text:
 6.2.2017
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 38/26
 Решение на Общия съд от 15 декември 2016 г. — Philips и Philips France/Комисия
 (Дело T-762/14) (1)
 ((Конкуренция - Картели - Чипове за смарт карти - Решение, с което се установява нарушение на член 101 ДФЕС - Обмен на чувствителна търговска информация - Нарушение с оглед на целта - Едно-единствено продължено нарушение - Принципа на добрата администрация - Дължима грижа - Доказване - Известие относно сътрудничеството от 2006 г. - Известие относно производството за постигане на споразумение - Погасителна давност - Насоки от 2006 година относно метода за определяне на глобите - Стойност на продажбите))
 (2017/C 038/35)
 Език на производството: английски
 Страни
 Жалбоподатели: Koninklijke Philips NV (Айндховен, Нидерландия) и Philips France (Сюрен, Франция) (представители: J. de Pree, S. Molin, A. ter Haar и T. M. Snoep, avocats)
 Ответник: Европейска комисия (представители: A. Biolan, A. Dawes, J. Norris-Usher и P. Van Nuffel)
 Предмет
 Главно искане на основание член 263 ДФЕС за отмяна на Решение C(2014) 6250 окончателен на Комисията от 3 септември 2014 г. относно процедура по прилагане на член 101 ДФЕС и на член 53 от Споразумението за ЕИП (преписка AT.39574 — Чипове за смарт карти) и евентуално искане за отмяна или намаляване на размера на наложената глоба на жалбоподателите.
 Диспозитив
 1)
 Отхвърля жалбата.
 2)
 Koninklijke Philips NV и Philips France понасят собствените си съдебни разноски, както и тези на Европейската комисия.
 (1) ОВ C 73, 2.3.2015 г.


text:
 6.7.2015
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 221/11
 Решение на Общия съд от 21 май 2015 г. — Nutrexpa/СХВП — Kraft Foods Italia Intellectual Property (Cuétara MARĺA ORO)
 (Дело T-271/13) (1)
 ((Марка на Общността - Производство по възражение - Заявка за фигуративна марка на Общността „Cuétara Maria ORO“ - По-ранна фигуративна марка на Общността и по-ранна национална фигуративна марка „ORO“ - Частичен отказ за регистрация - Относително основание за отказ - Вероятност от объркване - Член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (CE) No 207/2009))
 (2015/C 221/14)
 Език на производството: испански
 Страни
 Жалбоподател: Nutrexpa, SL (Барселона, Испания) (представители: J. Grau Mora, M. Ferrándiz Avendaño и Y. Sastre Canet, адвокати)
 Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (СХВП) (представители: Ó. Mondéjar Ortuño и V. Melgar)
 Друга страна в производството пред апелативния състав на СХВП, встъпила в производството пред Общия съд: Kraft Foods Italia Intellectual Property Srl (Милано, Италия) (представители: A. Masetti Zannini de Concina, M. Bucarelli и G. Petrocchi, адвокати)
 Предмет
 Жалба срещу решението на първи апелативен състав на СХВП от 18 март 2013 г. (преписка R 1285/2012-1) относно производство по възражение между Kraft Foods Italia Intellectual Property Srl и Nutrexpa, SL.
 Диспозитив
 1)
 Отхвърля жалбата.
 2)
 Осъжда Nutrexpa, SL да заплати съдебните разноски.
 (1) ОВ C 215, 27.7.2013 г.

type: caselaw

jurisdiction: EU


text:
 10.7.2017
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 221/35
 Жалба, подадена на 8 май 2017 г. — Quadri di Cardano/Комисия
 (Дело T-273/17)
 (2017/C 221/50)
 Език на производството: френски
 Страни
 Жалбоподател: Alessandro Quadri di Cardano (Schaerbeek, Белгия) (представители: N. De Montigny и J.-N. Louis, avocats)
 Ответник: Европейска комисия
 Искания на жалбоподателя
 Жалбоподателят иска от Общия съд:
 да обяви,
 —
 отмяната на Решението от 19 юли 2016 г. на Службата за управление и плащане по индивидуални права (PMO), с което се определят неговите индивидуални права при постъпването му на служба в Изпълнителната агенция за иновации и мрежи (INEA), в частта му, в която му се отказва отпускането на надбавката за експатриране от 16 % в приложение на член 4 от Приложение VII към Правилника, и което води до неотпускане на свързаните с това плащания, по-конкретно на годишните пътни разноски;
 —
 осъждането на ответника да заплати съдебните разноски.
 Основания и основни доводи
 В подкрепа на жалбата си жалбоподателят излага две основания.
 1.
 Първото основание е изведено от незачитане на разискванията и преговорите, свързани с периода, предшестващ реформата на Правилника за длъжностните лица и по-конкретно от нарушението на правните очаквания, на принципите на оправданите правни очаквания и на правна сигурност на жалбоподателя, както и на придобитите от него права поради неочакван обрат в анализа на неговите индивидуални права.
 2.
 Второто основание е свързано с договора чрез агенции за временна заетост по белгийското право, който Комисията изтъква, за да оправдае установяването на местопребиваването на жалбоподателя в Белгия по време на заетост при частен работодател. Това основание се разделя на три части.
 —
 Първа част, изведена от злоупотреба с право и от злоупотреба със служебно положение, които Комисията допуснала като се опитала да изключи всякакво отношение на подчинение между нея и жалбоподателя през периода на заетост чрез агенция, за да се освободи от наличието на заетост в полза на международна организация, което по принцип отменя анализа на условията по член 4 от Приложение VII към Правилника;
 —
 втора част, изведена от грешка при прилагане на правото, от нарушение на разпоредбите на белгийското право в областта на договорите чрез агенции за временна заетост, както и от заобикалянето на закона, което Комисията допуснала;
 —
 трета част, изведена от явна грешка в преценката, от нарушение на принципа на пропорционалност и на принципа на добра администрация.


text:
 29.3.2014
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 93/6
 Решение на Съда (първи състав) от 23 януари 2014 г. (преюдициално запитване от Finanzgericht Hamburg — Германия) — DMC Beteiligungsgesellschaft mbH/Finanzamt Hamburg-Mitte
 (Дело C-164/12) (1)
 (Данъчни въпроси - Корпоративен данък - Прехвърляне на дялове в персонално дружество към капиталово дружество - Балансова стойност - Стойност по последваща оценка - Спогодба за избягване на двойното данъчно облагане - Незабавно облагане на скритите увеличения на стойността - Различно третиране - Ограничение на свободното движение на капитали - Запазване на разпределението на данъчните правомощия между държавите членки - Пропорционалност)
 2014/C 93/08
 Език на производството: немски
 Запитваща юрисдикция
 Finanzgericht Hamburg
 Страни в главното производство
 Жалбоподател: DMC Beteiligungsgesellschaft mbH
 Ответник: Finanzamt Hamburg-Mitte
 Предмет
 Преюдициално запитване — Finanzgericht Hamburg — Тълкуване на член 43 ЕО (понастоящем член 49 ДФЕС) — Дружества, установени в друга държава членка, които апортират дяловете си от дадено предприятие в национално капиталово дружество в замяна на дялове от това дружество — Правна уредба, която в такъв случай предвижда, че апортираният капитал трябва да се впише в баланса на капиталовото дружество в съответствие с неговата реална, а не счетоводна стойност, като по този начин се стига до разкриване на скритите резерви — Възможност за плащане на разглеждания данък на пет части при наличие на обезпечение на плащането
 Диспозитив
 1.
 Член 63 ДФЕС трябва да се тълкува в смисъл, че целта за запазване на разпределението на правомощията за данъчно облагане между държавите членки може да обоснове правна уредба на дадена държава членка, която постановява, че активите, апортирани от командитно дружество в капитала на капиталово дружество със седалище на територията на тази държава членка, следва да се оценяват задължително по стойността им по последваща оценка, вследствие на което, преди ефективната им реализация, стават облагаеми свързаните с тези активи скрити увеличения на стойността, възникнали на територията на посочената държава членка, тъй като в действителност тя няма да има възможност да упражни данъчната си компетентност по отношение на тези увеличения на стойността към момента на ефективната им реализация, като това обстоятелство следва да бъде установено от националната юрисдикция.
 2.
 Правната уредба на дадена държава членка, която предвижда незабавното данъчно облагане на възникналите на нейната територия скрити увеличения на стойността, не надхвърля необходимото за постигане на целта за запазване на разпределението на правомощията за данъчно облагане между държавите членки, тъй като, ако данъчнозадълженото лице предпочете разсрочване на плащането, задължението за предоставяне на банкова гаранция се налага в зависимост от действителния риск от несъбиране на данъка.
 (1) ОВ C 217, 21.7.2012 г.


text:
 1.5.2010
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 113/28
 Преюдициално запитване, отправено от Supremo Tribunal Administrativo (Португалия) на 22 февруари 2010 г. — Strong Segurança SA/Município de Sintra, Securitas-Serviços e Tecnologia de Segurança
 (Дело C-95/10)
 2010/C 113/43
 Език на производството: португалски
 Запитваща юрисдикция
 Supremo Tribunal Administrativo
 Страни в главното производство
 Ищец: Strong Segurança SA
 Ответници: Município de Sintra, Securitas-Serviços e Tecnologia de Segurança
 Преюдициални въпроси
 1.
 Има ли член 47 от Директива 2004/18/ЕО (1) на Европейския парламент и на Съвета от 31 март 2004 година непосредствено действие във вътрешното право, считано от 31 януари 2006 г., в смисъл, че той предоставя на страните право, на което те могат да се позовават в производства срещу португалските административни органи?
 2.
 При утвърдителен отговор, приложим ли е този принцип, въпреки разпоредбата на член 21 от тази директива, по отношение на договори, които имат за предмет услугите, посочени в Приложение II Б?
 (1) Директива 2004/18/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 31 март 2004 година относно координирането на процедурите за възлагане на обществени поръчки за строителство, доставки и услуги — ОВ L 134, стр. 114; Специално издание на български език, 2007 г., глава 6, том 8, стр. 116.


text:
 4.2.2012
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 32/39
 Жалба, подадена на 2 декември 2011 г. — BSH/СХВП (ecoDoor)
 (Дело T-625/11)
 2012/C 32/77
 Език на производството: немски
 Страни
 Жалбоподател: BSH Bosch и Siemens Hausgeräte GmbH (Мюнхен, Германия) (представител: S. Biagosch, Rechtsanwalt)
 Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели)
 Искания на жалбоподателя
 Жалбоподателят иска от Общия съд:
 —
 да отмени решението на първи апелативен състав на Службата за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (СХВП) от 22 септември 2011 г. по преписка R 340/2011-1;
 —
 да осъди СХВП да понесе своите разноски, както и разноските на жалбоподателя.
 Правни основания и основни доводи
 Марка на Общността, предмет на спора: Словната марка „ecoDoor“ за стоки от класове 7, 9 и 11
 Решение на проверителя: Отхвърля заявката за регистрация.
 Решение на апелативния състав: Отхвърля жалбата.
 Изложени правни основания: Нарушение на член 7, параграф 1, букви б) и в) от Регламент No 207/2009, тъй като разглежданата марка притежавала отличителен характер и не била чисто описателна.


text:
 29.9.2012
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 295/18
 Преюдициално запитване, отправено от Landgericht Frankfurt am Main (Германия) на 29 юни 2012 г. — J. Sebastian Guevara Kamm/TAM Airlines S.A./TAM Linhas Aereas S.A
 (Дело C-316/12)
 2012/C 295/30
 Език на производството: немски
 Запитваща юрисдикция
 Landgericht Frankfurt am Main
 Страни в главното производство
 Жалбоподател: J. Sebastian Guevara Kamm
 Ответник: TAM Airlines S.A./TAM Linhas Aereas S.A
 Преюдициални въпроси
 Следва ли член 2, буква й) от Регламент (ЕО) No 261/2004 (1) и по-специално споменатите в него „основателни причини“ да се тълкуват в смисъл, че „основателните причини“ могат да бъдат само причини, свързани с пътника, които застрашават въздушното движение или сигурността на другите пътници или засягат други обществени или договорни интереси, или „основателните причини“ могат да бъдат и такива причини, които не са свързани с пътника, като например в частност случаите на непреодолима сила?
 (1) Регламент (ЕО) No 261/2004 на Европейския Парламент и на Съвета от 11 февруари 2004 година относно създаване на общи правила за обезщетяване и помощ на пътниците при отказан достъп на борда и отмяна или голямо закъснение на полети, и за отмяна на Регламент (ЕИО) No 295/91 (ОВ L 46, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 7, том 12, стр. 218).


text:
 28.4.2007
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 96/35
 Определение на Първоинстанционния съд от 12 март 2007 г. — Regione autonoma Friuli-Venezia Giulia/Комисия
 (Дело T-417/04) (1)
 (Иск за отмяна - Регламент (ЕО) No 1429/2004 - Земеделие - Обща организация на лозаро-винарския пазар - Режим за използване на наименованията на видовете вина или на техните синоними - Ограничаване на използването във времето - Иск, предявен от институция на поддържавно ниво - Юридически лица - Лица, които са лично засегнати - Недопустимост)
 (2007/C 96/72)
 Език на производството: италиански
 Страни
 Ищец: Regione autonoma Friuli-Venezia Giulia (представители: E. Bevilacqua и F. Capelli, адвокати)
 Ответник: Комисия на Европейските общности (представители: L. Visaggio и E. Righini)
 Встъпила страна, подпомагаща ответника: Република Унгария (представител: P. Gottfried)
 Предмет
 Иск за отмяна на разпоредбата, ограничаваща до 31 март 2007 г. правото за използване на наименованието „Tokai friulano“, която разпоредба фигурира под формата на обяснителна бележка в точка 103 на Приложение I на Регламент (ЕО) No 1429/2004 на Комисията от 9 август 2004 година за изменение на Регламент (ЕО) No 753/2002 относно определяне на някои правила за прилагане на Регламент (ЕО) No 1493/1999 на Съвета по отношение на описанието, обозначаването, представянето и защитата на някои лозаро-винарски продукти (ОВ L 263, стр.11).
 Диспозитив
 1)
 Искът се отхвърля като недопустим.
 2)
 Ищецът да заплати собствените си разноски, както и тези на Комисията.
 3)
 Република Унгария да заплати собствените си разноски.
 (1) ОВ C 300, 4.12.2004 г.


text:
 21.11.2009
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 282/57
 Жалба, подадена на 28 септември 2009 г. — Lorenz Shoe Group/СХВП — Fuzhou Fuan Leather Plastics Clothing Making (Ganeder)
 (Дело T-374/09)
 2009/C 282/106
 Език на жалбата: немски
 Страни
 Жалбоподател: Lorenz Shoe Group AG (Taufkirchen, Австрия) (представител: M. Douglas, Rechtsanwalt)
 Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели)
 Друга страна в производството пред апелативния състав: Fuzhou Fuan Leather Plastics Clothing Making Co. Ltd (Fujian, Китайска народна република)
 Искания на жалбоподателя
 —
 да се отмени решението на първи апелативен състав от 16 юли 2009 г. по преписка R 1289/2008-1,
 —
 да се осъди Службата за хармонизация във вътрешния пазар да заплати съдебните разноски.
 Правни основания и основни доводи
 Заявител на марката на Общността: Fuzhou Fuan Leather Plastics Clothing Making Co. Ltd.
 Марка на Общността, предмет на спора: Словна марка „Ganeder“ за стоки от класове 14, 18 и 25 (заявка No 5 108 774).
 Притежател на марката или знака, на която/който е направено позоваване в подкрепа на възражението: Жалбоподателят (по-рано shoe fashion group LORENZ AG).
 Марка или знак, на която/който е направено позоваване в подкрепа на възражението: Словна марка „Ganeder“ за стоки от класове 25 (марка на Общността No 469 262), като възражението е насочено само срещу регистрацията за стоки от този клас.
 Решение на отдела по споровете: Отхвърля възражението.
 Решение на апелативния състав: Отхвърля жалбата.
 Изложени правни основания: Нарушение на член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) No 207/2009 (1), тъй като съществувала вероятност от объркване на конфликтните марки.
 (1) Регламент (ЕО) No 207/2009 на Съвета от 26 февруари 2009 г. относно марката на Общността (ОВ L 78, стр. 1).


text:
 30.1.2010
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 24/51
 Определение на Първоинстанционния съд от 20 ноември 2009 г. — IPK International — World Tourism Marketing Consultants/Комисия
 (Дело T-41/07) (1)
 (Проект Ecodata - Решение на Комисията за пристъпване към принудително изпълнение на вземане, дължимо по силата на предходно решение - Отпадане на предмета на спора - Липса на основание за постановяване на съдебно решение по същество)
 2010/C 24/90
 Език на производството: немски
 Страни
 Жалбоподател: IPK International — World Tourism Marketing Consultants GmbH (Мюнхен, Германия) (представител: C. Pitschas, avocat)
 Ответник: Комисия на Европейските общности (представител: B. Schima, подпомаган от C. Arhold, avocat)
 Предмет
 Жалба срещу Решение C (2006) 6452 на Комисията от 4 декември 2006 г. относно възстановяване на авансови плащания в размер на 318 000 евро, получени от IPK International — World Tourism Marketing Consultants GmbH за проекта Ecodata, съгласно решението за отпускане на финансова помощ от 4 август 1992 г., преди прекратяването на финансовата помощ с Решение на Комиисията от 13 май 2005 г.
 Диспозитив
 1.
 Липсва основание за постановяване на съдебно решение по същество.
 2.
 IPK International — World Tourism Marketing Consultants GmbH и Комисията на Европейските общности понасят собствените си съдебни разноски.
 (1) ОВ C 82, 14.4.2007 г.


text:
 4.4.2009
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 82/16
 Преюдициално запитване, отправено от Corte suprema di cassazione (Италия) на 28 януари 2009 г. — Ministero dell'Economia e delle Finanze, Agenzia delle Entrate/Paolo Speranza
 (Дело C-35/09)
 (2009/C 82/29)
 Език на производството: италиански
 Запитваща юрисдикция
 Corte suprema di cassazione
 Страни в главното производство
 Ищец: Ministero dell'Economia e delle Finanze, Agenzia delle Entrate
 Ответник: Paolo Speranza
 Преюдициални въпроси
 1)
 Трябва ли член 4, параграф 1, буква в) от Директива No 69/335/ЕО (1), съгласно който се облага с данък върху вноската увеличаването на капитала на капиталово дружество чрез вноски на активи от всякакъв вид, да се тълкува в смисъл, че подлежи на облагане действителната вноска, а не самото решение за увеличаване на капитала, което по същество е останало неизпълнено?
 2)
 Трябва ли член 4, параграф 1, буква в) от Директива No 69/335/ЕО да се тълкува в смисъл, че следва да се облага с данък единствено дружеството бенефициер, но не и длъжностното лице, което съставя или получава акта?
 3)
 При всички положения, съвместими ли са с принципа на пропорционалност средствата за защита, които италианската правна уредба предоставя на длъжностното лице, като се има предвид, че член 38 от Президентски указ No 131 от 1986 г. предвижда, че недействителността или възможността за отмяна на решението за увеличаване на капитала са ирелевантни и допуска възстановяване на платения данък единствено вследствие на влязло в сила съдебно решение по гражданско дело, с което се обявява недействителността или се извършва отмяната.
 (1) ОВ L 249, стр. 25; Специално издание на български език, 2007 г., глава 9, том 1, стр. 9.


text:
 21.11.2009
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 282/54
 Жалба, подадена на 18 септември 2009 г. — GDF Suez/Комисия
 (Дело T-370/09)
 2009/C 282/102
 Език на производството: френски
 Страни
 Жалбоподател: GDF Suez (Париж, Франция) (представители: J.-P. Gunther и C. Breuvart, avocats)
 Ответник: Комисия на Европейските общности
 Искания на жалбоподателя
 —
 да се отмени изцяло или отчасти член 1 от решението, доколкото той вменява на GDF Suez отговорността за нарушение на разпоредбата на член 81, параграф 1 ЕО поради участие в споразумение и в съгласувани практики в сектора на природния газ най-малко от 1 януари 1980 г. до 30 септември 2005 г. — що се отнася до нарушението, извършено в Германия, и най-малко от 10 август 2000 г. до 30 септември 2005 г. — що се отнася до нарушението, извършено във Франция, и като последица от това, да се отмени и член 3 от решението, доколкото той изисква от GDF Suez да прекрати нарушенията, за които се отнася член 1, или които имат идентичен или подобен предмет или последици,
 —
 при условията на евентуалност, да се отмени или съществено да се намали размерът на глобата, наложена на GDF Suez с член 2 от решението,
 —
 да се осъди Комисията да заплати всички съдебни разноски и разходи във връзка с настоящото производство.
 Правни основания и основни доводи
 С настоящата жалба GDF Suez формулира главно искане за пълна или частична отмяна на Решение C (2009) 5355 окончателен, прието от Европейската комисия на 8 юли 2009 г. относно производство по прилагане на член 81 ЕО (дело COMP/39.401 — E.ON/GDF) във връзка със споразумение и съгласувани практики в сектора на природния газ. При условията на евентуалност, жалбоподателят иска да се отмени или в противен случай да се намали наложената му с това решение глоба.
 В подкрепа на главното си искане за отмяна на решението жалбоподателят сочи четири правни основания, изведени от:
 —
 нарушение на член 81 ЕО, на правилата относно събирането на доказателства и на задължението за мотивиране, що се отнася до наличието на споразумение и/или на съгласувана практика между GDF Suez и E.ON/E.ON Ruhrgas преди август 2000 г., поради:
 —
 липсата на антиконкурентен предмет или последици на придружителните писма от 1975 г. преди август 2000 г.,
 —
 липсата на засягане на търговията в Общността преди август 2000 г., и
 —
 пълната липса на доказателства за наличието на твърдяното нарушение между януари 1980 г. и февруари 1999 г.,
 —
 нарушение на член 81 ЕО, на правилата относно събирането на доказателства и на задължението за мотивиране, що се отнася до наличието на споразумение и/или на съгласувана практика между GDF Suez и E.ON/E.ON Ruhrgas след август 2000 г., поради:
 —
 липсата на едно-единствено непрекъснато нарушение между 1 януари 1980 г. и 30 септември 2005 г., и вследствие на това, погасяването по давност на придружителните писма от 1975 г.,
 —
 липсата на съвпадане на волеизявленията на страните, целящи прилагането на придружителните писма от 1975 г. след август 2000 г.,
 —
 явно погрешната преценка на събранията и на взаимния обмен между GDF Suez и E.ON/E.ON Ruhrgas, и
 —
 липсата


text:
на преценка на независимото поведение на GDF Suez в Германия и на E.ON/E.ON Ruhrgas във Франция,
 —
 явна липса на доказателства, що се отнася до наличието на споразумение и/или на съгласувана практика с цел ограничаване на използването във Франция от E.ON/E.ON Ruhrgas на газ, пренасян от газопровода MEGAL, поради:
 —
 липсата на каквото и да е нарушение на френския пазар, произтичащо от писмото на „Direktion G“,
 —
 явно погрешното тълкуване на събранията и на взаимния обмен между GDF Suez и E.ON/E.ON Ruhrgas относно Франция,
 —
 изключението, изведено от законния монопол на GDF Suez върху вноса и доставката на газ във Франция преди либерализацията на газовия пазар през януари 2003 г.,
 —
 фактически и правни грешки при прилагането на член 81 ЕО що се отнася до наличието на споразумение и/или на съгласувана практика между GDF Suez и E.ON/E.ON Ruhrgas след август 2004 г.
 В подкрепа на искането за отмяна на глобата при условията на евентуалност, жалбоподателят изтъква едно единствено правно основание, изведено от нарушение на принципите на равно третиране, на пропорционалност и на забрана на обратното действие.
 В подкрепа на искането си за намаляване на глобата при условията на по- голяма евентуалност, жалбоподателят изтъква шест правни основания, изведени от:
 —
 това, че твърдяното нарушение относно пазарите на газ във Франция не било доказано надлежно и това, че обжалваното решение било опорочено от липса на мотиви по този въпрос,
 —
 нарушение на принципите на равно третиране и на пропорционалност, доколкото на GDF Suez и на E.ON/E.ON Ruhrgas е наложена идентична глоба,
 —
 погрешна преценка на продължителността на нарушението,
 —
 погрешна преценка на тежестта на нарушението,
 —
 погрешна преценка на необходимостта спрямо GDF Suez да се приложи входна такса от 15 %, и
 —
 погрешна преценка на смекчаващите обстоятелства.


text:
 26.2.2011
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 63/2
 Решение на Съда (четвърти състав) от 22 декември 2010 г. — Европейска комисия/Словашка република
 (Дело C-507/08) (1)
 (Неизпълнение на задължения от държава членка - Държавни помощи - Частично опрощаване на данъчно задължение на дружество в рамките на производство по сключване на предпазен конкордат - Решение на Комисията, с което се установява, че тази помощ е несъвместима с общия пазар, и се разпорежда нейното възстановяване - Неизпълнение)
 2011/C 63/03
 Език на производството: словашки
 Страни
 Ищец: Европейска комисия (представители: C. Giolito, J. Javorský и K. Walkerová)
 Ответник: Словашка република (представител: B Ricziová)
 Предмет
 Неизпълнение на задължения от държава членка — Неприемане в предвидения срок на необходимите разпоредби за съобразяване с Решение C(2006) 2082 окончателен на Комисията от 7 юни 2006 г., с което се установява несъвместимостта с общия пазар на помощта, отпусната от Словашката република в полза на Frucona Košice под формата на отмяна на данъчно задължение от данъчната служба в рамките на производство по предпазен конкордат с кредиторите, и се разпорежда нейното възстановяване (държавна помощ No C-25/2005, ex NN/2005) (ОВ L 112, стр. 14)
 Диспозитив
 1.
 Като не е приела в предвидения срок всички необходими мерки за възстановяване на неправомерната помощ, посочена в Решение 2007/254/ЕО на Комисията от 7 юни 2006 г. относно държавна помощ C-25/05 (ex NN 21/05) приведена в действие от Словашката република за Frucona Košice a.s., Словашката република не е изпълнила задълженията си по член 249, четвърта алинея ЕО и по член 2 от посоченото решение.
 2.
 Осъжда Словашката република да заплати съдебните разноски.
 (1) ОВ C 102, 1.5.2009 г.


text:
 6.10.2014
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 351/9
 Жалба, подадена на 16 юли 2014 г. — CW/Съвет
 (Дело T-516/13)
 2014/C 351/10
 Език на производството: френски
 Страни
 Жалбоподател: CW (Париж, Франция) (представител: A. Tekari, адвокат)
 Ответник: Съвет на Европейския съюз
 Искания на жалбоподателя
 Жалбоподателят иска от Общия съд:
 —
 да отмени Решение за изпълнение 2013/409/ОВППС на Съвета от 30 юли 2013 година за прилагане на Решение 2011/72/ОВППС относно ограничителни мерки, насочени срещу определени лица и образувания с оглед на положението в Тунис, в частта, в която се отнася до жалбоподателя;
 —
 да осъди Съвета на Европейския съюз да заплати сумата от сто хиляди евро като обезщетение за неимуществените и имуществените вреди, които жалбоподателят е претърпял;
 —
 да осъди Съвета на Европейския съюз да понесе освен направените от него съдебни разноски и тези, които е направил жалбоподателят.
 Правни основания и основни доводи
 Жалбоподателят излага две основания в подкрепа на своята жалба.
 1.
 Първото основание е изведено от допусната грешка в правното основание на Решение 2013/409/ОВППС (1), което всъщност е лишено от такова, доколкото почива на мотив, които нямат отношение към мотива, предвиден в член 1 от Решение 2011/72/ОВППС (2), представляващ неговото правно основание.
 2.
 Второто основание е изведено от нарушение на правото на собственост, тъй като наложените на жалбоподателя ограничителни мерки представляват необосновано ограничаване на правото му на собственост.
 (1) Решение за изпълнение 2013/409/ОВППС на Съвета от 30 юли 2013 година за изменение на Решение 2011/72/ОВППС относно ограничителни мерки, насочени срещу определени лица и образувания с оглед на положението в Тунис (ОВ L 204, стр. 52).
 (2) Решение 2011/72/ОВППС на Съвета от 31 януари 2011 година относно ограничителни мерки, насочени срещу определени лица и образувания с оглед на положението в Тунис (ОВ L 28, стр. 62).


text:
 11.8.2012
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 243/28
 Жалба, подадена на 12 юни 2012 г. — Deutsche Bahn и др./Комисия
 (Дело T-267/12)
 2012/C 243/50
 Език на производството: английски
 Страни
 Жалбоподатели: Deutsche Bahn AG (Берлин, Германия), Schenker AG (Есен, Германия), Schenker China Ltd (Шанхай, Китай), Schenker International (H.K.) Ltd (Хонконг, Китай) (представители: F. Montag и B. Kacholdt, lawyers, D. Colgan и T. Morgan, solicitors)
 Ответник: Европейска комисия
 Искания на жалбоподателите
 Жалбоподателите искат от Общия съд:
 —
 да отмени член 1, параграф 2, буква ж), параграф 3, букви a) и б) и параграф 4, буква з) от Решение на Европейската комисия от 28 март 2012 година относно производство по прилагане на член 101 от Договора за функционирането на Европейския съюз и член 53 от Споразумението за ЕИП (дело COMP/39462 — Спедиторски услуги),
 —
 изцяло да отмени или, при условията на евентуалност, да намали глобите, определени в член 2, параграф 2, буква ж), параграф 3, букви a) и б) и параграф 4, буква з) от обжалваното решение, и
 —
 да осъди ответника да заплати съдебните разноски.
 Правни основания и основни доводи
 В подкрепа на жалбата си жалбоподателите излагат шест правни основания.
 1.
 По първото правно основание твърдят, че:
 —
 Комисията е нарушила правото им на защита, принципа на справедлив процес и принципа на добра администрация, доколкото не е прекратила разследването си, след като е била уведомена, че доказателствата, предоставени от представителите на определено дружество, са събрани в нарушение на закона.
 2.
 По второто правно основание твърдят, че:
 —
 Комисията е превишила правомощията си, доколкото е приела обжалваното решение, въпреки че съгласно Регламент No 141/1962 (1) не е била компетентна за това.
 3.
 По третото правно основание твърдят, че:
 —
 Комисията е нарушила член 101, параграф 1 ДФЕС и член 296 ДФЕС, член 41 от Хартата на основните права на Европейския съюз, член 4, член 7 и член 23, параграф 2 от Регламент No 1/2003, както и принципа на личната отговорност и принципа на добра администрация, доколкото е приела, че Schenker China Ltd носи отговорност за поведението на BAX Global (China) Co. Ltd, и доколкото за това поведение е наложила глоба единствено на Schenker China Ltd, въпреки че към онзи момент BAX Global (China) Co. Ltd е било дъщерно дружество на друго предприятие, оглавявано от конкретно дружество през по-голямата част от периода на поведението по член 1, параграф 3, буква a) от обжалваното решение.
 4.
 По четвъртото правно основание твърдят, че:
 —
 Комисията е нарушила членове 23 и 27 от Регламент No 1/2003, правото на защита на жалбоподателите, Насоките за глобите от 2006 г. (2), принципа за съответствие между наказанието и нарушението, принципа на добра администрация, принципа nulla poena sine culpa и принципа на пропорционалност и е допуснала явна грешка в преценката при определянето на размера на глобите въз основа на оборот, надвишаващ максималния му теоретичен размер в резултат от поведението, посочено в член 1, параграф 2, буква ж), параграф 3, букви a) и б) и параграф 4, буква з) от обжалваното решение.
 5.
 По петото правно основание твърдят, че:
 —
 Комисията


text:
е нарушила член 23 от Регламент No 1/2003, Известието за сътрудничеството (3) и принципа на равно третиране и е допуснала явна грешка в преценката при определянето на процента на намаление на глобите на жалбоподателите.
 6.
 По шестото правно основание твърдят, че:
 —
 Комисията е нарушила член 23 от Регламент No 1/2003 и принципа на равно третиране и е допуснала явна грешка в преценката, като е отказала провеждането на производство за постигане на споразумение по реда на Известието за тези производства (4).
 (1) Регламент No 141 на Съвета от 26 ноември 1962 година за освобождаване на транспортните услуги от прилагането на Регламент No 17 на Съвета (OB 124, стр. 2751).
 (2) Насоки относно метода за определяне на глобите, налагани по силата на член 23, параграф 2, буква а) от Регламент No 1/2003 (ОВ C 210, 2006 г., стр. 2).
 (3) Известие на Комисията относно освобождаване от глоби и намаляване на техния размер по делата за картели (ОВ C 298, 2006 г., стр. 11).
 (4) Известие на Комисията относно воденето на производства за постигане на споразумение с оглед приемане на решения съгласно член 7 и член 23 от Регламент (ЕО) No 1/2003 на Съвета при дела за картели (ОВ C 167, 2008 г., стр. 1).


text:
 13.7.2015
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 228/13
 Определение на Общия съд от 18 май 2015 г. — Ackermann Saatzucht и др./Парламент и Съвет
 (Дело T-559/14) (1)
 ((Жалба за отмяна - Регламент (ЕС)No 511/2014 - Мерки за спазване от ползвателите, произтичащи от Протокола от Нагоя за достъпа до генетични ресурси и справедливата и равноправна подялба на ползите, произтичащи от тяхното използване в Съюза - Липса на лично засягане - Недопустимост))
 (2015/C 228/16)
 Език на производството: английски
 Страни
 Жалбоподатели: Ackermann Saatzucht GmbH & Co.KG (Ирлбах, Германия) и другите жалбоподатели, чиито наименования са посочени в приложение към определението) (представители: P. de Jong, P. Vlaemminck и B. Van Vooren, адвокати)
 Ответници: Европейски парламент (представители: L. Visaggio, J. Rodrigues и R. Van de Westelaken) и Съвет на Европейския съюз (представители: M. Moore и M. Simm)
 Предмет
 Искане за отмяна на Регламент (ЕС) No 511/2014 на Европейския парламент и на Съвета от 16 април 2014 година относно мерките за спазване от ползвателите, произтичащи от Протокола от Нагоя за достъпа до генетични ресурси и справедливата и равноправна подялба на ползите, произтичащи от тяхното използване в Съюза (ОВ L 150, стр. 59).
 Диспозитив
 1)
 Отхвърля жалбата като недопустима.
 2)
 Няма основание за произнасяне по молбата за встъпване, подадена от European Seed Association (ESA).
 3)
 Ackermann Saatzucht GmbH & Co. KG и другите жалбоподатели, чиито наименования са посочени в приложение, понасят направените от тях съдебни разноски и разноските, направени от Европейския парламент и от Съвета на Европейския съюз.
 (1) ОВ C 388, 3.11.2014 г.


text:
 4.8.2007
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 183/15
 Решение на Съда (шести състав) от 21 юни 2007 г. — Комисия на Европейските общности/Кралство Испания
 (Дело C-392/06) (1)
 (Неизпълнение на задължения от държава-членка - Директива 2002/15/ЕО - Организацията на работното време на лицата, извършващи транспортни дейности в автомобилния транспорт - Липса на транспониране в предвидения срок)
 (2007/C 183/25)
 Език на производството: испански
 Страни
 Ищец: Комисия на Европейските общности [представители: N. Yerrell и R. Vidal Puig]
 Ответник: Кралство Испания [представител: M. A. Sampol Pucurull]
 Предмет
 Неизпълнение на задължения от държава-членка — Неприемане в предвидения срок на разпоредбите, необходими за съобразяване с Директива 2002/15/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 11 март 2002 година за организацията на работното време на лицата, извършващи транспортни дейности в автомобилния транспорт (ОВ L 80, стр. 35)
 Диспозитив
 1)
 Като не е приело в предвидения срок законовите, подзаконовите и административните разпоредби, необходими за съобразяване с Директива 2002/15/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 11 март 2002 година за организацията на работното време на лицата, извършващи транспортни дейности в автомобилния транспорт, Кралство Испания не е изпълнило задълженията си съгласно посочената директива.
 2)
 Кралство Испания се осъжда да заплати съдебните разноски.
 (1) ОВ C 294, 2.12.2006 г.


text:
 28.1.2012
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 25/43
 Жалба, подадена на 25 ноември 2011 г. от Land Wien срещу определението, постановено от Общия съд (шести състав) на 20 септември 2011 г. по дело T-267/10, Land Wien/Европейска комисия
 (Дело C-608/11 P)
 (2012/C 25/80)
 Език на производството: немски
 Страни
 Жалбоподател: Land Wien (представител: W.-G. Schärf, Rechtsanwalt)
 Друга страна в производството: Европейска комисия
 Искания на жалбоподателя
 Жалбоподателят иска:
 Съдът на Европейския съюз да измени Определение на Общия съд (шести състав) от 20 септември 2011 г. по дело T-267/10, като уважи изцяло направените с жалбата искания по същество, както и да осъди Европейската комисия да заплати съдебните разноски в производството пред първата и втората инстанция.
 Правни основания и основни доводи
 Жалба е подадена срещу определение на Общия съд от 20 септември 2011 г., с което той отхвърля жалбата на жалбоподателя в първоинстанционното и въззивното производство, с която по същество се иска да се отмени решението на Комисията от 25 март 2010 г. за прекратяване на производството по жалба на жалбоподателя във връзка с проект за разширяване на трети и четвърти блок от атомната електроцентрала Mochovce (Република Словакия), както и относно искане за установяване на неправомерно бездействие от страна на Комисията по смисъла на член 265 ДФЕС, доколкото на жалбоподателя не са предоставени всички поискани документи относно този проект в нарушение на Регламент (ЕО) No 1049/2001 на Европейския парламент и на Съвета от 30 май 2001 година относно публичния достъп до документи на Европейския парламент, на Съвета и на Комисията (1).
 Според жалбоподателя Общият съд е нарушил Договора за Евратом, тъй като не го е тълкувал в светлината на Договора от Лисабон. Съдът не е съобразил, че с Договора от Лисабон правото на достъп до документи, уредено в член 42 от Хартата на основните права, се провъзгласява за право, което може да бъде защитавано по съдебен ред и жалбоподателят може директно да се позове на това право, за да получи от Комисията цялата налична информация във връзка с разширяването на атомната електроцентрала Mochovce.
 Според жалбоподателя, противно на приетото от Общия съд, изпратеното в отговор на искането на жалбоподателя в първоинстанционното и въззивното производство писмо на Комисията представлява обжалваемо решение по смисъла на член 263 ДФЕС. Този извод следва от постоянната практика на Съда на Европейския съюз и по-специално от Решение от 11 ноември 1981 г. по дело IBM (60/81, Recueil, стр. 2639).
 (1) ОВ L 145, стр. 43; Специално издание на български език, 2007 г., глава 1, том 3, стр. 76.


text:
 2.2.2013
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 32/17
 Определение на Общия съд от 4 декември 2012 г. — Lenz/Комисия
 (Дело T-78/11 P) (1)
 (Обжалване - Публична служба - Длъжностни лица - Социално осигуряване - Вземане предвид на разходите за медицински грижи, положени от „Heilpraktiker“ - Задължение за мотивиране - Изопачаване на фактите)
 2013/C 32/26
 Език на производството: немски
 Страни
 Жалбоподател: Erika Lenz (Osnabrück, Германия) (представители: V. Lenz и J. Römer, avocats)
 Друга страна в производството: Европейска комисия. (представители: J. Currall и B. Eggers)
 Предмет
 Жалба за отмяна на Решение на Съда на публичната служба на Европейския съюз (първи състав) от 14 декември 2010 г. по дело Lenz/Комисия (F-80/09, все още непубликувано в Сборника)
 Диспозитив
 1.
 Отхвърля жалбата.
 2.
 Осъжда г-жа Erika Lenz да понесе направените от нея съдебни разноски, както и съдебните разноски, направени от Европейската комисия в рамките на настоящото производство.
 (1) ОВ C 103, 2.4.2011 г.


text:
 8.5.2017
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 144/5
 Решение на Съда (пети състав) от 9 март 2017 г. (преюдициално запитване от Oberster Gerichtshof — Австрия) — Leopoldine Gertraud Piringer
 (Дело C-342/15) (1)
 ((Преюдициално запитване - Свободно предоставяне на услуги от адвокатите - Възможност държавите членки да запазят за определени категории адвокати изготвянето на официални документи за учредяване или прехвърляне на вещни права върху недвижими имоти - Правна уредба на държава членка, по силата на която автентичността на подписа върху молба за вписване в имотния регистър трябва да бъде удостоверена от нотариус))
 (2017/C 144/05)
 Език на производството: немски
 Запитваща юрисдикция
 Oberster Gerichtshof
 Страни в главното производство
 Жалбоподател: Leopoldine Gertraud Piringer
 Диспозитив
 1)
 Член 1, параграф 1, втора алинея от Директива 77/249/ЕИО на Съвета от 22 март 1977 година относно улесняване ефективното упражняване от адвокатите на свободата на предоставяне на услуги следва да се тълкува в смисъл, че не се прилага към правна уредба на държава членка като разглежданата в главното производство, която запазва за нотариусите удостоверяването на подписи върху документите, необходими за учредяването или прехвърлянето на вещни права върху недвижими имоти, и поради това изключва възможността за признаване в тази държава членка на подобно удостоверяване, извършено от установен в друга държава членка адвокат.
 2)
 Член 56 ДФЕС следва да се тълкува в смисъл, че допуска правна уредба на държава членка като разглежданата в главното производство, която запазва за нотариусите удостоверяването на подписи върху документите, необходими за учредяването или прехвърлянето на вещни права върху недвижими имоти, и поради това изключва възможността за признаване в тази държава членка на подобно удостоверяване, извършено от установен в друга държава членка адвокат в съответствие с националното му право.
 (1) ОВ C 354, 26.10.2015 г.


text:
 9.3.2015
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 81/15
 Решение на Общия съд от 22 януари 2015 г. — Tsujimoto/СХВП — Kenzo (KENZO)
 (Дело T-393/12) (1)
 ((Марка на Общността - Производство по възражение - Заявка за словна марка на Общността „KENZO“ - По-ранна словна марка на Общността „KENZO“ - Относително основание за отказ - Репутация - Член 8, параграф 5 от Регламент (ЕО) No 207/2009 - Задължение за мотивиране - Член 75 от Регламент No 207/2009 - Късно представяне на документи - Правомощие за преценка на апелативния състав - Член 76, параграф 2 от Регламент No 207/2009))
 (2015/C 081/19)
 Език на производството: английски
 Страни
 Жалбоподател: Kenzo Tsujimoto (Осака, Япония) (представител: A. Wenninger-Lenz, адвокат)
 Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (представител: P. Bullock)
 Друга страна в производството пред апелативния състав на СХВП, встъпила в производството пред Общия съд: Kenzo (Париж, Франция) (представители: P. Roncaglia, G. Lazzeretti и N. Parrotta, адвокати)
 Предмет
 Жалба срещу решението на втори апелативен състав на СХВП от 29 май 2012 г. (преписка R 1659/2011-2), постановено в производство по възражение със страни Kenzo и г-н Kenzo Tsujimoto.
 Диспозитив
 1)
 Отхвърля жалбата.
 2)
 Осъжда г-н Kenzo Tsujimoto да заплати съдебните разноски.
 (1) ОВ C 355, 17.11.2012 г.


text:
 21.12.2013
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 377/5
 Преюдициално запитване, отправено от Östersunds tingsrätt (Швеция) на 6 май 2013 г. — E.ON Vattenkraft Sverige Aktiebolag/Kammarkollegiet и др.
 (Дело C-251/13)
 2013/C 377/10
 Език на производството: шведски
 Запитваща юрисдикция
 Östersunds tingsrätt
 Страни в главното производство
 Жалбоподател: E.ON Vattenkraft Sverige Aktiebolag
 Ответници: Kammarkollegiet, Ljustorp socken ekonomisk förening, Länsstyrelsen i Västernorrlands län, Murberget Länsmuseet Västernorrland, Naturskyddsföreningen Timrå, Naturvårdsverket, Sveriges Sportfiske- och Fiskevårdsförbund, Timrå kommun, Miljö- och byggnadsnämnden, Älvräddarnas samorganisation
 На 20 август 2013 г. председателят на Съда постанови прекратяване на производството по делото.


text:
 3.7.2017
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 213/16
 Жалба, подадена на 16 февруари 2017 г. от Redpur GmbH срещу решението на Общия съд (седми състав), постановено на 15 декември 2016 г. по дело T-227/15 — Redpur GmbH/EUIPO
 (Дело C-86/17 P)
 (2017/C 213/19)
 Език на производството: немски
 Страни
 Жалбоподател: Redpur GmbH (представител: S. Schiller, Rechtsanwalt)
 Друга страна в производството: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)
 Искания на жалбоподателя
 —
 да бъде отменено решението на Общия съд по дело T-227/15 от 15 декември 2016 г. и да отхвърли възражението;
 —
 да бъде осъдена EUIPO да заплати съдебните разноски, направени от жалбоподателя в настоящото производство;
 —
 да бъде осъдено Redwell Manufaktur GmbH да заплати съдебните разноски, направени от жалбоподателя в производството пред отдела по спорове и пред апелативния състав на EUIPO.
 Основания и основни доводи
 Заявител на марката на Общността: жалбоподателя
 Марка на Общността, предмет на спора: словна марка „Redpur“ за стоки от клас 11 — заявка за регистрация на марка на Общността No 10 934 305
 Притежател на марката или знака, на която/който е направено позоваване в подкрепа на възражението: другата страна в производството
 Марка или знак, на която/който е направено позоваване в подкрепа на възражението: словна марка на Общността No 004769717 „redwell INFRAROT HEIZUNGEN“ за стоки от клас 11; австрийска словна марка, No 232549 „Redwell“ за стоки от клас 11; международна словна марка (СОИС), регистрирана с No 914971, „Redwell“ за стоки от клас 11 и фирмено наименование в Австрия „REDWELL Manufaktur GmbH“ за отоплителни системи и отоплителни уреди, и по-специално отоплителни уреди и отоплителни инсталации с инфрачервени лъчи
 Решение на отдела по спорове: уважава възражението
 Решение на апелативния състав: отхвърля жалбата
 Основание: Нарушение на член 8, параграф 1, буква б) от Регламент No 207/2009 (1).
 (1) Регламент (ЕО) No 207/2009 на Съвета от 26 февруари 2009 година относно марката на Общността (ОВ L 78, стр. 1).


text:
 19.6.2010
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 161/50
 Жалба, подадена на 15 април 2010 г. — Milux/СХВП (FERTILITYINVIVO)
 (Дело T-175/10)
 (2010/C 161/79)
 Език на производството: английски
 Страни
 Жалбоподател: Milux Holding SA (Люксембург, Люксембург) (представител: J. Bojs, lawyer)
 Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели)
 Искания на жалбоподателя
 —
 да се отмени решението на четвърти апелативен състав на Службата за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) от 2 февруари 2010 г. по преписка R 1116/2009-4, и
 —
 да се осъди ответникът да заплати съдебните разноски.
 Правни основания и основни доводи
 Марка на Общността, предмет на спора: словна марка „FERTILITYINVIVO“ за стоки и услуги от класове 9, 10 и 44
 Решение на проверителя: отхвърля заявката за регистрация на марка на Общността.
 Решение на апелативния състав: отхвърля жалбата.
 Изложени правни основания: нарушение на член 7, параграф 1, букви б) и в) от Регламент No 207/2009 на Съвета, доколкото апелативният състав неправилно е заключил, че заявената марка не трябва да се регистрира като марка на Общността, тъй като няма достатъчно отличителен характер.


text:
 8.12.2007
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 297/13
 Решение на Съда (пети състав) от 11 октомври 2007 г. — Република Гърция/Комисия на Европейските общности
 (Дело C-332/06 P) (1)
 (Обжалване - FEOGA - Разходи, изключени от финансиране поради несъответствие с правилата на Общността)
 (2007/C 297/20)
 Език на производството: гръцки
 Страни
 Жалбоподател: Република Гърция (представители: V. Kontolaimos и I. Chalkias)
 Друга страна в производството: Комисия на Европейските общности (представители: M. Condou-Durande и H. Tserepa-Lacombe)
 Предмет
 Жалба срещу Решението на Първоинстанционния съд (втори състав) от 20 юни 2006 г. по дело Гърция/Комисия (T-251/04), с което Първоинстанционният съд отхвърля иска за отмяна на Решение 2004/457/ЕО на Комисията от 29 април 2004 година за изключване от финансиране от страна на Общността на някои разходи, направени от държавите-членки в рамките на Европейския фонд за ориентиране и гарантиране на земеделието (ФЕОГА), секция „Гарантиране“, (нотифицирано под номер C(2004)1706) (ОВ L 156, стр. 48)
 Диспозитив
 1)
 Отхвърля жалбата.
 2)
 Осъжда Република Гърция да заплати разноските.
 (1) ОВ C 224 от 16.9.2006 г.


text:
 12.1.2013
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 9/30
 Преюдициално запитване, отправено от Gerechtshof te 's Hertogenbosch (Niederlande) на 15 октомври 2012 г. — Granton Advertising BV/Inspecteur van de Belastingdienst Haaglanden (kantoor Den Haag)
 (Дело C-461/12)
 2013/C 9/51
 Език на производството: нидерландски
 Запитваща юрисдикция
 Gerechtshof te ’s Hertogenbosch
 Страни в главното производство
 Жалбоподател: Granton Advertising BV
 Ответник: Inspecteur van de Belastingdienst Haaglanden (kantoor Den Haag)
 Преюдициални въпроси
 1.
 Следва ли изразът „други ценни книжа“, съдържащ се в член 13, част Б, буква г), точка 5 от Шеста директива 77/388/ЕИО (1) (считано от 1 януари 2007 г., член 135, параграф 1, буква е) от Осма директива 2006/112/ЕО (2), съответно изменена) да се тълкува в смисъл, че той обхваща Granton-карта, когато става въпрос за прехвърляема карта, която се използва за (частично) плащане на стоки и услуги и при положителен отговор, освободени ли са в такъв случай издаването и продажбата на такава карта от облагане с ДДС?
 2.
 Ако случаят не е такъв, следва ли изразът „други прехвърляеми инструменти“, съдържащ се в член 13, част Б, буква г), точка 3 от Шеста директива 77/388 (считано от 1 януари 2007 г., член 135, параграф 1, буква г) от Осма директива 2006/112, съответно изменена) да се тълкува в смисъл, че той обхваща Granton-карта, когато става въпрос за прехвърляема карта, която се използва за (частично) плащане на стоки и услуги и при положителен отговор, освободени ли са в такъв случай издаването и продажбата на такава карта от облагане с ДДС?
 3.
 Ако дадена Granton-карта представлява „друга ценна книга“ или „друг прехвърляем инструмент“ в посочения по-горе смисъл, от значение ли е за отговора на въпроса дали издаването и продажбата ѝ са освободени от облагане с ДДС фактът, че при използването на тази карта облагането с данък на (една пропорционална част) от изплатената за нея цена е на практика нереалистично?
 (1) Шеста директива 77/388/ЕИО на Съвета от 17 май 1977 година относно хармонизиране на законодателствата на държавите членки относно данъците върху оборота — обща система на данъка върху добавената стойност: единна данъчна основа (ОВ L 145, стр. 1)
 (2) Директива 2006/112/ЕО на Съвета от 28 ноември 2006 година относно общата система на данъка върху добавената стойност (ОВ L 347, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 9, том 3, стр. 7).


text:
 3.4.2017
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 104/3
 Решение на Съда (първи състав) от 26 януари 2017 г. — Европейска комисия/Keramag Keramische Werke GmbH, по-рано Keramag Keramische Werke AG и др.
 (Дело C-613/13 P) (1)
 ((Обжалване - Конкуренция - Картели - Белгийски, германски, френски, италиански, нидерландски и австрийски пазар на оборудване за баня - Съгласуване на продажните цени и обмен на чувствителна търговска информация - Задължение за мотивиране))
 (2017/C 104/05)
 Език на производството: английски
 Страни
 Жалбоподател: Европейска комисия (представители: F. Castillo de la Torre, F. Ronkes Agerbeek и J. Norris-Usher)
 Други страни в производството: Keramag Keramische Werke GmbH, по-рано Keramag Keramische Werke AG, Koralle Sanitärprodukte GmbH, Koninklijke Sphinx BV, Allia SAS, Produits Céramiques de Touraine SA (PCT), Pozzi Ginori SpA, Sanitec Europe Oy (представители: J. Killick, Barrister, P. Lindfelt, advokat, K. Struckmann, Rechtsanwalt)
 Диспозитив
 1)
 Отменя точки 1 и 2 от диспозитива на решение на Общия съд на Европейския съюз от 16 септември 2013 г., Keramag Keramische Werke и др./Комисия (T-379/10 и T-381/10, EU:T:2013:457).
 2)
 Отхвърля жалбата в останалата ѝ част.
 3)
 Отхвърля насрещната жалба.
 4)
 Връща делото на Общия съд на Европейския съюз за ново разглеждане, що се отнася до частта от решение на Общия съд на Европейския съюз от 16 септември 2013 г., Keramag Keramische Werke и др./Комисия (T-379/10 и T-381/10, EU:T:2013:457), която не е отменена с настоящото решение.
 5)
 Не се произнася по съдебните разноски.
 (1) ОВ C 52, 22.2.2014 г.


text:
 1.10.2011
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 290/3
 Преюдициално запитване, отправено от Juzgado Mercantil de Barcelona (Испания) на 18 юли 2011 г. — Manuel Mesa Bertrán и Cristina Farrán Morenilla/Novacaixagalicia
 (Дело C-381/11)
 2011/C 290/04
 Език на производството: испански
 Запитваща юрисдикция
 Juzgado Mercantil de Barcelona
 Страни в главното производство
 Ищци: Manuel Mesa Bertrán и Cristina Farrán Morenilla
 Ответник: Novacaixagalicia
 Преюдициални въпроси
 1.
 Ако кредитна институция предлага на клиент, с когото преди това е сключила договор за ипотечен кредит, лихвен суап за покритие на риска от промени на лихвените проценти по предходната сделка, следва ли това да се счита за услуга по предоставяне на инвестиционна консултация в съответствие с дефиницията по член 4, параграф 1, точка 1 от Директивата MiFID (1)?
 2.
 Трябва ли пропускането на предвидения в член 19, параграф 4 от посочената директива тест за годност за непрофесионален инвеститор да обуслови пълната нищожност на договора за лихвен суап, сключен между инвеститора и консултиращата кредитна институция?
 3.
 В случай че предоставената при описаните условия услуга не се счита за инвестиционна консултация, сам по себе си фактът по закупуване на сложен финансов инструмент като лихвен суап без да се направи тестът за подходяща услуга, предвиден в член 19, параграф 5 от Директивата MiFID, поради причина, за която отговаря инвестиционната институция, обуславя ли пълната нищожност на договора за покупка, сключен със същата кредитна институция?
 4.
 Съгласно член 19, параграф 9 от Директивата MiFID сам по себе си фактът, че кредитна институция предлага сложен финансов инструмент, свързан с ипотечен кредит, представлява ли достатъчна причина, за да се изключи прилагането на задълженията да се направят предвидените от посочения член 19 тест за годност и тест за подходяща услуга, които инвестиционната институция трябва да извърши по отношение на непрофесионален инвеститор?
 5.
 За да може да се изключи прилагането на предвидените в член 19 от Директивата MiFID задължения, необходимо ли е финансовият продукт, с който е свързан предлаганият финансов инструмент, да бъде подчинен на правни стандарти за защита на инвеститора, сходни с изискваните в посочената директива?
 (1) Директива 2004/39/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 21 април 2004 година относно пазарите на финансови инструменти, за изменение на Директиви 85/611/ЕИО и 93/6/ЕИО на Съвета и Директива 2000/12/ЕО на Европейския парламент и на Съвета и за отмяна на Директива 93/22/ЕИО на Съвета (ОВ L 145, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 6, том 8, стр. 247).


text:
 6.10.2007
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 235/26
 Иск, предявен на 22 август 2007 г. — Grohe/СХВП — Compañia Roca Radiadores (ALIRA)
 (Дело T-315/07)
 (2007/C 235/48)
 Език, на който е изготвен искът: немски
 Страни
 Ищец: Grohe AG (Hemer, Германия) [представител: Rechtsanwältin A. Lensing-Kramer]
 Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки и дизайни)
 Друга страна в производството пред апелативния състав: — Compañia Roca Radiadores (ALIRA), S.A.
 Искания на ищеца
 —
 да се отмени Решение на четвърти апелативен състав от 19 юни 2007 г. по дело R 850/2006-4.
 —
 при условията на евентуалност да се отмени или измени спорното решение, доколкото то потвърждава прилика между стоките „Küchenhähnen“ и „gusseisernen Badewannen“ и по този начин съществува опасност от объркване по отношение на конфликтните знаци;
 —
 при условията на евентуалност да се отмени или измени спорното решение, доколкото то потвърждава фонетична прилика между регистрираната марка и марката, предмет на възражение в Испания и по този начин съществува опасност от объркване по отношение на конфликтните знаци;
 —
 при условията на евентуалност да се отмени или измени спорното решение, доколкото то потвърждава липсата на известност на името AKIRA за японски комикс в Испания и по този начин съществува опасност от объркване по отношение на конфликтните знаци;
 —
 да се осъди СХВП да заплати разноските.
 Правни основания и основни доводи
 Заявител на марката на Общността: ищецът
 Марка на Общността, предмет на спора: Словната марка „ALIRA“ за стоки от клас 11 (Заявление No 2 766 640).
 Притежател на марката или знака, на който е направено позоваване в процедурата по възражението: Compañía Roca Radiadores, S.A.
 Марка или знак, на който е направено позоваване в подкрепа на възражението: испанската словна марка „AKIRA“ за стоки от клас 11 (Заявка No 2 045 604).
 Решение на отдела по споровете: уважаване на възражението и отхвърляна на заявката
 Решение на апелативния състав: отхвърляне на жалбата
 Изложени правни основания: нарушение на член 8, първи параграф, буква б) от Регламент (ЕО) No 40/94 (1), тъй като не съществува вероятност от объркване между конфликтните марки.
 (1) Регламент (ЕО) No 40/94 на Съвета от 20 декември 1993 г. относно марката на Общността (ОВ 1994 г., L 11, стр. 1, Специално издание на български език за 2007 г., глава 17, том 1, стр. 146).


text:
 17.3.2012
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 80/25
 Жалба, подадена на 30 януари 2012 г. — Hamcho и Hamcho International/Съвет
 (Дело T-43/12)
 2012/C 80/43
 Език на производството: френски
 Страни
 Жалбоподатели: Mohamad Hamcho (Дамаск, Сирия) и Hamcho International (Дамаск) (представител: M. Ponsard, avocat)
 Ответник: Съвет на Европейския съюз
 Искания жалбоподателите
 Жалбоподателите искат Общият съд:
 —
 да допусне разглеждането на настоящата жалба по реда на бързото производство;
 —
 да отмени в частта им, в която се отнасят до жалбоподателите:
 —
 Решение 2011/273/ОВППС, с направените до настоящия момент допълнения и изменения, включително всички решения, посочени в точка 17 от жалбата;
 —
 Регламент 442/2011, с направените до настоящия момент допълнения и изменения, включително всички регламенти, посочени в точка 18 от жалбата;
 —
 Решение 2011/782/ОВППС, с направените до настоящия момент допълнения и изменения, в частност с Решение за изпълнение 2012/37/ОВППС, съгласно точка 19 от жалбата;
 —
 Регламент 36/2012, съобразно направените до настоящия момент допълнения и изменения, в частност с Регламент за изпълнение 55/2012, съгласно точка 20 от жалбата.
 —
 да отмени решението на Съвета, съдържащо се в неговото Съобщение от 21 декември 2011 г. до жалбоподателите, в частта, в която вписването на техните имена в спорните списъци се запазва;
 —
 да осъди Съвета да заплати съдебните разноски.
 Правни основания и основни доводи
 Жалбоподателите излагат две правни основания в подкрепа на своята жалба, които по същество са същите или подобни на посочените в рамките на производството по дело Jaber/Съвет, T-653/11.


text:
 2.3.2015
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 73/37
 Жалба, подадена на 13 ноември 2014 г. — Philips и Philips France/Комисия
 (Дело T-762/14)
 (2015/C 073/48)
 Език на производството: английски
 Страни
 Жалбоподатели: Koninklijke Philips NV (Айндховен, Нидерландия) и Philips France (Сюрен, Франция) (представители: J. de Pree, S. Molin и A. ter Haar, lawyers)
 Ответник: Европейска комисия
 Искания на жалбоподателите
 Жалбоподателите искат от Общия съд:
 —
 да отмени решението, доколкото то засяга Philips,
 —
 при условията на евентуалност, да отмени или намали размера на наложената в решението глоба на Philips, и
 —
 при всички случаи, да осъди Комисията да заплати съдебните разноски.
 Правни основания и основни доводи
 С настоящата си жалба жалбоподателите искат частична отмяна на Решение на Комисията C(2014) 6250 окончателен от 3 септември 2014 г. по преписка AT.39574 — Чипове за смарт карти.
 В подкрепа на жалбата си, жалбоподателите излагат девет правни основания.
 1.
 Първото правно основание е изведено от за нарушение на член 101 ДФЕС и член 53 от Споразумението за ЕИП, поради това, че Комисията не е доказала съобразно изискуемия правен стандарт, че контактите, в които Philips е участвало представляват ограничение на конкуренцията с оглед на целта.
 2.
 Второто правно основание е изведено от нарушение на член 101 ДФЕС и член 53 от Споразумението за ЕИП, поради това, че Комисията е установила, че нарушението е обхващало и чиповете за смарт карти за всякаква употреба, а не само до SIM.
 3.
 Третото правно основание е изведено от нарушение на член 101 ДФЕС и член 53 от Споразумението за ЕИП, поради това, че Комисията не е доказала според изискуемия правен стандарт, че Philips е било част от многостранен картел, заедно с Infineon, Renesas и Samsung и е участвало в просто и продължавано нарушение.
 4.
 Четвъртото правно основание е изведено от нарушение на член 41 от Хартата на основните права на Европейския съюз, принципа на доброто управление и задължението за полагане на грижа, поради това, че Комисията не е разгледала случая честно и безпристрастно.
 5.
 Петото правно основание е изведено от нарушение на член 101 ДФЕС и член 53 от Споразумението за ЕИП, поради това, че като резултат от поведението ѝ в процеса, Комисията не е доказала твърдяното нарушение според изискуемия правен стандарт.
 6.
 Шестото правно основание е изведено от твърдение за нарушение на член 27 от Регламент No 1/2003 (1), член 11 от Регламент No 773/2004 (2), член 48 от Хартата на основните права на Европейския съюз и нарушение на правото на Philips на защита, поради това, че Комисията не е разкрила важни оневиняващи доказателства.
 7.
 Седмото правно основание е изведено от нарушение на член 25 от Регламент No 1/2003, поради това, че Комисията не е можела да санкционира твърдяното поведение, доколкото то е било осъществено преди 3 септември 2004 г.
 8.
 Осмото правно основание е изведено от нарушение на Насоките за определяне на глоби, поради това, че Комисията неправилно е установила релевантната стойност на продажбите.
 9.
 Деветото правно основание е изведено от нарушение на Насоките за определяне на глоби, член 23 от Регламент No 1/2003 и принципа на


text:
пропорционалност, поради това, че Комисията е приложила непропорционален фактор на тежест.
 (1) Регламент (ЕО) No 1/2003 на Съвета от 16 декември 2002 година относно изпълнението на правилата за конкуренция, предвидени в членове [101 ДФЕС] и [102 ДФЕС] (ОВ L 1, 2003 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 8, том 1, стр. 167).
 (2) Регламент (ЕО) No 773/2004 на Комисията от 7 април 2004 година относно водените от Комисията производства съгласно членове [101 ДФЕС] и [102 ДФЕС] (ОВ L 123, 2004 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 8, том 1, стр. 242).


text:
 9.6.2007
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 129/11
 Жалба, подадена на 12 април 2007 г. от Aktieselskabet af 21. november 2001 срещу решението на Първоинстанционния съд (първи състав), постановено на 6 февруари 2007 г. по дело T-477/04: Aktieselskabet af 21. November 2001 срещу Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки и дизайни) (СХВП), TDK Kabushiki Kaisha (TDK Corp.)
 (Дело C-197/07 Р)
 (2007/C 129/20)
 Език на производството: английски
 Страни
 Жалбоподател: Aktieselskabet af 21 ноември 2001 г. (представител: C. Barrett Christiansen, advokat)
 Други страни в производството: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки и дизайни), TDK Kabushiki Kaisha (TDK Corp.)
 Искания на жалбоподателя
 Жалбоподателят иска от Съда:
 —
 да отмени изцяло решението на Първоинстанционния съд от 6 февруари 2007 година, по дело No T-477/04 (атакуваното решение)
 —
 да осъди Службата за хармонизация във вътрешния пазар (марки и дизайни) да заплати съдебните разноски за производството пред Съда на Европейските общности.
 —
 да отмени решението на Първи апелативен състав на Службата за хармонизация във вътрешния пазар (марки и дизайни) от 7 октомври 2004 година, по дело No R-364/2003-1
 —
 да осъди Службата за хармонизация във вътрешния пазар (марки и дизайни) да заплати съдебните разноски за производството пред Първоинстанционния съд и пред СХВП.
 Правни основания и основни доводи
 В настоящата жалба жалбоподателят твърди, че:
 като е приел, че по-ранните марки се ползват с известност, по смисъла на член 8, параграф 5 от Регламента относно марката на Общността, Първоинстанционният съд неправилно:
 1.
 не е направил, разграничение между 36-те по-ранни марки в атакуваното решение
 2.
 е взел предвид доказателство, което не съвпада с официалните указания на СХВП
 3.
 е взел предвид доказателство, което няма връзка с по-ранните марки
 4.
 е взел предвид документ без дата
 5.
 не е взел предвид, че датата имаща значение за установяване на известността е датата на регистриране на оспореното заявление за марка на Общността
 6.
 е потвърдил известността, основана на доказателство, което не е близко по време до датата на постъпване на оспореното заявление за марка на Общността
 7.
 е взел предвид изследване на пазара като доказателство за известност, без никакви доказателства:
 (а)
 за това дали то е било проведено от независим и признат изследователски институт или дружество
 (б)
 за броя и профила (пол, възраст, занятие и среда) на интервюираните
 (в)
 за метода и обстоятелствата, при които изследването е било проведено и пълния списък с въпросите включени във въпросника
 (г)
 за това дали процентът отразен в изследването отговаря на общия брой лица, до които е било направено допитването или само на тези, които действително са отговорили.
 8.
 не е взел предвид отделната доказателствена стойност на представените доказателства преди да направи общо заключение.
 Като е приел, в нарушение на член 8, параграф 5 от Регламента за марката на Общността, че неоснователно е била извлечена полза от известността на по-ранните марки, Първоинстанционният съд неправилно:
 9.
 е основал решението си относно съществуването на неоснователно извлечена полза въз основа на известността, което противоречи на член 8, параграф 5 от Регламента за марката на Общността,
 10.
 е приел, че възможност, която не може да бъде


text:
 10.11.2007
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 269/10
 Решение на Съда (втори състав) от 13 септември 2007 г. — Common Market Fertilizers SA/Комисия на Европейските общности
 (Дело C-443/05 P) (1)
 (Обжалване - Антидъмпингови мита - Член 239 от Митническия кодекс - Опрощаване на вносни сборове - Член 907, първа алинея от Регламент (ЕИО) No 2454/93 - Тълкуване - Законност - Решение на Комисията - Група от експерти, заседаваща в рамките на Комитета за Митническия кодекс - Функционално обособена единица - Член 2 и член 5, параграф 2 от Решение 1999/468/ЕО на Съвета - Член 4 от Процедурния правилник на Комитета за Митническия кодекс - Условия за прилагане на член 239 от Митническия кодекс - Отсъствие на груба небрежност)
 (2007/C 269/19)
 Език на производството: френски
 Страни
 Жалбоподател: Common Market Fertilizers SA (представители: A. Sutton, Barrister, N. Flandin, avocat)
 Друга страна в производството: Комисия на Европейските общности (представител: X. Lewis)
 Предмет
 Жалба, подадена срещу Решение на Първоинстанционния съд от 27 септември 2005 г. по дело Common Market Fertilizers/Комисия (Т-134/03 и Т-135/03), с което Първоинстанционният съд е отхвърлил иска за отмяна на Решение C(2002) 5217 окончателен и Решение C(2002) 5218 окончателен на Комисията от 20 декември 2002 г., тъй като е установил, че в конкретния случай опрощаването на вносни сборове не е обосновано.
 Диспозитив
 1)
 Отхвърля жалбата.
 2)
 Осъжда Common Market Fertilizers SA да заплати съдебните разноски.
 (1) ОВ C 36, 11.2.2006 г.


text:
 31.7.2017
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 249/8
 Решение на Съда (пети състав) от 8 юни 2017 г. (преюдициално запитване от Tribunale Ordinario di Venezia — Италия) — Vinyls Italia SpA, в несъстоятелност/Mediterranea di Navigazione SpA
 (Дело C-54/16) (1)
 ((Преюдициално запитване - Пространство на свобода, сигурност и правосъдие - Производство по несъстоятелност - Регламент (ЕО) No 1346/2000 - Членове 4 и 13 - Действия, увредили всички кредитори - Обстоятелства, при които съответното действие може да бъде оспорвано - Действие, което се урежда от закона на държава членка, различна от държавата на образуване на производството - Действие, което не може да бъде оспорвано на основание на този закон - Регламент (ЕО) No 593/2008 - Член 3, параграф 3 - Право, избрано от страните - Разположение на всички елементи, относими към съответната ситуация, в държавата на образуване на производството - Последици))
 (2017/C 249/11)
 Език на производството: италиански
 Запитваща юрисдикция
 Tribunale Ordinario di Venezia
 Страни в главното производство
 Ищец: Vinyls Italia SpA, в несъстоятелност
 Ответник: Mediterranea di Navigazione SpA
 Диспозитив
 1)
 Член 13 от Регламент (ЕО) No 1346/2000 на Съвета от 29 май 2000 година относно производството по несъстоятелност трябва да се тълкува в смисъл, че формата и срока, в които лицето, което се е възползвало от действие, увредило всички кредитори, трябва да повдигне възражение по този член, за да оспори иска за отмяна на това действие съгласно разпоредбите на lex fori concursus, както и въпросът дали този член може да се приложи и служебно от компетентния съд евентуално след изтичането на предоставения срок на заинтересованата страна, се определят от процесуалното право на държавата, на чиято територия е висящ спорът. Това право обаче не трябва да е по-малко благоприятно от правото, което урежда подобни положения по вътрешното право (принцип на равностойност), и не трябва да прави практически невъзможно или прекомерно трудно упражняването на правата, предоставени от правото на Съюза (принцип на ефективност), което трябва да се провери от запитващата юрисдикция
 2)
 Член 13 от Регламент No 1346/2000 трябва да се тълкува в смисъл, че страната, която носи тежестта на доказване, трябва да докаже, че когато lex causae допуска възможността да се оспорва действие, което се приема за увреждащо, в конкретния случай не са изпълнени условията, различни от тези на lex fori concursus, които се изискват, за да може да бъде прието оспорването на това действие.
 3)
 Член 13 от Регламент No 1346/2000 може надлежно да се изтъкне, когато страните по договора, които са със седалище в една и съща държава членка, на чиято територия се намират и всички други относими към съответната ситуация елементи, са избрали като приложимо право към този договор правото на друга държава членка, при условие че тези страни не са избрали това право с измамна цел или с цел злоупотреба, което трябва да се провери от запитващата юрисдикция.
 (1) ОВ C 156, 2.5.2016 г.


text:
 28.4.2012
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 126/22
 Жалба, подадена на 28 февруари 2012 г. от Willem Stols срещу решението, постановено на 13 декември 2011 г. от Съда на публичната служба по дело F-51/08, Stols/Съвет
 (Дело T-95/12 P)
 2012/C 126/43
 Език на производството: френски
 Страни
 Жалбоподател: Willem Stols (Халстерен, Нидерландия) (представители: адв. S. Rodrigues, адв. A. Blot и адв. C. Bernard-Glanz)
 Друга страна в производството: Съвет на Европейския съюз
 Искания на жалбоподателя
 Жалбоподателят иска от Общия съд:
 —
 да обяви настоящата жалба за допустима,
 —
 да отмени Решение от 13 декември 2011 г. по дело F-51/08 RENV, постановено от първи състав на Съда на публичната служба на Европейския съюз,
 —
 да уважи исканията, направени от него в първоинстанционното производство,
 —
 да осъди Съвета да заплати съдебните разноски, направени в двете производства.
 Правни основания и основни доводи
 В жалбата си жалбоподателят излага следните оплаквания.
 1.
 Първо оплакване: при проверката в първоинстанционното производство на първото основание, изведено от нарушение на член 45, параграф 1 от Правилника за длъжностните лица на Европейския съюз и от явна грешка в преценката, СПС е нарушил правото на Съюза:
 —
 като е използвал непредвиден в член 45, параграф 1 от Правилника критерий (точки 46 и 47 от обжалваното съдебно решение),
 —
 като не е мотивирал в достатъчна степен решението си и като е поставил под съмнение класирането в две функционални групи, предвидено в член 5 от Правилника (точки 52—54 от обжалваното съдебно решение) и
 —
 като е допуснал фактическа неточност в мотивите си и като неправилно е тълкувал посочения в член 45, параграф 1 от Правилника критерий за езиците (точки 50 и 51 от обжалваното съдебно решение).
 2.
 Второ оплакване: при проверката на второто правно основание, изведено от нарушение на член 59, параграф 1 от Правилника и на принципа за недопускане на дискриминация, СПС е стигнал до неизбежно неправилен извод, доколкото е отхвърлил второто правно основание като безпредметно поради недоказаност на първото правно основание, при положение че е приел първото правно основание за недоказано в резултат от редица грешки при прилагане на правото (точки 59 и 60 от обжалваното съдебно решение).


text:
 25.6.2015
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 209/8
 Дело, заведено на 21 април 2015 г. от Надзорния орган на ЕАСТ срещу Княжество Лихтенщайн
 (Дело E-12/15)
 (2015/C 209/07)
 На 21 април 2015 г. в Съда на ЕАСТ беше заведено дело срещу Княжество Лихтенщайн от Надзорния орган на ЕАСТ, представляван от Markus Schneider и Marlene Lie Hakkebo в качеството им на представители на Надзорния орган на ЕАСТ, с адрес: Rue Belliard 35, B-1040 Brussels.
 Надзорният орган на ЕАСТ иска от Съда на ЕАСТ:
 1.
 Да постанови, че Княжество Лихтенщайн не е изпълнило задълженията си по акта, посочен в точки 7а, 7д и 7и от приложение XIX към Споразумението за Европейското икономическо пространство (Директива 2011/83/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 25 октомври 2011 г. относно правата на потребителите, за изменение на Директива 93/13/ЕИО на Съвета и Директива 1999/44/ЕО на Европейския парламент и на Съвета и за отмяна на Директива 85/577/ЕИО на Съвета и Директива 97/7/ЕО на Европейския парламент и на Съвета), адаптиран към Споразумението с Протокол 1 към него, и по член 7 от Споразумението, като не е приело в предвидения срок мерките, необходими за прилагането на акта.
 2.
 Да нареди на Лихтенщайн да заплати съдебните разноски.
 Правен и фактически контекст и правни аргументи, приведени в подкрепа на иска:
 —
 Искът се отнася до неспазването от страна на Княжество Лихтенщайн в срок до 24 ноември 2014 г. на мотивираното становище, издадено от Надзорния орган на ЕАСТ на 24 септември 2014 г., отнасящо се до невъвеждането в неговия национален правен ред на Директива 2011/83/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 25 октомври 2011 г. относно правата на потребителите, за изменение на Директива 93/13/ЕИО на Съвета и Директива 1999/44/ЕО на Европейския парламент и на Съвета и за отмяна на Директива 85/577/ЕИО на Съвета и Директива 97/7/ЕО на Европейския парламент и на Съвета (наричана по-долу „актът“), посочена в точки 7а, 7д и 7и от приложение XIX към Споразумението за Европейското икономическо пространство и адаптирана към Споразумението с Протокол 1 към него.
 —
 Надзорният орган на ЕАСТ твърди, че като не е приел в предвидения срок мерките, необходими за прилагането на акта, Лихтенщайн не е изпълнил задълженията си по акта и по член 7 от Споразумението за ЕИП.


text:
 25.9.2017
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 318/7
 Преюдициално запитване от Arbeitsgericht Verden (Германия), постъпило на 26 юни 2017 г. — Torsten Hein/Albert Holzkamm GmbH & Co.
 (Дело C-385/17)
 (2017/C 318/11)
 Език на производството: немски
 Запитваща юрисдикция
 Arbeitsgericht Verden
 Страни в главното производство
 Ищец: Torsten Hein
 Ответник: Albert Holzkamm GmbH & Co.
 Преюдициални въпроси
 1)
 Трябва ли член 31 от Хартата на основните права на Европейския съюз и член 7, параграф 1 от Директива 2003/88/ЕО (1) от 4 ноември 2003 година относно някои аспекти на организацията на работното време да се тълкуват в смисъл, че не допускат национална законодателна уредба, съгласно която в колективните трудови договори може да се предвиди, че намаляването на размера на възнаграждението, извършено през периода на изчисляване в резултат от работа на намалено работно време, се отразява на изчисляването на трудовото възнаграждение за времето на отпуск, в резултат на което за четирите седмици минимален годишен отпуск работникът получава по-малко трудово възнаграждение за времето на отпуск, респ. по-малко парично обезщетение за неизползван отпуск при прекратяването на трудовото правоотношение, отколкото той би получил, ако изчисляването на възнаграждението за времето на отпуск се извършваше въз основа на средния размер на трудовото възнаграждение, получавано от работника през периода на изчисляване без такова намаляване на размера на възнаграждението? При утвърдителен отговор: какъв би могъл да бъде максималният обхват — изразен в проценти и измерен въз основа на ненамаленото средно трудово възнаграждение на работника — на предвидена в националната законодателна уредба възможност за намаляване с колективния трудов договор на възнаграждението за времето на отпуск в резултат на работа на намалено работно време през периода на изчисляване, за да се приеме, че е налице тълкуване на тази национална правна уредба в съответствие с правото на Съюза?
 2)
 При утвърдителен отговор на първия въпрос: общият принцип на правото на Съюза на правна сигурност и забраната за придаване на обратно действие изискват ли да се ограничи във времето действието по отношение на всички засегнати лица на възможността за позоваване на тълкуването, което в хода на настоящото преюдициално производство Съдът ще даде на разпоредбите на член 31 от Хартата на основните права на Европейския съюз и член 7, параграф 1 от Директива 2003/88/ЕО от 4 ноември 2003 година относно някои аспекти на организацията на работното време, тъй като преди това в практиката на най-висшите национални съдилища е постановено, че приложимите законови разпоредби и разпоредби от колективните трудови договори не подлежат на тълкуване в съответствие с правото на Съюза? В случай че отговорът на Съда по този въпрос е отрицателен: в съответствие с правото на Съюза ли е положение, при което въз основа на националното право националните съдилища предоставят защита на оправданите правни очаквания на работодателите, които са разчитали на запазването на практиката на най-висшите национални съдилища, или предоставянето на закрила на оправданите правни очаквания е правомощие само на Съда на Европейския съюз?
 (1) Директива 2003/88/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 4 ноември 2003 година относно някои аспекти на организацията на работното време (ОВ L 299, 2003 г.,стр. 9; Специално издание на български


text:
 4.7.2016
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 243/23
 Преюдициално запитване от Supreme Court (Ирландия), постъпило на 2 май 2016 г. — Edward Cussens, John Jennings, Vincent Kingston/T. G. Brosman
 (Дело C-251/16)
 (2016/C 243/24)
 Език на производството: английски
 Запитваща юрисдикция
 Supreme Court
 Страни в главното производство
 Жалбоподатели: Edward Cussens, John Jennings, Vincent Kingston
 Ответник: T. G. Brosman
 Преюдициални въпроси
 1)
 Принципът за злоупотреба с право, признат за приложим в областта на ДДС в решение на Съда [на Европейския съюз от 21 февруари 2006 г.] по дело [Halifax и др./Commissioners of Customs and Excise (C-255/02, EU:C:2006:121)], има ли директен ефект по отношение на частноправен субект при липса на национална законодателна или правораздавателна мярка, която да привежда в действие този принцип, в случай като настоящия, при който препоръчваното от [Revenue] Commissioners (данъчната администрация) преквалифициране на предшестващите продажбата сделки и сделките за покупко-продажба (наричани по-нататък заедно „сделките на жалбоподателите“) би породило задължение за ДДС за жалбоподателите, докато такова задължение не възниква при правилното прилагане на действащите към съответния момент национални правни разпоредби по отношение на сделките на жалбоподателите?
 2)
 Ако отговорът на въпрос 1 гласи, че принципът за злоупотреба с право има директен ефект по отношение на частноправен субект, включително при липса на национална законодателна или правораздавателна мярка, която да привежда в действие този принцип, достатъчно ясен и точен ли е принципът, за да се приложи по отношение на сделките на жалбоподателите, които са сключени преди произнасянето на решението на Съда по дело Halifax, и по-специално като се имат предвид принципите на правна сигурност и защита на оправданите правни очаквания на жалбоподателите?
 3)
 Ако принципът за злоупотреба с право се прилага по отношение на сделките на жалбоподателите, така че те трябва да бъдат преквалифицирани:
 a)
 какъв е правният механизъм, чрез който се определя и се събира дължимият ДДС върху сделките на жалбоподателите, след като съгласно националното право ДДС не се дължи, не се определя и не се събира, и
 б)
 по какъв начин националните юрисдикции следва да налагат такова задължение?
 4)
 Следва ли националната юрисдикция при преценката дали основната цел на сделките на жалбоподателите е била да се получи данъчно предимство да вземе предвид само предшестващите продажбата сделки (за които е установено, че са сключени единствено поради данъчни съображения) или трябва да се разгледа целта на сделките на жалбоподателите като цяло?
 5)
 Следва ли член 4, параграф 9 от Закона [за данъка върху добавената стойност] да се счита за национално законодателство, което транспонира Шеста директива (1), въпреки че е несъвместим с разпоредбата на член 4, параграф 3 от Шеста директива, при правилното прилагане на която жалбоподателите биха се квалифицирали като данъчнозадължени лица във връзка с доставката преди първото обитаване на имотите, независимо че преди това е извършено разпореждане, подлежащо на данъчно облагане?
 6)
 Ако член 4, параграф 9 е несъвместим с Шеста директива, жалбоподателите извършват ли злоупотреба с право в нарушение на признатите в решение Halifax принципи, като се позовават на този параграф?
 7)
 При условията на евентуалност, ако член 4, параграф 9 е съвместим с Шеста директива, получили ли са жалбоподателите


text:
данъчно предимство, което противоречи на целта на Директивата и/или на член 4?
 8)
 Дори ако член 4, параграф 9 не следва да се разглежда като транспониращ Шеста директива, установеният в решение на Съда по дело Halifax принцип за злоупотреба с право прилага ли се все пак по отношение на разглежданите сделки съобразно критериите, определени от Съда в посоченото решение?
 (1) Шеста Директива 77/388/ЕИО на Съвета от 17 май 1977 г. относно хармонизиране на законодателствата на държавите членки относно данъците върху оборота — обща система на данъка върху добавената стойност: единна данъчна основа (ОВ L 145, стр. 1)


text:
 30.8.2008
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 223/9
 Решение на Съда (втори състав) от 17 юли 2008 г. — L & D SA/Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки и дизайни), Julius Sämann Ltd
 (Дело C-488/06 P) (1)
 (Обжалване - Марка на Общността - Регламент (ЕО) No 40/94 - Член 8, параграф 1, буква б) и член 73 - Фигуративна марка „Aire Limpio“ - Фигуративна марка на Общността и национални и международни фигуративни марки, изобразяващи ела с различни наименования - Възражение на притежателя - Частичен отказ за регистрация - Извеждане на особения отличителен характер на по-ранната марка от доказателства, свързани с друга марка)
 (2008/C 223/13)
 Език на производството: испански
 Страни
 Жалбоподател: L & D SA (представител: S. Miralles Miravet, abogado)
 Други страни в производството: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки и дизайни) (представител: J. García Murillo), Julius Sämann Ltd (представител: E. Armijo Chávarri, abogado)
 Предмет
 Жалба за отмяна на Решението на Първоинстанционния съд на Европейските общности (четвърти състав) от 7 септември 2006 г. по дело L & D/Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки и дизайни), Julius Sämann Ltd (T-168/04), с което Първоинстанционният съд отхвърля жалбата за частична отмяна на решението на втори апелативен състав на СХВП от 15 март 2004 г. (преписка R 326/2003-2), относно производство по възражение между Julius Sämann Ltd и L & D SA
 Диспозитив
 1)
 Отхвърля жалбата.
 2)
 Осъжда L & D SA да заплати съдебните разноски.
 (1) ОВ C 20, 27.1.2007 г.


text:
 25.9.2010
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 260/28
 Жалба, подадена на 20 юли 2010 г. — Barthel и др./Съд
 (Дело F-59/10)
 ()
 2010/C 260/38
 Език на производството: френски
 Страни
 Жалбоподатели: Yvette Barthel (Арлон, Белгия) и други (представители: S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis и E. Marchal, avocats)
 Ответник: Съд
 Предмет на производството
 Отмяна на решението на Съда за отхвърляне на искането на жалбоподателите да се ползват от надбавките за работа на смени, предвидени в член 1, параграф 1, първо тире от Регламент (ЕОВС, ЕИО, ЕВРАТОМ) No 300/76 на Съвета от 9 февруари 1976 година за определяне на категориите длъжностни лица, които имат право на надбавки за работа на смени, и размера и условията за това (ОВ L 38, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 1, том 8, стр. 190)
 Искания на жалбоподателите
 —
 Да се отмени решението на секретаря на Съда на Европейския съюз, с което се отхвърля искането на жалбоподателите от 8 юни 2009 г. да се ползват — считано от 20 декември 2006 г. — от надбавките за работа на смени, предвидени в член 1, параграф 1, първо тире от Регламент (ЕОВС, ЕИО, ЕВРАТОМ) No 300/76 на Съвета от 9 февруари 1976 година;
 —
 да се осъди Съда да заплати съдебните разноски.


text:
 7.9.2015
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 294/65
 Определение на Общия съд от 9 юни 2015 г. — Fels-Werke/Комисия
 (Дело T-281/14) (1)
 ((Държавни помощи - Мерки, взети от Германия в подкрепа на електроенергията от възобновяеми източници и на енергоемките предприятия - Решение за откриване на предвидената в член 108, параграф 2 ДФЕС процедура - Приемане на окончателното решение след подаването на жалбата - Липса на основание за произнасяне))
 (2015/C 294/79)
 Език на производството: немски
 Страни
 Жалбоподател: Fels-Werke GmbH (Гослар, Германия) (представители: C. Arhold, N. Wimmer, F. Wesche, L. Petersen и T. Woltering, адвокати)
 Ответник: Европейска комисия (представители: T. Maxian Rusche и R. Sauer, подпомагани от C. von Donat и G. Quardt, адвокати)
 Предмет
 Жалба за частична отмяна на Решение C (2013) 4424 окончателен на Комисията от 18 декември 2013 година за откриване на процедурата по член 108, параграф 2 ДФЕС във връзка с мерките, прилагани от Федерална република Германия в подкрепа на електроенергията от възобновяеми източници и на енергоемките потребители (Държавна помощ SA.33995 (2013/C) (ex 2013/NN).
 Диспозитив
 1)
 Липсва основание за произнасяне по настоящата жалба.
 2)
 Липсва основание за произнасяне по молбата за встъпване на Надзорния орган на ЕАСТ.
 3)
 Fels-Werke GmbH понася направените от него съдебни разноски, както и съдебните разноски на Европейската комисия.
 4)
 Надзорният орган на ЕАСТ понася направените от него съдебни разноски.
 (1) ОВ C 223, 14.7.2014 г.


text:
 12.9.2009
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 220/25
 Жалба, подадена на 14 юли 2009 г. от Edwin Co. Ltd срещу Решение на Първоинстанционния съд (пети състав) от 14 май 2009 г. по дело T-165/06, Elio Fiorucci/Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели)
 (Дело C-263/09 P)
 2009/C 220/51
 Език на производството: италиански
 Страни
 Жалбоподател: Edwin Co. Ltd (представители: D. Rigattti, M. Bertani, S. Verea, K.P. Muraro, M. Balestriero, avvocati)
 Други страни в производството: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) и Elio Fiorucci
 Искания
 Жалбоподателят моли Съда:
 —
 да отмени обжалваното съдебно решение;
 —
 да осъди г-н Fiorucci да възстанови на жалбоподателя съдебните разноски във връзка с първоинстанционното производство и с производството по обжалване или — в оспорваната хипотеза, когато жалбата не бъде уважена — да разпореди тези разноски да бъдат споделени.
 Правни основания и основни доводи
 1.
 Обжалваното съдебно решение е засегнато преди всичко от нарушение или неправилно прилагане на член 52, параграф 2, буква а) от РМО (1). Относителното основание, което въз основа на тази разпоредба води до недействителност на регистрацията на марка на Общността, състояща се от име на лице, различно от това на регистриращия, се изразява в обстоятелството, че лицето, което иска такова обявяване на недействителност, е титулярът съгласно националното право на изключителното право за използване на това име. Съгласно член 8, параграф 3 от CPI (2) обаче, на който се позовава другата страна в производството, г-н Fiorucci не е титуляр на никакво право с такова съдържание. По-скоро член 8, параграф 3 от CPI му предоставя просто едно евентуално право за регистриране на знака „Elio Fiorucci“, от което обаче той самият никога не би могъл да се възползва, тъй като така регистрираната марка би влязла в конфликт с правата на Edwin върху думата „Fiorucci“. На този фон Първоинстанционният съд е обявил за недействителна търговската марка на Edwin „Elio Fiorucci“ въз основа на пречка, която не съществува и никога не би могла да възникне. Това представлява нарушение или неправилно прилагане на член 52, параграф 2, буква а) от РМО, който — ако бъде тълкуван правилно — може да се прилага единствено когато искащото обявяване на недействителност лице е вече титуляр на (или поне има възможността да получи) изключително право на използване на собственото име като марка.
 2.
 Обжалваното съдебно решение е засегнато от нарушение или неправилно прилагане на член 8, параграф 3 от CPI. Противно на възприетото от Първоинстанционния съд, тази разпоредба всъщност е приложима само към имената на лица, които са станали известни в нетърговския сектор: следователно разпоредбата не може да намери приложение към фамилното име „Elio Fiorucci“, което — въз основа на фактическа преценка, която не може да се оспорва в това производство — първоначално е добило известност в търговския сектор.
 Това тълкуване на член 8, параграф 3 от CPI се подсказва преди всичко от буквалната формулировка на вече цитираната разпоредба, която изрично постановява, че е предназначена да ограничи предоставяната от нея защита единствено до имената на лица, които са станали известни „в артистичната, литературна, научна, политическа или


text:
спортна сфера“. Този извод се потвърждава по-нататък от систематичен анализ на италианското право в областта на марките, от който е видно, че възникналата в търговския сектор известност е защитена от член 12, параграф 1, букви b) и f) от CPI, докато член 8, параграф 3 от CPI се отнася само до известността, първоначално възникнала в нетърговския сектор. Съвместното прилагане на тези две разпоредби към един и същ знак не е възможно, тъй като това би довело до възникването на две изключителни права върху марка, които са несъвместими помежду си. Като регистрира собственото си презиме като марка (впоследствие прехвърлена на Edwin), г-н Fiorucci е изчерпал всички инструменти за възползване от собствената си известност за търговски цели. Следователно той не може да се позовава на член 8, параграф 3 от CPI, за да претендира недействителността на марката „Elio Fiorucci“ на Edwin.
 От друга страна, предложеното от Edwin тълкуване на член 8, параграф 3 от CPI, от което следва неговото неприлагане към настоящия спор, е в съответствие с ratio на тази разпоредба, която е предназначена да предотвратява паразитното извличане на облаги от лице, регистриращо знак, който е придобил известност поради заслугите на друго лице. Всъщност на Edwin не може да се вмени никакво паразитно поведение, тъй като с придобиването на марките „Fiorucci“ срещу значителна сума жалбоподателят е заплатил висока цена за правото да се ползва от известността, свързана с името на прочутия милански стилист.
 Не е убедителен доводът на Първоинстанционния съд, според който предвидената от член 8, параграф 3 от CPI закрила е по-широка и не съвпада със закрилата, предвидена за известността, придобита от отличителните знаци в търговския сектор. Според най-авторитетните италиански теоретични трудове евентуалното право за регистриране на знаци с известност в нетърговския сектор не е абсолютно право. Преди всичко обаче тази защита не е по-широка от предоставената в член 12, параграф 1, букви b) и f) от CPI за знаци с известност или добра репутация в търговския сектор. Съвпадението в приложното поле на тези разпоредби още веднъж потвърждава изискването за алтернативното им прилагане.
 Противно на повърхностния извод на Първоинстанционния съд, внимателният и точен анализ на теоретичните трудове, в които се коментира член 8, параграф 3 от CPI (първоначално член 21, параграф 3, буква m), показва, че според господстващото мнение тази разпоредба се прилага единствено към знаците, които са придобили известност в нетърговския сектор. Това заключение се потвърждава от малкото на брой съдебни решения, постановени до този момент от италианските съдилища във връзка с член 8, параграф 3 от CPI.
 Не по-убедителен е доводът на Първоинстанционния съд, че тъй като е получил известност и в нетърговския сектор (по-специално в артистичната, културна и екологична сфера и в областта на защитата на децата), г-н Fiorucci във всеки случай би могъл да се ползва от закрилата по член 8, параграф 3 от CPI. По-скоро, съгласно най-авторитетните италиански теоретични трудове, когато фамилно име, вече регистрирано от друго лице и ползващо се с добра репутация, придобие известност в нетърговския сектор, неговият титуляр (в конкретния случай Elio Fiorucci) не може да се ползва от член 8, параграф 3


text:
от CPI, тъй като приоритет има необходимостта от закрила на титуляра (в конкретния случай Edwin) на регистрираната преди това марка с добра репутация (в конкретния случай знака „Fiorucci“).
 3.
 Обжалваното съдебно решение е незаконосъобразно поради липса на мотиви, доколкото Първоинстанционният съд е пропуснал да разгледа доводите и доказателствата, подкрепящи твърдението на Edwin, че е получило от Elio Fiorucci съгласието му да регистрира неговото фамилно име като марка. При условията на евентуалност Edwin посочва, че ако Съдът приеме, че нито той, нито Първоинстанционният съд са компетентни да разгледат посочения довод, Съдът трябва изрично да поиска разглеждането му (както обаче Първоинстанционният съд не е направил) от апелативния състав (или от друга служба или отдел) на СХВП, в съответствие с член 63, параграф 6 от РМО и член 1d от Регламент No 216/96 (3).
 4.
 Обжалваното съдебно решение е незаконосъобразно и поради нарушение или неправилно прилагане на член 63 от РМО, както и поради отказ от правосъдие, доколкото Първоинстанционният съд погрешно е отказал да разгледа довода на Edwin, основаващ се на факта, че жалбоподателят е придобил от дружеството Fiorucci s.p.a. марка de facto, свързана с (или във всеки случай каквото и да било друго право да се ползва от известността на) фамилното име „Elio Fiorucci“. При условията на евентуалност Edwin посочва, че ако Съдът приеме, че нито той, нито Първоинстанционният съд са компетентни да разгледат посочения довод, Съдът трябва изрично да поиска разглеждането му (както обаче Първоинстанционният съд не е направил) от апелативния състав (или от друга служба или отдел) на СХВП, в съответствие с член 63, параграф 6 от РМО и член 1d от Регламент No 216/96.
 (1) Регламент (ЕО) No 40/94 на Съвета от 20 декември 1993 година относно марката на Общността (ОВ L 11, 1994 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 17, том 1, стр. 146).
 (2) Codice della Proprietà industriale italiano (италиански Кодекс на индустриалната собственост).
 (3) Регламент (ЕО) No 216/96 на Комисията от 5 февруари 1996 година за установяване на процедурни правила за организацията на дейността на апелативните състави към Службата за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (ОВ L 28, стр. 11; Специално издание на български език, 2007 г., глава 17, том 1, стр. 221).


text:
 18.4.2009
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 90/22
 Решение на Първоинстанционния съд от 10 март 2009 г. — Aker Warnow Werft et Kvaerner/Комисия
 (Дело T-68/05) (1)
 (Държавни помощи - Корабостроене - Бивша Германска демократична република - Помощи, изплатени за покриване на загуби, свързани с договори за корабостроене - Помощи, свързани с конкурентоспособността - Липса на прекомерно изплащане)
 2009/C 90/34
 Език на производството: английски
 Страни
 Жалбоподатели: Aker Warnow Werft GmbH (Rostock, Германия) и Kvaerner ASA (Осло, Норвегия) (представители: първоначално M. Schütte, avocat, и B. Immenkamp, solicitor, впоследствие M. Schütte)
 Ответник: Комисия на Европейските общности (представители: V. Kreuschitz и L. Flynn)
 Предмет
 Искане за отмяна на Решение 2005/374/ЕО на Комисията от 20 октомври 2004 година относно държавна помощ, приведена в действие от Германия в полза на Kvaerner Warnow Werft (ОВ L 120, 2005 г., стр. 21).
 Диспозитив
 1)
 Отменя Решение 2005/374/ЕО на Комисията от 20 октомври 2004 година относно държавната помощ, приведена в действие от Германия в полза на Kvaerner Warnow Werft.
 2)
 Комисията понася направените от нея съдебни разноски и тези, направени от Aker Warnow Werft GmbH и Kvaerner ASA.
 (1) ОВ C 106, 30.4.2005 г.


text:
 22.2.2016
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 68/7
 Решение на Съда (първи състав) от 23 декември 2015 г. (преюдициално запитване от Conseil d'État — Франция) — Air France-KLM, по-рано Air France (C-250/14), Hop!-Brit Air SAS, по-рано Brit Air (C-289/14)/Ministère des Finances et des Comptes publics
 (Съединени дела C-250 и C-289/14) (1)
 ((Данък върху добавената стойност - Данъчно събитие и изискуемост - Въздушен транспорт - Закупен, но неизползван билет - Извършване на услугата за превоз - Издаване на билета - Момент на плащане на данъка))
 (2016/C 068/09)
 Език на производството: френски
 Запитваща юрисдикция
 Conseil d'État
 Страни в главното производство
 Жалбоподатели: Air France-KLM, по-рано Air France (C-250/14), Hop!-Brit Air SAS, по-рано Brit Air (C-289/14)
 Ответник: Ministère des Finances et des Comptes publics
 Диспозитив
 1)
 Член 2, параграф 1 и член 10, параграф 2 от Шеста директива 77/388/ЕИО на Съвета от 17 май 1977 година относно хармонизиране на законодателствата на държавите членки относно данъците върху оборота — обща система на данъка върху добавената стойност: единна данъчна основа, изменена с Директива 1999/59/ЕО на Съвета от 17 юни 1999 г. и впоследствие с Директива 2001/115/ЕО на Съвета от 20 декември 2001 г., трябва да се тълкуват в смисъл, че се дължи ДДС за издадените от авиокомпания билети, които не са били използвани от пътниците и чиято цена не може да им бъде възстановена.
 2)
 Член 2, точка 1 и член 10, параграф 2, първа и втора алинея от Шеста директива 77/388, изменена с Директива 1999/59 и впоследствие с Директива 2001/115, трябва да се тълкуват в смисъл, че ДДС, който пътникът плаща при покупката на самолетен билет, който след това не използва, е изискуем в момента на получаване на цената на билета от самата авиокомпания или от трето лице, действащо от нейно име и за нейна сметка или от свое име и за сметка на авиокомпанията.
 3)
 Член 2, точка 1 и член 10, параграф 2 от Шеста директива 77/388, изменена с Директива 1999/59 и впоследствие с Директива 2001/115, трябва да се тълкуват в смисъл, че когато трето лице продава въз основа на договор за франчайзинг билетите на авиокомпания за нейна сметка и ѝ плаща за издадени билети, които след това са станали невалидни, предварително установена сума, изчислена като процент от годишния оборот, реализиран от съответните маршрути, посочената предварително установена сума е облагаема в качеството ѝ на насрещна престация за посочените билети.
 (1) ОВ C 253, 4.8.2014 г.
 ОВ C 261, 11.8.2014 г.