text:
 28.8.2010
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 234/36
 Определение на Общия съд от 14 юли 2010 г. — Германия/Комисия
 (Дело T-571/08) (1)
 (Жалба за отмяна - Държавни помощи - Разпореждане за предоставяне на информация - Неподлежащ на обжалване акт - Недопустимост)
 2010/C 234/64
 Език на производството: немски
 Страни
 Жалбоподател: Федерална република Германия (представители: M. Lumma и B. Klein)
 Ответник: Европейска комисия (представител: B. Martenczuk)
 Предмет
 Искане за отмяна на решението, което се съдържало в писмото на Комисията от 30 октомври 2008 г. относно разпореждане за предоставяне на информация в процедура за държавна помощ в полза на Deutsche Post AG [C 36/2007 (ex NN 25/2007)].
 Диспозитив
 1.
 Отхвърля жалбата като недопустима.
 2.
 Осъжда Федерална република Германия да плати съдебните разноски.
 (1) ОВ C 55, 7.3.2009 г.


text:
 23.3.2013
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 86/30
 Жалба, подадена на 28 декември 2012 г. — ZZ/ЕАОС
 (Дело F-162/12)
 2013/C 86/51
 Език на производството: френски
 Страни
 Жалбоподател: ZZ (представители: адв. S. Orlandi, адв. J. -N. Louis и адв. D. Abreu Caldas)
 Ответник: Европейска агенция за околната среда (ЕАОС)
 Предмет на производството
 Отмяна на решение за връщане на жалбоподателя на работа от отпуск по болест след датата, от която той следва да се счита за работоспособен според медицинските становища
 Искания на жалбоподателя
 —
 да се отмени решението от 20 септември 2012 г., с което органът, оправомощен да сключва договори, отхвърля административната жалба от 21 май 2012 г., целяща оттегляне на решението от 21 февруари 2012 г. за връщане на жалбоподателя на работа, считано от 24 януари 2012 г., след отпуск по болест,
 —
 да се осъди ответникът да заплати съдебните разноски.

type: caselaw

jurisdiction: EU


text:
 25.9.2010
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 260/4
 Преюдициално запитване, отправено от Bundesarbeitsgericht (Германия) на 16 юни 2010 г. — Land Berlin/Alexander Mai
 (Дело C-298/10)
 ()
 2010/C 260/04
 Език на производството: немски
 Запитваща юрисдикция
 Bundesarbeitsgericht
 Страни в главното производство
 Ищец: Land Berlin
 Ответник: Alexander Mai
 Преюдициален въпрос
 Противоречи ли правило от колективен трудов договор относно възнагражденията на договорно наети в публичния сектор лица, каквото представлява член 27 от Bundes-Angestelltentarifvertrag (колективен трудов договор на договорно наетите лица във федералния публичен сектор, наричан по-нататък „BAT“), тълкувано във връзка с Vergütungstarifvertrag Nr. 35 zum BAT (колективен трудов договор, сключен в приложение на ВАТ No 35 относно възнагражденията), което определя основните възнаграждения за всяка степен в зависимост от възрастовите групи — отчитайки също признатото в първичното законодателство право на социалните партньори да преговарят и сключват колективни договори (понастоящем член 28 от Хартата на основните права на Европейския съюз) — на прокламирания в първичното право принцип на недискриминация, основана на възраст (понастоящем член 21, параграф 1 от Хартата на основните права на Европейския съюз), както е доразгърнат в Директива 2000/78/ЕО (1)?
 (1) Директива 2000/78/ЕО на Съвета от 27 ноември 2000 година за създаване на основна рамка за равно третиране в областта на заетостта и професиите (ОВ L 303, стp. 16; Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 6, стр. 7).


text:
 14.9.2015
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 302/26
 Преюдициално запитване от Audiencia Provincial de Zamora (Испания), постъпило на 17 юли 2015 г. — Javier Ángel Rodríguez Sánchez/Caja España de Inversiones, Salamanca y Soria SAU (Banco CEISS)
 (Дело C-381/15)
 (2015/C 302/33)
 Език на производството: испански
 Запитваща юрисдикция
 Audiencia Provincial de Zamora
 Страни в главното производство
 Жалбоподател: Javier Ángel Rodríguez Sánchez
 Друга страна: Caja España de Inversiones, Salamanca y Soria SAU (Banco CEISS)
 Преюдициални въпроси
 1)
 Съвместимо ли е с разпоредбата на член 6, параграф 1 от Директива 93/13/ЕИО (1) на Съвета от 5 април 1993 година относно неравноправните клаузи в потребителските договори произтичащите последици от обявяването на клауза за долен праг, включена в договор за ипотечен кредит, за недействителна като неравноправна да настъпват с обратно действие не от момента на сключването на договора, а от по-късен [момент]?
 2)
 Прилагането на неравноправната клауза в определения от Върховния съд на Испания период от време води ли до неоснователно обогатяване на съдоговорителя търговец — каквото не се предвижда в общностната правна уредба — тъй като не възстановява равновесието в поетите между страните задължения и ползва страната по договора, която е включила в него обявената за неравноправна финансова клауза?
 3)
 Относим ли е рискът от сериозни смущения за икономическото състояние на страната, разглеждан като ограничение при прилагането на неравноправна клауза и на последиците от нея, към предявен от потребител индивидуален иск или, напротив, при този индивидуален иск сериозното смущение е онова, което настъпва във финансовото състояние на потребителя [в резултат] на ограничаването на последиците от недействителната клауза до посочения период от време?
 (1) ОВ L 95, стр. 29


text:
 22.5.2010
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 134/20
 Преюдициално запитване отправено от Административен съд София-град (България) на 25 февруари 2010 г. — „Енел Марица Изток 3“ АД/Директор на Дирекция „Обжалване и управление на изпълнението“ — София при Централно управление на Националната агенция за приходите
 (Дело C-107/10)
 2010/C 134/30
 Език на производството: български
 Запитваща юрисдикция
 Административен съд София-град
 Страни в главното производство
 Ищец:„Енел Марица Изток 3“ АД
 Ответник: Директор на Дирекция „Обжалване и управление на изпълнението“ — София при Централно управление на Националната агенция за приходите
 Преюдициални въпроси
 Следва ли член 18, параграф 4 от Директива 77/388/ЕИО от 17 май 1977 година за хармонизиране на законодателствата на държавите членки относно данъците върху оборота — обща система на данъка върху добавената стойност (1) и член 183, алинея 1 от Директива 2006/112/ЕО на Съвета от 28 ноември 2006 година относно общата система на данъка върху добавената стойност (2), да се тълкуват в смисъл, че допускат при условията на главното производство:
 1.
 Поради законодателна промяна с цел борба с данъчните измами срокът за възстановяване на данък върху добавената стойност да бъде удължен до датата на издаване на ревизионен акт, поради започнала ревизия на лицето в 45-дневен срок от подаване на справката декларация, без да се дължат лихви през този период върху подлежащата на възстановяване сума, когато са налице едновременно следните условия:
 а)
 преди тази промяна законодателно установеният 45-дневен срок за възстановяване на данъка е изтекъл и са започнали да текат лихви върху сумата за възстановяване, независимо от започналата данъчна ревизия;
 б)
 при ревизията е установена достоверност на декларирания данък за възстановяване;
 в)
 единствената правна възможност на данъчния субект да съкрати този срок е чрез представяне на обезпечение в пари, в държавни ценни книжа или в безусловна и неотменяема банкова гаранция за определен срок, в размер на подлежащата на възстановяване сума?
 2.
 Да се установи срок за възстановяване на данък върху добавената стойност с продължителност 45 дни от датата на подаване на справка декларация за този данък и правна възможност за спирането му, а впоследствие и удължаването му чрез възлагане на ревизия в този срок, при едномесечен данъчен период за отчитане на този данък?
 3.
 Да се извърши възстановяване на данък върху добавената стойност с ревизионен акт, чрез прихващане от подлежащата на възстановяване сума на установени със същия акт задължения за такъв данък и за други данъци и държавни вземания за различни данъчни периоди, както и лихви върху тези суми, начислени към датата на издаване на ревизионния акт, когато при ревизията е установена достоверност на декларирания данък за възстановяване и са налице едновременно следните условия:
 а)
 не е допуснато предварително обезпечение в хода на ревизионното производство на бъдещи вземания на държавата, които предстои да бъдат установени в хода на производството по издаване на ревизионния акт;
 б)
 прихващането на вземания на държавата не е предвидено като способ за принудително изпълнение и като обезпечителна мярка в националния закон;
 в)
 не са изтекли сроковете за оспорване и за доброволно плащане на прихванатите главници и лихви, поради установяването им със същия ревизионен акт, и част от тях


text:
са обжалвани и пред съда?
 4.
 Когато е установена достоверност на декларирания данък за възстановяване по справката декларация, държавата да извърши прихващане към датата на издаване на ревизионния акт на установени задължения за данъци със същия акт за периоди, преди датата на тази декларация, както и с лихви върху тези задължения, вместо към датата на справката декларация при условие, че държавата не дължи лихви през време на законоустановения срок за възстановяване на сумата и начислява лихви върху прихванатите данъци след датата на декларацията до издаването на ревизионния акт?
 (1) Шеста директива 77/388/ЕИО на Съвета от 17 май 1977 година за хармонизиране на законодателствата на държавите членки относно данъците върху оборота — обща система на данъка върху добавената стойност: единна данъчна основа (ОВ L 145, стр. 1).
 (2) ОВ L 347, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 9, том 3, стр. 7.


text:
 6.4.2013
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 101/7
 Преюдициално запитване, отправено от Commissione tributaria provinciale di Genova (Италия) на 24 декември 2012 г. — Dresser Rand SA/Agenzia delle Entrate — Direzione Provinciale Ufficio Controlli
 (Дело C-606/12)
 2013/C 101/14
 Език на производството: италиански
 Запитваща юрисдикция
 Commissione tributaria provinciale di Genova
 Страни в главното производство
 Жалбоподател: Dresser Rand S.A.
 Ответник: Agenzia delle Entrate — Direzione Provinciale Ufficio Controlli
 Преюдициални въпроси
 1.
 Попада ли операция по прехвърляне на италианска територия на стоки от друга държава членка, за да се провери дали същите тези стоки могат да се адаптират към други стоки, придобити на италианска територия, без по отношение на въведените в Италия стоки да се осъществява каквато и да било намеса, в понятието „обработка на стоката“ по член 17, параграф 2, буква е) от Директива 2006/112/ЕО (1), и уместно ли е за тази цел да се преценява естеството на операциите между F.B.ITMI и DR-IT?
 2.
 Трябва ли член 17, параграф2, буква е) от Директива 2006/112/ЕО да се тълкува в смисъл, че изключва възможността държавите членки да предвиждат законодателството или практиката, съгласно които изпращането или превозът на стоки не се третират като прехвърляне в друга държава членка, освен ако стоките се връщат в държавата членка, от която първоначално са изпратени или превозени?
 (1) ОВ L 347, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 9, том 3, стр. 7.


text:
 30.4.2011
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 130/24
 Жалба, подадена на 14 март 2011 г. — SIR/Съвет
 (Дело T-142/11)
 2011/C 130/47
 Език на производството: френски
 Страни
 Жалбоподател: Société ivoirienne de raffinage (SIR) (Абиджан, Кот д’Ивоар) (представител: M. Ceccaldi, avocat)
 Ответник: Съвет на Европейския съюз
 Искания на жалбоподателея
 Жалбоподателят моли Общия съд:
 —
 да отмени Решение 2011/18/ОВППС и Регламент (ЕС) No 25/2011 на Съвета от 14 януари 2011 година, с които се въвеждат ограничителни мерки срещу определени лица и стопански субекти, включително спрямо дружеството SIR,
 —
 да осъди Съвета да заплати съдебните разноски.
 Правни основания и основни доводи
 В подкрепа на исканията си жалбоподателят изтъква пет правни основания.
 1.
 Първото правно основание е изведено от нарушение на Устава на Организацията на Обединените нации, както и на член 3, параграфи 5 и 6, член 21, параграф 1 от ДЕС и член 7 от ДФЕС, доколкото ответникът е превишил правомощията си, като е въвел ограничителните мерки, доколкото името на жалбоподателя не е включено в списъка на лицата, до които се отнася Резолюция 1572 (2004) на Съвета за сигурност на ООН.
 2.
 Второто правно основание е изведено от нарушение на принципа на ненамеса във вътрешните работи на държавите, доколкото ответникът действа в разрез със суверенното решение на Конституционния съвет на Република Кот д’Ивоар, с което се обявява, че за президент на страната е избран г-н L. Gbagbo, а не г-н A. Ouattara.
 3.
 Третото правно основание е изведено от незаконосъобразност на обжалваните актове, доколкото приемането им не е в правомощията на ответника.
 4.
 Четвъртото правно основание е изведено от нарушение на правото на защита, доколкото жалбоподателят не е имал възможност да се запознае с доказателствата срещу него и поради това не е имал възможност надлежно да изложи становището си по тях.
 5.
 Петото правно основание е изведено от нарушение на принципа на пропорционалност, доколкото последиците от мерките, предприети както спрямо жалбоподателя, така и срещу цялото население на Кот д’Ивоар, са несъразмерни с преследваната цел.


text:
 1.12.2014
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 431/29
 Жалба, подадена на 29 август 2014 г. — JP Divver Holding Company/СХВП (EQUIPMENT FOR LIFE)
 (Дело T-642/14)
 (2014/C 431/51)
 Език на производството: английски
 Страни
 Жалбоподател: JP Divver Holding Company Ltd (Нюри, Ирландия) (представители: A. Franke, E. Bertram, lawyers)
 Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (СХВП)
 Данни за производството пред СХВП
 Спорна марка: международна регистрация, посочваща Европейския съюз, на марката „EQUIPMENT FOR LIFE“
 Обжалвано решение: решение на втори апелативен състав на СХВП от 16 юни 2014 г. по преписка R 64/2014-2
 Искания
 Жалбоподателят моли Общия съд:
 —
 да отмени обжалваното решение,
 —
 да осъди СХВП да заплати съдебните разноски.
 Изложено основание
 —
 Нарушение на член 7, параграф 1, буква б) от Регламент No 207/2009.


text:
 3.10.2016
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 364/50
 Определение на Съда на публичната служба (трети състав) от 20 юли 2016 г. — Hoeve/Комисия
 (Дело F-46/14) (1)
 ((Публична служба - Длъжностни лица - Пенсии - Член 11, параграф 2 от приложение VIII към Правилника - Пенсионни права, придобити по национална пенсионна схема преди постъпване на служба на Съюза - Прехвърляне към пенсионната схема на Съюза - Предложение за признаване на бонус за осигурителен стаж за пенсия - Възражение за недопустимост - Понятие за увреждащ акт - Член 83 от Процедурния правилник))
 (2016/C 364/64)
 Език на производството: френски
 Страни
 Жалбоподател: Roelof-Jan Wino Hoeve (Брюксел, Белгия) (представители: първоначално D. de Abreu Caldas, M. de Abreu Caldas и J.-N. Louis, avocats, впоследствие J.-N. Louis, avocat)
 Ответник: Европейска комисия (представители: първоначално J. Currall и G. Gattinara, впоследствие G Gattinara, накрая G Gattinara и F. Simonetti)
 Предмет
 Отмяна на решението за прехвърляне на пенсионните права на жалбоподателя към пенсионната схема на Съюза, с което се прилагат новите Общи разпоредби за изпълнение (ОРИ) на членове 11 и 12 от приложение VIII към Правилника за длъжностните лица.
 Диспозитив
 1)
 Отхвърля жалбата като недопустима.
 2)
 Г-н Roelof-Jan Wino Hoeve следва да понесе собствените си съдебни разноски и се осъжда да заплати съдебните разноски на Европейската комисия.
 (1) ОВ C 212, 7.7.2014 г., стр. 47.


text:
 7.8.2017
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 256/29
 Жалба, подадена на 15 май 2017 г. — Danpower Baltic/Комисия
 (Дело T-295/17)
 (2017/C 256/35)
 Език на производството: английски
 Страни
 Жалбоподател: Danpower Baltic UAB (Кауно, Литва) (представители: D. Fouquet, J. Nysten и J. Voß, lawyers)
 Ответник: Европейска комисия
 Искания на жалбоподателя
 Жалбоподателят иска от Общия съд:
 —
 да отмени решението на Комисията относно държавна помощ от 19 септември 2016 г. по преписка SA.41539 (2016/N) — Литва, Инвестиционна помощ за високоефективна когенерационна електрическа централа във Вилнюс, UAB Vilniaus kogeneracinė jėgainė Viniaus Kogeneracinee Jeqaine — C(2016) 5943 окончателен;
 —
 да осъди ответника да заплати съдебните разноски.
 Основания и основни доводи
 В подкрепа на жалбата си жалбоподателят излага седем основания.
 1.
 Първото основание е явна грешка в преценката в решението на Комисията, тъй като то е основано на недостатъчни, непълни, несъществени и непоследователни доказателства
 —
 Решението на Комисията е основано на недостатъчни, непълни, несъществени и непоследователни доказателства. Това се отнася по-специално до достъпа до частно инвестиране в централите за комбинирано производство на топлинна и електрическа енергия (КТЕЦ) и други топлоцентрали, въздействието на КТЕЦ върху околната среда, съществуващия капацитет за изгаряне в Литва, статуквото на пазара на топлоснабдяване във Вилнюс, и липсата на успешна процедура по възлагане на обществени поръчки за избор на частен партньор. Тази информация не е била взета предвид от ответника.
 2.
 Второто основание е твърдението, че решението на Комисията нарушава член 107 ДФЕС, доколкото не спазва индивидуалното уведомяване и оценка, необходими за широкомащабна помощ и допуска приносът за цел от обществен интерес
 —
 Решението на Комисията нарушава член 107 ДФЕС, доколкото не спазва индивидуалното уведомление и оценка, необходими за широкомащабна помощ и допуска приносът към цел от обществен интерес. Решението на Комисията не оценява надлежно в съответствие с параграф 33 от Насоките относно държавната помощ за опазване на околната среда и за енергетика за периода 2014—2020 г., ако държавната помощ служи за защита на околната среда. Ответникът използва грешен стандарт за оценка и не отчита, че потенциалното намаление на емисиите CO2 са значително по-ниски от посочените в решението.
 3.
 Третото основание е твърдението, че решението на Комисията нарушава член 107 ДФЕС, доколкото ще доведе до заобикаляне на управлението на отпадъците в Литва
 —
 Решението на Комисията нарушава член 107 ДФЕС, доколкото то ще доведе до заобикаляне на управлението на отпадъците в Литва. Държавната помощ ще увеличи още повече свръхкапацитета на централите за изгаряне на отпадъци в Литва и ще снижи стимулите за увеличаване на рециклирането и повторното използване. Това ще попречи на Литва да отговори на целта за 50 % рециклиране съгласно Директива 2008/98/EО. Европейската комисия сама е призовала настоятелно литовското правителство да стимулира изграждането на централи за изгаряне на отпадъци.
 4.
 Четвъртото основание е изведено от твърдението, че решението на Комисията нарушава член 107 ДФЕС, тъй като заключава, че ще бъде необходима намеса на държавата под формата на държавна помощ.
 —
 Ответникът не е разгледал доказателствата за адреса, че пазарът на топлинна енергия на окръг Вилнюс би довел до подобни подобрения на защитата на околната среда чрез заместване на газта


text:
с биомаса без да е необходима държавна намеса. Не е налице пропуск на пазара на топлинна енергия във Вилнюс. Пазарът на топлинна енергия е конкурентен пазар с конкурентни цени, които стимулират по подходящ начин инвестициите в CO2-неутрална биомаса и капацитета за изгаряне на отпадъци.
 5.
 Петото основание е изведено от твърдението, че решението на Комисията нарушава член 107 ДФЕС, тъй като заключава, че помощта е пропорционална.
 —
 В решението на Комисията не е извършена надлежна оценка на пропорционалността, тъй като с него се приема предоставената от литовското правителство информация без проверка и се използва погрешен съпоставителен сценарий, сравняващ напълно различни инвестиционни проекти (КТЕЦ и отоплителна котелна централа вместо сравняване на два проекта за КТЕЦ).
 6.
 Шестото основание е изведено от твърдението, че решението на Комисията нарушава член 107 ДФЕС, тъй като в него се приема, че държавната помощ би имала стимулиращ ефект.
 —
 Ответникът се е позовал на твърденията на литовското правителство, че бенефициерът не е можел по друг начин да построи КТЕЦ във Вилнюс, което обаче е невярно, тъй като тези дейности попадат точно в предмета на обичайната стопанска дейност на бенефициера, т.е. не би било необходимо да бъдат стимулирани допълнително.
 7.
 Седмото основание е изведено от твърдението, че решението на Комисията нарушава член 107 ДФЕС, доколкото преценява погрешно въздействието върху конкуренцията на пазара на топлинна енергия във Вилнюс.
 —
 Ответникът е имал на разположение информация относно конкуренцията на пазара на топлинна енергия във Вилнюс, но очевидно го е оценил погрешно, когато е приел, че няма да бъде повлияна. В частност заплахата от изтласкване извън пазара на съществуващите пазарни играчи, тъй като жалбоподателят не е бил разгледан в достатъчна степен и поради това изводите на ответника са погрешни. Държавната помощ ще изтласка извън пазара независимите производители на топлинна енергия, които експлоатират топлинни централи, работещи с CO2-неутрална биомаса. По-нататък, държавната помощ дава възможност на Vilnius KJ незабавно да стане доминиращият пазарен играч с пазарен дял от около 51 %.


text:
 10.3.2007
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 56/31
 Иск, предявен на 2 януари 2007 г. — Испания/Комисия
 (Дело T-2/07)
 (2007/C 56/61)
 Език на производството: испански
 Страни
 Ищец: Кралство Испания [представител: г-н J.M. Rodriguez Carcamo]
 Ответник: Комисия на Европейските общности
 Искания на ищеца
 —
 Да се отмени Решение С(2006) 5102 от 20 октомври 2006 година, с което се намалява размера на помощта от Кохезионния фонд за групата проекти No 2001 ES 16 C PE 050 (Саниране на водния басейн на Júcar 2001 — Втора група).
 —
 да се осъди Комисията да заплати съдебните разноски.
 Правни основания и основни доводи
 Настоящиата жалба е подадена срещу Решение С(2006) 5102 на Комисията от 20 октомври 2006 година, с което се намалява размера на помощта от Кохезионния фонд за групата проекти No 2001 ES 16 C PE 050, осъществявани в Испания под наименованието „Саниране на водния басейн на Júcar 2001 — Втора група“.
 Става дума за група от три различни проекта, която е получила помощ в размер на 11 266 701 еуро, намалена на основание на обжалваното решение на 1 900 281 еуро.
 В подкрепа на исканията си държавата-ищец изтъква погрешното и непоследователно тълкуване на Директива 93/37/ЕИО (1), както относно критерия за опит (член 30, параграфи 1 и 2), така и относно обхвата на системата на средни цени (член 30, параграф 1).
 По отношение на включването на критерия за опит сред критериите за възлагане, което не е направено изрично в приложимите правни разпоредби, се твърди, че самата съдебна практика на Общността допуска тази възможност, и че употребата на посочения критерий не представлява тежко и очевидно нарушение на общностната правна уредба, а във всички случаи съответства на извинима правна грешка, причинена от неяснотата на правната норма.
 От друга страна, държавата-ищец отрича, че употребата на системата на средни цени при анализа на икономически най-изгодната оферта по възложените проекти нарушава принципа на равното третиране, като дискриминира офертите с твърде ниска цена спрямо такива с по-висока цена.
 При условията на евентуалност се изтъква също и нарушаването на разпоредбата на член H, параграф 2 от Приложение II към Регламент (ЕО) No 1164/94 (2), поради неспазване на принципите на оправданите правни очаквания и на правната сигурност; а по отношение на договор No 2000/GV/2005, се посочва нарушаването на принципа на пропорционалност, както и нарушението на член 19 от цитираната Директива No 93/37.
 (1) Директива 93/37/ЕИО на Съвета от 14 юни 1993 година за съгласуване на процедурите за възлагане на обществени поръчки за строителство (ОВ L 199, 9.8.1993 г., стр. 1).
 (2) Регламент 1164/94/ЕО на Съвета от 16 май 1994 година относно създаването на Кохезионен фонд (ОВ L 130, 25.5.1994, стр. 1).


text:
 26.5.2015
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 171/9
 Жалба, подадена на 12 януари 2015 г. от Andreas Eleftheriou, Eleni Eleftheriou и Lilia Papachristofi срещу определението, постановено от Общия съд (първи състав) на 10 ноември 2014 г. по дело T-291/13, Andreas Eleftheriou, Eleni Eleftheriou и Lilia Papachristofi/Европейска комисия и Европейска централна банка
 (Дело C-9/15 P)
 (2015/C 171/12)
 Език на производството: английски
 Страни
 Жалбоподатели: Andreas Eleftheriou, Eleni Eleftheriou и Lilia Papachristofi (представители: C. Paschalides, Solicitor, A. Paschalides, Δικηγόρος, и A. Riza QC)
 Други страни в производството: Европейска комисия и Европейска централна банка
 Искания на жалбоподателите
 —
 Жалбоподателите искат да се уважи жалбата, да се отхвърлят исканията на ответниците, които да бъдат осъдени да заплатят съдебните разноски в производството пред Съда и пред Общия съд, както и делото бъде разгледано по същество.
 Основания и основни доводи
 1.
 Общият съд е нарушил правото на ЕС със съображенията си по редица въпроси в обжалвания акт, а именно:
 а)
 Положението, че „функциите, предоставени на Комисията, [...] в рамките на Договора за ЕМС, не съдържат същинско правомощие по приемане на решения и [...] дейностите, извършвани от двете институции в рамките на същия договор, обвързват само ЕМС“ (1), е изтъкнато от Общия съд, без изобщо да съобрази въздействието на правното положение, което приема като допускане в точка 48, съгласно което Комисията „не е отстъпила ефективния контрол спрямо ролята си в процеса на приемане на решения по член 136, параграф 3 ДФЕС, в приложение на признатите ѝ в член 17 ДЕС правомощия да действа като институция на [Съюза], отговорна за осигуряване на съответствието с правото на Съюза [на актовете, сключени по силата на Договора за ЕМС]“;
 б)
 Твърди се, че в решение Pringle (2), на което се позовава Общият съд (3), е постановено, че докато дейностите на Комисията и ЕЦБ обвързват само ЕМС (4), все пак, включително (5) в т. 164 от решението по това дело, Съдът е отбелязал, че „задачите, възложени на Комисията с Договора за ЕМС, ѝ предоставят възможност, в съответствие с предвиденото в член 13, параграфи 3 и 4 от него, да следи за съответствието с правото на ЕС на сключените от ЕМС меморандуми за разбирателство“, а в т. 174, че „съгласно член 13, параграф 3 от този договор меморандумът за разбирателство, договорен с поискалата подкрепа за стабилност държава членка, трябва да е в пълно съответствие с правото на Съюза“.
 в)
 Положението, че „искане за обезщетение, насочено срещу Съюза и основавано само на неправомерността на действие или на поведение, което не е предприето от институция на Съюза или от нейни служители, трябва да бъде отхвърлено като недопустимо“ (6), е приложено, без да бъде обсъдено твърдението в репликата на жалбоподателите, че „[...] ЕЦБ [трябва да] е действала като [институция на ЕС], тъй като ЕМС не е можел законосъобразно да упражнява ефективен контрол върху правомощията за налагане на принудителни мерки съгласно правото на ЕС с оглед на допускане, приемане и/или изпълнение на искането, свързано с поставяне на задължително условие. Посочените правомощия за налагане на принудителни мерки са поверени изключително на ЕЦБ [...] и съгласно правото на


text:
ЕС отказ от ефективен контрол върху тях не е възможен“.
 г)
 „[П]оведението, за което се твърди, че е в основата на претендираната вреда, е бездействие от страна на Комисията при подписването на меморандума за разбирателство. [...] Меморандумът за разбирателство обаче е подписан след намаляването на стойността на депозитите на жалбоподателите [...]. Всъщност това намаляване настъпва с влизането в сила на [мярката от 29 март 2013 г.]. Ето защо не може да се приеме, че жалбоподателите са успели да докажат по достатъчно сигурен начин, че вредата, която смятат, че са понесли, действително е била причинена от твърдяното бездействие на Комисията“ (7). Горното положение не отчита твърдението на жалбоподателите, изложено в точка 41 от определението, а именно че „[у]словията, с които е обвързан [ИФП], предоставен на [Република Кипър] на 26 април 2013 г., и начинът, по който Комисията и ЕЦБ изискват изпълнението им, са причинили на жалбоподателите вредите, за които те искат обезщетение на основание членове 268 [ДФЕС] и 340 ДФЕС“. Начинът, по който тези условия са наложени, включва бездействието на Комисията да гарантира, че наборът от условия е в съответствие с правото на ЕС, както и искането, свързано с поставяне на задължително условие, отправено от ЕЦБ, при неизпълнение на което би се преустановило предоставянето на евро ликвидности на Кипър, като и двете представляват продължителни действия/бездействия с начало 15 март 2013 г., приключили с изпълнението на набора от условия на 29 март 2013 г.
 д)
 Съдържанието на меморандума за разбирателство се оспорва поради това, че се отнася до предварително спазване на набор от условия, което няма как да не е било налице преди намаляването на депозитите на жалбоподателите, а Общият съд не отчита това положение като неразделна част от наличието на поведение с определена насоченост.
 е)
 „В случаите, когато поведението, с което се твърди, че е причинена претендираната вреда, се състои в бездействие, е особено важно да е сигурно, че вредата действително е била причинена от твърдяното бездействие и не е можела да бъде причинена от поведение, различно от твърдяното срещу институцията ответник“: Portela/Комисия (8). С други думи, „дори ако“ (9) Комисията е действала в изпълнение на задължението си да осигури съответствието на условията с правото на ЕС, това би било без значение, тъй като „[м]еморандумът за разбирателство [...] е подписан след намаляване на стойността на депозитите на жалбоподателите в [BoC]“ (10). Отново Общият съд не обсъжда доводите, посочени от жалбоподателите: вж. по-специално букви г) и д) по-горе.
 ж)
 По-нататък, при условията на евентуалност, Общият съд допуска грешка при установяване на фактите, приемайки, че по всичките случаи меморандумът за разбирателство е бил подписан след намаляване на стойността на депозитите. Що се отнася до BoC, последното намаляване настъпва едва след подписването на меморандума за разбирателство на 26 април 2013 г., а именно в края на юни 2013 г.
 2.
 Ако Съдът приеме, че ответниците са били дееспособни в качеството си на институции на ЕС, по аргумент за по-силното основание следва, че определението на Общия съд по второто искане [за отмяна], разгледано в точки 5[6]—60 от него, следва да бъде отменено.
 (1) В. т.


text:
45 от определението.
 (2) По дело C-370/12.
 (3) Вж. т. 45 от определението.
 (4) Вж. т. 45 от определението, постановено на 10 ноември 2014 г.
 (5) Вж. също т. 112 и 163.
 (6) Вж. т. 43 от определението и определение по дело C-520/12 P.
 (7) Вж. т. 54 от определението.
 (8) Вж. т. 80 от определение по дело T-137/07.
 (9) Вж. решение Perillo/Комисия (T-7/96).
 (10) Вж. т. 54 от определението.


text:
 25.7.2016
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 270/66
 Иск, предявен на 13 юни 2016 г. — East West Consulting/Комисия
 (Дело T-298/16)
 (2016/C 270/71)
 Език на производството: френски
 Страни
 Ищец: East West Consulting SPRL (Нандрен, Белгия) (представители: L. Levi и A. Tymen, avocats)
 Ответник: Европейска комисия
 Искания на ищеца
 Ищецът моли Общия съд:
 —
 да обяви настоящия иск за допустим и основателен,
 поради което,
 —
 да постанови, че е ангажирана извъндоговорната отговорност на Европейската комисия,
 —
 да осъди ответника да поправи претърпените от ищеца вреди, оценени на сумата от 496 000 EUR, без да се изключва възможността тази сума да се промени в хода на производството,
 —
 във всички случаи, да осъди ответника да заплати всички съдебни разноски.
 Основания и основни доводи
 В подкрепа на иска си ищецът излага две основания.
 1.
 Първо основание — Комисията е извършила достатъчно съществени нарушения на правни норми, като на основание на Решение 2008/969/ЕО, Евратом на Комисията от 16 декември 2008 г. относно Системата за ранно предупреждение за ползване от разпоредителите с бюджетни средства на Комисията и на изпълнителните агенции (ОВ, L 344, 2008 г., стр. 125) е активирала предупреждението „W3b“ в системата за ранно предупреждение (СРП) срещу ищеца след разследване на Службата за борба с измамите (OLAF), определящо равнището на риск във връзка с ищеца в качеството му на оферент, на когото се възлага изпълнението на обществена поръчка за услуги относно проект, който цели да засили борбата срещу недекларирания труд в Бившата Югославска Република Македония. Това основание се разделя на пет части:
 —
 Първа част, съгласно която решението да се издаде предупреждение по отношение на ищеца в СРП (наричано по-нататък „решението СРП“) е незаконосъобразно, тъй като е лишено от правно основание, нарушава член 5 ДЕС и основното право на презумпцията за невиновност,
 —
 Втора част, съгласно която решението СРП е незаконосъобразно, тъй като нарушава принципа на правна сигурност във връзка с условията относно предупреждението „W3b“,
 —
 Трета част, съгласно която решението СРП е незаконосъобразно, тъй като е прието в нарушение на член 41 от Хартата на основните права на Европейския съюз, на принципа на добра администрация, на правото на защита, на основното право на изслушване, както и на задължението за мотивиране,
 —
 Четвърта част, изтъкната при условията на евентуалност, съгласно която Комисията е нарушила решението СРП, задължението за мотивиране, установено в член 41 от Хартата, задължението за полагане на грижа и принципа на пропорционалност,
 —
 Пета част, съгласно която съображението на Комисията да откаже одобрение е неправомерно, тъй като противоречи на спецификацията.
 2.
 Второ основание, изведено от претъpпените от ищеца вреди и от причинно-следствената връзка между виновното поведение на Комисията и тези вреди.


text:
 7.2.2009
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 32/48
 Жалба, подадена на 2 декември 2008 г. — Diputación Foral de Vizcaya/Комисия
 (Дело T-531/08)
 (2009/C 32/92)
 Език на производството: испански
 Страни
 Жалбоподател: Territorio Histórico de Vizcaya — Diputación Foral de Vizcaya (представители: г-н I. Sáenz-Cortabarría Fernández, abogado и г-жа M. Morales Isasi, abogada)
 Ответник: Комисия на европейските общности
 Искания на жалбоподателя
 —
 да се отмени документа на Генерална дирекция „Конкуренция“ на Европейската комисия D/53778 [COMP/H4/NM/ed D(2008) 247] от 2 октомври 2008 г. в частта, с която изисква възстановяването на лихвите, посочени в Решение 2003/27/ЕО и в Решение 2002/806/ЕО от 11 юли 2001 година (преписка за нарушение 2007/2215), да се извърши при прилагане на сложна лихва, и
 —
 да се осъди Комисията да заплати съдебните разноски.
 Правни основания и основни доводи
 Правните основания и основните доводи са изложени по дело T-529/08 Diputación Foral de Álava/Комисия.


text:
 24.8.2015
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 279/30
 Решение на Общия съд от 8 юли 2015 г. — European Dynamics Luxembourg и др./Комисия
 (Дело T-536/11) (1)
 ((Обществени поръчки за услуги - Процедура за възлагане на обществени поръчки - Предоставяне на компютърни услуги за софтуерно разработване, поддръжка, консултиране и съдействие за различни видове компютърни приложения - Класиране на офертата на един кандидат за различни лотове съгласно механизма за възлагане на поръчката по реда на класиране и класиране на офертите на други кандидати - Задължение за мотивиране - Критерий за възлагане - Явна грешка в преценката - Извъндоговорна отговорност))
 (2015/C 279/36)
 Език на производството: английски
 Страни
 Жалбоподатели: European Dynamics Luxembourg SA (Етелбрюк, Люксембург); European Dynamics Belgium SA (Брюксел, Белгия); и Evropaïki Dynamiki — Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE (Атина, Гърция) (представители: N. Korogiannakis, M. Dermitzakis и N. Theologou, адвокати)
 Ответник: Европейска комисия (представители: първоначално S. Delaude и В. Савов, впоследствие S. Delaude, подпомагани от O. Graber-Soudry, solicitor)
 Предмет
 Искане за отмяна на решението на Службата за публикации на Европейския съюз от 22 юли 2011 г. за класиране на жалбоподателите, за офертите им, представени в отговор на покана за представяне на оферти AO 10340 за обществена поръчка относно компютърни услуги — софтуерно разработване, поддръжка, консултиране и съдействие за различни видове компютърни приложения (ОВ 2011/S 66-106099), на трето място съгласно механизма за възлагане на поръчката по реда на класиране на кандидатите за лот No 1, на трето място за лот No 4, и на второ място за лот No 3, както и на решенията за възлагане на разглежданите поръчки на други оференти, в частта им, засягаща тяхното класиране, и от друга страна, искане за обезщетение.
 Диспозитив
 1)
 Отхвърля жалбата.
 2)
 Осъжда European Dynamics Luxembourg SA, European Dynamics Belgium SA и Evropaïki Dynamiki — Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE да заплатят съдебните разноски.
 (1) ОВ C 355, 3.12.2011 г.


text:
 28.1.2012
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 25/63
 Жалба, подадена на 30 ноември 2011 г. — Dansk Automat Brancheforening/Комисия
 (Дело T-601/11)
 (2012/C 25/121)
 Език на производството: датски
 Страни
 Жалбоподател: Dansk Automat Brancheforening (Fredericia, Дания) (представители: K. Dyekjær, T. Høg и J. Flodgaard)
 Ответник: Европейска комисия
 Искания на жалбоподателя
 Жалбоподателят моли Общия съд:
 —
 да отмени член 1 от решението на Комисията от 20 септември 2011 г. по преписка C 35/2010 (ex N 302/2010) относно мерките, които Дания възнамерява да установи под формата на данъци за хазартни онлайн игри в датския Закон за данъците върху хазартните игри,
 —
 да обяви за невалиден член 1 от решението на Комисията от 20 септември 2011 г. по преписка C 35/2010 (ex N 302/2010) относно мерките, които Дания възнамерява да установи под формата на данъци за хазартни онлайн игри в датския Закон за данъците върху хазартните игри, доколкото той предвижда, че мярката е одобрена като съвместима с вътрешния пазар съгласно член 107, параграф 3, буква в) ДФЕС,
 —
 да осъди Комисията да заплати съдебните разноски.
 Правни основания и основни доводи
 В подкрепа на жалбата си жалбоподателят излага пет правни основания.
 1.
 В рамките на първото правно основание жалбоподателят изтъква, че обжалваното решение е опорочено поради неизпълнение на задължението за мотивиране, тъй като съображенията, изложени в подкрепа на твърдението, че разглежданата помощ (която се изразява в установяването на данъци за хазартните онлайн игри с по-нисък размер от предвидените за игрите в игрални заведения в Дания) е съвместима с член 107, параграф 3, буква в) ДФЕС, не са свързани с посочените в тази разпоредба критерии.
 2.
 В рамките на второто правно основание жалбоподателят твърди, че обжалваното решение трябва да бъде отменено поради неспазване на основни процесуални гаранции, тъй като не му е била предоставена възможност да изрази становището си относно прилагането на член 107, параграф 3, буква в) ДФЕС.
 3.
 В рамките на третото правно основание той изтъква неправилно прилагане на правото, доколкото решението на Комисията е опорочено поради явна грешка, тъй като с член 107, параграф 3, буква в) ДФЕС не се предоставя правомощие за обявяване на разглежданата помощ за съвместима с Договора и Комисията е превишила пределите на правомощията си по тази разпоредба.
 4.
 В рамките на четвъртото правно основание жалбоподателят изтъква наличието на злоупотреба с власт, тъй като обжалваното решение всъщност не се основава на целите, залегнали в основата на въпросната разпоредба.
 5.
 В рамките на петото правно основание той твърди, че с обжалваното решение се нарушава принципът на пропорционалност, тъй като не е доказано, че решението не надхвърля пределите на необходимото.


text:
 1.8.2009
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 180/31
 Преюдициално запитване, отправено от Conseil d'État (Белгия) на 15 май 2009 г. — Le Poumon vert de la Hulpe ASBL, Les amis de la Forêt de Soignes ASBL, Jacques Solvay de la Hulpe, Marie-Noëlle Solvay, Alix Walsh/Région wallonne
 (Дело C-179/09)
 2009/C 180/53
 Език на производството: френски
 Запитваща юрисдикция
 Conseil d'État
 Страни в главното производство
 Жалбоподатели: Le Poumon vert de la Hulpe ASBL, Les amis de la Forêt de Soignes ASBL, Jacques Solvay de la Hulpe, Marie-Noëlle Solvay, Alix Walsh
 Ответник: Région wallonne
 Преюдициални въпроси
 1)
 Трябва ли член 1, параграф 5 от Директива 85/337/ЕИО относно оценката на въздействието на някои публични и частни проекти върху околната среда (1) да се тълкува в смисъл, че изключва от приложното си поле законодателство — като декрета на област Валония от 17 юли 2008 година относно някои разрешителни, за които са налице императивни съображения от обществен интерес — което за предоставянето на разрешителни за градоустройствено планиране, екологични разрешителни и единни разрешителни, свързани с изброени в това законодателство действия и дейности, посочва само, че „са установени императивни съображения от обществен интерес“, и „ратифицира“ разрешителните, за които е посочено, че „са установени императивни съображения от обществен интерес“?
 2)
 а)
 Допускат ли членове 1, 5, 6, 7, 8 и 10а от Директива 85/337/ЕИО, изменена с Директива 97/11/ЕО (2) на Съвета и Директива 2003/35/ЕО (3), правен режим, при който правото да се изпълни проект, предмет на оценка на въздействието, е предоставено със законодателен акт, неподлежащ на обжалване пред правораздавателен или друг установен със закон независим и безпристрастен орган, което да даде възможност да се обжалва по същество и от процедурна гледна точка решението за предоставяне на право да се изпълни проектът?
 б)
 Трябва ли член 9 от Конвенцията от Орхус за достъпа до информация, участие на обществеността в процеса на вземането на решения и достъпа до правосъдие по въпроси на околната среда, сключена на 25 юни 1998 г. и одобрена от Европейската общност с Решение 2005/370/ЕО на Съвета от 17 февруари 2005 г. (4), да се тълкува в смисъл, че задължава държавите-членки да предвидят възможността за обжалване пред правораздавателен или друг установен със закон независим и безпристрастен орган, за да може да се оспорва законосъобразността — по какъвто и да е въпрос по същество или от процедурна гледна точка, свързан както с материалноправния, така и с процесуалноправния режим по разрешаване на проектите, предмет на оценка на въздействието — на всяко решение, действие или пропуск, спрямо които се прилагат разпоредбите на член 6?
 в)
 От гледна точка на Конвенцията от Орхус за достъпа до информация, участието на обществеността в процеса на вземането на решения и достъпа до правосъдие по въпроси на околната среда, сключена на 25 юни 1998 г. и одобрена от Европейската общност с Решение 2005/370/ЕО на Съвета от 17 февруари 2005 г., трябва ли член 10а от Директива 85/337/ЕИО, изменена с Директива 2003/35/ЕО, да се тълкува в смисъл, че задължава държавите-членки да предвидят възможността за обжалване пред правораздавателен или друг установен със закон независим и безпристрастен орган,


text:
за да може да се оспорва законосъобразността на всяко решение, действие или пропуск по какъвто и да е въпрос по същество или от процедурна гледна точка, свързан както с материалноправния, така и с процесуалноправния режим по разрешаване на проектите, предмет на оценка на въздействието?
 (1) Директива 85/337/ЕИО на Съвета от 27 юни 1985 година относно оценката на въздействието на някои публични и частни проекти върху околната среда (ОВ L 175, стр. 40; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 1, стр. 174).
 (2) Директива 97/11/ЕО на Съвета от 3 март 1997 година за изменение на Директива 85/337/ЕИО относно оценката на въздействието на определени публични и частни проекти върху околната среда (ОВ L 73, стр. 5; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 3, стр. 254).
 (3) Директива 2003/35/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 26 май 2003 година за осигуряване участието на обществеността при изготвянето на определени планове и програми, отнасящи се до околната среда, и за изменение по отношение на участието на обществеността и достъпа до правосъдие на Директиви 85/337/ЕИО и 96/61/ЕО на Съвета — Декларация на Комисията (ОВ L 156, стр. 17; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 10, стр. 8).
 (4) Решение 2005/370/ЕО на Съвета от 17 февруари 2005 година за сключване от името на Европейската общност на Конвенцията за достъп до информация, участие на обществеността в процеса на вземане на решения и достъп до правосъдие по екологични въпроси (ОВ L 124, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 14, стр. 201).


text:
 29.6.2015
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 213/10
 Определение на Съда (девети състав) от 22 април 2015 г. (преюдициално запитване от Curtea de Apel Suceava — Румъния) — Casa Judeţeană de Pensii Botoşani/Polixeni Guletsou
 (Дело C-598/13) (1)
 ((Преюдициално запитване - Член 99 от Процедурния правилник на Съда - Идентичен преюдициален въпрос - Социално осигуряване на работниците мигранти - Регламент (ЕИО) No 1408/71 - Член 7, параграф 2, буква в) - Приложимост на конвенциите за социално осигуряване между държави членки - Репатрирал се бежанец с произход от държава членка - Завършване на осигурителни периоди на територията на друга държава членка - Искане за обезщетение за старост - Отказ))
 (2015/C 213/15)
 Език на производството: румънски
 Запитваща юрисдикция
 Curtea de Apel Suceava
 Страни в главното производство
 Жалбоподател: Casa Judeţeană de Pensii Botoşani
 Ответник: Polixeni Guletsou
 Диспозитив
 Следва ли член 7, параграф 2, буква в) от Регламент (ЕИО) No 1408/71 на Съвета от 14 юни 1971 година за прилагането на схеми за социална сигурност на заети лица, самостоятелно заети лица и членове на техните семейства, които се движат в рамките на Общността, в изменената му и актуализирана редакция съгласно Регламент (ЕО) No 118/97 на Съвета от 2 декември 1996 година, изменен от своя страна с Регламент (ЕО) No 1992/2006 на Европейския парламент и на Съвета от 18 декември 2006 година, да се тълкува в смисъл, че двустранна спогодба относно социалноосигурителните обезщетения на гражданите на една от подписалите я държави, които имат качеството на политически бежанци на територията на другата подписала я държава, сключена към датата, на която една от двете подписали я държави все още не се е била присъединила към Европейския съюз, и която не е сред изброените в приложение III към този регламент, не продължава да се прилага към положението на политически бежанци, които са се репатрирали в държавата си по произход преди сключването на двустранното споразумение и влизането в сила на посочения регламент.
 (1) ОВ C 24, 25.1.2014 г.


text:
 10.8.2015
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 262/5
 Преюдициално запитване от Tribunale ordinario di Campobasso (Италия), постъпило на 11 май 2015 г. — Наказателно производство срещу Gianpaolo Paoletti e a.
 (Дело C-218/15)
 (2015/C 262/06)
 Език на производството: италиански
 Запитваща юрисдикция
 Tribunale ordinario di Campobasso
 Страни в главното производство
 Gianpaolo Paoletti, Umberto Castaldi, Domenico Faricelli, Antonio Angelucci, Mauro Angelucci, Antonio D’Ovidio, Camillo Volpe, Alfredo Viali, Giampaolo Canzano, Raffaele Di Giovanni, Antonio Della Valle
 Преюдициални въпроси
 1)
 Трябва ли член 7 от ЕКЗПЧ, член 49 от Хартата на основните права на Европейския съюз, прогласена в Ница на 7 декември 2000 г., и член 6 от [ДЕС] да се тълкуват в смисъл, че присъединяването на Румъния към Европейския съюз на 1 януари 2007 г. е довело до декриминализиране на предвиденото в член 12 от Законодателен декрет No 286/1998 (консолидиран текст) [относно имиграцията] деяние подпомагане на имиграцията, както и на престоя на румънски граждани на територията на италианската държава?
 2)
 Трябва ли посочените членове да се тълкуват в смисъл, че държавата членка не може да приложи принципа за обратно действие на по-благоприятната норма (in mitius) по отношение на лицата, които преди 1 януари 2007 г. (или друга дата, насочваща към пълното действие на Договора) — датата на влизане в сила на присъединяването на Румъния към Европейски съюз, са извършили нарушение на член 12 от Законодателен декрет No 286/1998 (консолидиран текст относно имиграцията), като са подпомагали имиграцията на румънски граждани — деяние, което е декриминализирано, считано от 1 януари 2007 г.?


text:
 18.4.2016
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 136/17
 Преюдициално запитване от High Court of Justice Queen's Bench Division (Administrative Court) (Обединено кралство), постъпило на 10 февруари 2016 г. — Prospector Offshore Drilling SA, Prospector Rig 1 Contracting Company SARL, Prospector Rig 5 Contracting Company SARL, Ensco plc, Ensco Offshore UK Limited, Rowan Companies plc, Rowan Cayman Limited/Her Majesty's Treasury, Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs
 (Дело C-72/16)
 (2016/C 136/23)
 Език на производството: английски
 Запитваща юрисдикция
 High Court of Justice Queen's Bench Division (Administrative Court)
 Страни в главното производство
 Жалбоподатели: Prospector Offshore Drilling SA, Prospector Rig 1 Contracting Company SARL, Prospector Rig 5 Contracting Company SARL, Ensco plc, Ensco Offshore UK Limited, Rowan Companies plc, Rowan Cayman Limited
 Ответници: Her Majesty's Treasury, Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs
 Преюдициални въпроси
 1.
 Допускат ли членове 49, 56 или 63 от ДФЕС правна уредба като Част 8ZA от Corporation Tax Act 2010, регламентираща данъчните облекчения за разходи, предвидени във връзка с облагаемите печалби в Обединеното кралство на дружество, предоставящо сондажни услуги за нефтодобивната промишленост („предприемач в нефтодобивната промишленост“), от дейности („засегнатите търговски дейности“), включващи използването на определени видове активи („съответните активи“), наети от лице, „свързано“ с предприемача в нефтодобивната промишленост, която правна уредба:
 1.1.
 за целите на изчисляването на печалбата от засегнатите търговски дейности въвежда предварително определена горна граница за приспадането на плащанията за наемане на съответни активи от свързани лица, изчислена въз основа на първоначалната стойност на наетите активи;
 1.2.
 предвижда, че размерът на плащанията, които по този начин са надвишили горната граница, могат да бъдат приспаднати от облагаемата печалба в Обединеното кралство (ако има такава) на предприемача в нефтодобивната промишленост или на други дружества от същата група, която не е получена от засегнатите търговски дейности, и
 1.3.
 обособява печалбата от засегнатите търговски дейности, като не позволява разходите, направени в Обединеното кралство или загубите, понесени в Обединеното кралство или другаде, от групата на предприемача в нефтодобивната промишленост, да се приспадат от печалбата от засегнатите търговски дейности, но позволява да се приспадат от друга печалба (ако има такава)?
 2.
 По-конкретно, допускат ли членове 49, 56 или 63 от ДФЕС такава правна уредба в случаите, когато:
 2.1.
 предприемач в нефтодобивната промишленост, който подлежи на облагане с корпоративен данък в Обединеното кралство, наема своите активи от свързано дружество, което не подлежи на облагане с корпоративен данък в Обединеното кралство и е учредено и има седалище в друга държава членка, и/или
 2.2.
 са налице обстоятелства като посочените в точка 2.1 по-горе и по-конкретно предприемачът в нефтодобивната промишленост също е учреден и има седалище в тази друга държава членка, и/или
 2.3.
 предприемачът в нефтодобивната промишленост, подлежащ на облагане с корпоративен данък в Обединеното кралство, е дъщерно дружество на дружество майка от Обединеното кралство, което има друго дъщерно дружество, неподлежащо на облагане с корпоративен данък и със седалище в трета държава, и предприемачът в нефтодобивната промишленост наема своите активи от това дъщерно дружество от трета държава, и/или
 2.4.
 всяка друга релевантна комбинация между място на учредяване и/или приложим данъчен режим за предприемача в нефтодобивната


text:
промишленост и/или притежаващия активите наемодател?
 3.
 Ще бъде ли различен отговорът на някой от горните въпроси, ако по принцип и/или в конкретния случай на [жалбоподателите] групите, притежаващи нефтени платформи и предоставящи сондажни услуги в Обединеното кралство, нямат значителна нетна печалба в Обединеното кралство от други дейности освен от посочената дейност?
 4.
 Ще бъде ли различен отговорът на някой от горните въпроси, ако целта на спорните разпоредби е да предотвратят избягването на данъчно облагане чрез създаване на изкуствено фрагментирана корпоративна структура, която няма самостоятелно икономическо съществуване извън групата?


text:
 17.7.2010
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 195/28
 Жалба, подадена на 21 май 2010 г. — Graf-Syteco/СХВП — Teco Electric & Machinery (SYTECO)
 (Дело T-229/10)
 2010/C 195/45
 Език на жалбата: немски
 Страни
 Жалбоподател: Graf-Syteco GmbH & Co. KG (Тюринген, Германия) (представител: T. Kieser, Rechtsanwalt)
 Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели)
 Друга страна в производството пред апелативния състав: Teco Electric & Machinery Co. Ltd (Тайпе, Тайван)
 Искания на жалбоподателя
 —
 да се измени решението на първи апелативен състав на Службата за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) от 18 февруари 2010 г. по преписка R 230/2009-1, като се отхвърли възражение No B 1 112 889 от 5 февруари 2007 г. относно словната и фигуративна марка No 30 327 439 в Германия, словната и фигуративна марка No 233 226 в Англия и Северна Ирландия, словната и фигуративна марка No 742 535 в Бенелюкс и словната и фигуративна марка No 2 545 860 в Испания „TECO“,
 —
 при условията на евентуалност да се отмени решението на първи апелативен състав на Службата за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) от 18 февруари 2010 г. по преписка R 230/2009-1;
 —
 да се осъди ответникът да заплати съдебните разноски.
 Правни основания и основни доводи
 Заявител на марката на Общността: жалбоподателят.
 Марка на Общността, предмет на спора: словна марка „SYTECO“ за стоки и услуги от класове 9, 37 и 42.
 Притежател на марката или знака, на която/който е направено позоваване в подкрепа на възражението: Teco Electric & Machinery Co. Ltd.
 Марка или знак, на която/който е направено позоваване в подкрепа на възражението: четири национални фигуративни марки, които съдържат словния елемент „TECO“, за стоки от класове 7, 9 и 11.
 Решение на отдела по споровете: частично уважава възражението.
 Решение на апелативния състав: отхвърля жалбата.
 Изложени правни основания: нарушение на член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) No 207/2009 (1), тъй като липсва вероятност от объркване между конфликтните марки.
 (1) Регламент (ЕО) No 207/2009 на Съвета относно марката на Общността от 26 февруари 2009 година (ОВ L 78, 2009 г., стр. 1).


text:
 14.9.2015
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 302/15
 Преюдициално запитване от Consiglio di Stato (Италия), постъпило на 11 юни 2015 г. — Beca Engineering Srl/Ministero dell’Interno
 (Дело C-285/15)
 (2015/C 302/19)
 Език на производството: италиански
 Запитваща юрисдикция
 Consiglio di Stato
 Страни в главното производство
 Жалбоподател: Beca Engineering Srl
 Ответник: Ministero dell’Interno
 Преюдициални въпроси
 Допуска ли Директива 89/106/ЕИО на Съвета от 21 декември 1988 година относно сближаването на законовите, подзаконови и административни разпоредби на държавите членки по отношение на строителните продукти (1), изменена с Регламент (ЕО) No 1882 от 2003 г. на Европейския парламент и на Съвета от 29 септември 2003 г. (2), изискването комините да „бъдат изградени с невъзпламеняеми материали“, предвидено в разпоредбите на приложение IX към дял пети, част II от Законодателен декрет No 152 от 3 април 2006 г. относно „Обществените отоплителни инсталации“, които не са нотифицирани?
 (1) ОВ L 40, стр. 12.
 (2) Регламент (ЕО) No 1882/2003 на Европейския парламент и на Съвета от 29 септември 2003 година за адаптиране към Решение 1999/468/ЕО на Съвета на разпоредбите относно комитетите, които подпомагат Комисията при упражняването на изпълнителните ѝ правомощия, определени в актовете, които подлежат на процедурата, посочена в член 251 от Договора за Европейската общност (ОВ L 284, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 1, том 4, стр. 213).


text:
 18.1.2016
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 16/29
 Решение на Общия съд от 19 ноември 2015 г. — Гърция/Комисия
 (Дело T-107/14) (1)
 ((ФЕОГА - Секция „Гарантиране“ - ЕФГЗ и ЕЗФРСР - Разходи, изключени от финансиране - Регламент (ЕО) No 1782/2003 - Схема на правата за единно плащане - Национален резерв - Критерии за предоставяне - Риск за Фонда - Кръстосано спазване))
 (2016/C 016/35)
 Език на производството: гръцки
 Страни
 Жалбоподател: Република Гърция (представители: първоначално I. Chalkias, E. Leftheriotou и A. Vasilopoulou, впоследствие M. Kanellopoulos, E. Leftheriotou и A. Vasilopoulou)
 Ответник: Европейска комисия (представители: P. Rossi и D. Triantafyllou)
 Предмет
 Искане за отмяна на Решение за изпълнение 2013/763/EС на Комисията от 12 декември 2013 година за изключване от финансиране от страна на Европейския съюз на някои разходи, направени от държавите членки в рамките на Европейския фонд за ориентиране и гарантиране на селското стопанство (ФЕОГА), секция „Гарантиране“, на Европейския фонд за гарантиране на земеделието (ЕФГЗ) и на Европейския земеделски фонд за развитие на селските райони (ЕЗФРСР) (OВ L 338, стp. 81) по отношение на Република Гърция
 Диспозитив
 1)
 Отменя Решение за изпълнение 2013/763/ЕС на Комисията от 12 декември 2013 година за изключване от финансиране от страна на Европейския съюз на някои разходи, направени от държавите членки в рамките на Европейския фонд за ориентиране и гарантиране на селското стопанство (ФЕОГА), секция „Гарантиране“, на Европейския фонд за гарантиране на земеделието (ЕФГЗ) и на Европейския земеделски фонд за развитие на селските райони (ЕЗФРСР), в частта, с която на Република Гърция се налага финансова корекция, свързана с предоставянето на правата на националния резерв, и с която Европейска комисия налага на Република Гърция финансова корекция за 2008 г. в областта на кръстосаното спазване.
 2)
 Отхвърля жалбата в останалата ѝ част.
 3)
 Всяка страна понася направените от нея съдебни разноски.
 (1) ОВ C 129, 28.4.2014 г.


text:
 22.9.2012
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 287/38
 Жалба, подадена на 30 юли 2012 г. — El Hogar Perfecto del Siglo XXI/СХВП — Wenf International Advisers (Тирбушон)
 (Дело T-337/12)
 2012/C 287/68
 Език на жалбата: испански
 Страни
 Жалбоподател: El Hogar Perfecto del Siglo XXI, SL (Мадрид, Испания) (представители: C. Ruiz Gallegos и E. Veiga Conde, abogados)
 Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели)
 Друга страна в производството пред апелативния състав: Wenf International Advisers Ltd (Tortola, Islas Vírgenes)
 Искания на жалбоподателя
 Жалбоподателят иска от Общия съд:
 —
 да отмени решението на трети апелативен състав на Службата за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) от 1 юни 2012 г. по преписка No R 89/2011-3;
 —
 да осъди СХВП и встъпилата страна да заплатят съдебните разноски.
 Правни основания и основни доводи
 Регистрирана марка на Общността, предмет на искане за обявяване на недействителност: модел за тирбушон — модел на Общността No 0 0083 0831-0001.
 Притежател на марката на Общността: жалбоподателят.
 Страна, която иска обявяване на недействителността на марката на Общността: Wenf International Advisers Ltd.
 Основание на искането за обявяване на недействителност: национален модел за отварачка на бутилки.
 Решение на отдела по отмяна: уважава жалбата.
 Решение на апелативния състав: отхвърля жалбата.
 Изложени правни основания:
 —
 Нарушение на член 4 и член 6, параграф 1 от Регламент No 6/2002.
 —
 Нарушение на член 4 и член 6, параграф 2 от Регламент No 6/2002.


text:
 26.1.2013
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 26/53
 Жалба, подадена на 29 октомври 2012 г. — Internationaler Hilfsfonds/Комисия
 (Дело T-482/12)
 2013/C 26/106
 Език на производството: немски
 Страни
 Жалбоподател: Internationaler Hilfsfonds eV (Росбах, Германия) (представител: H.-H. Heyland, Rechtsanwalt)
 Ответник: Европейска комисия
 Искания на жалбоподателя
 Жалбоподателят иска от Общия съд:
 —
 да отмени мълчаливия отказ на ответника по потвърдителното заявление на жалбоподателя от 4 октомври 2012 г.,
 —
 при условията на евентуалност, частично да отмени решението на ответника от 28 август 2012 г. поради несъобразяването му с изискванията, произтичащи от Решение на Общия съд от 22 май 2012 г. по дело T-300/10,
 —
 да осъди ответника да заплати съдебните разноски.
 Правни основания и основни доводи
 В подкрепа на жалбата си жалбоподателят по същество твърди, че Комисията е взела решението си отчасти без да се съобрази с изискванията, произтичащи от Решение на Общия съд от 22 май 2012 г. по дело Internationaler Hilfsfonds/Комисия (T-300/10, все още непубликувано в Сборника).


text:
 21.7.2007
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 170/43
 Жалба, подадена на 21 май 2007 г. — Behmer/Парламент
 (Дело F-47/07)
 (2007/C 170/82)
 Език на производството: френски
 Страни
 Жалбоподател: Joachim Behmer (Брюксел, Белгия) [представители: S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis и E. Marchal, avocats]
 Ответник: Европейски парламент
 Искания на жалбоподателя
 —
 да се обяви за противозаконно решението на Бюрото на Европейския парламент относно „политиката на повишаване в длъжност и планиране на служебното развитие“ от 6 юли 2005 година и на „мерките за прилагане относно присъждането на точки за заслуги и за повишаване“ от 25 юли 2005 година,
 —
 да се отмени решението на органа по назначаването (ОН) да не се повишава жалбоподателя в степен A*13 в процедурата за повишаване за 2005 г., с действие към 1 януари 2005 г.
 —
 да се осъди ответника да заплати разноските.
 Правни основания и основни доводи
 Жалбоподателят, длъжностно лице към Европейския парламент със степен AD 12 и понастоящем заместник-председател на Union syndicale Luxembourg, изтъква на първо място противозаконността на решенията, посочени по-горе в тире първо, и квалифицира тези решения като разпоредби от общ характер за привеждане в действие по смисъла на член 110 от Правилника за длъжностните лица на Европейските общности (наричан по-нататък „Правилника“), приемането на които трябвало да следва уредената в този член процедура.
 Жалбоподателят се позовава впрочем на нарушение на член 45 от Правилника и на принципите за развитие в кариерата, за равно третиране, за задължително мотивиране, както и на наличието на явна грешка в преценката. В частност той твърди, че след като администрацията отменила, по повод първоначалната му жалба, решението да му присъди две точки за заслуги, трябвало да го повиши в степен AD 13.
 Накрая жалбоподателят поддържа, че в нарушение на член 1г и член 24б от Правилника, на член 1, алинея 6 от приложение II към Правилника, както и на член 17 от Рамковото споразумение между Европейския парламент и синдикалните и професионалните организации на институцията от 12 юли 1990 година бил обект на дискриминация поради дейността му по представителство на персонала.


text:
 25.9.2010
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 260/16
 Жалба, подадена на 6 юли 2010 г. — Seven Towns Ltd/СХВП
 (Дело T-293/10)
 ()
 2010/C 260/22
 Език на производството: английски
 Страни
 Жалбоподател: Seven Towns Ltd (Лондон, Обединеното кралство) (представител: E. Schäfer, lawyer)
 Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели)
 Искания на жалбоподателя
 —
 да се отмени решението на първи апелативен състав на Службата за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) от 29 април 2010 г. по преписка R 1475/2009-1 в частта му, с която се отхвърля заявка за марка на Общността No 5650817,
 —
 да се осъди ответникът да заплати съдебните разноски, включително разноските на жалбоподателя за процесуално представителство.
 Правни основания и основни доводи
 Марка на Общността, предмет на спора: цветна марка per se, описана като „шест повърхности, разположени геометрично в три двойки успоредни повърхности, като всяка двойка е разположена перпендикулярно на другите две двойки, със следните характеристики: (i) всеки две съседни повърхности са с различни цветове и (ii) всяка повърхност е с решетъчна структура, образувана от черни ивици, разделящи повърхността на девет еднакви части“. Посочените цветове са червено (PMS 200C); зелено (PMS 347C); синьо (PMS 293C); оранжево (PMS 021C); жълто (PMS 012C); бяло и черно, за стоки от клас 28 — заявка за марка на Общността No 5650817
 Решение на проверителя: отхвърля заявката за марка на Общността.
 Решение на апелативния състав: отменя оспореното решение и отхвърля заявката за марка на Общността No 5650817.
 Изложени правни основания: жалбоподателят изтъква две правни основания в подкрепа на исканията си.
 С първото правно основание жалбоподателят твърди, че обжалваното решение накърнява принципа на справедлив процес с нарушаването на член 80, параграфи 1 и 2 от Регламент (ЕО) No 207/2009 на Съвета във връзка с правило 53, буква a) от Регламент (ЕО) No 2868/95 на Комисията, тъй като апелативният състав е неправилно е разгледал въпроса по същество.
 С второто правно основание жалбоподателят подържа, че обжалваното решение засяга правото му на справедлив процес с нарушаването на член 64, параграф 1 от Регламент (ЕО) No 207/2009 на Съвета, тъй като апелативният състав е основал решението си на изцяло нов довод, без жалбоподателят да бъде поканен да представи становище.


text:
 25.7.2016
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 270/20
 Преюдициално запитване от Østre Landsret (Дания), постъпило на 25 февруари 2016 г. — Skatteministeriet/T Danmark
 (Дело C-116/16)
 (2016/C 270/29)
 Език на производството: датски
 Запитваща юрисдикция
 Østre Landsret
 Страни в главното производство
 Жалбоподател: Skatteministeriet
 Ответник: T Danmark
 Преюдициални въпроси
 1.
 За да може държава членка да се позове на член 1, параграф 2 от Директивата (1) относно прилагането на националните разпоредби за предотвратяване на измамите и злоупотребите, изисква ли се тази държава членка да е приела специални национални разпоредби за прилагане на член 1, параграф 2 от Директивата или националното право да съдържа общи разпоредби или принципи относно измамите, злоупотребите и избягването на данъци, които да могат да се тълкуват в съответствие с член 1, параграф 2?
 1.1
 Ако отговорът на първия въпрос е утвърдителен, може ли член 2, параграф 1, буква c) от Закона за корпоративното подоходно облагане, който предвижда, че „условието е дивидентите да са освободени от облагане [...] на основание на Директива 90/435/ЕИО на Съвета относно общата система за данъчно облагане на дружества майки и дъщерни дружества от различни държави членки“, да се смята за специална вътрешна разпоредба по смисъла на член 1, параграф 2 от Директивата?
 2.
 Разпоредба, която се съдържа в спогодба за избягване на двойното данъчно облагане между две държави членки, съставена в съответствие с модела на данъчна спогодба на ОИСР, и която предвижда, че облагането на разпределените дивиденти зависи от това дали получателят на дивидентите е бенефициер на тези дивиденти, представлява ли основаваща се на споразумение разпоредба за предотвратяване на злоупотребите по смисъла на член 1, параграф 2 от Директивата?
 3.
 При утвърдителен отговор на втория въпрос: националните съдилища ли са компетентни да определят какво включва понятието „бенефициер“, или при прилагането на Директива 90/435/ЕИО това понятие трябва да се тълкува като понятие със специфично значение в правото на ЕС, което следва да бъде определено от Съда на ЕС?
 4.
 При утвърдителен отговор на втория въпрос и при отговор на третия въпрос в смисъл, че националните съдилища не са компетентни да определят какво включва понятието „бенефициер“, трябва ли това понятие да се тълкува в смисъл, че местно за държава членка дружество, което при обстоятелства като разглежданите в случая получава дивиденти от дъщерно дружество в друга държава членка, е „бенефициер“ на съответните дивиденти по смисъла на това понятие в правото на ЕС?
 а)
 Трябва ли понятието „бенефициер“ да се тълкува в съответствие с аналогичното понятие по член 1, параграф 1 във връзка с член 1, параграф 4 от Директива 2003/49/ЕО?
 б)
 Трябва ли понятието да се тълкува единствено с оглед на коментарите към член 10 от модела на данъчна спогодба на ОИСР от 1977 г. (точка 12), или може да се вземат предвид и по-късни коментари, включително допълненията от 2003 г. относно „дружествата за насочване на дохода“ и допълненията от 2014 г. относно „договорните или законовите задължения“?
 в)
 За преценката на въпроса трябва ли получателят на дивидентите да се смята за „бенефициер“, какво значение има дали получателят на дивидентите има договорно или законово задължение да прехвърли


text:
дивидентите на друго лице?
 г)
 За преценката на въпроса трябва ли получателят на дивидентите да се смята за „бенефициер“, какво значение има обстоятелството, че след преценка на фактите по случая запитващата юрисдикция стига до извода, че получателят — без да е имал договорно или законово задължение да прехвърли получените дивиденти на друго лице — не е имал „пълно“ право да „използва и да се разпорежда“ с дивидентите по смисъла на коментарите от 2014 г. по модела на данъчна спогодба от 1977 г.?
 5.
 Ако се допусне, че в случая има „вътрешни разпоредби или такива основаващи се на споразумения, които се изискват с цел предотвратяване на измамите и злоупотребите“ по смисъла на член 1, параграф 2 от Директива 90/435/ЕИО, че дивидентите са разпределени от местното за дадена държава членка дружество A на дружеството майка B в друга държава членка, а оттам са прехвърлени на неговото дружество майка C извън ЕС и ЕИП, което на свой ред прехвърля средствата на своето дружество майка D, също извън ЕС и ЕИП, че между първата упомената държава и държавата, на която е местно лице дружеството C, няма спогодба за избягване на двойното данъчно облагане, че такава спогодба е сключена между първата упомената държава и държавата, на която е местно лице дружеството D, и че съответно съгласно правото на първата упомената държава не би имало основание тя да облага с данък при източника дивидентите, разпределяни от дружеството A на дружеството D, ако D пряко притежаваше A, налице ли е злоупотреба по смисъла на Директивата, така че B да няма право на предвидената в нея защита?
 6.
 Ако се констатира, че местно за дадена държава членка дружество (дружество майка) всъщност не е освободено съгласно член 1, параграф 2 от Директива 90/435/ЕИО от данък при източника за доходите от дивиденти, които получава от дружество в друга държава членка (дъщерно дружество), допуска ли член 49 ДФЕС във връзка с член 54 ДФЕС правна уредба, съгласно която втората държава членка събира данък върху дивидентите от дружеството майка, местно лице на друга държава членка, при положение че при иначе сходни обстоятелства същата държава членка освобождава местните дружества майки от данъка върху такива дивиденти?
 7.
 Ако се констатира, че местно за дадена държава членка дружество (дружество майка) всъщност не е освободено съгласно член 1, параграф 2 от Директива 90/435/ЕИО от данък при източника за доходите от дивиденти, които получава от дружество в друга държава членка (дъщерно дружество), и дружеството майка във втората държава членка има ограничено данъчно задължение за съответните дивиденти в тази държава членка, допуска ли член 49 ДФЕС във връзка с член 54 ДФЕС правна уредба, съгласно която втората държава членка изисква от задълженото да удържи данък при източника дружество (дъщерното дружество) да плати лихва за просрочие при късно внасяне на данъка при източника по по-висок лихвен процент от процента на лихвата за просрочие, който тази държава членка е предвидила при задължения за корпоративен данък на местни за нея дружества?
 8.
 При утвърдителен отговор на втория въпрос и при отговор на третия въпрос в смисъл, че националните съдилища не са


text:
компетентни да определят какво включва понятието „бенефициер“, и съответно ако трябва да се констатира, че местно за дадена държава членка дружество (дружество майка) всъщност не е освободено съгласно Директива 90/435/ЕИО от данък при източника за доходите от дивиденти, които получава от дружество в друга държава членка (дъщерно дружество), длъжна ли е втората държава членка съгласно Директива 90/435/ЕИО или член 4, параграф 3 ДЕС да посочи кой според нея е бенефициерът в такъв случай?
 9.
 Ако се констатира, че местно за дадена държава членка дружество (дружество майка) всъщност не е освободено съгласно Директива 90/435/ЕИО от данък при източника за доходите от дивиденти, които получава от дружество в друга държава членка (дъщерно дружество), допуска ли член 49 ДФЕС във връзка с член 54 ДФЕС (евентуално член 63 ДФЕС), разглеждани заедно или поотделно, правна уредба, съгласно която:
 а)
 втората държава членка изисква дъщерното дружество да удържи данък при източника върху дивидентите и го задължава да внесе евентуално неудържания при източника данък в бюджета, при положение че не е налице такова задължение за удържане на данък при източника, когато дружеството майка е местно лице на тази държава членка?
 б)
 втората държава членка начислява лихва за просрочие върху задължението за данък при източника?
 Запитващата юрисдикция моли Съда на ЕС да отговори на шестия и седмия въпрос заедно с отговора по деветия.
 10.
 Когато:
 1)
 местно за дадена държава членка дружество (дружество майка) отговаря на изискването по Директива 90/435/ЕИО да притежава (през 2011 г.) най-малко 10 % участие в капитала на дружеството от друга държава членка (дъщерното дружество);
 2)
 констатирано е, че дружеството майка всъщност не е освободено съгласно член 1, параграф 2 от Директива 90/435/ЕИО от данък при източника за доходите от дивиденти, които получава от дъщерното дружество;
 3)
 приема се, че бенефициери на въпросните дивиденти са акционерите (преки или непреки) в дружеството майка, които са местни лица на държави извън ЕС и ЕИП;
 4)
 тези (преки или непреки) акционери не отговарят на упоменатото по-горе изискване за участие в капитала;
 допуска ли член 63 ДФЕС правна уредба, съгласно която държавата членка, в която се намира дъщерното дружество, облага въпросните дивиденти, при положение че същата държава членка освобождава от данъка върху такива дивиденти местните дружества, които отговарят на изискването за участие в капитала по Директива 90/435/ЕИО, тоест които през данъчната 2011 г. притежават най-малко 10 % участие в капитала на разпределящото дивидента дружество?
 (1) Директива 90/435/ЕИО на Съвета от 23 юли 1990 година относно общата система за данъчно облагане на дружества майки и дъщерни дружества от различни държави членки (ОВ L 225, стр. 6; Специално издание на български език, 2007 г., глава 9, том 1, стр. 97).


text:
 8.9.2007
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 211/32
 Решение на Първоинстанционния съд от 19 юли 2007 г. — Bouychou/Комисия
 (Дело T-344/04) (1)
 („Извъндоговорна отговорност - Решение за възстановяване на държавни помощи, предоставени от Франция на дружество Stardust Marine - Отмяна на решението с решение на Съда“)
 (2007/C 211/62)
 Език на производството: френски
 Страни
 Ищец: Denis Bouychou, контрольор по изпълнение на оздравителния план за прехвърляне на дружество Stardust Marine (Париж, Франция) (представители: B. Vatier и M. Verger, avocats)
 Ответник: Комисия на Европейските общности (представители: G. Rozet и C. Giolito)
 Предмет
 Искане за поправяне на вредите, за които са твърди, че са причинени с Решение 2000/513/ЕО на Комисията от 8 септември 1999 година относно помощите, предоставени от Франция на предприятието Stardust Marine, представлявано от адв. Bouychou, в качеството му на контрольор по изпълнение на оздравителния план.
 Диспозитив
 1)
 Отхвърля иска като неоснователен.
 2)
 Осъжда ищеца да заплати съдебните разноски.
 (1) ОВ C 262, 23.10.2004 г.


text:
 13.8.2011
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 238/21
 Жалба, подадена на 6 юни 2011 г. — Heitkamp BauHolding/Комисия
 (Дело T-287/11)
 2011/C 238/39
 Език на производството: немски
 Страни
 Жалбоподател: Heitkamp BauHolding GmbH (Herne, Германия) (представител: Rechtsanwalt W. Niemann)
 Ответник:: Европейска комисия
 Искания на жалбоподателя
 Жалбоподателят иска от Общия съд:
 —
 Да се отмени решението на ответника в редакцията му от 15 април 2011 г., което доколкото жалбоподателят е информиран, все още не е публикувано в Официалния вестник на Европейския съюз и
 —
 да осъди ответникът да заплати съдебните разноски.
 Правни основания и основни доводи
 В подкрепа жалбата си жалбоподателят изтъква следните правни основания.
 —
 Оздравителната клауза, предвидена в член 8в, параграф 1, буква а) от германския закон за корпоративното подоходно облагане (по-нататък „KStG“), не представлявала помощ по смисъла на член 107 ДФЕС. Според жалбоподателя ответникът е допуснал грешка още с класификацията на референтната система, доколкото е взел предвид като референтна система „разпоредбите относно прехвърлянето на загубите на дружествата, чиито дялове са предмет на придобиване“. Напротив, жалбоподателят смята, че прехвърлянето на загубите за неопределен период от време е всъщност референтната система, като подобно прехвърляне има за цел да се приложи към корпоративното подоходно облагане като последица от обективния нето принцип.
 —
 Жалбоподателят поддържа, че отпадането на прехвърлянето на загубите, предвидено в член 8в от KStG, трябва да се квалифицира като изключение, а оздравителната клауза, предвидена в член 8в, параграф 1, буква а) от KStG, като изключение от това отпадане, единствено възстановява общия принцип, който позволява принципът на пропорционалност на приходния капацитет във финансирането на публичните разходи (Leistungsfähigkeitsprinzip) да се приложи и в случая на оздравяване.
 —
 Въпреки че ответникът посочва, че „KStG в действащата му редакция представлява референтната система“ той, според жалбоподателя, не взема предвид, че правното положение в Германия се е променило в резултат на влизане в сила на Закона за ускорен икономически растеж (Wachstumsbeschleunigungsgesetz). Жалбоподателят подчертава, че след въвеждане на разпоредбата за скритите резерви в член 8в от KStG в оздравените предприятия загубите могат да продължат да се приспадат и прехвърлят, когато промяната в притежателите на дялове се ограничи до размер, който е по-малък или равен на скритите резерви. Жалбоподателят смята, че от тази гледна точка разпоредбата за скритите резерви на оздравените предприятия може да се схваща като обратното на оздравителната клауза за предприятията в затруднено положение, тъй като в противен случай предприятията, които се нуждаят от оздравяване, биха били ощетени от структурна гледна точка.
 —
 Противно на твърдението за нарушение на Комисията ответникът смята, че клаузата за оздравяване с неравенството, което включва между икономически оздравените предприятия и тези, които се нуждаят от оздравяване, не е селективна мярка, а напротив конкретизира принципа на пропорционалност на приходния капацитет във финансирането на публичните разходи, който винаги е бил признат в германския основен закон. Според жалбоподателя подобно неравенство е част от вътрешната логика на референтната система. По този въпрос жалбоподателят смята, че оздравителната клауза съответства на основните или ръководни принципи на германската данъчна система.
 —
 Жалбоподателят поддържа, че предвид принципите в основата на оздравителната клауза включването ѝ в член 8в от


text:
 22.9.2012
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 287/24
 Иск, предявен на 11 юли 2012 г. — Европейска комисия/Република Полша
 (Дело C-333/12)
 2012/C 287/46
 Език на производството: полски
 Страни
 Ищец: Европейска комисия (представители: P. Hetsch, C. Vrignon и J. Hottiaux)
 Ответник: Република Полша
 Искания на Комисията
 —
 да се установи, че като не е приела законовите, подзаконовите и административните разпоредби, необходими за съобразяване с Директива 2007/65/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 11 декември 2007 година за изменение на Директива 89/552/ЕИО на Съвета относно координирането на някои разпоредби, формулирани в действащи закони, подзаконови и административни актове на държавите-членки, отнасящи се до упражняване на телевизионна дейност (1) или при всички положения като не е уведомила Комисията за въпросните разпоредби, Република Полша не е изпълнила задълженията си по член 3 от тази директива;
 —
 на основание на член 260, параграф 3 ДФЕС Република Полша да бъде осъдена да заплаща периодична имуществена санкция в размер на 112 190,40 EUR на ден, считано от деня на произнасяне на съдебното решение по настоящото дело, тъй като не е изпълнила задължението да съобщи мерките за транспониране на Директива 2007/65/ЕО;
 —
 Република Полша да бъде осъдена да заплати съдебните разноски.
 Правни основания и основни доводи
 Срокът за транспониране на директивата е изтекъл на 19 декември 2011 г.
 (1) ОВ L 332, стр. 27.


text:
 18.4.2009
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 90/8
 Преюдициално запитване, отправено от Court of Appeal (Обединеното кралство) на 19 януари 2009 г. — The Motor Insurers' Bureau/Helphire (UK) Limited, Angel Assistance Limited
 (Дело C-26/09)
 2009/C 90/13
 Език на производството: английски
 Запитваща юрисдикция
 Court of Appeal
 Страни в главното производство
 Ищец: The Motor Insurers' Bureau
 Ответници: Helphire (UK) Limited, Angel Assistance Limited
 Преюдициални въпроси
 Въпрос 1
 а)
 В случаите, в които националното законодателство на държавата-членка предвижда, че разходите, направени от пострадалия от пътнотранспортно произшествие във връзка с последващото наемане на заместващ автомобил, се възстановяват от отговорното лице, член 1, параграф 4 от директивата (1) допуска ли MIB да изключи своята отговорност за тези разходи, при положение че ако отговорното лице не ги заплати, обезщетението в крайна сметка ще бъде предоставено на застрахователя, издал застрахователна полица за настъпили след пътнотранспортно произшествие вреди, която покрива разходите за наем?
 б)
 При отрицателен отговор на въпрос 1(a), допустимо ли е обезщетението, дължимо от MIB, да бъде ограничено до премията, ако има такава, платима на застрахователите, които са заплатили разходите за наем?
 Въпрос 2
 При отрицателен отговор на въпрос 1(a):
 Следва ли националната юрисдикция да тълкува Споразумението относно незастрахованите водачи на превозни средства [Uninsured Drivers Agreement] така, че директивата да се приложи в съответствие с принципите, посочени от Съда в Решение по дело Marleasing/La Comercial Internacional de Alimentacion (C-106/89, Recueil, стр. I-4135)? С други думи изразът „всички национални правни норми“, съдържащ се в третото тире на точка 120 от решението на Съда Pfeiffer/Deutsches Rotes Kruz (C-397/01—C-403/01, Recueil, стр. I-8835), включва ли споразумение като Споразумението относно незастрахованите водачи на превозни средства?
 Въпрос 3
 При отрицателен отговор на въпрос 1(a):
 Има ли член 1, параграф 4 от Директивата непосредствено действие?
 Въпрос 4
 При утвърдителен отговор на въпрос 3:
 а)
 За да се прецени дали на организация като MIB е възможно да бъдат противопоставени разпоредбите на директива, които могат да имат непосредствено действие:
 i)
 Приложими ли са при извършването на тази преценка критериите, установени от Съда в Решение по дело Foster и др./British Gas (C-188/89, Recueil, стр. 1-3313)?
 ii)
 В случай, че преценката следва да се извърши въз основа на някои от тези критерии (но не на всички) и/или въз основа на допълнителни критерии, кои са критериите, които трябва да бъдат приложени?
 б)
 Само националната юрисдикция ли има право да прецени дали дадена организация отговаря на приложимите критерии?
 в)
 Отговаря ли организация с характеристики като тези на MIB на критериите, които позволяват да ѝ бъдат противопоставени разпоредбите на директива с непосредствено действие?
 (1) Втора директива 84/5/ЕИО на Съвета от 30 декември 1983 година относно сближаването на законодателствата на държавите-членки, свързани със застраховките гражданска отговорност при използването на моторни превозни средства (МПС) (ОВ L 8, стр. 17; Специално издание на български език, 2007 г., глава 6, том 1, стр. 104)


text:
 4.2.2012
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 32/26
 Жалба, подадена на 31 октомври 2011 г. — Viejo Valle/СХВП — Etablissements Coquet (Сервиз за кафе с орнаментация)
 (Дело T-566/11)
 2012/C 32/55
 Език на жалбата: испански
 Страни
 Жалбоподател: Viejo Valle, SA (L'Olleria, Испания) (представител: I. Temiño Ceniceros, abogado)
 Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели)
 Друга страна в производството пред апелативния състав: Etablissements Coquet SA (Saint Léonard de Noblat, Франция)
 Искания на жалбоподателя
 Жалбоподателят иска от Общия съд:
 —
 Да обяви настоящата жалба за допустима, заедно с нейните приложения;
 —
 да отмени решението на трети апелативен състав на Службата за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) от 29 юли 2011 г. по дело R 1054/2010-3;
 —
 да осъди ответника да заплати съдебните разноски.
 Правни основания и основни доводи
 Регистриран промишлен дизайн на Общността, предмет на искане за обявяване на недействителност: Промишлен дизайн No 384.912-0001, изобразяващ сервиз с орнаментация; чаша за кафе с чинийка
 Притежател на промишления дизайн на Общността: Жалбоподателят
 Страна, която иска обявяване на недействителността на промишления дизайн на Общността: Etablissements Coquet SA
 Основание на искането за обявяване на недействителност: Нарушение на член 25, параграф 1, буква е) от Регламент (ЕО) No 6/2002, доколкото промишленият дизайн на Общността представлява неразрешено използване на произведение, защитено от авторското право на държава членка.
 Решение на отдела по отмяна: Уважава искането за обявяване на недействителност.
 Решение на апелативния състав: Отхвърля жалбата.
 Изложени правни основания: Нарушение на член 25, параграф 1, буква е) от Регламент (ЕО) No 6/2002 и на член 28, параграф 1, буква б), точка iii) от Регламент No 2245/2002, доколкото жалбоподателят не е документирал подробно нито защитеното с авторското право произведение, на което се основава искането за обявяване за недействителност, нито правото върху него и неговия предмет.


text:
 1.8.2009
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 180/2
 Решение на Съда (втори състав) от 4 юни 2009 г. (преюдициално запитване от Luleå tingsrätt, Швеция) — Åklagaren/Percy Mickelsson, Joakim Roos
 (Дело C-142/05) (1)
 (Директива 94/25/ЕО - Сближаване на законодателствата - Плавателни съдове за отдих - Забрана за използване на плавателни съдове за индивидуално ползване извън публичните плавателни пътища - Членове 28 ЕО и 30 ЕО - Мерки с равностоен ефект - Достъп до пазара - Пречки - Опазване на околната среда - Пропорционалност)
 2009/C 180/02
 Език на производството: шведски
 Запитваща юрисдикция
 Luleå tingsrätt
 Страни в главното производство
 Прокурор: Åklagaren
 Подсъдими: Percy Mickelsson, Joakim Roos
 Предмет
 Преюдициално запитване — Luleå tingsrätt — Тълкуване на членове 28—30 ЕО и на Директива 2003/44/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 16 юни 2003 година, изменяща Директива 94/25/ЕО за сближаване на законовите, подзаконовите и административните разпоредби на държавите-членки относно плавателните съдове с развлекателна цел (ОВ L 214, стр. 18; Специално издание на български език, 2007 г., глава 13, том 40, стр. 105) — Забрана за използване на плавателни съдове за индивидуално ползване извън публичните плавателни пътища
 Диспозитив
 Директива 94/25/ЕО на Европейския Парламент и на Съвета от 16 юни 1994 година за сближаване на законовите, подзаконовите и административните разпоредби на държавите-членки относно плавателните съдове с развлекателна цел, изменена с Директива 2003/44/ЕО на Европейския Парламент и Съвета от 16 юни 2003 година, допуска национална правна уредба, която от съображения за закрила на околната среда забранява използването на плавателни съдове за индивидуално ползване извън определените пътища.
 Членове 28 ЕО и 30 ЕО допускат подобна национална правна уредба, при условие че:
 —
 компетентните национални органи са задължени да приемат предвидените изпълнителни мерки за определяне на районите извън публичните плавателни пътища, в които могат да бъдат използвани плавателните съдове за индивидуално ползване;
 —
 тези органи действително са упражнили предоставените им за тази цел правомощия и са определили районите, отговарящи на условията, предвидени в националната правна уредба, и
 —
 такива мерки са били приети в разумен срок след влизането в сила на тази правна уредба.
 Задача на запитващата юрисдикция е да провери дали тези условия са изпълнени по главното производство.
 (1) ОВ C 143, 11.06.2005 г.


text:
 5.10.2015
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 328/12
 Жалба, подадена на 14 юли 2015 г. — DIMA Verwaltungs/СХВП (Форма на контейнер)
 (Дело T-383/15)
 (2015/C 328/11)
 Език на производството: немски
 Страни
 Жалбоподател: DIMA Verwaltungs GmbH (Хамбург, Германия) (представител: T. Kerkhoff, адвокат)
 Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (СХВП)
 Данни за производството пред СХВП
 Спорна марка: триизмерна марка на Общността (Форма на контейнер) — заявка за регистрация No 12 649 364
 Обжалвано решение: решение на пети апелативен състав на СХВП от 27 март 2015 г. по преписка R 2568/2014-5
 Искания
 Жалбоподателят моли Общия съд:
 —
 да отмени обжалваното решение,
 —
 да задължи ответника да продължи производството за регистрация,
 —
 при условията на субсидиарност да установи, че член 7, параграф 1, буква б) от Регламента допуска регистрацията и да върне делото на апелативния състав,
 —
 да осъди СХВП да заплати съдебните разноски.
 Изложено основание
 —
 Нарушение на член 7, параграф 1, буква б) от Регламент No 207/2009.


text:
 1.12.2012
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 373/10
 Жалба, подадена на 26 септември 2012 г. — Австрия/Комисия
 (Дело T-427/12)
 2012/C 373/16
 Език на производството: немски
 Страни
 Жалбоподател: Република Австрия (представител: C. Pesendorfer, подпомаган от M. Windisch)
 Ответник: Европейска комисия
 Искания на жалбоподателя
 Жалбоподателят иска от Общия съд:
 —
 да отмени член 1, параграф 1, буква г) във връзка с член 2, параграф 2 от Решението на Европейската комисия от 25 юли 2012 г. относно държавна помощ SA.28487 (C 16/2009 ex N 254/2009), по силата на което финансовата гаранция, предоставена от Австрия на Bayerische Landesbank, представлява държавна помощ, отпусната от Република Австрия на Bayerische Landesbank съгласно член 107, параграф 1 от ДФЕС, която е съвместима с вътрешния пазар в съответствие с ангажиментите, съдържащи се в приложения I и III и с условията, изложени в приложение II, и
 —
 да осъди ответника да заплати разноските.
 Правни основания и основни доводи
 В подкрепа на жалбата си жалбоподателят излага пет правни основания.
 1.
 Първо правно основание: Нарушаване на правото на изслушване
 В рамките на това правно основание жалбоподателят изтъква, че не е бил изслушан от ответника, преди той да квалифицира като държавна помощ приетата от него мярка. Ето защо жалбоподателят нямал възможност да изложи действителното правно съдържание на споразумението и да приеме последващи промени във връзка с фактическата обстановка.
 2.
 Второ правно основание: Неспазване на задължението за излагане на мотиви съгласно член 296, алинея 2 от ДФЕС
 Жалбоподателят изтъква, че в решението си Комисията не е изложила мотиви по въпроса защо разглежданата мярка трябвало да бъде квалифицирана като държавна помощ, съответно защо тази мярка била съвместима с вътрешния пазар. Ето защо за заинтересованите лица не било възможно да узнаят основанията за приемането на правния акт, а за съдилищата на Европейския съюз не било възможно да упражнят правомощието си за контрол.
 3.
 Трето правно основание: Нарушение на членове 107 и 108 от ДФЕС
 Според жалбоподателя квалифицирането на разглежданата мярка като държавна помощ, която е съвместима с вътрешния пазар, нарушава членове 107 и 108 ДФЕС. В тази връзка жалбоподателят обяснява, че за спорната мярка не е била заплатена никаква сума по пазарни цени и че тя не оказва влияние върху финансовата стабилност и банковото кредитиране на предприелата я държава членка, в случая Австрия, както и че съответно при всички положения Република Австрия не може да упражнява подходящ надзор в друга държава членка по отношение постигането на набелязаните цели.
 4.
 Четвърто правно основание: Нарушение на член 125 от ДФЕС
 В тази връзка жалбоподателят посочва, че съгласно член 125, параграф 1 от ДФЕС една държава членка не носи отговорност за и не поема задълженията на органите на централната власт, регионалните или местни органи на друга държава членка. Доколкото такава би била последицата от оспорваното решение на Комисията, жалбоподателят твърди, че е налице нарушение на член 125 ДФЕС.
 5.
 Пето правно основание: Некомпетентност на ответника
 Според жалбоподателя по настоящото дело Комисията е направила преценка на фактическа обстановка, която всъщност не се е проявила в тази форма. Ето защо Комисията е превишила правомощията си.


text:
 24.10.2009
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 256/27
 Жалба, подадена на 29 юли 2009 г. — Gühring/СХВП — (Комбинация от жълт цвят тип „жълтуга“ и сребристо сиво)
 (Дело T-299/09)
 2009/C 256/51
 Език на производството: немски
 Страни
 Жалбоподател: Gühring OHG (Албщат, Германия) (представители: A. von Mühlendahl и H. Hartwig, Rechtsanwälte)
 Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели)
 Искания на жалбоподателя
 —
 да се отмени Решение R 1330/2008-1 на първи апелативен състав на СХВП от 30 април 2009 г.,
 —
 да се отмени решението на проверителя от 21 юли 2008 г., с което се отхвърля подадената от жалбоподателя заявка за марка No 6 703 581,
 —
 да се установи, че заявената марка No 6 703 581 отговаря на условията по член 7, параграф 1, буква б) от Регламент No 207/2009 (1),
 а при условията на евентуалност,
 —
 да се отмени Решение R 1330/2008-1 на първи апелативен състав на СХВП от 30 април 2009 г.,
 —
 СХВП да бъде осъдена да заплати съдебните разноски, включително разноските на жалбоподателя в производството пред апелативния състав.
 Правни основания и основни доводи
 Марка на Общността, предмет на спора: марка за стоки от клас 7, която представлява комбинация от жълт цвят тип „жълтуга“ и сребристо сиво (заявка No 6 703 581).
 Решение на проверителя: отхвърля заявката.
 Решение на апелативния състав: отхвърля жалбата.
 Изложени правни основания: нарушение на член 7, параграф 1, буква б) от Регламент No 207/2009, доколкото заявената марка има отличителен характер, както и нарушение на процесуалните правила, а именно на член 75 и член 76, параграф 1 от Регламент No 207/2009.
 (1) Регламент (ЕО) No 207/2009 на Съвета от 26 февруари 2009 година относно марката на Общността (ОВ L 78, стр. 1).


text:
 28.7.2012
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 227/22
 Жалба, подадена на 21 май 2012 г. — Ålands Industrihus/Комисия
 (Дело T-212/12)
 2012/C 227/38
 Език на производството: шведски
 Страни
 Жалбоподател: Ålands Industrihus Ab (Mariehamn, Финландия) (представители: адв. L. Laitinen)
 Ответник: Европейска комисия
 Искания на жалбоподателя
 Жалбоподателят иска Общият съд:
 —
 да отмени Решение на Комисията С 6/2008 от 13 юли 2011 г. относно помощи, предоставени от регионалното правителство на Аландските острови на Ålands Industrihus Ab и
 —
 да осъди Комисията да заплати съдебните разноски.
 Правни основания и основни доводи
 Жалбоподателят излага следните правни основания в подкрепа на своята жалба.
 1.
 С първото правно основание се твърди, че неправилно е приложен член 107, параграф 1 от ДФЕС, доколкото не била налице държавна помощ.
 —
 Жалбоподателят твърди, че увеличението на капитала и заемните обезпечения не представлявали държавна помощ, тъй като помощта не нарушавала конкуренцията по начин, който да засяга търговията между държави членки. Комисията преценила очевидно неправилно обстоятелствата по случая, като приела в частност, че не е налице абсолютна пречка пред осъществяващите своята дейност на Аландските острови чуждестранни предприятия и, че всъщност за тях нямало пречка да инвестират на местния пазар на недвижими имоти.
 2.
 С второто правно основание се твърди неправилно приложение на член 107, параграф 1 от ДФЕС по отношение на понятието за частен инвеститор, доколкото не била налице държавна помощ.
 —
 Жалбоподателят твърди, че увеличението на капитала било съвместимо с инвестиционния принцип в пазарната икономика, поради което не нарушавало конкуренцията, нито застрашавало да я наруши до степен, която да засяга търговията между държави членки. Комисията преценила неправилно съвместимостта на тази мярка с инвестиционния принцип в пазарната икономика, между другото тъй като неправилно или произволно разглеждала размера на очакваната печалба, обръщайки внимание само на годишната печалба. Съгласно направеното от жалбоподателя изложение очакваната в действителност печалба била съчетание от годишната печалба и очакваното увеличаване на стойността.
 3.
 С третото правно основание се твърди, че не е разгледана съществуващата програма за помощи, която се отнася до обезпеченията.
 —
 Комисията не взела предвид обстоятелството, че поне две от предоставените обезпечения са включени в съществуваща схема за помощ.
 4.
 С четвъртото правно основание се твърди, че не са преценени правилно обстоятелствата и не са изложени мотиви.
 —
 Ако въпреки всичко разглежданите мерки се възприемат за държавна помощ, то неправилно изчислена щяла да се окаже подлежащата на възстановяване сума. Първо, въз основа на слаби, непълни и изключително кратки доводи Комисията приела произволно, че размерът на сумата за възстановяване покрива всички инвестирани в капитала средства. Второ, въз основа на непълни доводи Комисията произволно определила неразумно и нереалистично ниво за размера на частите от помощта, които имат отношение към обезпечението. Жалбоподателят твърди, че пропуските и произволните доводи на Комисията почти не му позволявали да се противопостави по подходящ начин на нейните твърдения.
 5.
 С петото правно основание се твърди, че не са приложени правилно правилата относно референтния лихвен процент.
 —
 При изчисляване на отнасящите се до обезпеченията части от помощта Комисията приложила с обратно действие своето Съобщение относно преразглеждане на метода за определяне на референтните и сконтови