствена концесионна такса срещу тези дейности,
 доколкото представляват мерки, които могат да доведат до ограничаване на въвеждането в употреба, ползването и свободното движение на крайни устройства.
 (1) Директива 1999/5/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 9 март 1999 година относно радионавигационното оборудване и далекосъобщителното крайно оборудване и взаимното признаване на тяхното съответствие (ОВ L 91, стр. 10; Специално издание на български език, 2007 г., глава 13, том 26, стр. 73).
 (2) Директива 2002/19/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 7 март 2002 година относно достъпа до електронни съобщителни мрежи и тяхната инфраструктура и взаимосвързаността между тях (Директива за достъпа) (ОВ L 108, стр. 7; Специално издание на български език, 2007 г., глава 13, том 35, стр. 169).
 (3) Директива 2002/20/ЕO на Европейския парламент и на Съвета от 7 март 2002 година относно разрешението на електронните съобщителни мрежи и услуги („Директива за разрешение“) (ОВ L 108, стр. 21; Специално издание на български език, 2007 г., глава 13, том 35, стр. 183).
 (4) Директива 2002/21/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 7 март 2002 година относно общата регулаторна рамка за електронните съобщителни мрежи и услуги (Рамкова директива) (ОВ L 108, стр. 33; Специално издание на български език, 2007 г., глава 13, том 35, стр. 195).
 (5) Директива 2002/22/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 7 март 2002 година относно универсалната услуга и правата на потребителите във връзка с електронните съобщителни мрежи и услуги (Директива за универсалната услуга) (ОВ L 108, стр. 51; Специално издание на български език, 2007 г., глава 13, том 35, стр. 213).


text:
 30.5.2016
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 191/13
 Иск, предявен на 14 март 2016 г. — Европейска комисия/Велико херцогство Люксембург
 (Дело C-152/16)
 (2016/C 191/17)
 Език на производството: френски
 Страни
 Ищец: Европейска комисия (представител: J. Hottiaux)
 Ответник: Велико херцогство Люксембург
 Искания
 —
 да се обяви, че като не е създало свой национален електронен регистър на предприятията за автомобилни превози и следователно не е установило връзка с националните регистри на другите държави членки Великото херцогство Люксембург не е изпълнило задълженията си по член 16, параграфи 1 и 5 от Регламент (ЕО) No 1071/2009 на Европейския парламент и на Съвета от 21 октомври 2009 г. за установяване на общи правила относно условията, които трябва да бъдат спазени за упражняване на професията автомобилен превозвач и за отмяна на Директива 96/26/ЕО на Съвета (1).
 —
 да се осъди Великото херцогство Люксембург да заплати съдебните разноски.
 Основания и основни доводи
 Съгласно член 16, параграф 1 от Регламент Noo1071/2009 всяка държава членка поддържа национален електронен регистър на предприятията за автомобилни превози, които са получили разрешение от компетентния национален орган във връзка с упражняване на професията на автомобилен превозвач.
 От отговора на люксембургската държава на официалното уведомително писмо обаче е видно, че такъв национален регистър не е създаден.
 Следователно люксембургската държава не се е съобразила с член 16, параграф 1 от Регламент Noo1071/2009.
 Съгласно член 16, параграф 5 от Регламент Noo1071/2009 държавите членки вземат всички необходими мерки за осигуряване на взаимно свързване и достъп до националните електронни регистри в целия Съюз.
 При липсата на национален регистър няма никакво съмнение, че люксембургската администрация не е взела необходимите мерки за осигуряване на посоченото свързване на своя национален регистър, тъй като такъв не съществува, с другите национални регистри.
 Следователно люксембургската държава не се е съобразила с член 16, параграф 5 от Регламент Noo1071/2009.
 (1) ОВ L 300, стр. 51.


text:
 6.10.2014
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 351/16
 Жалба, подадена на 22 юли 2014 г. — Wm. Wrigley Jr./СХВП (Extra)
 (Дело T-553/14)
 2014/C 351/19
 Език на производството: английски
 Страни
 Жалбоподател: Wm. Wrigley Jr. Company (Wilmington, Съединени американски щати) (представители: M. Kinkeldey, S. Brandstätter и C. Schmitt, lawyers)
 Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели)
 Искания на жалбоподателя
 Жалбоподателят иска от Общия съд:
 —
 да отмени решението на пети апелативен състав на Службата за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) oт 19 май 2014 г., постановено по преписка R 218/2014-5.
 Правни основания и основни доводи
 Марка на Общността, предмет на спора: фигуративната марка в черно и бяло, съдържаща словния елемент „Extra“, за стоки от класове 3, 21 и 30 — заявка за марка на Общността No 11 737 657
 Решение на проверителя: отхвърля заявката за марка на Общността
 Решение на апелативния състав: отхвърля жалбата
 Изложени правни основания: нарушение на член 7, параграф 1, буква б) от Регламента относно марката на Общността


text:
 17.4.2010
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 100/24
 Иск, предявен на 29 януари 2010 г. — Европейска комисия/Италианска република
 (Дело C-50/10)
 2010/C 100/36
 Език на производството: италиански
 Страни
 Ищец: Европейска комисия (представители: A. Alcover San Pedro и C. Zadra)
 Ответник: Италианска република
 Искания на ищеца
 —
 да се установи, че като не е приела необходимите мерки, за да гарантира, че компетентните органи осигуряват привеждането на експлоатацията на съществуващите инсталации по смисъла на член 2, параграф 4 от Директива 2008/1/ЕО (1) на Европейския парламент и на Съвета от 15 януари 2008 г. за комплексно предотвратяване и контрол на замърсяването в съответствие с изискванията на членове 3, 7, 9, 10 и 13, член 14, букви а) и б) и член 15, параграф 2 от същата директива, посредством предоставяне на разрешителни в съответствие с членове 6 и 8 или — в случаите, когато това е необходимо — посредством преразглеждане и актуализиране на приложимите условия, Италианската република не е изпълнила задълженията си по член 5, параграф 1 от посочената директива.
 —
 да се осъди Италианска република да заплати съдебните разноски.
 Правни основания и основни доводи
 Член 5, параграф 1 от директивата предвижда, че държавите членки предприемат необходимите мерки, за да гарантират, че компетентните органи осигуряват в срок до 30 октомври 2007 г. привеждането на експлоатацията на съществуващите инсталации по смисъла на член 2, параграф 4 от директивата в съответствие с предвидените от самата директива изисквания посредством предоставяне на разрешителни в съответствие с членове 6 и 8 или — в случаите, когато това е необходимо — посредством преразглеждане и актуализиране на условията.
 Въпреки това към месец януари 2010 година и по-специално към датата на предявяване на настоящия иск италианското правителство все още не изпълнило задълженията си по член 5, параграф 1 от директивата.
 (1) ОВ L 24, стр. 8.


text:
 18.1.2016
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 16/38
 Определение на Общия съд от 10 ноември 2015 г. — Compagnia Trasporti Pubblici и др./Комисия
 (Дело T-187/15) (1)
 ((Държавни помощи - Предприятие, експлоатиращо автобусните транспортни мрежи в Област Кампания - Компенсационно възнаграждение във връзка със задължения за публична услуга, изплащано от италианските органи вследствие решение на Consiglio di Stato - Решение на Комисията, с което мярката е обявена за несъвместима с вътрешния пазар - Жалба, подадена от предприятия, които се намират в аналогично положение на ползвателя на помощта))
 (2016/C 016/47)
 Език на производството: италиански
 Страни
 Жалбоподатели: Compagnia Trasporti Pubblici SpA (Неапол, Италия); Atap — Azienda Trasporti Automobilistici Pubblici delle Province di Biella e Vercelli SpA (Биела, Италия); Actv SpA (Венеция, Италия); Ferrovie Appulo Lucane Srl (Бари, Италия); Asstra — Associazione Trasporti (Рим, Италия); и Associazione Nazionale Autotrasporto Viaggiatori (ANAV) (Рим) (представител: M. Malena, avvocato)
 Ответник: Европейска комисия (представители: L. Armati, G. Conte и P.J. Loewenthal)
 Предмет
 Искане за отмяна на Решение (ЕС) 2015/1074 на Комисията от 19 януари 2015 г. относно държавна помощ SA.35842 (2014/C) (ex 2012/NN), изпълнено от Италия — Допълнително компенсационно възнаграждение за публична услуга в полза на CSTP (ОВ L 179, стр. 112)
 Диспозитив
 1)
 Отхвърля жалбата като явно неоснователна.
 2)
 Осъжда Compagnia Trasporti Pubblici SpA, Atap — Azienda Trasporti Automobilistici Pubblici delle Province di Biella e Vercelli SpA, Actv SpA, Ferrovie Appulo Lucane Srl, Asstra Associazione Trasporti и Associazione Nazionale Autotrasporto Viaggiatori (ANAV) да понесат направените от тях съдебни разноски, както и разноските, направени от Европейската комисия.
 (1) ОВ C 190, 8.6.2015 г.


text:
 6.4.2013
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 101/7
 Преюдициално запитване, отправено от Verwaltungsgericht Hannover (Германия) на 21 декември 2012 г. — Pia Braun/Region Hannover
 (Дело C-603/12)
 2013/C 101/13
 Език на производството: немски
 Запитваща юрисдикция
 Verwaltungsgericht Hannover
 Страни в главното производство
 Жалбоподателка: Pia Braun
 Ответник: Region Hannover
 Преюдициални въпроси
 Правото на свободно движение и пребиваване, предоставено на гражданин на Съюза с членове 20 и 21 ДФЕС, допуска ли в случай като настоящия — учаща, която все още живее при родителите си, които пък живеят в съседна на Германия държава от ЕС и пътуват до Германия, за да работят, иска да ѝ бъде отпусната помощ за обучение за следване в трета държава от ЕС — регулаторна система по националното право, съгласно която германските граждани с постоянно местожителство извън Федерална република Германия могат да получат помощ за обучение, за да посещават учебно заведение, намиращо се в държава членка на Европейския съюз, само ако особените обстоятелства в конкретния случай оправдават отпускането на помощта, и по силата на която отпускането на помощта за обучение освен това зависи само от преценката на компетентния орган?


text:
 18.7.2016
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 260/13
 Решение на Съда (четвърти състав) от 24 май 2016 г. (преюдициално запитване от Rechtbank Amsterdam — Нидерландия) — Изпълнение на европейска заповед за арест, издадена срещу Paweł Dworzecki
 (Дело C-108/16 PPU) (1)
 ((Преюдициално запитване - Спешно преюдициално производство - Полицейско и съдебно сътрудничество по наказателноправни въпроси - Рамково решение 2002/584/ПВР - Европейска заповед за арест - Член 4а, параграф 1 - Процедури за предаване между държавите членки - Условия за изпълнение - Случаи, при които изпълнението може да бъде отказано - Изключения - Задължително изпълнение - Задочно постановена присъда - Понятията „лично призоваване пред съд“ и „официално уведомяване чрез други средства“ - Автономни понятия на правото на Съюза))
 (2016/C 260/16)
 Език на производството: нидерландски
 Запитваща юрисдикция
 Rechtbank Amsterdam
 Страна в главното производство
 Paweł Dworzecki
 Диспозитив
 1)
 Член 4а, параграф 1, буква а), подточка i) от Рамково решение 2002/584/ПВР на Съвета от 13 юни 2002 година относно европейската заповед за арест и процедурите за предаване между държавите членки, изменено с Рамково решение 2009/299/ПВР на Съвета от 26 февруари 2009 г., трябва да се тълкува в смисъл, че изразите „призовано лично“, както и „своевременно чрез други средства действително е получило официална информация за определената дата и място на съдебния процес по начин, който недвусмислено доказва, че то е било уведомено за насрочения съдебен процес“, съдържащи се в тази разпоредба, съставляват автономни понятия на правото на Съюза и трябва да се тълкуват еднакво в целия Съюз.
 2)
 Член 4а, параграф 1, буква а), подточка i) от Рамково решение 2002/584, изменено с Рамково решение 2009/299, трябва да се тълкува в смисъл, че само по себе си на посочените в тази разпоредба условия не отговаря връчване на призовка като разглежданото в главното производство, което не е било извършено пряко на заинтересованото лице, а на неговия адрес — на пълнолетно лице, числящо се към същото домакинство, което се е задължило да му я предаде, без европейската заповед за арест да позволява да се определи дали и евентуално кога това пълнолетно лице действително я е предало на заинтересованото лице.
 (1) ОВ C 156, 2.5.2016 г.


text:
 3.7.2010
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 179/21
 Жалба, подадена на 26 април 2010 г. от Evropaïki Dynamiki — Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE срещу решението, постановено от Общия съд (четвърти състав) на 9 февруари 2010 г. по дело T-340/07, Evropaïki Dynamiki — Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE/Европейска комисия
 (Дело C-200/10 P)
 2010/C 179/35
 Език на производството: английски
 Страни
 Жалбоподател: Evropaïki Dynamiki — Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE (представител: N. Korogiannakis, Δικηγόρος)
 Друга страна в производството: Европейска комисия
 Искания на жалбоподателя
 Жалбоподателят моли съда:
 —
 да се отмени решението на Общия съд, да се осъди Комисията да обезщети претърпяната от жалбоподателя вреда в резултат на неизпълнението на договорните му задължения в рамките на изпълнението по договор EDC-53007 EEBO/27873 по проект „e-Content Exposure and Business Opportunities“ и да се осъди Комисията да заплати съдебните разноски и всички останали направени от жалбоподателя разходи и разноски и свързаните с първоначалната процедура дори в случай на отхвърляне на настоящата жалба, както и тези свързани с настоящата жалба, ако същата е уважена.
 Правни основания и основни доводи
 Жалбоподателят твърди, че Общият съд не е мотивирал достатъчно ясно отхвърлянето на поредица изложени от него доводи.
 Жалбоподателят твърди, че Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото като неправилно е изтълкувал текста на член 7, параграф 6 от договора, който се отнася до задължението на съдоговорителите да предприемат необходимите действия, за да отменят или намалят задълженията за плащане след получаване на писмото от Комисията, която ги уведомява за прекратяването на договора.


text:
 21.11.2009
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 282/6
 Решение на Съда (първи състав) от 1 октомври 2009г. (преюдициално запитване от Raad van State, Нидерландия) — Minister voor Wonen, Wijken en Integratie/Woningstichting Sint Servatius
 (Дело C-567/07) (1)
 (Свободно движение на капитали - Член 56 ЕО - Ограничения - Обосновка - Жилищна политика - Услуги от общ икономически интерес)
 2009/C 282/09
 Език на производството: нидерландски
 Запитваща юрисдикция
 Raad van State
 Страни в главното производство
 Жалбоподател: Minister voor Wonen, Wijken en Integratie
 Ответник: Woningstichting Sint Servatius
 Предмет
 Преюдициално запитване — Raad van State — Тълкуване на членове 56 ЕО, 58 ЕО, член 86, параграф 2 ЕО и членове 87 ЕО и 88 ЕО — Национално законодателство, което забранява, поради липсата на предварително разрешение от съответния министър, упражняването на трансгранична дейност от предприятие, което съгласно закона има за задача да участва в жилищната политика на съответната държава членка — Жилищна политика и обществен интерес
 Диспозитив
 Член 56 ЕО трябва да бъде тълкуван в смисъл, че не допуска национална правна уредба като разглежданата в главното производство, която за упражняването на трансгранична дейност от одобрени организации в областта на жилищното настаняване по смисъла на член 70, параграф 1 от Закона за жилищното настаняване (Woningwet) изисква да бъде получено предварително административно разрешение, доколкото такава правна уредба не е основана на обективни, недискриминационни и предварително известни критерии, които са в състояние в достатъчна степен да регламентират упражняването на правото на преценка от страна на националните органи, което запитващата юрисдикция трябва да провери.
 (1) ОВ C 64, 8.3.2008 г.


text:
 30.1.2017
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 30/5
 Решение на Съда (пети състав) от 24 ноември 2016 г. (преюдициално запитване от Tribunal Tributário de Lisboa — Португалия) — SECIL — Companhia Geral de Cal e Cimento SA/Fazenda Pública
 (Дело C-464/14) (1)
 ((Преюдициално запитване - Свободно движение на капитали - Членове 63—65 ДФЕС - Споразумение за асоцииране ЕО—Тунис - Членове 31, 34 и 89 - Споразумение за асоцииране ЕО—Ливан - Членове 31, 33 и 85 - Корпоративен данък за юридическите лица - Дивиденти от дружество, установено в държавата членка на дружеството получател - Дивиденти от дружество, установено в трета държава, която е страна по споразумението за асоцииране - Различно третиране - Ограничаване - Обосноваване - Ефективност на данъчния контрол - Възможност за позоваване на член 64 ДФЕС при наличие на споразумения за асоцииране ЕО—Тунис и ЕО—Ливан))
 (2017/C 030/05)
 Език на производството: португалски
 Запитваща юрисдикция
 Tribunal Tributário de Lisboa
 Страни в главното производство
 Жалбоподател: SECIL — Companhia Geral de Cal e Cimento SA
 Ответник: Fazenda Pública
 Диспозитив
 1)
 Членове 63 ДФЕС и 65 ДФЕС трябва да се тълкуват в смисъл, че:
 —
 дружество, установено в Португалия, което получава дивиденти от дружества, установени съответно в Тунис и в Ливан, може да се позове на член 63 ДФЕС, за да оспори данъчното третиране на посочените дивиденти в същата държава членка, основано на правна уредба, която няма за цел да се прилага само в случаите, когато получаващото дивидентите дружество упражнява решаващо влияние върху разпределящото дивидентите дружество,
 —
 правна уредба като разглежданата в главното производство, съгласно която дружество, местно лице за държава членка, може напълно или частично да приспадне от данъчната си основа дивидентите, които е получило от дружество, местно лице за същата държава членка, но не може да ги приспадне, когато разпределящото дивидентите дружество е местно лице за трета държава, представлява ограничение на движението на капитали между държавите членки и третите държави, което по принцип е забранено от член 63 ДФЕС,
 —
 отказът да се допусне пълно или частично приспадане от данъчната основа на получените дивиденти съгласно член 46, параграфи 1 и 8 от Código do Imposto sobre o Rendimento das Pessoas Coletivas (Кодекса за корпоративно подоходно облагане) в редакцията му, в сила през 2009 г., може да се обоснове с императивни съображения от общ интерес, изведени от необходимостта да се гарантира ефикасността на данъчния контрол, когато данъчните органи на държавата членка, за която получаващото дивидентите дружество е местно лице, нямат възможност да получат информация от третата държава, за която разпределящото тези дивиденти дружество е местно лице, за да проверят дали е изпълнено условието относно данъчното облагане на последното дружество,
 —
 отказът да се допусне частично приспадане по член 46, параграф 11 от Кодекса за корпоративно подоходно облагане, в споменатата му редакция, не може да се обоснове с императивни съображения от общ интерес, изведени от необходимостта да се гарантира ефикасността на данъчния контрол, ако посочената разпоредба е приложима в случаи, когато не може да се провери дали разпределящото дивидентите дружество подлежи на облагане в държавата, за която то е местно лице, като запитващата


text:
юрисдикция следва да установи дали случаят е такъв.
 2)
 Член 64, параграф 1 ДФЕС трябва да се тълкува в смисъл, че:
 —
 доколкото не е изменило правната уредба на данъчното третиране на дивидентите с произход от Тунис и Ливан, приемането на режима на данъчни предимства за инвестиции с договорен характер по член 41, параграф 5, буква b) от Estatuto dos Benefícios Fiscais (Правилникът за данъчните предимства), в редакцията му, в сила през 2009 г., и на режима на дивидентите с произход от африкански страни с официален език португалски и от Източен Тимор по член 42 от посочения правилник не е засегнало квалифицирането като съществуващо ограничение на изключването на възможността за пълно или частично приспадане на дивидентите, платени от установени в тези трети държави дружества,
 —
 държава членка се отказва от възможността по член 64, параграф 1 ДФЕС, ако, без формално да отмени или измени съществуващата правна уредба, сключи международно споразумение, като например споразумение за асоцииране, една от разпоредбите с директен ефект на което предвижда либерализиране на категория капитали по член 64, параграф 1, като предвид значението му за възможността за позоваване на член 64, параграф 1 ДФЕС, такова изменение на правната уредба трябва да се разглежда като равнозначно на въвеждане на нова правна уредба, основана на различна от съществуващата правна уредба логика.
 3)
 Член 34, параграф 1 от Евро-средиземноморското споразумение за асоцииране между Европейските общности и техните държави членки, от една страна, и Република Тунис, от друга страна, подписано в Брюксел на 17 юли 1995 г. и одобрено от името на Европейската общност и на Европейската общност за въглища и стомана с Решение 98/238/ЕО, ЕОВС на Съвета и Комисията от 26 януари 1998 г., трябва да се тълкува в смисъл, че:
 —
 има директен ефект и в случай като разглеждания в главното производство — при който дружество, местно лице за Португалия, получава от дружество, местно лице за Тунис, дивиденти от пряката инвестиция, която е направило в разпределящото дивидентите дружество — може да послужи като основание за оспорване на предвиденото за тези дивиденти в Португалия данъчно третиране,
 —
 правна уредба като разглежданата в главното производство, съгласно която дружество, местно лице за държава членка, може напълно или частично да приспадне от данъчната си основа получени дивиденти, когато те са му разпределени от дружество, местно за същата държава членка лице, но не и когато разпределящото дивидентите дружество е местно лице за Тунис, представлява ограничение на свободното движение на капитали, което член 34, параграф 1 от посоченото споразумение принципно забранява за преките инвестиции, и в частност за репатрирането на произтичащите от тях доходи,
 —
 член 89 от посоченото споразумение не ограничава действието на тази разпоредба в случай като разглеждания в главното производство,
 —
 отказът да се допусне пълно или частично приспадане на получени дивиденти от данъчната основа на получаващото ги дружество съгласно член 46, параграфи 1 и 8 от Кодекса за корпоративно подоходно облагане в редакцията му, в сила през 2009 г., може да се обоснове с императивни съображения от общ интерес, изведени от необходимостта да се осигури ефикасност на данъчния контрол, когато данъчните


text:
органи на държавата членка, за която получаващото дивидентите дружество е местно лице, нямат възможност да получат информация от Република Тунис — държавата, за която разпределящото тези дивиденти дружество е местно лице, за да проверят дали е изпълнено условието относно данъчното облагане на разпределящото дивидентите дружество,
 —
 отказът да се допусне такова частично приспадане съгласно член 46, параграф 11 от Кодекса за корпоративно подоходно облагане в посочената му редакция не може да се обоснове с императивни съображения от общ интерес, изведени от необходимостта да се осигури ефикасност на данъчния контрол, когато тази разпоредба е приложима в случаи, при които не може да се провери дали разпределящото дивидентите дружество подлежи на данъчно облагане в Тунис — държавата, за която то е местно лице, като запитващата юрисдикция следва да установи дали случаят е такъв.
 4)
 Член 31 от Евро-средиземноморското споразумение за асоцииране между Европейската общност и нейните държави членки, от една страна, и Република Ливан, от друга страна, подписано в Люксембург на 17 юни 2002 г. и одобрено от името на Европейската общност с Решение 2006/356/ЕО на Съвета от 14 февруари 2006 г., трябва да се тълкува в смисъл, че:
 —
 има директен ефект,
 —
 случай като разглеждания в главното производство, който се отнася до данъчното третиране на дивиденти от преки инвестиции, направени в Ливан от местно за Португалия лице, попада в хипотезата на член 33, параграф 2 от посоченото споразумение, като следователно член 33, параграф 1 от споменатото споразумение допуска в случая позоваване на член 31 от последното,
 —
 правна уредба като разглежданата в главното производство, съгласно която дружество, местно лице за държава членка, може напълно или частично да приспадне от данъчната си основа получени дивиденти, когато те са му разпределени от дружество, местно за същата държава членка лице, но не и когато разпределящото дивидентите дружество е местно за Ливан лице, представлява ограничение на свободното движение на капитали, което принципно е забранено от член 31 от Евро-средиземноморското споразумение за асоцииране между Европейската общност и нейните държави членки, от една страна, и Република Ливан, от друга страна,
 —
 действието на тази разпоредба в случай като разглеждания в главното производство не се ограничава с член 85 от посоченото споразумение,
 —
 отказът да се допусне пълно или частично приспадане на получените дивиденти от данъчната основа на получаващото ги дружество съгласно член 46, параграфи 1 и 8 от Кодекса за корпоративно подоходно облагане в редакцията му, в сила през 2009 г., може да се обоснове с императивни съображения от общ интерес, изведени от необходимостта да се осигури ефикасност на данъчния контрол, когато данъчните органи на държавата членка, за която получаващото дивидентите дружество е местно лице, нямат възможност да получат информация от Република Ливан — държавата, за която разпределящото тези дивиденти дружество е местно лице, за да проверят дали е изпълнено условието относно данъчното облагане на разпределящото дивидентите дружество,
 —
 отказът да се допусне такова частично приспадане по член 46, параграф 11 от Кодекса за корпоративно подоходно облагане в споменатата редакция не може да се обоснове с императивни съображения от общ интерес, изведени от необходимостта да се


text:
осигури ефикасност на данъчния контрол, когато тази разпоредба е приложима в случаи, при които не може да се провери дали разпределящото дивидентите дружество подлежи на данъчно облагане в Ливан — държавата, за която то е местно лице, като запитващата юрисдикция следва да установи дали случаят е такъв.
 5)
 По отношение на последиците за разглеждания в главното производство случай от тълкуването на членове 63—65 ДФЕС, на Евро-средиземноморското споразумение за асоцииране между Европейските общности и техните държави членки, от една страна, и Република Тунис, от друга страна, и на Евро-средиземноморското споразумение за асоцииране между Европейската общност и нейните държави членки, от една страна, и Република Ливан, от друга страна:
 —
 когато органите на държавата членка, за която получаващото дивидентите дружество е местно лице, могат да получат от Република Тунис — държавата, за която разпределящото дивидентите дружество е местно лице, информация, позволяваща им да проверят дали е изпълнено условието относно данъчното облагане на разпределящото дивидентите дружество, членове 63 ДФЕС и 65 ДФЕС, както и член 34, параграф 1 от Евро-средиземноморското споразумение за асоцииране между Европейските общности и техните държави членки, от една страна, и Република Тунис, от друга страна, не допускат отказ да се допусне пълно или частично приспадане от данъчната основа на получаващото разпределените дивиденти дружество съгласно член 46, параграф 1 или член 46, параграф 8 от Кодекса за корпоративно подоходно облагане в редакцията му, в сила през 2009 г., като в това отношение Португалската република не може да се позове на член 64, параграф 1 ДФЕС,
 —
 членове 63 ДФЕС и 65 ДФЕС, както и член 34, параграф 1 от Евро-средиземноморското споразумение за асоцииране между Европейските общности и техните държави членки, от една страна, и Република Тунис, от друга страна, и член 31 от Евро-средиземноморското споразумение за асоцииране между Европейската общност и нейните държави членки, от една страна, и Република Ливан, от друга страна, не допускат отказ да се допусне частично приспадане на получените дивиденти от данъчната основа на получаващото ги дружество съгласно член 46, параграф 11 от Кодекса за корпоративно подоходно облагане в споменатата му редакция, когато тази разпоредба е приложима в случаи, при които не може да се провери дали разпределящите дивидентите дружества подлежат на данъчно облагане в Тунис и в Ливан — държавите, за които тези дружества са местни лица, като запитващата юрисдикция следва да установи дали случаят е такъв, без Португалската република да може в това отношение да се позове на член 64, параграф 1 ДФЕС,
 —
 сумите, събрани в нарушение на правото на Съюза, трябва да се върнат с лихва на данъчнозадълженото лице.
 (1) ОВ C 34, 2.2.2015 г.


text:
 1.5.2010
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 113/57
 Жалба, подадена на 16 февруари 2010 г. — Bell & Ross/СХВП — Klockgrossisten i Norden (Изображение на часовник)
 (Дело T-80/10)
 2010/C 113/88
 Език на жалбата: френски
 Страни
 Жалбоподател: Bell & Ross BV (Zoetermeer, Нидерландия) (представител: S. Guerlain, avocat)
 Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели)
 Друга страна в производството пред апелативния състав: Klockgrossisten i Norden AB (Upplands Väsby, Швеция)
 Искания на жалбоподателя
 —
 да се отмени решението на трети апелативен състав от 9 декември 2009 г. по преписка R 1285/2008-3, съобщено на 16 декември 2009 г. на представителите на дружество BELL & ROSS BV, относно:
 —
 нарушение на разпоредбите на член 91 от Регламент No 6/2002 на Съвета относно промишления дизайн на Общността;
 —
 нарушение на разпоредбите на членове 63 и 57 от Регламент No 6/2002 на Съвета относно промишления дизайн на Общността и член 6 от Европейската конвенция за правата на човека;
 —
 нарушение на разпоредбите на член 6 от Регламент No 6/2002 на Съвета относно промишления дизайн на Общността;
 —
 да се осъди Службата за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (СХВП) да заплати съдебните разноски.
 Правни основания и основни доводи
 Регистриран промишлен дизайн на Общността, предмет на искане за обявяване на недействителност: Промишлен дизайн на общността No 342 951 (часовници)
 Притежател на промишления дизайн на Общността: Жалбоподателят
 Страна, която иска обявяване на недействителността на промишления дизайн на Общността: Klockgrossisten i Norden AB
 Решение на отдела по заличаването: Обявява промишления дизайн на Общността за недействителен
 Решение на апелативния състав: Отхвърля жалбата
 Изложени правни основания: Нарушение на членове 6, 63, 57 и 91 от Регламент (ЕО) No 6/2002 на Съвета от 12 декември 2001 година относно промишления дизайн на Общността.


text:
 28.7.2012
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 227/24
 Жалба, подадена на 24 май 2012 г. — National Trust for Scotland/СХВП — Comhairle na Eilean Siar (ST KILDA)
 (Дело T-222/12)
 2012/C 227/41
 Език на жалбата: английски
 Страни
 Жалбоподател: National Trust for Scotland (Единбург, Обединеното кралство) (представител: J. MacKenzie, Solicitor)
 Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели)
 Друга страна в производството пред апелативния състав: Comhairle na Eilean Siar (Isle of Lewis, Обединеното кралство)
 Искания на жалбоподателя
 —
 да се отмени изцяло решението на четвърти апелативен състав на Службата за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (СХВП) от 26 март 2012 г. по преписка R 310/2011-4 и да се откаже регистрацията, и
 —
 СХВП и встъпилите в настоящото производство страни да понесат направените от тях разноски и да заплатят тези, направени от жалбоподателя в настоящото производство и в производството пред апелативния състав.
 Правни основания и основни доводи
 Заявител на марката на Общността: другата страна в производството пред апелативния състав.
 Марка на Общността, предмет на спора: словна марка „ST KILDA“ за стоки и услуги от класове 9, 16, 35, 39, 41 и 43 — заявка за регистрация на марка на Общността No 8 283 871.
 Притежател на марката или знака, на която/който е направено позоваване в подкрепа на възражението: жалбоподателят.
 Марка или знак, на която/който е направено позоваване в подкрепа на възражението: основания, предвидени в член 8, параграф 4 от Регламент No 207/2009 на Съвета, и по-специално нерегистрирана марка, защитена в Обединеното кралство, както и писмени бележки на трети лица по член 40 от Регламент No 207/2009 на Съвета.
 Решение на отдела по споровете: отхвърля възражението.
 Решение на апелативния състав: отхвърля жалбата.
 Изложени правни основания:
 —
 нарушение на член 7, параграф 1, букви б) и в) от Регламент No 207/2009 на Съвета,
 —
 нарушение на член 8, параграф 4 от Регламент No 207/2009 на Съвета.


text:
 13.2.2010
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 37/20
 Преюдициално запитване, отправено от Finanzgerichts Hamburg (Германия) на 1 декември 2009 г. — Viamex Agrar Handels GmbH/Hauptzollamt Hamburg-Jonas
 (Дело C-485/09)
 2010/C 37/22
 Език на производството: немски
 Запитваща юрисдикция
 Finanzgericht Hamburg
 Страни в главното производство
 Ищец: Viamex Agrar Handels GmbH
 Ответник: Hauptzollamt Hamburg-Jonas
 Преюдициални въпроси
 1.
 Прилага ли се точка 48.5 от глава VII от приложението към Директива 91/628/ЕИО на Съвета от 19 ноември 1991 година за защита на животните по време на транспорт и за изменение на Директиви 90/425/ЕИО и 91/496/ЕИО (1) в редакцията на Директива 95/29/ЕО на Съвета от 29 юни 1995 година за изменение на Директива 91/628/ЕИО за защита на животните по време на транспорт (2) към железопътния превоз?
 2.
 Длъжен ли е съдът, когато е сезиран със случай, при който нарушението на Директива 91/628/ЕИО не е довело до смъртта на животното, да разгледа по принцип дали компетентният орган на държавата членка е приложил член 5, параграф 3 от Регламент (ЕО) No 615/98 на Комисията от 18 март 1998 година относно особени правила за прилагане на режима на възстановяванията при износ, що се отнася до хуманното отношение към живите животни от рода на едрия рогат добитък по време на транспорт (3) в съответствие с принципа на пропорционалността?
 (1) ОВ L 340, стр. 17; Специално издание на български език, 2007 г., глава 3, том 10, стр. 182.
 (2) ОВ L 148, стр. 52; Специално издание на български език, 2007 г., глава 3, том 17, стр. 120.
 (3) ОВ L 82, стр. 19.


text:
 21.12.2015
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 429/3
 Решение на Съда (първи състав) от 29 октомври 2015 г. — Европейска комисия/ANKO AE Antiprosopeion, Emporiou kai Viomichanias
 (Дело C-78/14 P) (1)
 ((Обжалване - Арбитражна клауза - Седма рамкова програма за научни изследвания, технологично развитие и демонстрационни дейности (2007 — 2013 г.) - Договори относно финансовата помощ на Европейския съюз, предоставена за проектите „Perform“ и „Oasis“ - Нередности, установени при одити по други проекти - Решение на Комисията да спре възстановяването на сумите, авансово платени от бенефициера - Допустими разходи - Изопачаване на доказателства от преписката))
 (2015/C 429/03)
 Език на производството: гръцки
 Страни
 Жалбоподател: Европейска комисия (представители: D. Triantafyllou, B. Conte и R. Lyal)
 Друга страна в производството: ANKO AE Antiprosopeion, Emporiou kai Viomichanias (представители: V. Christianos и S. Paliou, dikigoroi)
 Диспозитив
 1)
 Отхвърля жалбата.
 2)
 Осъжда Европейската комисия да заплати съдебните разноски.
 (1) ОВ C 102, 7.4.2014 г.


text:
 1.8.2009
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 180/63
 Жалба, подадена на 9 април 2009 г. — Esneau-Kappé/Европол
 (Дело F-42/09)
 2009/C 180/116
 Език на производството: нидерландски
 Страни
 Жалбоподател: Anne Esneau-Kappé (Хага, Нидерландия) (представители: P. de Casparis и D. Dane, avocats)
 Ответник: Европейска полицейска служба (Европол)
 Предмет на производството
 Отмяна на решението от 12 юни 2008 г., с което жалбоподателят се уведомява за невъзможността да му се предложи постоянна длъжност, както и на решението от 7 януари 2009 г., с което се отхвърля подадената срещу първото решение жалба.
 Искания на жалбоподателя
 —
 Да се отмени решението от 12 юни 2008 г., с което ответникът е посочил на жалбоподателя, че не може да му предложи постоянно назначение, както и решението, постановено по жалба на 7 януари 2009 г., с което изложените от жалбоподателя твърдения за нарушения срещу решението от 12 юни 2008 г. се приемат за неоснователни,
 —
 да се осъди Европол да заплати съдебните разноски.


text:
 23.2.2013
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 55/4
 Жалба, подадена на 11 декември 2012 г. от Kuwait Petroleum Corp., Kuwait Petroleum International Ltd, Kuwait Petroleum (Nederland) BV срещу Решение на Общия съд (шести състав), постановено от 27 септември 2012 г. по дело T-370/06, Kuwait Petroleum Corp., Kuwait Petroleum International Ltd, Kuwait Petroleum (Nederland) BV/Европейска комисия
 (Дело C-581/12 P)
 2013/C 55/06
 Език на производството: английски
 Страни
 Жалбоподатели: Kuwait Petroleum Corp., Kuwait Petroleum International Ltd, Kuwait Petroleum (Nederland) BV (представители: D.W. Hull, Solicitor, G. Berrisch, Rechtsanwalt)
 Друга страна в производството: Европейска комисия
 Искания на жалбоподателите
 Жалбоподателите искат от Съда:
 —
 да отмени обжалваното решение,
 —
 да i) отмени член 2 i) от обжалваното решение (1) в частта, в която се налага глоба на жалбоподателите или ii) да намали размера на наложената на жалбоподателите глоба, или iii) да върне делото за ново разглеждане на Общия съд и
 —
 да осъди Комисията да заплати съдебните разноски за производството по настоящата жалба и пред Общия съд.
 Правни основания и основни доводи
 С решение от 27 септември 2012 г. (наричано по-нататък „обжалваното съдебно решение“), Общият съд потвърждава решението на Комисията от 13 септември 2006 г., с което налага солидарно на Kuwait Petroleum Corporation (наричано по-нататък „KPC“), Kuwait Petroleum International Limited (наричано по-нататък „KPI“) и на Kuwait Petroleum (Nederland) BV (наричано по-нататък „KPN“) (KPC, KPI, и KPN са наричани по-нататък общо „жалбоподателите“) глоба в размер на 16 632 милиона евро за нарушение на член 81 ЕО, изразяващо се в определяне на цените на нидерландския пазар на битум. Всички посочени по-горе жалбоподатели искат или отмяна на обжалваното съдебно решение в частта, с която се налага глоба, намаляване на глобата или връщане на делото на Общия съд, на следните основания:
 1.
 Обжалваното съдебно решение следва да се отмени в частта, в която се налага глоба или, при условията на евентуалност, да бъде върнато на Общия съд, тъй като е опорочено от грешка при прилагане на правото, поради неправилно тълкуване на Общият съд на последния параграф от точка 23 б) от Известието относно сътрудничеството от 2002 г., в който е предвидено, че когато лицето, което иска да бъде освободено от глоба или нейният размер да бъде намален „предостави доказателства за до този момент неизвестни на Комисията факти, които имат пряко отношение към тежестта или продължителността на евентуалния картел“[неофициален превод], Комисията може да не вземе предвид тези факти при определяне на размера на глобата на предприятието, представило доказателствата. Общият съд приел, че факт е „неизвестен“ на Комисията, само ако Комисията не знае нищо за този факт. По този начин, дори Комисията да има само много обща представа за съществуването на картел, но не и пряко доказателство, което ще позволи да се докажат свързаните с картела факти, лицето, което иска освобождаване от глоба или намаляване на нейния размер, няма да може да се ползва от предвиденото в последния параграф на точка 23 б) освобождаване от глоба или намаляване на нейния размер. Жалбоподателите твърдят, че това тълкуване на този параграф е прекалено стеснително и неправилно от правна страна.
 2.
 Обжалваното съдебно


text:
решение е опорочено от грешка при прилагане на правото, тъй като Общият съд не оценил правилно представените от жалбоподателите доказателства, преди да заключи, че представените от другите страни доказателства намаляват значението на доказателството, представено на Комисията от KPN с оглед на искането му за освобождаване от глоба или намаляване на нейния размер. Общият съд не могъл да направи този извод без да разгледа представеното от KPN доказателство и да го сравни с представените от другите страни доказателства, което той дори не се опитал да направи.
 (1) Решение C(2006) 4090 окончателен на Комисията относно процедура по член 81 [ЕО] (преписка COMP/F/38.456 — Битум (Нидерландия), ОВ L 196, 2007 г., стр. 40.


text:
 6.8.2011
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 232/39
 Решение на Съда на публичната служба (първи състав) от 12 май 2011 г. — Missir Mamachi di Lusignano/Комисия
 (Дело F-50/09) (1)
 (Публична служба - Длъжностни лица - Иск за обезщетение - Правило за съответствие между искане, административна жалба и иск за обезщетение - Състезателност на производството - Използване пред съд на поверителен документ, класифициран „Restreint UE“ - Извъндоговорна отговорност на институциите - Виновна отговорност - Причинно-следствена връзка - Множество причини за настъпване на вредата - Действие на трето лице - Невиновна отговорност - Задължение за съдействие - Задължение за институцията да осигури охрана на персонала си - Убийство на длъжностно лице и съпругата му от трето лице - Загуба на възможност за оцеляване)
 2011/C 232/66
 Език на производството: италиански
 Страни
 Жалбоподател: Livio Missir Mamachi di Lusignano (Kerkhove-Avelgem, Белгия) (представители: F. Di Gianni, R. Antonini и N. Sibona, avocats)
 Ответник: Европейска комисия (представители: L. Pignataro, B. Eggers и D. Martin)
 Предмет
 Искане за осъждане на ответника да заплати сума като обезщетение за имуществените и неимуществените вреди, претърпени от жалбоподателя вследствие убийството на неговия син, бивше длъжностно лице
 Диспозитив
 1.
 Отхвърля жалбата.
 2.
 Извлеченията от документа от 2006 г. за нормите и критериите за сигурност, изпратени от Европейската комисия на Съда на публичната служба в хода на производството, да бъдат върнати незабавно на Европейската комисия в запечатан плик с гриф „Restreint UE“.
 3.
 Европейската комисия понася всички съдебни разноски.
 (1) ОВ C 167, 18.7.2009 г., стр. 27.


text:
 24.7.2017
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 239/55
 Жалба, подадена на 29 май 2017 г. — Air Canada/Комисия
 (Дело T-326/17)
 (2017/C 239/68)
 Език на производството: английски
 Страни
 Жалбоподател: Air Canada (Сен-Лоран, Квебек, Канада) (представители: T. Soames, G. Bakker и I.-Z. Prodromou-Stamoudi, адвокати, и J. Joshua, barrister)
 Ответник: Европейска комисия
 Искания на жалбоподателя
 Жалбоподателят иска от Общия съд:
 —
 да отмени изцяло или отчасти Решение C(2017) 1742 окончателен на Комисията от 17 март 2017 година относно производство по прилагане на член 101 ДФЕС, член 53 от Споразумението за ЕИП и член 8 от Споразумението между Европейската общност и Конфедерация Швейцария по въпроси на въздушния транспорт (дело AT.39258 — Въздушен превоз на товари) в частта относно жалбоподателя,
 —
 да отмени или, при условията на евентуалност, да намали размера на наложената глоба,
 —
 да осъди Комисията да заплати съдебните разноски.
 Основания и основни доводи
 В подкрепа на жалбата си жалбоподателят излага шест основания.
 1.
 С първото основание се твърди нарушение на правото на защита, на правото на изслушване и съществено процесуално нарушение.
 Според жалбоподателя в изложението на възраженията Европейската комисия не представила всичките си твърдения по случая, които за първи път били формулирани в обжалваното решение, с което попречила на жалбоподателя да се защити по отправените обвинения, което е достатъчно основание за отмяна на обжалваното решение в неговата цялост.
 2.
 С второто основание се твърди нарушение на правото на защита, липса на мотиви и съществено процесуално нарушение.
 Според жалбоподателя Европейската комисия нарушила правото на защита на жалбоподателя, като не i) предоставила никакви или поне достатъчни мотиви в подкрепа на констатацията за единно продължено нарушение по всички маршрути; ii) определила естеството и обхвата на твърдяното нарушение или нарушения с изискваната съгласно уредбата прецизност; iii) отстранила присъщото противоречие между наличието на единно продължено нарушение и четири отделни нарушения, довело до отмяна на Решение C (2010) 7694 окончателен на Комисията от 9 ноември 2010 г., като посочените точки са достатъчно основание за отмяна на обжалваното решение в неговата цялост.
 3.
 С третото основание се твърди явна грешка в преценката и явна грешка при прилагане на правото във връзка с невъзможността на превозвачи извън ЕС/ЕИП да извършват дейност по вътрешноевропейски маршрути.
 Жалбоподателят сочи, че Европейската комисия i) неправилно установила в член 1, параграфи 1 и 4 от обжалваното решение, че жалбоподателят е участвал в нарушение или нарушения по маршрути в рамките на ЕИП и между летища в рамките на ЕС и летища в Швейцария, на които нямал право да предоставя услуги по въздушен превоз на товари; ii) пренебрегнала или не разбрала правилно международните правни режими и правните режими в ЕС, уреждащи правата на въздушно движение; iii) неправилно приложила релевантната съдебна практика, като установила, че липсват „непреодолими пречки“ жалбоподателят да предлага услуги по вътрешноевропейски маршрути, с което неправилно го квалифицирала като потенциален конкурент по посочените маршрути. Според жалбоподателя всяко едно от тези положения, както и всички те, взети в тяхната цялост, съдържат явни грешки в преценката и явни грешки при прилагане на правото, а заедно или поотделно са достатъчно основание за отмяна изцяло на обжалваното решение


text:
или, при условията на евентуалност, на член 1, параграфи 1 и 4 от него.
 4.
 С четвъртото основание се твърди явна грешка при прилагане на правото и явна фактическа грешка по отношение на компетентността.
 Жалбоподателят сочи, че обжалваното решение е опорочено от явна грешка при прилагане на правото и явна фактическа грешка, свързани с i) неправилното позоваване на напълно законни действия по маршрути в трети страни като доказателство за или елементи от състава на нарушение по вътрешноевропейски маршрути, нарушение, което е невъзможно да бъде извършено (основание за отмяна на обжалваното решение в неговата цялост); ii) неправилно твърдение за компетентност по отношение на предполагаемо съглашение относно движението в „посока навътре“ по маршрути в трети страни (основание за отмяна на обжалваното решение в неговата цялост или, при условията на евентуалност, на член 1, параграфи 2 и 3).
 5.
 С петото основание се твърди явна грешка в преценката по отношение на доказателствата срещу жалбоподателя.
 Според жалбоподателя Европейската комисия i) не приложила правилно уредбата относно единното продължено нарушение, що се отнася до доказателствата; ii) не събрала достатъчно уличаващи жалбоподателя доказателства съгласно установените изисквания, и iii) неоснователно отказала да приеме оттеглянето на заявлението на жалбоподателя за освобождаване от глоби или намаляване на техния размер и не взела предвид последиците от това оттегляне относно доказателствата срещу него, като посочените точки са достатъчно основание за отмяна на обжалваното решение в неговата цялост.
 6.
 С шестото основание, съгласно първо, второ, трето, четвърто и пето основание, жалбоподателят иска от Общия съд да отмени наложената с член 3 глоба или, при условията на евентуалност, да я намали значително в съответствие с неограничената си юрисдикция съгласно член 261 ДФЕС, член 31 от Регламент 1/2003 и установената съдебна практика.


text:
 8.10.2011
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 298/9
 Решение на Съда (четвърти състав) от 28 юли 2011 г. (преюдициално запитване от Korkein hallinto-oikeus, Финландия) — Производство, образувано по инициатива на Nordea Pankki Suomi Oyj
 (Дело C-350/10) (1)
 (Преюдициално запитване - Шеста директива ДДС - Член 13, Б, буква г), точки 3 и 5 - Случаи на освобождаване - Преводи и плащания - Сделки с ценни книжа - Предоставяни на финансови институции услуги за електронен обмен на съобщения)
 2011/C 298/16
 Език на производството: фински
 Запитваща юрисдикция
 Korkein hallinto-oikeus
 Страна в главното производство
 Nordea Pankki Suomi Oyj
 Предмет
 Преюдициално запитване — Korkein hallinto-oikeus — Тълкуване на член 13, Б, буква г), точки 3 и 5 от Шеста директива 77/388/ЕИО на Съвета от 17 май 1977 година относно хармонизиране на законодателствата на държавите членки относно данъците върху оборота — обща система на данъка върху добавената стойност: единна данъчна основа (ОВ L 145, стp. 1) — Освобождаване на банкови сделки от облагане с ДДС — Услуги суифт за банките
 Диспозитив
 Член 13, Б, буква г), точки 3 и 5 от Шеста директива 77/388/ЕИО на Съвета от 17 май 1977 година относно хармонизиране на законодателствата на държавите членки относно данъците върху оборота — обща система на данъка върху добавената стойност: единна данъчна основа трябва да се тълкува в смисъл, че предвиденото в тази разпоредба освобождаване от облагане с данък върху добавената стойност не обхваща предоставяни на финансови институции услуги за електронен обмен на съобщения като разглежданите в главното производство.
 (1) ОВ C 246, 11.9.2010 г.